prop · GH0390 · 1994-01-01 00:00:00 — Den s.k. alternativregeln i andra stycket ger den skattskyldige möjlighet att beräkna förmånsvärdet på nybilspriset för årsmodellen i stället för på nyssnämnda genomsnittspris, eftersom genomsnittspriset i vissa fall kan vara högre än nybilspriset. Begränsningen i första stycket sista meningen av nämnda bestämmelse om att förmånsvärdet inte får överstiga en viss procent av nybilspriset för årsmodellen bör emellertid inte vara tillämplig när alternativregeln används med hänsyn till att omotiverat låga för- månsvärden annars kan uppkomma. Lagtexten har justerats i enlighet med det nu anförda. På Lagrådets inrådan har vidare den i lagrådsremissen föreslagna lagtexten i första stycket av anvisningspunkten justerats på så sätt att ordet "årsmodellåret" ersatts av "årsmodellen". Ifrågavarande förslag föranleder en ändring i punkt 2 av anvisningarna till 42 § KL. Följdändringar görs också i 8 § UBL, 3 kap. 7 § LSK och 5 §USAL. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Förbundet anser att s.k. airbag och ABS-bromsar bör få en skattemässigt gynnsam be-handling. RSV tillstyrker förslaget men anför att viss utrustning bör i likhet med nuvarande regler undantas från beskattning, t.ex. biltelefon, mobiltelefon, kommunikationsradio och vinterdäck. Även och anser att s.k. säkerhetsutrustning skall behandlas gynnsamt och anför att även utrustning som är positiv ur miljösynpunkt bör undantas. Skälen för regeringens förslag: Med nuvarande regler för beräkning av förmånsvärdet skall till det fastställda nybilspriset läggas anskaffningskostnaden för extrautrustning i den mån den överstiger . Som extrautrustning räknas all utrustning som har samband med bilens funktion eller den åkandes komfort eller förströelse. Enligt RSV:s rekom- mendationer (RSV Dt 1992:16) avses med extrautrustning all extra utrustning som tillförs bilmodellen i dess grundutförande. Utrustningen kan vara fast monterad på bilen eller monterad på så sätt att den lätt går att avlägsna om den är avsedd att utnyttjas på fordonet. Det saknar betydelse för förmånsvärderingen om utrustningen anskaffas i samband med att bilen levereras eller , likaväl som om utrustningen redan finns i förmånsgivarens ägo innan bilen anskaffas, t.ex. för bilens körsäkerhet eller för förarens eller passagerarnas bekvämlighet. Bestämmelsen om skattefrihet för extrautrustning för inför-des av förenklingsskäl. Man skulle slippa att frångå huvudprincipen vid värderingen av förmånen bara för att viss extrautrustning anskaffats. En långtgående anpassning synes emellertid ha skett till skattereglerna på så sätt att utrustning som tidigare ingick i bilens grundmodell nu måste anskaffas som extrautrustning. Regeln fyller således inte längre det av-sedda förenklingssyf- tet. Regeringen anser därför att promemorians för-slag om ett slopande av det s.k. fribeloppet på bör genomföras. Vissa remissinstanser har hävdat att värdet av viss säkerhetshöjande utrustning som t.ex. ABS-bromsar och krockkudde skall undantas från beskattning. Regeringen delar inte denna uppfattning. En sådan åtgärd skulle sannolikt leda till att det skulle dröja innan denna typ av utrustning blev standard på svenska bilar. Det kan också föreligga svårigheter att avgöra vad som är sådan säkerhetsutrustning som bör undantas från för-månsbeskattning. Härigenom kan gränsdragningsproblem uppkomma. Nämnas bör också att , enligt RSV:s handledning för beskattning av inkomst och förmögenhet vid taxering, viss utrustning inte ingår i extrautrustningen utan betraktas som fristående utrustning. Det gäller dels mobiltelefon eller kommunikationsradio, dels vinschar, kranar o.d. som anskaffats för tjänstebruk. Anordning som betingas av sjukdom eller handikapp hos förmånshavaren skall inte heller anses som sådan extrautrustning som kan påverka förmånsvärdet. Därmed avses emellertid inte sådana anordningar som bilar generellt utrustas med. Någon ändring i förevarande avseende åsyftas inte med regeringens förslag. Med hänsyn till den långtgående anpassning till fribeloppet som verkar ha skett leder ett slopande av det i praktiken till en generell höjning av förmånsvärdet som bör motverkas med andra regeländringar. Regeringen återkommer till denna fråga i följande avsnitt. Regeringens förslag föranleder en ändring i punkt 2 av anvisningarna till 42 § KL. 84 4.11.5 Åtgärder för att uppnå ekonomisk neutralitet Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förutom justeringen av övre och nedre gränserna för förmånsvärdet. Remissinstanserna: Förslaget om justering från 0,8 basbelopp till 0,7 basbelopp har lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. Skälen för regeringens förslag: Genom att det s.k. fribeloppet om avskaffas blir, om förutsättningarna i övrigt är lika, resultatet att förmånsvärdet ökar. Storleken av höjningen är beroende av i vilken grad bilen anpassats till nuvarande regler. Med anpassning avses den möjlighet som nuvarande regler ger att tillskapa en "fiktiv" bilmodell vars pris understiger det faktiska med . Detta lägre pris ligger till grund för RSV:s värdering. Vid försäljning av en anpassad bil tillkommer ett obligatoriskt paket av utrustning vars pris överensstämmer med skillnaden mellan den verkliga och den fiktiva bilmodellens pris. På detta sätt kan det s.k. fribeloppet bakas in i bilens pris. Om maximal anpassning skett kommer förmånsvärdet att öka med eftersom förmånsvärdet i denna del bestäms till av nybilspriset (20 000 x 0,2 = 4 000). Är bilen inte utrustad med extrautrustning påverkas naturligtvis inte förmånsvärdet av att fribeloppet slopas. Genom att beräkna nybilspriset med utgångspunkt i priset för årsmodellen i stället för som tidigare, med ett uppräknat nybilspris, sjunker förmånsvärdet. Detta gäller under förutsättning att förmånsbilen innehas samt att priset på bilmodellen stiger. Normalt är så fallet. För en bil vars pris ökar med t.ex. från till nästa kommer förmånsvärdet att vara lägre år två med nu föreslagna regler (5 000 x 0,2 = 1 000). Effekterna av dessa två förändringar motverkar varandra. I normalfallet kommer dock den höjande effekten att överstiga den sänkande. Med anledning härav bör reglerna förändras för att en skärpning av beskattningen inte skall uppstå. Detta bör ske genom att den del av förmånsvärdet som bestäms till 0,8 basbelopp sänks till 0,7 basbelopp. Detta innebär en minskning av för-månsvärdet av basbeloppet, vilket för blir ca vid ett antagande att basbeloppet uppgår till . Med nuvarande regler uppstår ett intervall (ca 130 000 * 190 000) där förmånsvärdet bestäms enligt huvudregeln. Under och över intervallet bestäms förmånsvärdet i stället till 42 resp. av bilens nybilspris. För bilar vars pris understiger intervallets undre gräns, ca (0,8 x basbeloppet/(0,42 * 0,2)) kommer ett slopande av det s.k. fribeloppet för extrautrustning på att öka förmånsvärdet av 20 000, dvs. med , om bilen är maximalt anpassad. För att mildra effekten bör procentsatsen för det maximala värdet sänkas från av nybilspriset. På samma sätt kommer bilar vars pris är högre än intervallets övre gräns, ca (0,8 x basbeloppet/(0,35 * 0,2)) att få ett högre förmånsvärde med (av ). För att även mildra denna effekt bör procentsatsen för det undre värdet sänkas från av nybilspriset. Dessa förändringar kommer, enligt regeringens mening, att i stort sett innebära att neutralitet uppnås i förhållande till nuvarande regler. Förslaget föranleder ändringar i punkt 2 av anvisningarna till 42 § KL. 4.11.6 Bilen som arbetsredskap Promemorians förslag: Förutom möjligheten till jämkning även för den som huvudsakligen använt bilen i tjänsten överensstämmer förslaget i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. efterlyser en belysning av de administrativa konsekvenserna av att införa den föreslagna jämkningsmöjligheten. Länsrätten i avstyrker förslaget och anför att eventuella förändringar av jämkningsmöjligheterna bör ske i inskränkande riktning. Kammarrätten i tror att det kan uppkomma gränsdragningsproblem om förslaget genomförs men anser att en viss uppluckring torde vara välmotiverad. Näringslivets Skattedelegation anser att när tjänstekörningen överstiger 3 bör det kunna presumeras att den privata körningen varit så ringa (ej över ) att någon förmånsbeskattning inte aktualiseras. I övriga fall * där tjänstekörningen överstiger 2 * bör förmånen schablonmässigt värderas till ett halvt basbelopp. Skälen för regeringens förslag: Företrädare för vissa yrkesgrupper som t.ex. handelsresande och resemontörer, som har en omfattande tjänstekörning, har hävdat att beskattning av en privat körsträcka på 1 är alltför hög eftersom det privata nyttjandet blir begränsat när bilen används mycket i tjänsten. Enligt regeringens uppfattning är det motiverat att förändra beskattningen för denna grupp så att bättre överensstämmelse nås mellan den faktiska privata körsträckan och förmånsvärdet. En särskild jämkningsgrund bör därför införas för det fall bilen har karaktär av arbetsredskap eller när körningen i tjänsten är mycket omfattande. Med bil som har karaktär av arbetsredskap bör avses att bilen i väsentlig mån är inredd eller avpassad för annat än persontransport, t.ex. installations- eller distributionsbilar av olika slag vilket begränsar det privata nyttjandet av bilen. finns möjlighet att jämka förmånsvärdet enligt RSV:s anvisningar när bilen har karaktär av arbetsredskap. Lagtexten bör emellertid förtydligas i detta avseende. Beträffande de kategorier som har en omfattande tjänstekörning bör det kunna presumeras att om tjänstekörningen uppgår till minst 3 det privata nyttjandet är så begränsat att det föreligger grund för jämkning. Jämkning bör i ett sådant fall kunna ske till av fullt förmånsvärde. Vid mycket långa körsträckor i tjänsten, t.ex. över 4 bör jämkning kunna ske till av fullt förmånsvärde. Dessa milantal och procenttal för jämkningens storlek är avsedda som riktmärken men kan frångås i det enskilda fallet om en bedömning av samtliga omständigheter motiverar det. Även om tjänstekörningen inte är så omfattande som anges i det föregående bör jämkning kunna medges om bilen huvudsakligen använts i tjänsten och den skattskyldige kan visa att den privata körsträckan varit mycket begränsad i förhållande till den totala körsträckan utan att för den skull ringa användning kan anses föreligga. Så torde vara fallet för vissa bilar som används i t.ex. taxirörelse. Hur stor nedsättning av förmånsvärdet som bör göras får också i dessa fall bedömas med hänsyn till samtliga omständigheter. kan enligt förmånsvärdet för t.ex. taxibilar under vissa förutsätt- ningar jämkas ned till ett halvt basbelopp. Någon mer restriktiv bedöm-ning i detta hänseende är inte avsedd med de nu föreslagna reglerna.Det får ankomma på den skattskyldige att göra sannolikt att tjänstekörningen varit av sådan omfattning att jämkningsförutsätt- ningar föreligger. Detta kan lösas med bl.a. körjournal, reseräkningar eller motsvarande noteringar. Utredning av detta slag kan visserligen sällan bli helt tillförlitlig. Den bör dock i regel kunna godtas om den inte motsägs av omständigheterna eller av annan anledning inte framstår som trovärdig. Regeringens förslag föranleder en ändring i punkt 4 av anvisningarna till 42 § KL. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som yttrat sig i denna fråga tillstyrker förslaget. Näringslivets Skattedelegation och anser att gränsen skall höjas . Länsrätten i tillstyrker principen att likformighet bör råda mellan tjänst och näringsverksamhet i detta hänseende men ifrågasätter om inte denna likformighet kan uppnås genom att reglerna om beskattning av enskilda näringsidkare ändras. Skälen för regeringens förslag: Enligt de regler som gäller för beskattning av bilförmån i inkomstslaget näringsverksamhet skall privat bruk av bil som ingår i egen näringsverksamhet uttagsbeskattas om det sker i mer än ringa omfattning. Enligt avses med ringa omfattning i detta sammanhang ett fåtal tillfällen och en sammanlagd körsträcka om högst . Kritik har riktats mot bestämmelserna som innebär att olika regler gäller beroende på om den skattskyldige bedriver näringsverksamhet som enskild firma eller i eget aktiebolag. Det har ansetts orättvist att den som har en enskild firma får köra utan att beskattning utlöses, medan den som driver aktiebolag beskattas så snart han kört en kortare sträcka. Regeringen finner kritiken mot nuvarande regler befogad. De bör således ändras. Det finns två sätt att öka likformigheten av beskattningsreglerna mellan de olika företagsformerna. Antingen kan man, som föreslås i promemo- rian, låta de regler som gäller för enskilda näringsidkare gälla även för inkomstslaget tjänst eller också kan man som Länsrätten i föreslagit, låta de regler som gäller i inkomstslaget tjänst gälla även för enskilda näringsidkare. Regeringen finner att det av förenklingsskäl lämpligaste sättet är att genomföra förslaget i promemorian vilket innebär att skattefrihet införs för den som i inkomstslaget tjänst använt förmånsbil i endast ringa omfattning. Med ringa omfattning bör avses, som anges i , högst ett fåtal tillfällen och en sammanlagd körsträcka av högst . Med detta förslag utlöses inte beskattning vid rent bagatellartade körningar. Regeringens förslag föranleder en ändring i punkt 2 av anvisningarna till 42 § KL. Förslagen innebär att de ändrade bestämmelserna skall träda i kraft och tillämpas första gången vid taxering. Reglerna rörande bestämmandet av normalbeloppets storlek för hel dag vid utlandsförrättning skall dock gälla först i fråga om . För föreslås i detta avseende särskilda övergångsbe- stämmelser. Äldre föreskrifter skall fortfarande gälla i fråga om ersättning för flyttningskostnader och ökade levnadskostnader som avser tid före utgången av . Ändringarna i UBL föreslås tillämpas första gången i fråga om preliminär skatt för och ändringarna i USAL föreslås tillämpas första gången på förmån som åtnjuts efter ikraftträdandet. 5 Slopat statligt grundavdrag Skälen för regeringens förslag: För att underlätta en bred förankring av krispolitiken förordade i betänkandet 1992/93:FiU30 (s.127) en tillfällig sänkning av grundavdraget. Sänkningen borde enligt utskottet ske genom att grundavdraget vid den statliga taxeringen slopas vid 1995 och taxeringar (inkomståren 1994 och 1995) och att en regel införs som innebär att det nuvarande fasta skattebeloppet på inte tas ut på inkomster under den nivå som motsvaras av nuvarande grundavdrag. Ett sådant förslag borde enligt utskottet föreläggas i sådan tid att att det kan träda i kraft . anslöt sig till utskottets förslag (rskr. 1992/93:447). På grundval av ställningstagande har inom Finansde- partementet utarbetats ett lagförslag rörande sänkt grundavdrag enligt de av angivna riktlinjerna. Förslaget innebär således att det statliga grundavdraget vid 1995 och taxeringar i princip slopas vid beräkning av fysiska personers beskat- tningsbara förvärvsinkomster. Effekten av en sådan åtgärd motsvarar i de flesta fall att skiktgränsen för statlig in- komstskatt sänks med ca , vilket ger en inkomstförstärkning för staten på ca 2 mdkr . Skattehöjningen för den enskilde inkomsttagaren blir därmed högst ca . De som medges statligt grundavdrag med belopp som motsvarar det särskilda grundavdraget vid taxering till inkomstskatt skulle dock i vissa fall kunna komma att drabbas av skattehöjningar på upp till ca . För att undvika en sådan effekt bör därför statligt grundavdrag medges för denna grupp skattskyldiga men endast med belopp som motsvarar den del av det särskilda grundavdraget vid den kommunala taxeringen som överstiger det kommunala grundavdraget beräknat enligt 48 § 2 och 3 mom. KL. För att inte en skatteskärpning skall uppstå för små inkomster bör det fasta beloppet på inte tas ut om den till statlig inkomstskatt beskat- tningsbara inkomsten inte överstiger vad som motsvarar det nuvarande statliga grundavdraget. Åtgärden leder inte till att nuvarande högsta marginalskatt på höjs. Förslaget bör komma till uttryck i en särskild lag. 6.1 Särskilt grundavdrag för pensionärer med utländsk pension Skälen för regeringens förslag: Den som får folkpension har i vissa fall rätt till ett särskilt grundavdrag som är högre än det grundavdrag som utgår för den som inte har folkpension. Bestämmelserna om det särskilda grundavdraget finns i 48 § 4 mom. KL och i anvisningarna till nämnda paragraf. I 48 § 4 mom. stadgas att skattskyldig fysisk person, som varit bosatt här i riket under hela eller någon del av beskattningsåret och vars inkomst till inte obetydlig del har utgjorts av folkpension, har rätt att i stället för grundavdrag enligt bestämmelserna i 2 eller 3 mom. nämnda lagrum få ett särskilt grund-avdrag enligt vad som närmare anges i punkt 1 av anvisningarna till paragrafen. I anvisningspunkten regleras det särskilda grundavdraget närmare. Reglerna är förhållandevis komplicerade och innebär bl.a. följande. I första stycket av anvisningspunkten anges vad som skall anses som folkpension. Vidare stadgas att folkpensionen skall anses utgöra en inte obetydlig del av den skattskyldiges inkomster om den uppgått till eller minst en femtedel av den sammanräknade inkomsten. I de följande styckena anges det särskilda grundavdragets storlek och den avtrappning av avdraget som skall ske när pensionen överstiger vissa gränsbelopp. Annan inkomst än pension i KL:s mening medför i allmän-het inte avtrappning av avdraget. Enligt punkt 1 av anvisningarna till 31 § KL förstås med pension bl.a. folk- och tilläggspension enligt AFL. Utländsk socialförsäkringspension torde inrymmas i lagrummets pensions-begrepp endast i den mån den kan utgå "på grund av tidigare tjänsteförhållande". Det finns ett antal pensionärer bosatta i som saknar folkpension men som har utländska pensioner. De flesta av dessa torde komma från de nordiska länderna. En sådan pensionär med låga pensionsinkomster kommer i vissa fall i ett sämre skattemässigt läge än svenska pensionärer på grund av det särskilda grundavdragets konstruktion. En förutsättning för särskilt grundavdrag är nämligen som framgått att den skattskyldige uppbär folkpension på eller minst en femtedel av den sammanräknade inkomsten. Vidare är särskilt grundavdrag begränsat till faktisk uppburen folkpension och pen- sionstillskott i vissa fall. Personer bosatta i som får pensioner från utlandet men som saknar eller har mycket låg folkpension får således inget särskilt grundavdrag, även om deras pensionsinkomster är så låga att de, om pensionen varit folkpension, skulle fått särskilt grundavdrag. De kan därför på grund av den högre beskattningen hamna i en besvärlig ekonomisk situation. Frågan har främst uppmärksammats när det gäller norska pensionärer. Enligt intern norsk lagstiftning kan beskattning inte ske av norsk pension som utgår till personer bosatta utomlands. tillämpar i denna situation bestämmelsen i dubbelbeskattningsavtalet mellan de nordiska länderna om att hemvistlandet har rätt att beskatta inkomst från annat nordiskt land om utbetalarlandet inte tar upp inkomsten till beskattning. Detta medför att norska pensionärer som bosatt sig i missgynnas eftersom de erhåller norsk pension som beskattas i i vissa fall men inte medges särskilt grundavdrag om de inte är berättigade till folkpension som utgör en inte obetydlig del av inkomsten. Problemet är emellertid generellt. Det kan således uppkomma även beträffande pensioner från andra länder i den mån frågan inte reglerats genom dubbelbeskattningsavtal eller konventioner angående pensionsförmåner. Det kan sättas i fråga om den nuvarande utformningen av det särskilda grundavdraget är förenligt med med hänsyn till att pensioner som uppbärs från andra EES-länder än i vissa fall kommer att indirekt beskattas hårdare än svenska pensioner. Rent formellt sker visserligen ingen diskriminering på grund av medborgarskap eftersom de svenska skattereglerna inte knyter an till medborgarskap utan till vilken typ av pension som uppbärs. I praktiken leder dock reglerna till en diskriminering av utländska pensioner, även om de skulle utgå efter grunder som är jämförbara med de som gäller för folkpension. Från skatteförmågesynpunkt vore det rimligt att pensionärer med utländska pensioner behandlades skattemässigt likvärdigt med folkpensionärer liksom att svenska och utländska pensioner behandlas lika vid avdragsberäkningen. Problemen med grundavdragets nuvarande konstruk-tion kan dessutom antas öka dels genom de nya reglerna om intjänandetid för folkpension, dels på grund av en ökad rörlighet av arbetskraft mellan de länder som blir anslutna till . Enligt blir huvudregeln att pension uppbärs från de olika länder som en person arbetat och bott i. Det kan således antas bli vanligare att en person bosatt i uppbär pensionsförmåner från flera EES-länder. I vissa fall, t.ex. för tyska pensioner, har frågan lösts genom dubbel- beskattningsavtal. Det är emellertid inte en framkomlig väg att genom sådana avtal åstadkomma en lösning av problemet. Det är också otänk-bart med särlösning i svensk lagstiftning för t.ex. norska pensioner eftersom särregler för pensioner från visst EES-land knappast skulle vara förenliga med . Mot bakgrund härav bör enligt regeringens mening reglerna om det särskilda grundavdraget justeras. En lösning på det beskrivna problemet är att i bestämmelserna om särskilt grundavdrag föra in en regel om att utländska pensioner skall jämställas med folkpension om de utgår efter likartade grunder som folkpension, alltså utgör en allmän pensionsförmån som i huvudsak utgår till den som har uppnått en viss ålder eller motsvarar svensk förtidspen- sion eller svensk efterlevandepension och således inte som generell förutsättning grundas på förvärvsarbete. skulle en regel införas med innebörd att utländsk pension motsvarande folk- och tilläggspension enligt AFL skall beaktas vid avdragsberäkningen. En sådan lösning skulle vara förhållandevis enkel att genomföra lagtekniskt och kan inte heller antas medföra något påtagligt skattebortfall. Mot detta alternativ talar att det i vissa fall skulle uppstå svårigheter för skatteförvaltningen att avgöra vilka utländska pensioner som skall jämställas med folkpension. Det kan dessutom ifrågasättas om det inte vore rimligt att också andra pensionärer med små pensionsinkomster borde vara berättigade till särskilt grundavdrag även om deras pensioner inte är jämförbara med folkpension. I många länder både i och utanför saknas allmänna pensionssystem av det slag som den svenska folkpensionen utgör. I stället är pensionen ofta knuten till de inkomster pensionären haft under sin yrkesverksamma tid. Det är inte heller ovan-ligt att den enskilde som en förmån i samband med anställningen får tryggad inkomst på ålderdomen. Denna grupp pensionärer skulle inte heller omfattas av den här diskuterade alternativet till ändring av särskilt grundavdrag. Det hade därför i och för sig varit att föredra att alla typer av ålderspensioner som inte överstiger en viss nivå berättigar till särskilt grundavdrag. Även sistnämnda alternativ leder emellertid till olika svårigheter. För det första torde det t.ex. vara svårt för skatteförvaltningen att avgöra om en förmån över huvud taget utgör pension eller någon annan form av anställningsinkomst. Vidare skulle komplikationer upp-komma beträffande reglerna om avtrappning av det särskilda grundav-draget. Slutligen kan skattebortfallet antas bli betydligt större med detta alternativ. Enligt regeringens bedömning är det inte möjligt att finna en till alla delar tillfredsställande lösning på dessa problem utan en mer grundläggande förändring av reglerna om särskilt grundavdrag.