prop · GH03210 · 1994-01-01 00:00:00 — LRF framhåller bl.a. vidare att det i många fall är rationellt med en långtgående integration mellan råvaruproduktion och förädling, vilket visas av de långtgående kontraktsbindningar som finns, inte minst utomlands, inom t.ex. fjäderfä- och fläskproduktionen. anför liknande synpunkter som LRF och framhåller bl.a. att förslaget är en diskriminering av producentkooperativa företag och att det begränsar effektiviteten inom de lantbrukskooperativa företagen till en sådan grad att svensk produktion och svensk lantbrukskooperation hotas. anser att det fortsatta förbudet mot avtal som hindrar den fria rörligheten bör ersättas med en ytterligare effektbestämmelse, nämligen att avtalet medför att skälig del av vinsten kommer konsumenterna till del. Bland de remissinstanser som berör utformningen av begränsningen vad avser prissamverkan, utöver bestämmelsens tydlighet, anser att bestämmelsen kan ge för stort utrymme för prissamverkan. Köpsågverken anför att om skogsägareföreningarna tillåts motivera prissamverkan i massaveds- och timmerhandeln med sågverkssamverkan, kan dessa föreningar lätt driva upp priserna på timmer till en nivå som gör det svårt för köpsågverken att få lönsamhet i sin verksamhet, som skogsägareföreningarna kan låta intäkterna från den gemensamma rundvirkeshandeln subventionera det egna sågverket. Köpsågverken menar bl.a. vidare att prissamverkan sällan är en nödvändig följd av styrkeförhållandena på sågtimmermarknaden, samt att det normalt finns andra sätt att organisera handeln inom skogsnäringen än genom att låta skogsägareföreningarna fastställa försäljningspriser. LRF anser att förslaget bygger på att den ekonomiska föreningen totalt sett, inklusive sättandet av försäljningspriser till tredje man, ses som en horisontell kartell mellan medlemmarna och inte som en ekonomisk enhet. Vidare anförs beträffande skogsägareföreningarnas rätt att fastställa sina försäljningspriser att om en sådan rätt inte finns får detta helt orimliga konsekvenser för föreningarnas konkurrenskraft. LRF framhåller vidare vad avser de s.k. förhandlingsorganisationerna inom jordbruket - potatisodlarorganisationen, betodlarorganisationen, frö- och oljeväxtod- larorganisationen och konservväxtodlarorganisationen - att dessa helt faller utanför det föreslagna undantaget. Samverkan inom de berörda organisationerna är, anför LRF, nödvändig för att odlarna som är mycket små aktörer på marknaden skall kunna hävda sig mot sina i många fall mycket stora köpare. SLU uttalar att det i promemorian inte anförs några bärande argument för att särskilja föreningar vars uppgift är att prisförhandla från andra producent- kooperativa företag. Förhandlingskooperation förekommer därför att den har en rationaliserande roll. SLU framhåller bl.a. vidare att förslaget medför att det privata skogsbrukets ställning i blir lidande. Så länge det saknas mekanismer för att kunna handla virke på en marknadsplats kan en någorlunda fri marknad uppnås endast genom att jämbördiga förhandlingsorganisationer skapas på virkesmarknaden. Skogsägarna bör via sina föreningar ges möjligheter att organisera sina prisförhandlingar så att de på ett rimligt sätt balanserar köparparternas förhandlingsstyrka. Vissa remissinstanser anser att de inskränkningar som görs från tillämpningsområdet för förbudet i 6 KL är alltför långtgående. Riksrevi- sionsverket anser att en övre marknadsandelsgräns om bör gälla för att att en primärförening skall omfattas av de särskilda konkurrensreglerna. Även TCO och Konsumentberedning anser att det bör finnas en marknadsandelsgräns. Konsumentberedningen menar att det främst är när primärföreningarna blir alltför stora eller samverkar med andra föreningar och får en alltför stor del av marknaden som oönskade effekter uppstår. Handelns samarbetsorgan i jordbruks- frågor, vars svar även SSLF ställer sig bakom, anser att samma förutsättningar bör gälla för primärföreningar inom jordbruket som för kedjor i detaljhandeln. Flera remissinstanser understryker vikten av att förbudet mot missbruk av dominerande ställning i 19 KL upprätthålls. vid framhåller att jordbrukskooperationens starka ställning i medför att dess olika föreningar i stor utsträckning har en dominerande ställning och att föreningarnas individuella agerande därför kan prövas enligt 19 konkurrenslagen. Det bör, anför fakultetsnämnden, understrykas angelägenheten av att dominansen inte får utnyttjas till åtgärder som direkt eller indirekt försvårar för konkurrens för fristående företag, t.ex. i form av bindningar som försvårar dessas tillgång till inköps- och försäljningskanaler, användning av kopplingsförbehåll, användning av diskriminerande villkor, hot om bojkott m.m. Köttbranschen anger som en förutsättning för att godta rättigheten för enskilda producenter att organisera sig i föreningar att dessa i sig bedriver en konkurrensneutral verksamhet. Därvid syftar Köttbranschen på de privata styckningsföretagens möjligheter att få tillgång till råvara från slakteriföreningarna som genom strukturförändringar blivit mycket stora och marknadsdominerande inom sina respektive områden. Köttbranschen pekar på vikten av att den s.k. Samfod-överenskommelsen som tillförsäkrat de privata styckningsföretagen en konkurrensneutral tillgång till råvara från nuvarande förhållanden. Skälen för regeringens förslag: En bestämmelse bör föras in i konkurrenslagen om att förbudet i 6 inte skall tillämpas i vissa närmare angivna fall. Bestämmelsen bör ha som grund att det är principiellt tillåtet för företag som bedriver jordbruk, skogsbruk eller trädgårdsverksamhet, eller lokala samman- slutningar av sådana företag, att bedriva verksamhet i en ekonomisk förening (primärförening). Förbudet i 6 KL bör inte tillämpas på sådan verksamhet som bedrivs inom ramen för en primärförening av det här aktuella slaget och som hänger samman med och framstår som ett normalt utflöde av sådana omständigheter som gör det naturligt eller nödvändigt att företag sluter sig samman på lantbruksområdet. Det kan röra sig om insamling av medlemmarnas produkter och distribution och vidareförsälj- ning av dessa, liksom skilda former av vidareförädling och produktutveckling samt användande av gemensamma anläggningar för dessa ändamål. Det kan också röra sig om samverkan för inköp av insatsvaror för medlemmarnas produktion såsom utsäde, foder, gödsel och maskiner, men även av andra varor och tjänster som används i verksamheten. Förbudet i 6 KL torde därigenom för merparten av de företag som berörs av förslaget få en högst begränsad betydelse för dessas möjligheter att samarbeta genom en primärförening. Det bör redan här framhållas att för all samverkan i alla näringar gäller förbudet i 6 KL endast sådan samverkan som hindrar, begränsar eller snedvrider konkurrensen på ett märkbart sätt. Alla avtal som träffas inom en ekonomisk förening på lantbrukets område är självfallet inte konkurrensbegränsande i den mening som avses i 6 . Med den valda tekniken anges att förbudet i 6 , med vissa begränsningar, inte skall gälla beträffande sådan verksamhet som normalt bedrivs inom dessa föreningar. Därmed är inte sagt att denna samverkan i alla delar har varit förbjuden tidigare. För sådan samverkan som inte har träffats av förbudet innebär bestämmelsen endast att detta anges uttryckligen i lagen. De särskilda konkurrensreglerna för lantbrukets primärföreningar avses gälla endast i förhållande till förbudet i 6 . Från tillämpningen av förbudet mot missbruk av dominerande ställning i 19 görs inget undantag. Det är av stor vikt från konkurrenssynpunkt att avtal eller förfaranden som utgör ett missbruk av marknadsmakt från en förening med dominerande ställning alltjämt är förbjudna. Självfallet är det angeläget att de beteenden som påpekas av juridiska fakultetsnämnden vid kan hindras på ett effektivt sätt. Som Köttbranschen påtalar är råvarutillgången av central betydelse för den privata styckningsindustrins konkurrensmöjligheter. De principer som ligger bakom Samfod-överenskommelsen torde kunna stå i överensstämmelse med vad som ligger till grund för bedömningen enligt 19 KL. Också avtal eller förfaranden som rör medlemmarnas handlingsfrihet, exempelvis utbudsbegränsningar, och som har effekter gentemot tredje man kan utgöra ett sådant dominansmissbruk. Att de särskilda konkurrensreglerna endast gäller i förhållande till 6 KL överensstämmer med den ordning som råder inom EU. Artikel 86 om missbruk av dominerande ställning i är fullt ut tillämpbar också på jordbruksområdet enligt förordning (EEG) nr 26/62. Avtal som fortsatt faller under tillämpningsområdet för 6 KL I propositionen till KL (prop. 1992/93:56 s. 79) berörs att förhållandet mellan den enskilde jordbrukaren eller råvaruproducenten som leverantör och primärföreningen som köpare för att kvalificera för undantag inte får innehålla faktorer som förhindrar eller försvårar rörlighet för medlemmarna, att exempelvis sälja sina produkter till andra köpare eller att bli medlem i en annan primärförening. Samarbetet får inte heller vara av den karaktären att det hindrar eller försvårar från föreningsrörelsen utomstående förädlingsverksamhet eller försvårar för jordbrukare eller råvaruproducenter som står utanför samarbetet i en primärförening. Innehåller samarbetet faktorer av berört slag är risken stor att konkurrensen på marknaden helt sätts ur spel. Sådana inslag torde heller inte vara nödvändiga för att uppnå de positiva verkningarna av samarbetet, anförs det vidare. Skälen för att från tillämpningen av förbudet mot konkurrensbegränsande- samarbete undanta samverkan i primärföreningar på lantbrukets område grundar sig på förhållandena på marknaden som gör det naturligt att gå samman, liksom på de positiva verkningar som denna samverkan normalt har. Vissa typer av konkurrens- begränsande avtal är emellertid varken nödvändiga eller positiva sedda ur konsumenternas eller samhällsekonomins synvinkel. Avtal som förhindrar eller försvårar medlemmens rörlighet Stadgebestämmelser och andra klausuler som hindrar rörligheten har varit föremål för uppmärksamhet och ingripande från de konkurrensvårdande myndigheterna. Med hänsyn till de jordbrukskooperativa föreningarnas marknadsdominans har föregångare () arbetat för att avskaffa eller att mjuka upp konkurrensbegränsande bestämmelser i föreningarnas stadgar, i första hand sådana bestämmelser som på olika sätt binder medlemmarna till föreningarna. Inom föreningarna på slakteri- och mejeriområdet fanns tidigare en stad- gebestämmelse som innebar att medlemsinsatsen inte återbetalades om en medlem avgick ur föreningen och fortsatte sin verksamhet inom föreningens område. Denna bestämmelse reviderades efter överläggningar med NO i slakteriföreningarnas stadgar så att insatsen återbetalas efter en viss tidsrymd (Pris & Kartellfrågor, PKF 1970:10). Hos mejeriföreningarna gjordes motsvarande revidering efter det att NO ingripit mot en förening i (PKF 1971:2-3). Också Lantmännenföreningarna har gjort förändringar på denna punkt efter NO-ingripanden (NO:s dnr 482/85 m.fl.). gällde i fråga om leveransplikt i de producent- kooperativa föreningarna, dock ej i lantmännenföreningarna, att medlemmarna var skyldiga att leverera i stort sett all sin produktion till föreningarna. Efter att NO tagit upp frågan om leveransplikt med en av slakteriföreningarna inleddes överläggningar också med , LRF och SMR i saken. Dessa överläggningar ledde till att NO och LRF träffade en överenskommelse i enlighet med ett kompromissförslag från NO:s sida. Överenskommelsen innebar en uppmjukning av leveransplikten där en medlem fick frita sig från denna . , , fann i beslut meddelat att vissa konstaterade förfaranden, som hade sin grund i slakteriorganisationens dominerande ställning inom köttbranschen, medförde skadlig verkan genom att de på ett från allmän synpunkt otillbörligt sätt försvårade annans näringsutövning och hämmade verkningsförmågan inom näringslivet (MD 1982:23, dnr A4/80, det s.k. Samfod-ärendet). En tid efter MD:s beslut kunde NO konstatera att den uppmjukade leveransplikten endast genomförts i två föreningar (på slaktområdet) av sammanlagt 35 berörda föreningar. I förhandlingsuppgörelsen i Samfod-ärendet i MD åtog sig att verka för att den uppmjukade leveransplikten genomfördes i samtliga slakteriföreningar. Genomförandet av stadgeändringen mötte påtagliga problem i många föreningar. Västs stämma avslog enhälligt styrelsens förslag om den aktuella stadgeändringen. NO förde saken till MD. framhöll bl.a. att föreningens egen bestämmanderätt samt de demokratiska formerna för dess beslut som viktiga. MD konstaterade i sitt beslut att leveranspliktsbestämmelsen medförde skadlig verkan (MD 1986:10). Som en följd av beslut om ny livsmedelspolitik samt NO:s agerande har flertalet föreningar helt tagit bort leveransplikten i sina stadgar och ersatt denna med kontraktssystem för leveranser av medlemmarnas produktion. NO har efter införandet av system med leveranskontrakt verkat för att villkoren i kontrakten inte diskriminerar den producent som velat leverera endast en del av sin produktion till föreningen. NO har också ingripit mot andra bestämmelser i föreningarnas stadgar som sammantaget med föreningens ställning på marknaden hämmat medlemmarnas fria rörlighet, exempelvis bestämmelser om att en medlem som inte levererat till sin förening () kunnat uteslutas ur föreningen. Det kan således konstateras att rättstillämpningen enligt den äldre konkurrenslagstiftningen ger vid handen att ingripanden skett mot skilda former av konkurrensbegränsningar som hindrat den fria rörligheten på marknaden. har också kunnat konstatera från allmän synpunkt skadlig verkan. Det finns ingen anledning att nu generellt låta denna typ av konkurrensbe- gränsande samverkan falla utanför gällande förbud i 6 KL mot avtal som hindrar, begränsar eller snedvrider konkurrensen på ett märkbart sätt. En sådan generell friskrivning från förbudet är knappast heller motiverad till följd av EG:s tillämpning av konkurrensreglerna på jordbruksområdet. Avtal som förhindrar eller försvårar medlemmens fria rörlighet på marknaden kan ha negativa verkningar för samhällsekonomin och konsumenterna, särskilt om konkurrensen från andra företag inte är tillräcklig. Hindras medlemmarna i sin fria rörlighet minskar nämligen det faktiska eller potentiella konkurrenstryck på marknaden som en sådan rörlighet skapar. Möjligheten att även i fortsättningen kunna göra en konkurrensrättslig prövning av avtal som försvårar eller förhindrar rörligheten ökar därmed i betydelse ju sämre konkurrensen är mellan föreningar och andra företag på marknaden. Den ena gruppen av avtal som inte generellt bör falla utanför tillämp- ningsområdet för 6 KL är mot denna bakgrund sådana avtal som förhindrar eller försvårar medlemmens fria rörlighet på marknaden. Inte varje hinder eller försvårande av medlemmens fria rörlighet är emellertid att betrakta som så negativt att det finns anledning att ingripa från konkurrenssynpunkt. Som nämnts gäller förbudet i 6 KL endast sådana konkurrensbegränsande avtal etc. som har märkbar effekt. Kravet på märkbar effekt gäller självfallet även i förhållande till sådana konkurrenssnedvridande avtal som förhindrar eller försvårar en medlems fria rörlighet. Samverkan mellan företag som har högst i omsättning och med sammantaget högst av den relevanta marknaden faller utanför förbudet enligt allmänna råd (KKVFS 1993:2) om tolkningen av begreppet märkbar effekt. Om något eller några av de samverkande företagen har mer än i omsättning, dock högst , gäller enligt allmänna råd att företagen kan ha högst av den relevanta marknaden. Medlemmens fria rörlighet på marknaden kan som framgått hindras eller försvåras på en rad skilda sätt och hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på ett märkbart sätt. Stadgarna i föreningen kan föreskriva leveransplikt helt eller delvis eller förbud att köpa varor eller tjänster från annan än föreningen. Det kan också vara fråga om skilda kontraktsbindningar såsom exklusivavtal för hela eller delar av medlemmens produktion eller sådana avtal som löper över än som kan anses motiverat med hänsyn till föreningens verksamhet och marknadsförhållanden. Mot- svarande gäller beträffande uppsägningstiderna i sådana kontrakt. Vidare kan ett förhindrande eller försvårande föreligga om medlemmen får ett lägre pris som beror på att denne inte levererar all sin produktion till föreningen, utan endast en del och denna prisdifferentiering inte står i relation till (eller det inte uppstår) några ökade kostnader för föreningen jämfört med situationen att medlemmen levererar all sin produktion. Också skilda erbjudanden, såsom rabatter vid inköp av varor eller tjänster, eller gratis service av gårdsutrustning eller liknande, liksom bonussystem m.m. som bygger på trohet till föreningen avseende leveranser eller inköp, kan snedvrida konkurrensen på ett sätt som inte generellt bör falla utanför tillämpningen av förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete i 6 KL. Medlemmens fria rörlighet på marknaden försvåras om det finns hinder mot att lämna föreningen, t.ex. för att bli medlem i en annan primärförening. Sådana hinder som också kan vara förbjudna enligt 6 KL kan bestå i att medlemmen vid utträde inte får tillbaka hela eller delar av sin medlemsinsats eller återfår den som är så lång att konkurrensen får anses begränsad på ett märkbart sätt. Ett annat hinder som kan begränsa konkurrensen på ett märkbart sätt kan vara att tiden är längre för den som lämnar föreningen och fortsätter sin verksamhet på egen hand eller genom annan förening än för den som helt upphör med sin verksamhet. konkurrensklausuler där medlemmen efter ett utträde ur föreningen inte får ta upp med föreningen konkurrerande verksamhet, eller leverera till ett med föreningen konkurrerande företag, försvårar också medlemmens fria rörlighet på marknaden och kan därmed falla under förbudet i 6 KL. Det kan också finnas andra fall där medlemmens fria rörlighet på marknaden förhindras eller försvåras. Detta kan ske i annat avseende av motsvarande betydelse för medlemmens rörlighet som beträffande valet av avnämare eller leverantör eller möjligheten att lämna föreningen. Så kan vara fallet om en förening vägrar återinträde för medlemmar som lämnat föreningen, vilket bl.a. kan medföra att medlemmar som velat lämna föreningen och leverera till ett mindre förädlingsföretag inte känner en tillräcklig trygghet för att göra detta. Vidare kan skilda former av produktions- eller utbudsbegränsningar som åläggs en eller flera medlemmar hindra eller försvåra den fria rörligheten på marknaden i en sådan omfattning som åsyftas. Så kan också ske om föreningen förvrider en eller flera marknadsmekanismer, såsom prisbildning eller resursallokering. Ett sådant fall kan föreligga om föreningen i sina avtal med en köpare binder upp denne så att köparen för alla sina inköp blir tvungen att betala ett visst, högre pris i förhållande till det av föreningen tidigare tillämpade priset, i de fall köparen förvärvar viss kvantitet direkt av en medlem i föreningen till detta högre pris. De ovan beskrivna exemplen är sådana som kan vara förbjudna om konkurrensen hindras, begränsas eller snedvrids på ett märkbart sätt. Det skall emellertid beaktas, som Konsumentberedningen framhåller, att det främst är när primärföreningarna blir alltför stora eller samverkar med andra föreningar och får en alltför stor del av marknaden som oönskade effekter uppstår. Utrymmet för en mindre förening att ha bindningar medlem/förening blir därvid större än för en stor förening. Avtal inom ramen för en ekonomisk förening som förhindrar eller försvårar medlemmarnas fria rörlighet kan i det enskilda fallet visa sig ha övervägande positiva effekter från konkurrenssynpunkt även om konkurrensen begränsas på ett märkbart sätt. Om så är fallet finns möjligheten att få undantag enligt 8 KL, varvid en totalprövning får göras av de positiva och negativa verkningarna av föreningssamverkan. Därvid kan konkurrenssituationen på marknaden sägas vara av avgörande betydelse, exempelvis om det finns en fungerande konkurrens från andra aktörer och om köparna är starka. I ett läge där konkurrenssituationen förändras till följd av att blivit medlem i EU blir denna förändring självklart en del av den konkurrensrättsliga prövningen. Avtal som avser fastställande av försäljningspriser Konkurrenslagen ser särskilt strängt på horisontellt prissamarbete. Förbudet i 6 KL gäller alla typer av prissamverkan. Det saknar enligt förarbetena betydelse om samverkan mellan företagen sker direkt mellan dem eller i en säljorganisation, inköpsorganisation eller motsvarande. Samverkan kan även ske i en branschförening. Förbudet träffar också prisrekommendationer liksom ren information om priser mellan konkurrenter. Även samverkan om priser eller annat genom en juridisk person där de samverkandes produkter köps in av exempelvis en förening och säljs vidare i föreningens namn träffas i princip av förbudet. Det generella förbud som konkurrenslagen innebär mot prissamverkan kan sägas vara en av de viktigare förändringarna av den svenska konkurrenslagstiftningen. Behovet av att förbjuda prissamverkan belystes väl i betänkande (SOU 1991:59 del 1). Den stränga syn på prissamverkan som framträder i konkurrenslagen grundas också på att lagens förbud är uppbyggda efter samma modell som artikel 85 och 86. Avsikten är därvid att så långt som det är möjligt uppnå materiell rättslikhet med konkurrensregler. har genom detta anslutit sig till EG:s stränga syn på prissamarbete. Denna syn gäller nationellt i flertalet länder som har förbud mot konkurrensbegränsande samarbeten. Det är av stor vikt från konkurrenspolitiska utgångspunkter att konkurrenslagen är effektiv vad avser just prissamverkan. Sådan samverkan måste kunna motverkas oavsett vilken organisatorisk form denna tar. Av betydelse är vidare att det undantag som görs i EG från förbudsbestämmelsen i artikel 85 för jordbruket innehåller en begränsning i fråga om prissamverkan. I förordning (EEG) nr 26/62 anges att artikel 85.1 i synnerhet inte skall tillämpas på överenskommelser, beslut eller förfaranden av jordbrukare, jordbruksorganisationer eller sammanslutningar av sådana organisationer i samma medlemsstat, i den mån dessa, utan att innebära förpliktelse att tillämpa ett fastställt pris, beröra produktionen eller försäljningen av jordbruksprodukter eller användandet av gemensamma anläggningar för lagerhållning, behandling eller förädling av jordbruksprodukter. Undantag medges inte heller om konstaterar att konkurrensen på så sätt elimineras eller att målsättningen i artikel 39 äventyras. Förbudet i 6 KL bör mot denna bakgrund i princip upprätthållas när det gäller fastställande av försäljningspriser på producerade varor även när denna samverkan sker genom en ekonomisk förening på lantbrukets område. Emellertid kan man inte bedöma denna prissamverkan avskilt från en förenings övriga verksamhet. Till att börja med kan det inte anses motiverat att kräva att en förening skall separera varor som produceras i föreningens föräd- lingsverksamhet och ta ut skilda priser på dessa varor i förhållande till varifrån råvaran kommer. En sådan "prissamverkan" som sker beträffande i föreningen vidareförädlade varor är oftast att betrakta som nödvändig i förhållande till den samverkan som sker om vidareförädling. Denna vertikala integration framåt medför normalt också så positiva effekter att detta motiverar ett fastställande av försäljningspriserna i sig. Vidare kan det i de fall föreningen svarar för försäljningen av varor som produceras hos medlemmarna finnas rationaliseringsvinster och minskade transaktionskostnader som beror på den verksamhet som föreningen bedriver, exempelvis distribution, lagring, marknadsföring eller genom att antalet förhandlingar minskar. Dessa förhållanden bör tillmätas betydelse mot den allmänna bakgrund som redovisats i detta lagstiftningsärende.