prop · GH03140 · 1994-01-01 00:00:00 — Ett ökat samarbete mellan kooperativa utvecklingscentra och bl.a. de regionala utvecklingsbolagen bör enligt vår mening ge positiva samordningseffekter genom förening av kunskap om kooperation med företagsekonomisk kompetens. bedriver ALA-gruppen vid ett utvecklingsarbete för ny näringsverksamhet på landsbygden. Det gäller t.ex. småskalig livsmedels-, textil- eller träförädling, landsbygdsturism, småskaliga bioenergisystem osv. Arbetet bedrivs i samarbete med bl.a. , , och . Gruppen har ett riksomfattande nätverk bestående av lokala grupper, kommuner, länsstyrelser och andra myndigheter. Enligt vår mening måste rådgivningsverksamheten finnas så nära de lokala intressenterna som möjligt. kan det finnas behov av ett visst nationellt stöd för kompetensutveckling och erfarenhetsöverföring som inte finns tillgänglig lokalt eller regionalt. Det arbete som ALA-gruppen bedriver bör kunna utvecklas ytterligare på detta område. Verksamheten bör vara nära kopplad till utvecklingsarbete och vi kommer senare under anslagsavsnittet att föreslå att myndighetens anslag räknas upp med för förstärkt medverkan i ALA-gruppens arbete med landsbygdsutveckling. Vi vill också framhålla den rådgivning och utbildning som bedrivs av under beteckningen Företagsutveckling på landsbygden. Verket har bl.a. särskilt arbetat med kvinnors företagande på landsbygden, dels via stipendier, dels via olika utbildningsinsatser samt nätverksbyggande. Verket bedriver också utvecklingsprojekt inom bl.a. bioenergiproduktion, småskalig livsmedelsproduktion och landsbygdsturism. Över hela landet, men företrädesvis i norra , bedriver s.k. landsbygdsrådgivare ett angeläget arbete genom att stödja och lotsa enskildas initiativ till ett genomförande. Ett 70-tal av dem har kommuner som arbetsgivare, men flera är anställda av hushållningssällskapen. Eftersom förhållandena varierar mellan länen är det viktigaste att rådgivningen finns tillgänglig och länsstyrelserna bör kunna medverka i finansieringen av rådgivning för lokal utveckling. Regeringens förslag: Investeringsstödet höjs till maximalt av kostnaden vid investeringar som påtvingas handlaren till följd av ändringar i lagstiftning. Servicebidraget höjs från maximalt 100 000 till . Regeringens bedömning: En rimlig dagligvaruförsörjning är en av grundförutsättningarna för glesbygdens fortlevnad och utveckling. För att lanthandeln ska kunna bevaras och utvecklas behövs ett samlat agerande av alla aktörer och på lokal, , regional och central nivå. Underlagsrapporter: har genomfört en utvärdering av stödet till kommersiell service i glesbygd. En rapport överlämnades till , varför någon remissbehandling inte har kunnat genomföras. Utvärderingen visar att stödet har förbättrat butikernas överlevnadsmöjligheter, att stödets utformning är bra och att länsstyrelsernas handlägg- ning av stödet fungerar väl. En mer ändamålsenlig varuförsörjningsplanering och prioritering av strategiska serviceorter efterlyses däremot. Verket föreslår att servicebidragets maximibelopp höjs till . Vidare föreslås att investeringar till följd av ökade miljökrav och till utökad service i butik skall kunna berättiga till avskrivningslån som motsvarar av den godkända kostnaden för investeringen om det finns särskilda skäl. föreslår också att länsstyrelserna ges i uppdrag att kalla till regionala överläggningar med representanter för handeln, distributörerna och kommunerna i syfte att diskutera möjliga åtgärder för att tillförsäkra rimliga distributionsvillkor för glesbygds- och skärgårdshandeln samt för att undersöka vilka direkta möjligheter som finns till samdistribution och hur denna kan organiseras. Skälen för regeringens förslag och bedömning Det befintliga stödet till kommersiell service i glesbygd har starkt bidragit till att det fortfarande finns ett relativt spritt butiksnät, även om utglesningen fortsatt. har allt fler problem kunnat noteras, som kan komma att få allvarliga konsekvenser för små butiker i glesbygden. har i en prognos bedömt att nästan hälften av de glesbygdsbutiker som fanns kommer att ha försvunnit . Eftersom många av dessa ofta är sista butiken på respektive ort riskerar avståndet till närmaste butik därmed att öka dramatiskt för många glesbygdsboende. Även noterar i sina analyser en viss ökning i nedläggningstakten . Ungefär 30 butiker som tidigare fått glesbygdsstöd läggs ned . De svårigheter som glesbygdsbutikerna har, hänger bl.a. samman med konkurrensen från stormarknader eller andra butiker med lågprisprofil i större orter, distributionsfrågor dvs. grossistledets önskan om att reducera sina kostnader vilket medför nackdelar för lanthandeln, ombudsverksamheten där ersättningen anses otillräcklig eller verksamheten hotas av nedläggning. Därutöver kan noteras att förändringar på lagstiftningens område med jämna mellanrum förorsakar lanthandeln investeringskostnader som inte ger ökade intäkter, eftersom kundunderlaget är mer eller mindre givet. Resultatet blir därmed ytterligare försvagad lönsamhet. Lagstiftnings- förändringar har t.ex. krävt olika miljöinvesteringar, bl.a. vid övergången till blyfri bensin . De problem som nämnts är ofta ganska små som enskilda företeelser men ger sammantaget närmast förödande effekter för en verksamhet som redan arbetar med mycket små marginaler. En nedläggning som kan bli följden drabbar då inte enbart handlaren och kunderna utan får även ekonomiska konsekvenser för kommunen m.fl. Den samhällseko- nomiska förlusten vid en nedläggning har beräknats av vid olika tillfällen. I en nyligen genomförd studie av förhållandena på en ort i beräknades den samhällsekonomiska förlusten till . Det är mot ovannämnda bakgrund som vi i det följande föreslår dels vissa förbättringar av det statliga stödet till kommersiell service, dels ett samlat agerande från alla de aktörer som på olika sätt har betydelse för lanthandelns överlevnad. Stödet till kommersiell service För stöd till kommersiell service i glesbygd är det tillgången på service som är avgörande för vilka orter och därmed butiker som bör kunna komma i fråga för stöd. Här måste ett annat synsätt tillämpas än vad som tidigare redovisats för landsbygdsstödet till företag. Bland annat bör beaktas avstånd till närmaste butik för avgränsning av vad som bör betraktas som serviceglesa områden. Vidare förutsätts bl.a. att kommunen har planerat sin varuförsörjning så att behovet av stöd kan bedömas. Någon ändring av bedömningsgrunderna för att bestämma områden eller orter där stöd till kommersiell service kan lämnas föreslås inte. Det bör liksom vara en uppgift för , som noga följer dessa frågor, att lämna riktlinjer för den närmare tillämpningen. Stöd till kommersiell service kan lämnas som investeringsstöd, servicebidrag och hemsändningsbidrag. Under förra budgetåret lämnades stöd med , vilket var något mindre än året innan. Investeringsstödet minskade kraftigt jämfört med . Däremot ökade servicebidraget såväl vad gäller antal butiker som utbetalat belopp. Det var ca 130 butiker som fick dela på . Stödet till hemsändning av varor låg kvar på ungefär oförändrad nivå eller . Stöd till investeringar i glesbygdsbutiker kan lämnas med högst av investeringskostnaden. Denna bestämmelse har gällt sedan stödets tillkomst och bör enligt vår mening även i fortsättningen vara den generella utgångspunkten. har, som nämnts, skärpt lagstiftning, främst på miljöområdet, inneburit krav på investeringar av olika slag hos butiker och bensinstationer. Det är enligt vår mening inte rimligt att staten, som den med olika medel försöker slå vakt om dagligvaruförsörjningen i glesbygd, genom olika ålägganden äventyrar samma butikers existens. Eftersom sådana av miljöskäl ändå anses nödvändiga i vissa fall, måste staten då ha möjlighet att kompensera glesbygdsbutiker genom att avlasta dem en större del av investeringskostnaden. , vid övergången till blyfri bensin, medgavs förhöjt stöd till för att avlasta glesbygdshandeln den ekonomiska börda som tilläggsinvesteringar vid bensinpumparna innebar. är samma problematik aktuell när det gäller bensingasåtervinning vid bensinförsäljning samt beslut om att minska användningen av freoner i kylanläggningar. Vi föreslår att investeringar som åläggs butikerna genom lagstiftning bör kunna få förhöjt stöd av den godkända kostnaden. Det bör vara en uppgift för regeringen att besluta om stödets närmare utformning. Regeringen avser härvid att låta lämna vissa föreskrifter om vilka fall det gäller, eventuell tidsbegränsning, typ av investering etc. Verket bör också noga följa upp effekterna av stödet. Som en sista utväg att slå vakt om glesbygdsbutikerna kan lämna s.k. servicebidrag. Detta bidrag används ibland som ett slags rådrumsstöd i avvaktan på att långsiktigt verkande överlevnadsinsatser för butiken prövas. För vissa avlägsna butiker, där sådana åtgärder redan vidtagits, kan servicebidraget vara enda sättet att bevara dagligvaruförsörjningen. Vi har tidigare nämnt de ökade svårigheter som glesbygdsbutikerna har att klara en fortsatt verksamhet med rimlig lönsamhet. Svårigheterna avspeglas bl.a. i en ökad efterfrågan på servicebidrag. Under förra budgetåret fick ca 130 glesbygdsbutiker servicebidrag, vilket var en ökning jämfört med budgetåret innan. Sammanlagt betalades ut, vilket innebar en ökning jämfört med året innan. De negativa tendenser som kan avläsas måste på alla sätt motverkas. Enligt vår mening bör ett sätt vara att höja det maximala belopp som kan lämnas i servicebidrag . Genom en effektiv glesbygds- och landsbygdspolitik, inklusive de föreslagna förbättringarna av stödet till kommersiell service, stärks förutsättningarna för lanthandeln. Här har länsstyrelsernas arbete för utveckling av landsbygden stor betydelse. Förutsättningarna påverkas emellertid också av en mängd olika intressenters agerande; lanthandlaren själv och handelns organisationer, kunderna och de lokala utvecklingsgrupperna, varuleverantörerna, organ som svarar för ombudskap samt kommunerna. , som har hand om stödet till kommer- siell service, bör fungera som allmän samordnare av andra insatser för att bevara och utveckla lanthandeln. Vad gäller handlaren själv förutsätts givetvis att verksamheten bedrivs så effektivt och kundvänligt som möjligt. Det är ett väl känt faktum att många lägger ned ett oerhört hårt arbete på att med små marginaler driva verksamheten vidare. I medvetande om de snabba förändringar som sker i förutsättningarna för att bedriva handel, menar vi att handelns organisationer noga bör följa behovet av vidareutbildning av handlare. Tillsammans med och länsstyrelserna bör särskilda utbildningar för lanthandlare kunna organiseras. De merkostnader som utbildningen medför för den enskilde handlaren bör kunna ersättas via servicebidraget. Utöver dessa aktörer på den lokala nivån finns det några andra som vi särskilt vill lyfta fram och för vilka det handlar om såväl samhällsansvar som behov av samordning av verksamheter. Många glesbygdsbutiker ligger avlägset och har låg omsättning. För distribution av varor är de därmed inte särskilt attraktiva bland leverantörerna, eftersom dessa av effektivitets- och konkurrensskäl är angelägna att hålla nere sina kostnader. I allmänhet har de dock haft en solidarisk leveranspolitik dvs. man har inte lagt in avståndstariffer eller andra avgifter. har dock vissa leverantörer infört eller övervägt avgifter för leveranser till butiker som köper små kvantiteter. Utöver denna avgift kan också konstateras att de små butikerna inte kan utnyttja de mängdrabatter som de större får. Ett minskat antal leveranser försvårar också för små butiker att hålla färskvaror och ger lagringsproblem. Vissa handlare tvingas också åka långa sträckor för att själva hämta vissa varor. Självklart måste leverantörerna sträva efter att ha så låga distributionskostnader som möjligt. Kostnadsminskningar kan dock nås på olika sätt. Vissa försök med leveranssamordning har gjorts i . Enligt uppgift kommer ett försök att startas även i norra , där de längre avstånden torde innebära att samordningsfördelarna blir större. De kontakter som har haft med daglig- varukedjorna och viktiga direktleverantörer har också visat på ett intresse från deras sida för fortsatt prövning av samordningslösningar samt att leverantörerna, handelns organisationer och arbetar vidare med dessa frågor. I den mån pilotprojekt för att pröva olika samordningslösningar blir aktuella är vi beredda att i positiv anda pröva behovet av särskilda utvecklingsresurser. förutsätter vi att leverantörerna anstränger sig till det yttersta för att inte belägga de små butikerna i glesbygd med pålagor som dessa inte har förutsättningar att klara. Särskilt viktigt anser vi det vara att negativa åtgärder inte vidtas ensidigt innan en prövning av konstruktiva distributionslösningar fått en verklig chans. Eftersom distributionsproblemen kan variera i olika delar av landet anser vi det vara viktigt att som löpande har kontakt med företrädare för distributörerna på central nivå också har en aktuell bild av problemen ute i regionerna. Vi avser därför att ge i uppgift att göra en inventering av vilka distributionsproblem lanthandeln har och vilka samordningslösningar som kan vara möjliga. Arbetet bör i huvudsak kunna baseras på material som länsstyrelserna tillhandahåller. Vi är beredda att ge särskilda resurser för att klara denna uppgift. Arbetet bör bedrivas i nära samarbete med . För att förbättra servicen för de boende i glesbygd, stärka butiksrörelsens ekonomi samt behålla eller öka köptroheten har möjligheten att bli ombud för olika verksamheter använts och uppmuntrats. Det har gällt att vara ombud för t.ex. Tipstjänst, Apoteksbolaget, och Systembolaget. har också antalet platser med post i butik ökat. Att vara ombud är viktigt i flera avseenden, men är inte oproblematiskt. Verksamheten ger genom avtal med respektive huvudman en viss ersättning, som är av betydelse för butikens ekonomi. Viktigare är dock att kunna hålla en hög servicenivå, vilket drar kunder som även handlar andra varor i butiken. För små butiker i glesbygden kan emellertid liknande problem uppstå kring ombudskapet, som när det gäller nämnda distributionsfrågor. Bakgrunden till detta är att de olika uppdragsgivarna har att bedriva en så rationell och lönsam verksamhet som möjligt. Förändringar i förutsättningarna genom statsmakternas beslut kan också på olika sätt påverka bolagens möjligheter att bedriva ombudsverksamhet. Sammantaget gör dessa förhållanden att ombudskapet för åtminstone de minsta glesbygdsbutikerna från tid till annan ifrågasätts av de ansvariga bolagen. Vi vill framhålla vikten av att de inblandade parterna så långt möjligt anstränger sig för att behålla ett så spritt ombudskap som möjligt. De kontakter som har haft med nämnda bolag tyder också på en vilja att slå vakt om glesbygdsservicen. Vi vill här också nämna att ett konkret utvecklingsarbete i samarbete mellan , i samt ombudsföreträdare pågår för att med bl.a. ny teknik pröva nya sam- verkanslösningar på detta område. Vi har erfarit att och tillsammans med företrädare för de ansvariga bolagen aktivt arbetar vidare med dessa frågor. Vi vill betona vikten av att länsstyrelserna på den regionala nivån håller sig informerad om utvecklingen i det egna länet och medverkar i arbetet med att slå vakt om butikernas möjligheter att behålla sina ombudskap. Kommunerna har en viktig roll när det gäller dagligvaruförsörjningen i glesbygd. När det gäller stödverksamheten har redan nämnts att kommunerna förväntas ha en varuförsörjningsplanering som möjliggör en bedömning av om en butik ska kunna få stöd eller inte. Viktigt i sammanhanget är också kommunernas stöd till varuhemsändning. Enligt vår mening bör det ligga i kommunens eget intresse att ha en mer aktiv roll än när det gäller dessa frågor. har vid olika tillfällen redovisat vilken stor betydelse bevarandet av en glesbygdsbutik har för alla inblandade parter och då inte minst för kommunerna och deras ekonomi. En nedläggning medför att kostnaden för social service, varudistribution, kollektivtrafik osv. Kommunernas agerande påverkar glesbygdsbutikernas förutsättningar på många sätt. Det gäller t.ex. bostadsplaneringen, kollektivtrafiken och lokal upphandling. Om den senare, givetvis med beaktande av reglerna om offentlig upphandling, i ökad utsträckning förläggs till den lokale handlaren, ökar inte bara butikens överlevnadsmöjligheter utan det kan också få betydelse för de samordnade distributionslösningar som tidigare nämnts. De svårigheter som glesbygdsbutikerna har, hänger bl.a. samman med konkurrensen från stormarknader eller andra butiker med lågprisprofil i större orter, distributionsfrågor dvs. grossistledets önskan om att reducera sina kostnader vilket medför nackdelar för lanthandeln, ombudsverksamheten där ersättningen anses otillräcklig eller verksamheten hotas av nedläggning. Därutöver kan noteras att förändringar på lagstiftningens område med jämna mellanrum förorsakar lanthandeln investeringskostnader som inte ger ökade intäkter, eftersom kundunderlaget är mer eller mindre givet. Resultatet blir därmed ytterligare försvagad lönsamhet. Lagstiftnings- förändringar har t.ex. krävt olika miljöinvesteringar, bl.a. vid övergången till blyfri bensin . De problem som nämnts är ofta ganska små som enskilda företeelser men ger sammantaget närmast förödande effekter för en verksamhet som redan arbetar med mycket små marginaler. En nedläggning som kan bli följden drabbar då inte enbart handlaren och kunderna utan får även ekonomiska konsekvenser för kommunen m.fl. Den samhällseko- nomiska förlusten vid en nedläggning har beräknats av vid olika tillfällen. I en nyligen genomförd studie av förhållandena på en ort i beräknades den samhällsekonomiska förlusten till . Det är mot ovannämnda bakgrund som vi i det följande föreslår dels vissa förbättringar av det statliga stödet till kommersiell service, dels ett samlat agerande från alla de aktörer som på olika sätt har betydelse för lanthandelns överlevnad. Stödet till kommersiell service För stöd till kommersiell service i glesbygd är det tillgången på service som är avgörande för vilka orter och därmed butiker som bör kunna komma i fråga för stöd. Här måste ett annat synsätt tillämpas än vad som tidigare redovisats för landsbygdsstödet till företag. Bland annat bör beaktas avstånd till närmaste butik för avgränsning av vad som bör betraktas som serviceglesa områden. Vidare förutsätts bl.a. att kommunen har planerat sin varuförsörjning så att behovet av stöd kan bedömas. Någon ändring av bedömningsgrunderna för att bestämma områden eller orter där stöd till kommersiell service kan lämnas föreslås inte. Det bör liksom vara en uppgift för , som noga följer dessa frågor, att lämna riktlinjer för den närmare tillämpningen. Stöd till kommersiell service kan lämnas som investeringsstöd, servicebidrag och hemsändningsbidrag. Under förra budgetåret lämnades stöd med , vilket var något mindre än året innan. Investeringsstödet minskade kraftigt jämfört med . Däremot ökade servicebidraget såväl vad gäller antal butiker som utbetalat belopp. Det var ca 130 butiker som fick dela på . Stödet till hemsändning av varor låg kvar på ungefär oförändrad nivå eller . Stöd till investeringar i glesbygdsbutiker kan lämnas med högst av investeringskostnaden. Denna bestämmelse har gällt sedan stödets tillkomst och bör enligt vår mening även i fortsättningen vara den generella utgångspunkten. har, som nämnts, skärpt lagstiftning, främst på miljöområdet, inneburit krav på investeringar av olika slag hos butiker och bensinstationer. Det är enligt vår mening inte rimligt att staten, som den med olika medel försöker slå vakt om dagligvaruförsörjningen i glesbygd, genom olika ålägganden äventyrar samma butikers existens. Eftersom sådana av miljöskäl ändå anses nödvändiga i vissa fall, måste staten då ha möjlighet att kompensera glesbygdsbutiker genom att avlasta dem en större del av investeringskostnaden. , vid övergången till blyfri bensin, medgavs förhöjt stöd till för att avlasta glesbygdshandeln den ekonomiska börda som tilläggsinvesteringar vid bensinpumparna innebar. är samma problematik aktuell när det gäller bensingasåtervinning vid bensinförsäljning samt beslut om att minska användningen av freoner i kylanläggningar. Vi föreslår att investeringar som åläggs butikerna genom lagstiftning bör kunna få förhöjt stöd av den godkända kostnaden. Det bör vara en uppgift för regeringen att besluta om stödets närmare utformning. Regeringen avser härvid att låta lämna vissa föreskrifter om vilka fall det gäller, eventuell tidsbegränsning, typ av investering etc. Verket bör också noga följa upp effekterna av stödet. Som en sista utväg att slå vakt om glesbygdsbutikerna kan lämna s.k. servicebidrag. Detta bidrag används ibland som ett slags rådrumsstöd i avvaktan på att långsiktigt verkande överlevnadsinsatser för butiken prövas. För vissa avlägsna butiker, där sådana åtgärder redan vidtagits, kan servicebidraget vara enda sättet att bevara dagligvaruförsörjningen. Vi har tidigare nämnt de ökade svårigheter som glesbygdsbutikerna har att klara en fortsatt verksamhet med rimlig lönsamhet. Svårigheterna avspeglas bl.a. i en ökad efterfrågan på servicebidrag. Under förra budgetåret fick ca 130 glesbygdsbutiker servicebidrag, vilket var en ökning jämfört med budgetåret innan. Sammanlagt betalades ut, vilket innebar en ökning jämfört med året innan. De negativa tendenser som kan avläsas måste på alla sätt motverkas. Enligt vår mening bör ett sätt vara att höja det maximala belopp som kan lämnas i servicebidrag . Genom en effektiv glesbygds- och landsbygdspolitik, inklusive de föreslagna förbättringarna av stödet till kommersiell service, stärks förutsättningarna för lanthandeln. Här har länsstyrelsernas arbete för utveckling av landsbygden stor betydelse. Förutsättningarna påverkas emellertid också av en mängd olika intressenters agerande; lanthandlaren själv och handelns organisationer, kunderna och de lokala utvecklingsgrupperna, varuleverantörerna, organ som svarar för ombudskap samt kommunerna. , som har hand om stödet till kommer- siell service, bör fungera som allmän samordnare av andra insatser för att bevara och utveckla lanthandeln. Vad gäller handlaren själv förutsätts givetvis att verksamheten bedrivs så effektivt och kundvänligt som möjligt. Det är ett väl känt faktum att många lägger ned ett oerhört hårt arbete på att med små marginaler driva verksamheten vidare. I medvetande om de snabba förändringar som sker i förutsättningarna för att bedriva handel, menar vi att handelns organisationer noga bör följa behovet av vidareutbildning av handlare. Tillsammans med och länsstyrelserna bör särskilda utbildningar för lanthandlare kunna organiseras. De merkostnader som utbildningen medför för den enskilde handlaren bör kunna ersättas via servicebidraget. Utöver dessa aktörer på den lokala nivån finns det några andra som vi särskilt vill lyfta fram och för vilka det handlar om såväl samhällsansvar som behov av samordning av verksamheter. Många glesbygdsbutiker ligger avlägset och har låg omsättning. För distribution av varor är de därmed inte särskilt attraktiva bland leverantörerna, eftersom dessa av effektivitets- och konkurrensskäl är angelägna att hålla nere sina kostnader. I allmänhet har de dock haft en solidarisk leveranspolitik dvs. man har inte lagt in avståndstariffer eller andra avgifter. har dock vissa leverantörer infört eller övervägt avgifter för leveranser till butiker som köper små kvantiteter. Utöver denna avgift kan också konstateras att de små butikerna inte kan utnyttja de mängdrabatter som de större får. Ett minskat antal leveranser försvårar också för små butiker att hålla färskvaror och ger lagringsproblem. Vissa handlare tvingas också åka långa sträckor för att själva hämta vissa varor. Självklart måste leverantörerna sträva efter att ha så låga distributionskostnader som möjligt. Kostnadsminskningar kan dock nås på olika sätt.