prop · GH03123 · 1994-01-01 00:00:00 — Vid skuldsaneringen får bestämmas att en fordran som avses i första stycket och som är beroende av villkor, inte är till beloppet fastställd eller inte är förfallen till betalning, inte skall omfattas av skuldsaneringen. I fråga om en sådan fordran får borgenären utan hinder av föreskrifter i annan författning bevilja anstånd med betalningen betalningsplanen enligt 8 § löper. En skuldsanering omfattar inte 1. en fordran på familjerättsliga underhåll, 2. en fordran för vilken borgenären har panträtt eller annan förmånsrätt enligt 6 eller 7 § förmånsrättslagen (1970:979) eller retentionsrätt, till den del säkerheten förslår till betalning av fordran, 3. en fordran för vilken borgenären, innan beslut om att inleda skuldsanering har meddelats, har fått förmånsrätt enligt 8 § förmånsrättslagen, såvitt avser egendom som har tagits i anspråk vid verkställigheten, 4. en fordran som inte är förfallen till betalning och som är beroende av att borgenären tillhandahåller en motprestation eller 5. en fordran som är tvistig. Bestämmelsen i tredje stycket 1 gäller inte när eller ett utländskt offentligt organ inträtt i den underhållsberättigades rätt till underhållsbidrag. Paragrafen, som har utformats delvis i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller regler om vilka fordringar som omfattas av ett beslut om skuldsanering och har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6. Första stycket första meningen anger som huvudregel att en skuldsanering omfattar alla gäldenärens penningskulder, som har uppkommit före kronofogdemyndighetens beslut enligt 13 § andra stycket att inleda skuldsanering, om det inte föreskrivs något annat i skuldsaneringslagen. Från denna huvudregel finns i tredje meningen ett undantag om att kronofogdemyndigheten eller rätten kan bestämma att en skuldsanering i ett givet fall skall omfatta endast de skulder som har uppkommit före en viss tidigare dag. Ett exempel när denna möjlighet kan användas är när en konkurs beträffande gäldenären har avslutats innan han har ansökt om skuldsanering. I ett sådant fall kan fristdagen i konkursen i vissa fall vara lämplig som fristdag även i skuldsaneringsförfarandet. Något särskiljande av skulderna på annan grund än den här angivna är inte tillåtet enligt denna paragraf, utöver vad som kan följa av andra stycket. Det saknas alltså möjlighet att exempelvis besluta om totalt bortfall av äldre skulder och dessutom nedskrivning av nyare skulder. Huvudregeln knyter an till tidpunkten då kronofogdemyndigheten beslutar att skuldsanering skall inledas (13 § andra stycket). Även skulder som har uppkommit efter det att gäldenären har ansökt om skuldsanering men innan kronofogdemyndigheten har förordnat om att skuldsanering skall inledas omfattas alltså av skuldsaneringen. Enligt vad som har utvecklats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.1, får vanliga civilrättsliga regler tillämpas beträffande frågor om en privaträttslig fordran har uppkommit. Beträffande offentligrättsliga fordringar gäller samma regel som för privaträttsliga fordringar, dvs. fordringarna skall ha uppkommit före den kritiska tidpunkten för att kunna omfattas av ett beslut om skuldsanering (avsnitt 4.6.2). Det får ankomma på rättstillämpningen att precisera vad detta krav kan få för betydelse för olika slag av fordringar. I andra meningen anges vad som gäller i fråga om ränta på en fordran som omfattas av en skuldsanering. Enligt lydelsen bortfaller rätten till ränta på en fordran för tiden efter den dag då det enligt 13 § andra stycket har förordnats om att skuldsanering skall inledas. Detta innebär omvänt att en borgenär i skuldsaneringsärendet på sin fordran har rätt till ränta som belöper för beslutet enligt 13 § andra stycket. Borgenärens rätt till ränta är givetvis beroende av att han enligt civilrättsliga regler är berättigad att tillgodogöra sig ränta på sin fordran. Om det inledda skuldsaneringsförfarandet inte leder till ett beslut om skuldsanering påverkar denna paragraf inte borgenärens rätt att tillgodogöra sig ränta. Regeln är alltså enbart tillämplig i de fall en skuldsanering nås, vilket också framgår av ordalydelsen. I andra stycket första meningen finns en bestämmelse som tar sikte på fordringar som är beroende av villkor, fordringar som ännu inte är till beloppet fastställda och fordringar som inte har förfallit till betalning. Vad som skall gälla för sådana fordringar får kronofogdemyndigheten eller rätten bestämma i varje enskilt fall. Bestämmelsen har kommenterats i huvudsakligen avsnitt 4.6.8. Som exempel på fordringar som är beroende av villkor kan nämnas vissa borgensåtaganden. Hur sådana fordringar bör behandlas har berörts i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.8. Som exempel på fordringar som inte är fastställda till beloppet kan nämnas skadeståndsfordringar. I den allmänna motiveringen har berörts att det ofta är anledning att bestämma att sådana fordringar inte skall omfattas av skuldsaneringen. Det gäller i vart fall om det råder en mer betydande osäkerhet om till vilket belopp fordringen kan komma att uppgå till eller om det är osäkert när den kan komma att slutligt fastställas. Fordringar som ännu inte är förfallna kan vara exempelvis fordringar på återbetalning av statligt studielån. Dessa typer av fordringar kan ofta ha uppkommit långt tillbaka i tiden. Förpliktelsen är dock utformad så att fordringen förfaller i olika poster, varav flera poster för inledandet av skuldsanering ännu inte har förfallit. Enligt huvudregeln i 6 § första stycket omfattas sådana fordringar av ett beslut om skuldsanering om det inte bestäms annorlunda. Poster som redan är förfallna då skuldsaneringsförfarandet inleds behandlas givetvis enligt huvudregeln, dvs. de omfattas av skuldsaneringen. För poster som förfaller får det med stöd av regeln i detta stycke bestämmas att dessa inte skall omfattas. Det krävs alltså ett uttryckligt ställningstagande i det enskilda fallet för att en fordran som avses i detta stycke skall falla utanför skuldsaneringen. I annat fall omfattas även dessa fordringar utan några begränsningar av skuldsaneringen (jfr specialmotiveringen till 8 § första stycket första punkten). För återbetal- ning av statliga studielån skall det regelmässigt bestämmas att dessa poster inte skall omfattas av skuldsaneringen, vilket har utvecklats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.3. Där har också berörts att hänsyn måste tas till detta när gäldenärens förbehållsbelopp fastställs (se vidare specialmotiveringen till 8 §). Om bestämmelsen i andra stycket inte utnyttjas till att bestämma att en viss fordran inte skall omfattas av en skuldsanering får det bl.a. den konsekvensen att borgenären inte kan använda sin icke-förfallna fordran till kvittning mot en fordran gäldenären har på honom. I skuldsaneringslagen finns alltså inte någon motsvarighet till reglerna om kvittning i 5 kap. konkurslagen och 20 § ackordslagen. Skälen härför har utvecklats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.8. Bestämmelsen i andra stycket kan också tänkas bli aktuell när det gäller skattefordringar som inte är till beloppet fastställda eller inte har förfallit till betalning för skuldsaneringens inledande (se avsnitt 4.6.2). I andra stycket andra meningen finns en regel som möjliggör för en borgenär att bevilja anstånd med betalningen av en fordran när det med stöd av detta stycke har bestämts att den inte skall omfattas av skuldsaneringen. Regeln riktar sig först och främst till offentliga borgenärer bl.a. de studiesociala myndigheterna som med stöd av denna bestämmelse kan bevilja anstånd med betalningen av studielån betalningsplanen löper i de fall det har bestämts att återbetalningen av studielån som förfaller inte skall omfattas av skuldsaneringen (se avsnitt 4.6.3). Det är alltså helt och hållet i den aktuella borgenärens hand att bestämma om anstånd skall beviljas i dessa fall. Gäldenären och kronofogdemyndigheten bör dock under förfarandet ta kontakt med en borgenär vars fordran faller under regeln i andra stycket första meningen för att efterhöra om och under vilka förutsättningar anstånd kan komma att beviljas. För att kunna upprätta ett ändamålsenligt förslag till betalningsplan bör gäldenären och kronofogdemyndigheten skaffa sig en uppfattning om det kan bli aktuellt med anstånd i dessa fall. Enligt tredje stycket gäller ett antal undantag från huvudregeln i första stycket. Här anges alltså vilka fordringar som inte omfattas av en skuldsanering. Till skillnad mot regeln i andra stycket ger reglerna i detta stycke inte något utrymme för att i det enskilda fallet bestämma om fordringen skall omfattas eller inte. I första punkten anges att en skuldsanering inte omfattar fordringar på familjerättsliga underhållsbidrag. Det som avses är främst underhållsbidrag enligt eller , oavsett om sådant underhåll utgår på grund av dom eller avtal. Men ordalydelsen medför att fordringar på familjerättsliga underhållsbidrag över huvud taget inte omfattas av en skuldsanering. Detta innebär exempelvis att fordringar som en underhållsberättigad har på underhållsbidrag enligt utländsk familjerättslig lagstiftning inte omfattas av en skuldsanering. Det sagda gäller sådana fordringar över huvud taget, dvs. oavsett om de är förfallna eller inte. Skälen för detta undantag har redovisats i den allmänna motiveringen 4.6.4. fordringar avseende utgivna bidragsförskott omfattas däremot, vilket framgår av sista stycket. Enligt andra punkten omfattar en skuldsanering inte sådan fordran som är förenad med panträtt. All panträtt, såväl i fast som lös egendom, omfattas av regeln. Det är emellertid endast till den del panten förslår till betalning av fordringen som fordringen hålls utanför skuldsaneringsförfarandet. Av paragrafen framgår också att övriga fordringar som är förenade med förmånsrätt enligt 6 eller 7 § förmånsrättslagen, liksom fordringar förenade med retentionsrätt, i detta hänseende jämställs med panträtt. Pantborgenärs eventuella restfordran, dvs. den del av borgenärens fordran som överstiger vad pantsäkerheten har inbringat eller kommer att inbringa vid en försäljning omfattas i princip alltid av en skuldsanering. En pant bör alltid realiseras innan skuldsaneringsförfarandet inleds eller i samband med inledandet. Om så har skett är det inga svårigheter i de fall fordringen överstiger pantvärdet, att avgöra hur stor del av fordran som omfattas av skuldsaneringen och hur stor del som inte omfattas. Om någon realisation inte har skett får panten värderas och utifrån det får det bestämmas hur stor del av fordan som omfattas av skuldsa- neringen och hur stor en eventuell restfordran är. Den senare omfattas i princip alltid av skuldsaneringen enligt huvudregeln. Det är endast då panten också utgör gäldenärens bostad som det i vissa fall kan finnas anledning att låta gäldenären behålla den pantsatta egendomen. Detta har berörts i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.5. Även i dessa fall måste man, om fordringen överstiger pantvärdet, på något sätt bestämma hur stor den del av fordran skall anses vara som omfattas av skuldsaneringen. Detta kan göras med ledning av värderingsintyg. Enligt allmänna bevisbörderegler är det vid en tvingande skuldsanering i sista hand den borgenär som gör gällande en fordran med pantsäkerhet som har att visa till vilket belopp panten förslår. Givetvis svarar panten efter en skuldsanering för det återstående fordringsbeloppet. Den eventuella restfordran som man på sådant sätt kan få fram omfattas i princip alltid av skuldsaneringen. I tredje punkten anges, att om en borgenär före kronofogdemyndighetens beslut att inleda skuldsanering har fått förmånsrätt enligt 8 § förmånsrättslagen för sin fordran till följd av utmätning eller betalningssäkring, inte heller denna fordran skall omfattas av ett skuldsaneringsbeslut, såvitt avser egendom som har tagits i anspråk vid verkställigheten. Denna regel är parallell till regeln i andra punkten. Undantaget avser alltså enbart fordringar för vilka verk- ställighet rent faktiskt har skett, såtillvida att viss egendom skall ha omhändertagits. Själva beslutet om utmätning grundar inte någon undantagsrätt. Enligt fjärde punkten omfattas inte fordringar, som är beroende av att borgenären tillhandahåller gäldenären en motprestation även , av en skuldsanering. Detta gäller till den del fordran inte är förfallen till betalning. Förfallen del av en sådan fordran omfattas däremot av skuldsaneringen enligt huvudregeln. Skälen för detta undantag har redovisats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.7. Enligt femte punkten omfattar en skuldsanering inte tvistiga fordringar. Det innebär att en fordran som gäldenären bestrider inte omfattas av skuldsaneringen oavsett på vilken grund den bestrids. Skälen härför har utvecklats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.10. Det ankommer alltså inte på kronofogdemyndigheten eller rätten att fastställa huruvida det föreligger ett fordringsförhållande. eller rätten skall inte heller i ett skuldsaneringsärende avgöra frågor om innehållet i en förpliktelse. I de fall gäldenären bestrider ett krav och gör en motfordran gällande får det avgöras enligt civilrättsliga regler om den är kvittningsgill. Någon särskild reglering härav görs alltså inte inom ramen för skuldsaneringsförfarandet (se den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.10 och jfr vad som har anförts beträffande kvittning i övrigt i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.4 och 4.6.8). Av fjärde stycket framgår att undantaget i tredje stycket första punkten för familjerättsliga underhållsbidrag inte gäller för ett offentligt organ som har inträtt i den underhållsberättigades rätt till underhållsbidrag. Härmed avses främst regresskrav enligt 15 § lagen (1964:143) om bidragsförskott eller 12 § lagen (1984:1095) om förlängt bidragsförskott för studerande. Ordalydelsen innebär att dessutom motsvarande fordringar som görs gällande av ett utländskt offentligt organ innefattas. Dessa fordringar omfattas alltså av en skuldsanering enligt huvudregeln i första stycket. Detta berör emellertid inte eventuella framtida regresskrav. Skälen för detta har berörts i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.4. Innehållet i en skuldsanering Alla fordringar som enligt 6 § omfattas av skuldsaneringen har lika rätt. Utan hinder av första stycket får 1. en fordran ges sämre rätt, om borgenären samtycker eller 2. en borgenär vars fordran är på mindre belopp ges full betalning, om det är skäligt med hänsyn till omfattningen av skulderna och övriga omständigheter. I 26 § föreskrivs vad som skall gälla i fråga om fordringar som inte har anmälts i ärendet. I första stycket slås grundsatsen fast att alla fordringar som enligt 6 § omfattas av skuldsaneringen har lika rätt vid den. Detta gäller såväl vid tvingande som frivillig skuldsanering enligt lagen. Denna likabehandlingsprincip har redovisats i den allmänna motiveringen, bl.a. avsnitt 4.1. Från huvudregeln i första stycket ges i andra stycket möjligheter till vissa undantag. Dessa undantag har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.9. I första punkten i andra stycket klargörs att en fordran kan ges sämre rätt om borgenären samtycker till det. Det krävs alltså ett uttryckligt samtycke från den berörde borgenären enligt denna punkt. Det är inte tillräckligt att borgenären underlåter att höra av sig (jfr 20 § andra stycket) för att tillämpa denna undantagsregel. Det är inget som hindrar att kronofogdemyndigheten eller rätten tar initiativ till tillämpning av denna punkt. Ett sådant initiativ riktat till en viss borgenär faller innanför ramen för den allmänna utredningsskyldighet som åvilar kronofogdemyndigheten respektive rätten. Ett fall då sådant initiativ kan vara tänkbart att ta är när behovet av skuldsane- ring är uppenbart men där det råder tveksamhet om huruvida gäldenären verkligen klarar av följderna av ett tänkt skuldsaneringsbeslut och man genom avsteg från likabehandlingsprincipen uppnår att gäldenären får bättre förutsättningar att klara av att rätta sig efter beslutet. Det är dock borgenären som har det avgörande inflytandet över regelns tillämpning, och det även vid tvingande skuldsanering. I andra punkten i andra stycket föreskrivs att kronofogdemyndigheten eller rätten kan bestämma att borgenärer med en fordran som inte överstiger ett visst mindre belopp kan ges full utdelning i skuldsaneringsärendet trots att andra borgenärer får vidkännas nedskrivning av sina fordringar. Härmed avses fall då det i skuldsaneringsärendet förekommer "småfordringar". För att dessa skall kun- na få full utdelning i skuldsaneringsärendet skall det vara frågan om verkligen små fordringar. Fordringarna skall dels vara små i förhållande till övriga fordringar i ärendet och dels små även absolut sett.I tredje stycket erinras genom en hänvisning till 26 § om att de fordringar som inte har anmälts i ärendet drabbas av total preklusion, dvs. sådana fordringar kan inte längre göras gällande. Vid en skuldsanering skall bestämmas 1. vilka fordringar som enligt 6 § skall omfattas av skuldsaneringen och vad som enligt 7 § skall gälla för dem, 2. vilket belopp som skall fördelas mellan borgenärerna, 3. en betalningsplan som visar när och hur kvarstående belopp av varje borgenärs fordran skall betalas. Belopp som avses i första stycket 2 skall bestämmas så att skuldsaneringen tar i anspråk gäldenärens samtliga tillgångar och inkomster efter avdrag för vad som skall förbehållas gäldenären för hans och hans familjs försörjning. Därvid skall bestämmelserna i 15 kap. 6 a § utsökningsbalken om förbehållsbelopp vara vägledande. Vid skuldsaneringen får bestämmas att förbehåll även skall göras för betalning av en fordran som, enligt 6 § tredje stycket eller beslut som fattas med stöd av 6 § andra stycket, inte omfattas av skuldsaneringen. Av fördelningen enligt första stycket 2 skall framgå hur stor procentandel av fordringarnas belopp som skall kvarstå. Den betalningsplan som skall bestämmas enligt första stycket 3 skall löpa , om det inte finns särskilda skäl att bestämma en längre eller . Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, har utförligt behandlats i den allmänna motiveringen, särskilt avsnitt 4.5. I paragrafens första stycke räknas i tre olika punkter upp vad som skall bestämmas i en skuldsanering. Detta gäller såväl en frivillig (se 20 §) som en tvingande (se 24 §) skuldsanering. Av 18 § följer att de uppgifter som anges i denna paragraf skall framgå redan av det förslag till skuldsanering som skall upprättas. Enligt första punkten skall anges vilka fordringar som enligt 6 § omfattas av skuldsaneringen. Vilka kända fordringar som omfattas måste alltså räknas upp i förslaget. Det skall också anges vad som enligt 7 § skall gälla för de fordringar som omfattas av skuldsaneringen. Det innebär att det skall i beslutet anges för vilka fordringar likabehandlingsprincipen tillämpas och för vilka fordringar något av undantagen i 7 § andra stycket tillämpas. Finns det fordringar av det slag som avses i 6 § tredje stycket skall det av skuldsaneringen framgå att dessa helt eller delvis faller utanför skuldsaneringen, även om det inte är någon förutsättning att detta uttryckligen anges i skuldsaneringen för att de materiella reglerna i 6 § tredje stycket skall gälla. Om en fordran som faller under 6 § andra stycket förekommer bland fordringarna mot gäldenären måste det vid skuldsaneringen anges om en sådan fordran skall omfattas eller inte av skuldsaneringen. I skuldsaneringen skall det alltså uttryckligen tas ställning till denna fråga. Om det beträffande en sådan fordran inte klart skulle anges att den inte omfattas innebär det att fordringen omfattas av skuldsaneringen. Enligt andra punkten skall det anges vilket belopp som skall fördelas mellan borgenärerna. Gäldenären bör i regel inte ha några tillgångar att fördela mellan borgenärerna. Eventuella mer värdefulla tillgångar bör redan vara realiserade när gäldenären ansöker om skuldsanering. I praktiken är det endast frågan om att fördela gäldenärens framtida inkomster, efter avdrag för förbehållsbeloppet, mellan borgenärerna enligt vad som följer av 7 §. Det skall alltså räknas fram ett s.k. betalningsutrymme, dvs. i praktiken hur stor del av gäldenärens framtida inkomster som skall betalas till borgenärerna. Enligt andra stycket skall beloppet enligt första stycket andra punkten bestämmas så att avdrag först görs för vad som skall förbehållas gäldenären för hans och hans familjs försörjning. Därvid skall reglerna i 15 kap. 6 a § utsökningsbalken vara vägledande i tillämpliga delar. Dessa regler är dock inte absolut bindande. Det skall i en skuldsanering vara möjligt att hantera även denna fråga med ett visst mått av flexibilitet. När det gäller vanliga levnads- kostnader som mat och liknande hushållsutgifter finns det sällan anledning att frångå de schabloner som följer av regeln i utsökningsbalken. I den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.5 har berörts att det däremot i vissa fall kan finnas skäl att frångå schablonen avseende bostadskostnader. Det avser främst de fall där gäldenären bör få bo kvar i sin ägda bostad. Det kan emellertid inte komma i fråga att avvika från schablonen i någon vidare mån. Beträffande betalning av skatt och av underhållsbidrag innebär detta att gäldenären i princip får förbehålla sig vad han faktiskt skall betala. I den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6.3, har utvecklats att det för de där behandlade skulderna regelmässigt med stöd av regeln i 6 § andra stycket bör bestämmas att de inte skall omfattas av skuldsaneringen. Gäldenären måste då få förbehålla sig ett belopp för betalningen av sådana skulder. Det är dock inte något absolut krav att betalningsutrymme ges för fordringar som avses i andra stycket. I många fall torde fordringar som avses vara sådana som inte kommer att aktualiseras . Givetvis skall de i så fall inte ges något betalningsutrymme. I vissa fall, som exempelvis framtida studielånsbetalningar, är det regelmässigt tvärtom så att de helt klart kommer att behöva ges utrymme för betalningar i de fall det bestäms att de inte skall omfattas av skuldsaneringen. Det är endast till fordringar av den klara karaktären som hänsyn bör tas när beloppet enligt första stycket andra punkten skall bestämmas. Om den aktuelle borgenären beviljar anstånd med betalningen enligt 6 § andra stycket andra meningen skall naturligtvis inget belopp förbehållas gäldenären. Annorlunda kan det förhålla det sig med betalningen av skulder som enligt 6 § tredje stycket inte omfattas av skuldsaneringen. Beträffande vissa sådana fordringar måste gäldenären alltid få förbehålla sig ett belopp för betalning av dem. Det gäller exempelvis betalning av familjerättsliga underhållsbidrag. I de fall det förekommer en fordran som faller under 6 § tredje stycket 4 skall en sådan regelmässigt också beaktas när beloppet enligt första stycket 2 skall bestämmas. Däremot bör gäldenären aldrig få förbehålla sig något belopp för betalning av tvistiga fordringar (6 § tredje stycket 5). När det gäller fordringar som faller under 6 § tredje stycket 2 och 3, skall dessa betalas av säkerheten. Något förbehåll för betalning av sådana fordringar aktualiseras då inte. Endast i de fall man valt att låta gäldenären bo kvar i sin ägda bostad kan det bli aktuellt att förbehålla gäldenären ett belopp för betalning av den del av pantfordringen till vilken säkerheten förslår (se avsnitt 4.6.5). Av tredje stycket följer att det för varje fordran som omfattas av skuldsaneringen skall anges hur stor procentandel av det belopp som annars skulle ha betalats som skall betalas inom ramen för skuldsaneringen. Det som här skall anges är alltså hur mycket som gäldenären totalt skall betala av varje fordran som omfattas av skuldsaneringen. Är den totala skuldbördan av de fordringar som omfattas av skuldsaneringen på och kan gäldenären betala innebär det att betalningsutrymmet är , dvs. gäldenären kan då betala av fordringarnas belopp.