prop · GH0325 · 1994-01-01 00:00:00 — Konkurrensen gentemot länder utanför OECD-området är inte inkluderad. Källor: , och . Sänkningen av arbetsgivaravgiften motsvarar en lönekostnadssänkning på för industrin. Tillsammans med låga löne-ökningar och en kraftig produktivitetsförbättring beräknas industrins arbetskraftskostnad per producerad enhet minska med ca. Produktivitetshöjningen beror bl.a. på att de rationaliseringsåtgärder som vidtogs under industrins nedgångsfas ger resultat i form av produktivitets-ökningar då kapacitetsutnyttjandet återigen ökar. I konkurrentländerna förväntas arbetskraftskostnaden per producerad enhet stiga med . Räknat i gemensam valuta innebär det att industrins enhetsarbetskostnad minskar med så mycket som ca. jämfört med 14 viktigaste konkurrent- länder. Det ger svensk exportindu- stri ett utmärkt utgångsläge att öka marknadsandelarna såväl hemma som utomlands. Det fortsatt ansträngda arbetsmarknadsläget beräknas ge låga löneökningar såväl 1994 som 1995 som kronan väntas apprecieras något. Detta innebär att industrins arbetskraftskostnad per producerad enhet ökar i en takt som är jämförbar med den i . Således består förbättring av konkurrenskraftsläget också 1994-1995, vilket framgår av diagram 2. Svensk industri beräknas därför kunna vinna marknadsandelar också under resten av prognosperioden vilket bidrar till den gynnsamma utvecklingen av industriproduktionen . Diagram 2 Industrins arbetskraftskostnad per producerad enhet i rela-tivt 14 1980-1995 Källor: , och . lönsamhet var mycket svag . sker en kraftig förbättring till följd av låga ökningar av de rörliga kostnaderna och för exportföretagen också av en gynnsam prisutveckling. Vinstandelen, dvs. driftsöverskottet brutto som andel av förädlingsvärdet, stiger därför till en nivå som är högre än efter devalveringarna och som också är högre än under . Ur ett internationellt perspektiv förefaller dock vinstandelen inte vara anmärkningsvärt hög. Den genomsnittliga lönsamheten i OCED-länderna ligger stabilt vilket är en nivå som svensk industri sällan har lyckats nå . Den höga vinstandelen innevarande år bör ses mot bakgrund av den kraftiga utslagningen av olönsamma företag, vilket drar upp genomsnittet. Produktpriset förväntas utvecklas gynnsamt i förhållande till de rörliga kostnaderna också vilket bidrar till att lönsamheten beräknas ligga kvar på en hög nivå under resterande prognosperiod. En hög vinstandel är nödvändig för att ge industrin finansiellt utrymme för investeringar och bygga ut den pro-duktionskapacitet som gick förlorad under lågkonjunkturen. kan därför en hög lönsamhetnivå också förväntas ge ökad konkurrensförmåga, produktion och sysselsättning. Situationen på arbetsmarknaden har försämrats markant. Trots omfattande satsningar på arbetsmarknadspolitiska åtgärder väntas den öppna arbets-lösheten uppgå till i genomsnitt. tar pro-duktionen successivt fart, men en fortsatt hög produktivitetsutveckling i kombination med en ökad medelarbetstid motverkar en snabb nedgång av arbetslösheten. Det är ovanligt svårt att tolka utvecklingen på arbetsmark-naden. /93 genomfördes en stor omläggning i arbets- kraftsundersökningarna (), vilket gör jämförelser över tiden ovanligt osäkra. har av allt att döma tidigare överskattat sysselsättningen, vilket i så fall skulle innebära att nedgången överdrivs. Andra svårigheter är att bedöma huruvida vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder tränger ut den ordinarie sysselsättningen, effekterna av det generella sysselsättningsstödet samt om införandet av olika nya åtgärder också medfört ett ökat utbud av arbetskraft. Till skillnad från lågkonjunkturen då antalet sysselsatta inte anpassades till produktionsutvecklingen, s.k. labour-hoarding, drar företagen ned sysselsättningen i takt med att produktionen minskar. har sysselsättningen fallit med 243 000 personer eller , jämfört med . Nedgången berör numera samtliga branscher. De antalsmässigt största neddragningarna har skett inom industrin, privata tjänstesektorn och kommunerna. Industrin är också den sektor där personalinskränkningarna pågått längst. Tabell 10 Arbetsmarknad Tusental personer (i åldrarna ) Nivå Förändring från föregående år 1992 1992 1993 1994 1995 Sysselsättning Jord- och skogsbruk140 -7 -6 -3 -3 Industri 841 -80 -64 30 19 Byggnadsverksamhet271 -38 -36 -29 -6 Privata tjänster1 569 -30 -87 2 31 verksamhet1 164-23 -38 -28 -12 Statlig verksamhet202 -1 -4 -3 -2 Totalt 4 195 -178 -235 -32 27 Arbetskraft, totalt4 429-87 -124 -17 9 Arbetslösa 233 100 111 av arbetskraften5,3 5,3 8,0 8,4 7,9 Personer i arbetsmark- nadspolitiska åtgärder16172 57 62 av arbetskraften3,6 3,6 5,1 6,6 7,0 Källor: () och . Den öppna arbetslösheten uppgick till 355 000 personer i genomsnitt , vilket är 131 000 fler än under mot-svarande period 1992. Antalet långtidsarbetslösa, dvs. de som varit arbetslösa i sträck, har ökat med 51 000 personer. Uppgången i den öppna arbetslösheten har dock begränsats av att utbudet av arbetskraft minskat med 114 000 personer. Detta förklaras delvis av ett ökat deltagande i de arbets- marknadspolitiska åtgärder där deltagarna definitionsmässigt inte inräknas i arbetskraften. Av utbudsminskningen förklaras därför nära hälften av ett ökat deltagande i ungdomspraktik, arbetsmarknadsutbildning eller arbetslivsutveckling. har en uppgång skett av antalet latent arbetssökande, dvs. personer som vill och kan arbeta men inte aktivt sökt arbete. Denna grupp har ökat till 132 000 personer i genomsnitt , vilket är 47 000 fler än 1992. Inom industrin redovisas vissa ljusa tecken, bl.a. har antalet nyanmälda lediga platser åter börjat att öka, dock från en mycket låg nivå. har antalet varsel gått tillbaka något. förväntas sysselsättningsläget stabiliseras för den konkurrensutsatta sektorn. Fortsatta ned-dragningar av sysselsättningen inom övriga sektorer medför dock en ökning av arbetslösheten. Denna uppgång motverkas av att deltagande i olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder stiger kraftigt efter sommarens nedpressade nivåer. Den öppna arbetslösheten bedöms som årsgenomsnitt uppgå till ca. av arbetskraften i olika typer av arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Omsättningen på arbetsmark-naden väntas öka när antalet lediga platser stiger. Därmed minskas risken för en ökad långtidsarbetslöshet, trots en fortsatt hög arbetslöshetsnivå. Läget på arbetsmarknaden bedöms vara fortsatt svagt under de kom-mande två åren. Kombinationen av en god produktivitetsutveckling och en ökad medelarbetstid, till följd av de två slopade semesterdagarna, begränsar behovet av nyanställningar för att möta en högre produktion 1994. Fortsatta neddragningar av sysselsättningen inom de sektorer som är beroende av den inhemska efterfrågeutvecklingen leder till en ökad arbetslöshet. Uppgången motverkas av att de tidigare beslutade volymerna av arbetsmarknadspolitiska åtgärder successivt kommer i gång under loppet av 1994. Dessa beräknas omfatta ca. 300 000 personer . Sysselsättningen kommer också att stimuleras av det nu föreslagna generella anställningsstödet (GAS), vilket sänker marginalkostnaden genom en subventionering av arbetsgivaravgifterna för alla sysselsatta utöver den nivå som råder . Nedsättningen gäller under . Sysselsättningen ökar dels genom att viss nyanställning tidigareläggs, men också genom att lägre marginalkostnader möjliggör en sänkning av försäljningspriserna som kan leda till en något ökad efterfrågan och därmed en högre sysselsättning. När tillväxten tar fart börjar också sysselsättningen att öka. Hur stor effekt detta får på arbetslösheten är dock avhängigt av hur ut-budet av arbetskraft utvecklas. En del faktorer talar för att arbetskrafts-utbudet ökar när ekonomin återhämtar sig. Anpassningarna till de struk-turella reformer som har genomförts , såsom skattereformen och sänkt ersättningsnivå i sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna, har fördröjts av den svaga efterfrågan av arbetskraft. Utbudsökningen kan ske dels genom en ökad medelarbetstid från personer som redan är sysselsatta och dels från den potentiella arbetskraftsreserven som är latent arbetssökande. Nedgången i arbetslösheten kommer sannolikt att känne-tecknas av avsevärda trögheter, även i ett medelfristigt perspektiv med förhållandevis god tillväxt. Det bör dock observeras att även om ned-gången i den öppna arbetslösheten blir relativt måttlig, kommer allt fler personer att successivt sysselsättas på den ordinarie arbetsmarknaden. De rationaliseringar som genomförts möjliggjorde en gynnsam utveckling av produktiviteten 1992. Den totala arbetsproduktiviteten i näringslivet beräknas fortsätta att stiga med för att sedan öka under resten av prognosperioden. Det finns dock en osäkerhet i denna bedömning. Den faktiska produktiviteten kan vara lägre än den registrerade om det numera ganska stora antalet personer som deltar i åtgärder utanför arbetskraften ändå bidrar till produktionen. 6 Löner och konsumentpriser har övergått från att vara en hög- till att vara en låginflationsekonomi. Denna desinflationsprocess, när ekonomin an-passas till lägre löne- och prisökningstakter, medförde initialt höga realräntor som förstärkte konjunkturnedgången. skedde en markant nedväxling av löneökningstakten till följd av den allt svagare efterfrågan på arbetskraft. löpte de tvååriga avtal ut som reglerat löneökningarna . Under innevarande år har nästan hela arbetsmarknaden slutit nya tvååriga löneavtal. Den avtalsmässiga höjningen inkl. s.k. överhängseffekter från tidigare avtal uppgår till ca. medför avtalen en löneökning på ca. 1 1/, vilket inkluderar den neddragande effekten av två borttagna semesterdagar. Enligt förtjänststatistiken var löneglidningen ca. Löneglidningen består dock till stor del av en strukturell komponent, som uppstår då sysselsättningen minskar. Den genomsnittliga lönen stiger till följd av att företagen tillämpar principen sist-in-först-ut vid uppsägningar. Den sist anställde har vanligen en lägre lön än genomsnittet. En liknande effekt uppstår när företag med en genomsnittligt lägre lönenivå slås ut. Avgångsvederlag vid uppsägningar drar också tillfälligt upp lönekostnaderna i förhållande till antalet arbetade timmar. Sammantaget beräknas lönerna öka med 3 1/1993, medan arbetskraftskostnaden i stort sett är oförändrad till följd av sänkta arbetsgivaravgifter. Tabell 11 Löner Årlig procentuell förändring 1992 1993 1994 1995 Avtal 2,7 1 11/4 Löneglidning 0,9 21/4 21/4 Summa 3,6 31/4 31/2 41/4 Källor: , och . Den mycket svaga situationen på arbetsmarknaden bidrar till att dämpa de nominella löneökningarna . Andelen öppet arbetslösa och de som omfattas av arbetsmarknadspolitiska åtgärder stiger kraftigt , till sammanlagt av arbetskraften. Denna andel fort-sätter att öka till , innan sysselsättningen åter stabiliseras. Vissa internationella erfarenheter indikerar att lönebildningen kan vara mer känslig för förändringen än nivån på arbetslösheten. Utöver arbetsmarknadsläget påverkas lönebildningen också av vinster, inflationsförväntningar och produktivitet. Inflationsförväntningarna är fortsatt låga, men däremot ökar vinsterna och produktiviteten inom industrin kraftigt . Till följd av den stora konkurrenskraftsförbättringen kommer löne- ökningen inom den konkurrensutsatta sektorn att vara högre än inom den skyddade sektorn. Industrilönerna väntas stiga med ca. mer än genomsnittslönen och ökar därmed något snabbare än industrilönerna inom OECD-området. En svag efterfrågan på arbetskraft kommer dock att begränsa de totala löneökningarna i till 3 1/och 4 1/respektive 1995. skedde en kraftig nedväxling av inflationen och konsumentpriserna steg , mätt som årsgenomsnitt. Trots det stora fallet i den privata konsumtionen ökar KPI mer . /93 genomfördes skatte- och subventionsändringar som bidrar till KPI-ökningen med drygt en procentenhet. Denna motverkas av den ny-ligen införda skattereduktion som medges för reparationer och ombygg-nader av bostäder fr.o.m. maj, samt sänkt mervärdeskatt för vissa tjänster fr.o.m. juli . Deprecieringen av den svenska kronan medför att importpriserna stiger. Effekterna på KPI har varit begränsade, delvis beroende på att exportörerna till varit relativt återhållsamma i sina prishöjningar. Dessutom har svenska företag som riktar sig mot hemmamarknaden mött höjda priser på importerade insatsvaror med att kraftigt sänka vinstmarginalerna. Konsumentpriserna har stigit , vilket är lägre än vad som tidigare prognosticerats. Att konsumentpriserna ökar mindre än väntat beror på en svagare inhemsk efterfrågan. Sammantaget väntas såväl KPI som nettoprisindex (NPI), som visar KPI exklusive nettot av indirekta skatter och subventioner, öka med under loppet av 1993. Tabell 12 Konsumentpriser Årlig procentuell förändring 1992 1993 1994 1995 KPI årsgenomsnitt 2,3 4,6 2,6 2,9 KPI dec.-dec. 1,9 4,4 2,4 3,0 KPI okt.-okt. 2,2 4,0 2,5 3,0 Basbelopp 33 700 34 400 35 100 35 900 Underliggande inflationstakt 2,7 1,7 1,3 2,9 NPI årsgenomsnitt 4,2 4,3 2,5 2,4 NPI dec.-dec. 2,9 4,4 2,1 2,5 , KPI 3,2 2,9 2,9 3,1 Anm.: Vid beräkningen av 1994 och basbelopp har en avräkning skett med 2,0 resp. för deprecieringens direkta effekter. är sammanvägda enligt varje lands betydelse som konkurrent till . Källor: , , och Finansdepar- tementet. Den kraftiga försvagningen av kronan för med sig högre importpriser som, när efterfrågeläget tillåter, slår igenom i den inhemska prisnivån. Det mest sannolika är att detta endast leder till en engångseffekt på prisnivån, men det kan inte uteslutas att det innebär starten för en ny inflationsprocess. Det finns dock många faktorer som talar för en mycket lugn inhemsk kostnadsutveckling : den svaga situa-tionen på arbetsmarknaden förväntas resultera i en återhållsam löneut-veckling, en hög produktivitet håller nere produktionskostnaden per producerad enhet, avregleringar och skärpt konkurrenslagstiftning ökar konkurrensen på en rad marknader som en förväntad appreciering av kronan dämpar kostnaden för importerade insatsvaror. från de tillfälliga inflationseffekterna av de nu höjda importpriserna bedöms därför prisutvecklingen vara lugn. Regering och Riksdag har slagit fast att det inte finns något realekonomiskt utrymme till kompensation för deprecieringens prishöjande effekter. Av detta skäl skall sådan kompensation inte heller utgå för basbeloppsstyrda transfereringar. I prognosen korrigeras därför uppräkningen av 1994 och basbelopp , vilket är en uppskattning av deprecieringens direkta effekter. De nu föreslagna åtgärderna att fr.o.m. indexera punkt-skatterna samt att höja arbetsgivaravgiften beräk-nas öka KPI med 1994. Sammantaget beräknas KPI öka med 2 1/1994 och 1995, medan NPI stiger något lång-sammare. Med den rådande efterfrågesituationen och det låga kapacitets-utnyttjandet är inflationstrycket i det närmaste obefintligt. Den "underliggande" inflationstakten, som visar KPI korrigerat för effekter av depre-cieringen samt ändrade indirekta skatter och subventioner, beräknas öka med endast 1 1/1994. 7 Hushållens ekonomi och privat konsumtion steg hushållens realt disponibla inkomster med sammanlagt , trots att sysselsättningen sjönk och arbetslösheten steg. Inkomstökningen saknade således grund i den reala ekonomiska utveck-lingen. Det var huvudsakligen sänkta skatter och ökade transfereringar som låg bakom den kraftiga inkomstökningen, vilket avspeglas i försäm-rade finanser för den offentliga sektorn. beräknas hushållens realinkomster minska med , dvs. i paritet med BNP. Nedgången i sysselsättningen fortsätter som reallönen före skatt minskar. Dessutom har ersättningen vid sjuk-dom, arbetslöshet och pension sänkts. Den direkta beskattningen har skärpts genom avskaffat schablonavdrag i inkomstbeskattningen, reduce-rad uppräkning av skiktgränsen för statlig inkomstskatt samt av att en egenavgift införts i sjukförsäkringen. Inkomstfallet mildras av att hus-hållens räntenetto förbättrats till följd av det ökade sparandet. Det nega-tiva räntenettot uppgick till motsvarande av hushållens dispo-nibla inkomster. beräknas denna andel ha sjunkit till ca. sker en återhämtning av realinkomsterna, som beräknas öka . Sysselsättningsfallet dämpas markant och inflationen går åter ned, efter en uppgång , vilket medför en positiv utveckling av den reala lönesumman. Räntenettot fortsätter att förbättras, främst till följd av sänkta ränteutgifter. De direkta skatterna och avgifterna påverkas av en rad åtgärder. Beskattningen ökar genom att grundavdraget reduceras med ca. vid den kommunala beskattningen och slopas helt vid den statliga beskattningen. Skatterna minskar till följd av skattesänkningar för enskilda näringsidkare och minskad beskattning av aktier. Den aviserade obligatoriska arbetslöshetsförsäkringen finan-sieras delvis genom en avdragsgill egenavgift på på inkomster t.o.m. 7,5 basbelopp (ca. bortfaller den nuvarande egen-avgiften till arbetslöshetskassorna. Tabell 13 Hushållssektorns disponibla inkomster, konsumtion och sparande 1992 1993 1994 1995 1992 1993 1994 1995 Löner 643,9 627,1 646,0 678,6 0,5 -2,6 3,0 5,0 Inkomstöverföringar från offentlig sektor 346,9 373,6 390,9 399,8 9,5 7,7 4,6 2,3 Övriga inkomster, netto 134,9 143,2 158,8 181,0 10,1 6,1 10,9 14,0 Direkta skatter, avgifter m.m. 285,7 286,5 299,2 318,7 0,3 0,3 4,5 6,5 Disponibel inkomst 840,0 857,4 896,4 940,7 5,7 2,1 4,5 4,9 Privat konsumtion 772,3 774,7 794,1 842,4 0,6 0,3 2,5 6,1 Sparkvot, nivå i % 8,1 9,6 11,4 10,4 Disponibel inkomst 3,1 -3,3 2,0 1,4 Privat konsumtion -1,9 -5,0 0,0 2,5 Källor: , och . ett ökat uttag av skatter och avgifter med ca. , jämfört med en tillämpning av regler. Att arbetslöshetsförsäkringen blir obligatorisk medför ökade inkomster för arbetslösa som står utan försäkring. innebär den förväntade tillväxten att löneinkomsterna stiger , under det att ersättningar till arbetslösa m.m. upphör att öka. Det höga sparandet medför att underskottet i net-tot av räntor och utdelningar återgår till nivå, dvs före avreg-leringen av kreditmarknaden. Egenavgiften till den aviserade obligatoriska arbetslöshetsförsäkringen höjs till . Ytterligare bud- getförstärkningar i den offentliga sektorn förutses medföra en indragning från hushållen på . Därigenom begränsas ökningen av de realt disponibla inkomsterna till ca. är det således endast som hus-hållens realinkomster sjunker. Utvecklingen inne-bär att hushållens realt disponibla inkomster ligger ca. högre än 1989, medan BNP mellan samma tidpunkter är oförändrad. Den privata konsumtionen har fallit betydligt mer än vad som förväntades i den reviderade nationalbudgeten . var konsumtionen lägre än . väntas konsumtionsfallet upphöra. Det innebär att konsumtionen mellan helåren 1992 och 1993 minskar i volym. Under loppet av inleds en återhämtning som förstärks . Denna bedömning grundar sig på att räntenedgången påskyndats som hushållens finansiella obalanser förefaller vara på god väg att rättas till. Den kontraktiva effekt som de senaste årens betydande arbetslöshetsuppgång givit upphov till förutses också minska . Diagram 3 Privat konsumtion och disponibel inkomst 1980-1995 Källor: och . Det höga hushållssparandet har medfört en snabb skuldanpassning för hushållen. I jämförelse med t.ex. har inkomstutvecklingen för hushållen som helhet varit betydligt bättre. har konsumtionen dragits ned kraftigt. En spegling av detta förhållande är att de svenska hushållen relativt snabbt har anpassat skuldstockens storlek i förhållande till den disponibla inkomsten. En fortsatt hög nivå på det finansiella sparandet väntas resultera i att denna s.k. skuldkvot under slutet av prognosperioden kommer ned på samma nivå som . I och med att hushållen fortsätter att amortera sina skulder, som räntan sjunker, beräknas ränte-kostnaden efter skatt, som gick upp kraftigt i samband med skattereformen, komma att ta en allt mindre del av inkomsten i anspråk. förutses att denna andel nära nog halveras. I bedömningen av konsumtionsutvecklingen spelar också hushållens tillgångar en central roll. Risken för att tillgångsprisernas utveckling skall utgöra en fortsatt press nedåt på konsumtionen är lägre . Räntenedgången har ökat sannolikheten för att den negativa utvecklingen av fastighetspriserna skall upphöra. Den förbättrade situationen inom den finansiella sektorn bör också innebära ökade möjligheter för hushållen att finansiera bostadsinvesteringar. Till detta skall läggas att aktiekurserna stigit markant. Dessa faktorer, liksom den skuld-anpassning som redan genomförts, talar för att den privata konsumtionen kommer att öka fortsättningsvis. Den kraftiga ökningen av hushållens sparande förklaras även till stor del av arbetslöshetens utveckling. Detta mönster har kunnat iakttas i ett flertal andra länder, där sparkvot och arbetslöshet samvarierat starkt . Efter att ha ökat dramatiskt väntas nu arbetslöshetsuppgången dämpas 1994 och övergå i en viss minskning 1995. Även om nivån ligger mycket högt i ett historiskt perspektiv, bör detta trendbrott leda till att arbetslöshetsrisken uppfattas som mindre, vilket tenderar att ge en sjunkande snarare än stigande sparkvot. Sammantaget tyder utvecklingen på att merparten av hushållens finan- siella anpassning nu bör vara avslutad. Sannolikheten för att hushållen skall drabbas av nya negativa överraskningar förefaller mindre än tidi-gare. Den privata konsumtionen förväntas därför expandera successivt . Den knapphändiga statistik som finns över den privata konsumtionen ger stöd för detta. Fallet inom såväl detaljhandelns omsättning som försäljningen av personbilar visar klara tecken på att ha avstannat. Hushållens förväntningar, så som de mäts i SCB:s undersökning av hushållens inköpsplaner, har också blivit allt ljusare under loppet av 1993. Det finns dock en betydande osäkerhet i bedömningen. Konsumtionsuppgången antas komma till stånd trots att hushållen sannolikt känner en fortsatt oro för att de dåliga offentliga finanserna kommer att påverka den framtida utvecklingen av de disponibla inkomsterna negativt. Denna oro, liksom möjligheten för bakslag avseende ränteutvecklingen, utgör en risk för att konsumtions-utvecklingen blir svagare än beräknat. Efter en stark expansionsfas minskade investeringarna markant . föll investeringarna på grund av en sjunkande investeringsaktivitet inom näringslivet. accelererade nedgången ytterligare genom att bostadsinvesteringarna föll tillbaka från en tidigare hög nivå. bedöms bruttoinvesteringarna minska med . Minskningen beror huvudsakligen på en kraftig nedgång för inves-teringarna inom övrigt näringsliv, men också på att det byggs allt färre bostäder. är det framförallt det fortsatta fallet i bostadsinves-teringarna som drar ned bruttoinvesteringarna. Det hittillsvarande pris-fallet på bostäder tillsammans med minskade subventioner och en kärv arbetsmarknad, väntas leda till en fortsatt mycket låg bostadsproduktion. ökar investeringarna inom industrin till följd av ett ökat kapacitetsutnyttjande, lägre räntor och höga lönsamhetsnivåer. Förslaget om reformering av företagsbeskattningen förväntas också stimulera inves-teringarna inom såväl industri som övrigt näringsliv. Mot slutet av prognosperioden återhämtar sig den inhemska efterfrågan. Fallet i bostadsinvesteringarna ebbar ut och investeringarna inom näringslivet väntas ta fart även i de mera hemmamarknadsorienterade delarna. Sammantaget beräknas investeringarna minska med 1994 för att sedan stiga med 1995. Industrins investeringar beräknas öka . Inom industrin syns nu allt fler tecken på att konjunkturen har vänt. Orderingången stiger och produktionen ökar. Efter ränte- och valutaoron har räntorna successivt fallit. antas en ytterligare nedgång. Lönsamheten inom industrin beräknas stiga avsevärt 1993 och ligga kvar på en mycket hög nivå under resten av prognosperioden. Därmed finns förutsättningarna för en betydande investeringsuppgång . Investeringsuppgången förväntas bli störst inom de utlandskonkurrerande branscherna. Till följd av betydande infrastruktursatsningar ökar de statliga affärsverkens investeringar under både 1993 och 1994. Bilden är dock inte entydig.