prop · GH0345 · 1994-01-01 00:00:00 — Reglerna om reavinstbeskattning av villor och bostadsrätter har utsatts för kritik och det har hävdats att den s.k. flyttskatten bör slopas. Regeringen instämmer väsentligen i denna kritik. Det är enligt vår uppfattning ett problem att reavinstbeskattning aktualiseras när en bostad avyttras även om en ny förvärvas. I den allmänna debatten har det förts fram exempel på bostadsrättsinnehavare som bytt identiska lägenheter i samma fastighet med varandra och som enligt gällande regler har betalat skatt på den reavinst som uppkommit genom bytena. På motsvarande sätt skall en villaägare som säljer en villa och flyttar till annan ort, kanske på grund av arbetsmarknadsskäl eller på grund av förändrade familjeförhållanden, betala reavinstskatt även om han på den nya orten förvärvar en ny och kanske dyrare bostad. Det kan alltså på goda grunder göras gällande att vinster som uppkommer när man säljer sin bostad och köper en ny inte är jämförbara med andra vinster. Ett bostadsbyte bör inte uppfattas som en vinstrealisation i vanlig mening. I stället handlar det endast om att de egna tillgångarna i form av en bostad flyttas till en annan bostad. Skattereglerna bör utformas med denna utgångspunkt. Det finns också andra aspekter på den s.k. flyttskatten. Reavinstskatten beta- las normalt med medel som frigörs vid avyttringen. Beskattningen innebär att en del av de medel som eljest skulle ingått i den kontanta finansieringen av den nya bostaden inte är tillgängliga för detta ändamål. Detta leder till att en högre del av förvärvskostnaden måste finansieras genom lån, vilket innebär en ytterligare ekonomisk belastning för köparen och dessutom att en del bostads- byten inte går att genomföra. De nuvarande reglerna innebär således en hämmande faktor när det gäller försäljningar av villor och bostadsrätter. Det finns anledning att tro att många välmotiverade bostadsbyten inte genomförs på grund av skattereglernas utformning. Reglerna hindrar därmed en från bl.a. arbetsmarknadspolitiska utgångspunkter önskvärd rörlighet på bostadsmarknaden. Vidare leder reglerna till ett ineffektivt utnyttjande av det befintliga bostadsbeståndet. Det är också angeläget att de enskilda hushållen kan anpassa sitt boende till ändrade skatteregler och till ändrade bestämmelser om statens stöd till boendet. Mot bakgrund av det sagda instämmer vi i de inledningsvis redovisade synpunkter som framförts av Utredningen om statens stöd för bostadsfinansieringen. Reavinstbeskattningen kan i nu avsedda fall, enligt vår uppfattning, betecknas som en mindre ändamålsenlig skatt och det framstår som angeläget att förändra reglerna. En sådan förändring kan i princip ske på två olika sätt. Det ena är att slopa reavinstbeskattningen av bostäder. Det andra är att införa ett uppskovssystem. Av i första hand rättviseskäl, men även av statsfinansiella skäl, är det inte lämpligt att slopa reavinstbeskattningen av bostäder. Utgångspunkten skattereform var att alla slags kapitalvinster skall beskattas. En annan sak är att det i vissa fall - t.ex. i fråga om bostäder - kan finnas anledning att inte låta beskattningen slå igenom fullt ut. Med denna utgångspunkt bör flyttskatteproblematiken därför lösas genom ett nytt uppskovssystem. Ett sådant system bör innebära att beskattningen av en vinst som uppkommit vid ett bostadsbyte skjuts upp till dess att en permanentbostad säljs utan att någon ny bostad av det slaget förvärvas. Mot bakgrund av vårt ställningstagande är det uppenbart att utformningen av de uppskovsregler som fanns före skattereformen är av intresse. Det kan till och med göras gällande att den enklaste åtgärden vore att återinföra de äldre uppskovsreglerna sedan dessa kompletterats med bestämmelser avseende bostadsrätterna. De äldre uppskovsreglerna - som alltså inte omfattade bostadsrätter - fanns i lagen (1978:970) om uppskov med beskattning av realisationsvinst, UppskovsL. Dessa slopades i samband med skattereformen (SFS 1990:680). Ett förslag till en ny uppskovslag hade lämnats i betänkandet Reavinstuppskov - Fastigheter (SOU 1985:38) av . Förslaget har inte lett till lagstiftning. Reglerna i UppskovsL innebar sammanfattningsvis följande. Vid avyttring av ursprungsfastigheten redovisades en vinst och - på den skattskyldiges yrkande - medgavs ett preliminärt uppskov med beskattningen av denna vinst. från avyttringen av ursprungsfastigheten skulle den skattskyldige redovisa ett nytt förvärv och han medgavs då ett definitivt uppskov. Fyraårsfristen kunde under vissa förutsättningar förlängas. Förvärvades ingen ersättningsfastighet inom den föreskrivna tiden beskattades reavinsten genom ett särskilt förfarande som motsvarade eftertaxering. Den skattskyldige skulle i samband med att det preliminära uppskovet medgavs ge in en bankgaranti till skattemyndigheten. Det definitiva uppskovet omfattade hela vinsten om den förvärvade fastigheten kostade minst lika mycket som den skattskyldige fått för den avyttrade. Var ersättningsfastigheten billigare gällde särskilda regler. Vid avyttring av ersättningsfastigheten skulle omkostnadsbeloppet minskas med det indexuppräknade uppskovsbeloppet. Uppskovsreglerna var tillämpliga i två olika situationer. Den ena var vid expropriation och andra liknande förfaranden. Under sådana förutsättningar fanns inget bosättningskrav och reglerna kunde tillämpas för alla slags fastigheter. Enligt nuvarande terminologi omfattades såväl näringsfastigheter som privatbostadsfastigheter. Den andra situationen avsåg frivilliga avyttringar av jordbruksfastigheter och schablontaxerade 16 En av förutsättningarna för uppskov i frivilligfallen var att den skattskyldige var bosatt på den avyttrade fastigheten. De äldre uppskovsreglerna var i lagteknisk mening och i administrativt hänseende tämligen invecklade. Det var för övrigt ett av de skäl som åberopades för att uppskovsreglerna avskaffades och ersattes av 9-procentsregeln (jfr prop. 1989/90:110 s. 410 ff). Enligt regeringens uppfattning bör därför skatteproblemen i samband med bostadsbyten inte lösas genom att de äldre reglerna återinförs. Ett ytterligare argument för detta är att nya uppskovsregler utformade med de äldre som förebild i väsentliga hänseenden skulle avvika från skattesystemets nuvarande systematik. Härtill kommer att den lagstiftning som är aktuell uteslutande tar sikte på den s.k. flyttskatten och inte den mer omfattande reglering som fanns i UppskovsL. En enklare och mer systemenlig lösning för uppskov bör således väljas. Reglerna bör så långt det är möjligt utformas med den grundläggande inriktningen att innehav av flera bostäder efter varandra skall behandlas som ett enda innehav. Detta innebär bl.a. att den vinst som på grund av uppskovsreglerna inte beskattas vid ett bostadsbyte får samma karaktär som orealiserad värdestegring. En annan utgångspunkt för den nya uppskovslagstiftningen bör vara att reglerna skall gälla för bostadsbyten i ordets verkliga mening. Med detta avses att den skattskyldige inom förhållandevis sedan han avyttrat en bostad skaffar en annan och bosätter sig där. Tidsgränserna för nyanskaffning och bosättning bör således vara snävare än enligt UppskovsL. Hänsyn måste också tas till den inte alldeles ovanliga situationen att en ny bostad köps innan den gamla hunnit säljas. Reglerna bör också vara så utformade att kostnader för ny-, till- och ombyggnad på en fastighet skall kunna räknas in i vederlaget för ersätt- ningsbostaden. Uppskov bör också kunna medges när den skattskyldige förvärvar en obebyggd tomt och där bygger ett småhus.Regeringens förslag avseende de nya uppskovsreglerna och de därav betingade justeringarna i reavinstreglerna för fastigheter och bostadsrätter kommer att redovisas i det följande. Som en utgångspunkt för den fortsatta diskussionen bör emellertid redan här nämnas att vi i det följande bl.a. kommer att föreslå att de s.k. takreglerna för villor och bostadsrätter, 9- och 18-procentsreglerna, slopas och ersätts av en regel som innebär att av den konventionellt beräknade vinsten skall utgöra skattepliktig vinst. De nya uppskovsreglerna bör placeras i en särskild lag, kallad Lag om uppskovsavdrag vid byte av bostad, UAL. 5 Ett nytt uppskovssystem 5.1 Grunddragen i de nya reglerna Regeringens förslag: Uppskovsreglerna byggs upp kring ett särskilt avdrag, kallat uppskovsavdrag, som medges vid den taxering då vinsten från den avyttrade bostaden, ursprungsbostaden, redovisas. Reglerna gäller fysiska personer och - under vissa förutsättningar - dödsbon. Frågan om tillämpning av uppskovsreglerna aktualiseras vid högst två på varandra följande taxeringar. Den obeskattade vinsten beaktas när ersättningsbostaden avyttras. Vid den försäljningen kan ett förnyat uppskov erhållas om förutsättningar för det föreligger. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att de nya reglerna utformas i så nära anslutning som möjligt till de befintliga reavinstreglerna och till inkomstskattesystemet i stort. De nya bestämmelserna bör således vara en integrerad del av kapitalbeskattningsreglerna och inte utgöra ett undantag från dem. Uppskovet bör därför åstadkommas genom ett särskilt avdrag, kallat uppskovsavdrag. Uppskovsavdrag medges, på den skattskyldiges begäran, vid den taxering då vinsten från ursprungsbostaden redovisas. Allt efter omständigheterna när det gäller tidpunkten för ersättningsförvärv och bosättning aktualiseras uppskovsfrågan antingen enbart vid denna taxering eller också vid denna och den därpå följande taxeringen. Hur stor del av vinsten från ursprungsbostaden som omfattas av uppskovet kopplas till frågan huruvida den nya bostaden kostade mer eller mindre än vad den skattskyldige fick för den gamla. Obeskattad vinst från ursprungsbostaden beaktas vid vinstberäkningen när ersättningsbostaden avyttras. När det gäller de tidsmässiga villkoren innebär vårt förslag följande. Om en bostad avyttras ett visst år kan ersättningsförvärv ha skett tidigast före avyttringsåret och senast därpå. Bosättning i den nyförvärvade bostaden skall ha skett efter avyttringen. Tidsfristerna för att skaffa en ersättningsbostad och bosätta sig där är således snävare än enligt UppskovsL. Anledningen till detta är att de nya uppskovsreglerna endast bör omfatta vad som i egentlig mening är ett bostadsbyte. Reglerna bör gälla fysiska personer och - under vissa förutsättningar - dödsbon. De grundläggande reglerna om det nya uppskovsavdraget finns i 1 § UAL. 5.2.1Den avyttrade bostaden (ursprungsbostaden) Regeringens förslag: Den grundläggande förutsättningen för att en villa eller en bostadsrätt skall kunna vara en ursprungsbostad är att egendomen vid avyttringen utgjorde en privatbostad i skatterättslig mening. Endast en bostad i kan vara ursprungsbostad. Skälen för regeringens förslag: De nya uppskovsreglerna för bostäder utgör en del av skattereglerna inom ramen för inkomstslaget kapital. Bestämmelserna rör reavinstbeskattningen vid bostadsbyten och bör i princip gälla sådana villor eller bostadsrätter som enligt nuvarande regler omfattas av 9-procentsregeln. De bostäder som kan vara ursprungsbostäder utgörs alltså av sådana villor eller bostadsrätter som enligt bestämmelserna i 5 § kommunalskattelagen (1928:370), KL, utgör privat-bostäder. Utgångspunkten är således att den avyttrade egendomen utgör en privatbostadsfastighet eller en motsvarande bostadsrätt. Av bl.a. administrativa skäl bör en bostad i utlandet inte kunna vara ursprungsbostad. Motsvarande gällde enligt UppskovsL. För att ett uppskovsavdrag skall kunna medges bör vidare fordras att den avyttrade bostaden var den skattskyldiges på visst sätt definierade permanentbostad eller - om villkoren för detta inte är uppfyllda - varit föremål för expropriation eller liknande. Dessa två frågor behandlas i det följande. Att reglerna om uppskovsavdrag endast kan komma i fråga för ursprungsbostäder som är privatbostadsfastigheter eller motsvarande bostadsrätter framgår, liksom att egendomen måste finnas i , av 2 § UAL. Regeringens förslag: För att en bostad skall vara ursprungsbostad krävs att den vid avyttringen utgjorde den skattskyldiges permanentbostad. Bostad som ägs av dödsbo kan inte vara permanentbostad. Skälen för regeringens förslag: Enligt de äldre uppskovsreglerna fanns i de s.k. frivilligfallen ett krav på att den avyttrade egendomen skulle omfatta den skattskyldiges permanenta bostad. Uppskov medgavs endast om den skattskyldige varit bosatt på den avyttrade fastigheten i följd som inföll närmast före den dag då avyttringen skedde (3 § första stycket UppskovsL). Vidare gällde att den skattskyldige skulle anses bosatt på den fastighet där han rätteligen skulle vara kyrkobokförd (3 § fjärde stycket UppskovsL). Den nuvarande 9-procentsregeln - som ersatte UppskovsL - innehåller också ett bosättningskrav. Har bosättningen varat endast en viss är dock denna bestämmelse tillämplig endast om den skattskyldige uppfyller vissa ytterligare villkor som inte direkt har med bosättningen att göra. Uppfyller den skattskyldige bosättningsvillkoret och - om bosättningen varat - de andra villkoren utgör bostaden en "permanentbostad" och 9-procentsregeln är tillämplig. De nuvarande reglerna i 25 § 9 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, , innebär följande. En villa eller en bostadsrätt som är privatbostad blir permanentbostad boende under förutsättning att den skattskyldige förvärvat egendomen till ett marknadsmässigt pris ("prisvillkoret") och att den tid som han ägt fastigheten utan att ha varit bosatt där inte överstiger ("sommarstugevillkoret"). I annat fall gäller att en privatbostad alltid är en permanentbostad om den skattskyldige varit bosatt där i minst tre av . Det finns ingen särskild definition av begreppet "bosatt". Den inledningsvis förutskickade ändringen av reavinstreglerna - att 9- och 18-procentsreglerna tas bort - innebär bl.a. att frågan om en bostad är permanentbostad eller ej kommer att sakna betydelse vid reavinstbeskattningen. Däremot bör uppskovsreglerna endast omfatta permanentbostäder varför bestämmelserna i frivilligfallen endast bör vara tillämpliga på sådan egendom som enligt gällande rätt faller under begreppet permanentbostad. Att utan justering flytta villkoren för 9-procentsregelns tillämpning från reavinstreglerna till de nya uppskovsreglerna torde emellertid inte vara principiellt riktigt. När det gäller de villkor som aktualiseras utöver kravet på viss tids bosättning - "prisvillkoret" och "sommarstugevillkoret" - kan konstateras att dessa tillkom mot bakgrund av att 9-procentsregeln innebär en definitiv skattelättnad. När det gäller möjligheten till uppskov är utgångspunkten emellertid en annan. Ett uppskov innebär endast att beskattningen skjuts framåt i tiden som det inom ramen för reavinstbeskattningen är någon skillnad på permanentbostäder och andra bostäder. Slutsatsen blir därför att den nya bestämmelsen inte skall innehålla villkor motsvarande "prisvillkoret" eller "sommarstugevillkoret". Regeringens förslag är alltså att uppskovsreglerna skall vara tillämpliga om den skattskyldige har bott i bostaden närmast före avyttringen eller minst tre av . En bostad där dessa villkor uppfylls är den skattskyldiges uppskovsgilla permanentbostad. Inledningsvis har regeringen angett att reglerna också skall omfatta den situationen att ursprungsbostaden avyttras först efter det att en ersätt- ningsbostad anskaffats. Denna fråga kommer att beröras ytterligare i det följande. har emellertid betydelse för permanentbo- stadsbegreppet. Bakgrunden är denna. Om den skattskyldige förvärvar en ny bostad och flyttar dit innan han sålt den gamla kan det hända att den senare inte längre uppfyller de nämnda villkoren för att vara en uppskovsgill permanentbostad när den avyttras. Det är alltså nödvändigt att komplettera permanentbostadsregeln med tanke på sådana fall. Vårt förslag innebär att om ersättningsbostaden skaffas innan ursprungsbostaden har avyttrats får frågan om ursprungsbostaden är permanentbostad eller ej avgöras med hänsyn till förhållandena då ersättningsbostaden köptes. Denna regel gör inte avkall på kravet att ursprungsbostaden måste vara en privatbostadsfastighet eller motsvarande bostadsrätt enligt 5 § KL för avyttringen. Bostad som avyttras av dödsbo bör - på samma sätt som gäller vid tillämpning av 9-procentsregeln - inte kunna vara permanentbostad. Kravet på att den avyttrade bostaden skall vara den skattskyldiges permanentbostad och definitionen av detta begrepp återfinns i 2 resp. 3 § UAL. 5.2.2 Den förvärvade bostaden Regeringens förslag: Ersättningsbostaden skall vara en villa, en mangårdsbyggnad på ett lantbruk eller en bostadsrätt. Som ersättningsbostad räknas också tomt under förutsättning att där uppförs en villa. Ersättningsbostaden kan förvärvas tidigast året före avyttringen, som avyttringen eller senast under det därpå följande året. Egendom i utlandet kan inte vara ersättningsbostad. Skälen för regeringens förslag: Ersättningsbostaden skall vara en villa, en mangårdsbyggnad på ett lantbruk eller bostadsrätt av det slag som räknas upp i 5 § KL. Däremot bör det inte uppställas något krav på att den förvärvade egendomen i rättslig mening skall utgöra privatbostad. Bakgrunden till detta är följande. Reglerna om gränsdragningen mellan näringsfastigheter och privatbostadsfastigheter i 5 § KL är så konstruerade att även om den skattskyldige bor i ett småhus kan detta vara en näringsfastighet. Så är t.ex. fallet om mer än hälften av ett småhus används som kontor. Motsvarande gäller bostadsrätter. Ett småhus eller en bostadsrätt kan alltså under ett och samma innehav byta skattemässig karaktär. Att en ersättningsbostad byter karaktär under innehavet bör inte tillmätas någon särskild betydelse i uppskovshänseende. Detta talar för att det inte heller är nödvändigt att uppställa något krav på att egendomen skall ha en viss rättslig karaktär just vid förvärvet. Avgörande bör i stället vara att egendomen är av det slag som i och för sig kan hänföras till privatbostadsfastighet eller privatbostad enligt 5 § KL samt att förvärvaren faktiskt bosätter sig där. Det bör inte vara någon skillnad på att förvärva t.ex. en villa med tillhörande tomtmark och att förvärva en tomt och där uppföra en villa. De två slagen av ersättningsförvärv bör därför behandlas lika och båda bör kunna utgöra "ersättningsbostad". Vid den prisjämförelse som skall ske mellan ursprungsbostad och ersättningsbostad är det i tomtfallet nödvändigt att beakta kostnader för att uppföra villan. Denna fråga - liksom spörsmålet om hur kostnader för till- och ombyggnadskostnader på en befintlig villa skall beaktas vid prisjämförelsen - återkommer vi till i ett följande avsnitt (5.4.1). Egendom i utlandet bör - på samma sätt som enligt 3 § UppskovsL - inte kunna användas som ersättningsbostad. Bestämmelser om ersättningsbostaden finns i 11 § UAL. 5.3.1 Förhållandena vid den taxering då vinsten redovisas Regeringens förslag: Har den skattskyldige förvärvat en ersättningsbostad senast som ursprungsbostaden avyttrades och har han bosatt sig där året därefter är uppskovsavdraget lika stort som den skattepliktiga vinsten om den nya bostaden är minst lika dyr som den avyttrade. Är den billiga- re utgör uppskovsavdraget en viss kvotdel av den skattepliktiga vinsten.Har den skattskyldige inte förvärvat någon ny bostad eller, om så skett, inte bosatt sig där året då ursprungsbostaden avyttrades uppgår uppskovsavdraget till samma belopp som den skattepliktiga vinsten. Skälen för regeringens förslag: De frågor som aktualiseras vid den taxering då vinsten från ursprungsbostaden redovisas är huruvida den skattskyldige förvärvat en ersättningsbostad och - i så fall - bosatt sig där. Ersättningsförvärvet kan tidigast ha skett året före avyttringen eller - för att vara relevant vid den nu aktuella taxeringen - senast . På motsvarande sätt gäller att bosätt- ningen skall ha skett året efter avyttringsåret. Uppfylls båda dessa villkor aktualiseras frågan om ersättningsbostadens pris i förhållande till vad den skattskyldige erhöll för ursprungsbostaden. Vårt förslag innebär - på i princip samma sätt som enligt de äldre reglerna i 6 § UppskovsL - att beskattningen av vinsten från ursprungsbostaden i sin helhet skall kunna skjutas upp om ersättningsbostaden är minst lika dyr som ursprungsbostaden. Innebörden av detta är att om den skattskyldige inom ovan angivna tidsramar förvärvat en ersättningsbostad och bosatt sig där och om ersättningsbostaden är minst lika dyr som ursprungsbostaden skall uppskovsavdraget uppgå till ett belopp som mot- 18 svarar den skattepliktiga vinsten. Härigenom undantas hela vinsten från omedelbar beskattning. Om däremot ersättningsbostaden är billigare bör en del av vinsten beskattas och en del därav undantas från omedelbar beskattning. Enligt äldre regler - 6 § UppskovsL - gällde att den uppskovsgilla vinsten reducerades med ett belopp motsvarande skillnaden mellan vederlaget för ursprungsfastigheten och det för ersättningsfastigheten. Också enligt de nya reglerna bör i nu avsedda fall endast en viss del av vinsten undantas från omedelbar beskattning. Detta bör dock ske på ett annat sätt än enligt UppskovsL. Om ersättningsbostaden kostar t.ex. hälften eller en tredjedel av vad den skattskyldige får för ursprungsbostaden skall endast hälften resp. en tredjedel av den skattepliktiga vinsten omfattas av uppskovet. Skälet till detta är att reglerna också i detta hänseende bör utformas med ledning av principen om att flera bostadsinnehav skall behandlas som ett enda innehav. Om ersättningsbostaden är billigare kan detta sägas innebära att en motsvarande andel av ursprungsbostaden avyttrats. Det betyder att uppskovsavdrag i sådana fall skall medges med ett belopp motsvarande så stor del av den skattepliktiga vinsten som vederlaget för ersättningsbostaden utgör av vederlaget för ursprungsbostaden. Vid den nu aktuella taxeringen kan förhållandena också vara sådana att någon ersättningsbostad över huvud taget inte skaffats eller - om så skett - att den skattskyldige inte hunnit bosätta sig där i rätt tid. Också i sådana fall bör den skattskyldige kunna medges ett uppskovsavdrag under förutsättning att han avser att skaffa en bostad och bosätta sig där eller att han avser att bosätta sig i en redan anskaffad bostad. Uppskovsbeloppet skall i så fall uppgå till samma belopp som den skattepliktiga vinsten. Något krav på att den skattskyldige i ett sådant fall skall ge in en bankgaranti bör inte finnas (jfr avsnitt 5.4.6). Om bostadsbytet inte fullföljts därför att den skattskyldige avlidit bör dödsboet kunna medges ett uppskovsavdrag endast under förutsättning att efterlevande maka eller sambo fullgör vad den döde inte kunnat. Denna och anslutande frågor tar vi upp i det följande (avsnitt 5.4.5). Att ersättningsbostaden vid 1994 och taxeringar kan vara förvärvad före återkommer vi till vid diskussionen om ikraftträdandet (avsnitt 7). Det bör inte finnas någon möjlighet för den skattskyldige att yrka ett lägre uppskovsavdrag än det han har rätt till. Ett lägre avdragsbelopp ligger inte i linje med tanken att flera bostadsinnehav skall betraktas som ett enda och skulle dessutom kunna leda till administrativa komplikationer. En annan sak är att den skattskyldige givetvis kan avstå från att framställa ett yrkande om uppskovsavdrag. Reglerna om hur uppskovsavdraget beräknas när en ersättningsbostad har anskaffats och bosättning skett finns i 6 § UAL. Bestämmelser om hur uppskovsavdraget beräknas när någon ersättningsbostad inte förvärvats eller om bosättning inte skett finns i 7 § UAL. 5.3.2 Förhållandena vid den därpå följande taxeringen Regeringens förslag: Om den skattskyldige inte uppfyller upp-skovsvillkoren vid taxeringen som följer ursprungsbostaden avyttrades skall uppskovsavdraget återföras till beskattning tillsammans med ett särskilt tillägg. Har han förvärvat en ersättningsbostad som är minst lika dyr och bosatt sig där skall ingen återföring ske.