prop · GH03142 · 1994-01-01 00:00:00 — Hänvisningen till tribunalens behörighet ersätter utlämningslagens krav på straffbarhet i den främmande staten. Tribunalens behörighet anges i dess stadga. Innehållet i andra stycket motsvarar den ordning som för del gäller enligt den europeiska utlämningskonventionen (SÖ 1959:65) med hänsyn till det förbehåll som gjort beträffande artikel 12 i konventionen. Således skall en dom eller ett beslut om häktning godtas såsom grund för utlämning, om det inte framgår att domslutet eller beslutet är uppenbart oriktigt, exempelvis genom att det står klart att den som begärs utlämnad befunnit sig på annan plats vid tiden för brottet (jfr prop. 1958:139 s.13 samt NJA II 1958 s.30). Regleringen av förfarandet i ärenden om utlämning innebär att i stort sett samma ordning skall gälla som enligt utlämningslagen. Den största skillnaden är att prövningen av förutsättningarna för utlämning hos inte är obligatorisk. Regeringen har i stället möjlighet att inhämta ett yttrande från . Första stycket motsvarar innehållet i 15 första meningen, 16 första stycket och 17 utlämningslagen. Det är formulerat så att utlämningsförfarandet blir tillämpligt oavsett hur tribunalen har formulerat sin begäran att en person skall överlämnas dit för lagföring. Av andra stycket framgår att regeringen, om det finns särskilda skäl, skall inhämta ett yttrande från innan den avgör ärendet. Med hänsyn till att det inte finns några egentliga vägransgrunder torde frågan om utlämning skall medges normalt vara av tämligen okomplicerad natur. Som närmare redovisats i avsnitt 8.2 kan en utlämning i vissa fall tänkas strida mot regeringsformens förbud mot landsförvisning av svensk medborgare. Uppkommer fråga om att utlämna en svensk medborgare eller framkommer det i övrigt i ett enskilt fall att en utlämning kan strida mot en grundläggande princip för den svenska rättsordningen kan det finnas särskilda skäl att inhämta ett yttrande från . Första stycket motsvarar 16 andra stycket första och andra meningarna och 16 tredje stycket utlämningslagen. I konsekvens med att normalt inte skall pröva förutsättningarna för en utlämning bör beslut om tvångsmedel inte, såsom gäller enligt utlämningslagen, överklagas direkt till . I detta avseende gäller i stället bestämmelser. Andra stycket motsvarar 16 femte stycket utlämningslagen. Första stycket har sin förebild i 23 första stycket utlämningslagen med undantag av bestämmelsen om beslag i utlämningslagen. Beslag på begäran av tribunalen regleras i stället i 9 . Genom andra stycket görs utlämningslagens bestämmelser om förfarandet i samband med användande av tvångsmedel enligt första stycket direkt tillämpliga. Vad som i de angivna bestämmelserna sägs om den främmande staten skall i stället avse tribunalen. Även prövningen av sådana provisoriska åtgärder måste göras under hänsynstagande till de långtgående förpliktelser som har gentemot tribunalen. Utrymmet för att avslå begärda åtgärder är således avsevärt mer begränsat än i vanliga utlämningsärenden. I paragrafen föreskrivs att vissa övriga bestämmelser i utlämningslagen skall tillämpas i förhållande till tribunalen, nämligen 25, 26 och 26 a . Enligt 25 utlämningslagen får åtal inte väckas för det brott för vilket utlämning har begärts, såvida inte begäran avslagits. Om utlämning beviljas efter det att åtal väckts utgör detta förhållande rättegångshinder i brottmålet. Chefen för får enligt 26 utlämningslagen medge att den som av främmande stat utlämnas till annan stat får föras genom landet, om han inte är svensk medborgare och synnerliga skäl inte heller i annat hänseende talar däremot. Bestämmelsen kan således inte tillämpas om en svensk medborgare skall föras genom i samband med utlämning till tribunalen från ett annat land. I ett sådant fall krävs ett beslut om utlämning även från . I 26 a utlämningslagen ges föreskrifter om återförande av en person som utlämnats till för rättegång här i landet på villkor att den utlämnade senare överlämnas till en myndighet i den främmande staten. Denna bestämmelse kan tänkas behöva tillämpas om en person, som är häktad vid tribunalen i avvaktan på rättegång, har begått brott även i och tribunalen medger att personen förs till för att närvara vid en rättegång här. Paragrafen har sin närmaste motsvarighet i 20 andra stycket utlämningslagen. Till skillnad från vad som gäller enligt utlämningslagen ankommer det på polismyndigheten att verkställa beslutet om utlämning och således föra den som skall utlämnas ut ur landet till en plats som bestäms i samråd med tribunalen. Därvid bör i huvudsak samma ordning kunna tillämpas som gäller vid verk- ställighet av beslut om utvisning. Genom bestämmelsen blir vissa regler om beslag enligt tvångsmedelslagen gällande i förhållande till tribunalen. Beslag får användas i fråga om föremål och skriftlig handling som kan antas äga betydelse för utredning om gärningen eller vara någon frånhänd genom denna eller egendom som skäligen kan antas vara förverkad på grund av brott. I och med att ingen hänvisning görs till de allmänna villkor som ställs upp i tvångsmedelslagens 3 blir myndigheternas prövning tämligen begränsad. En förutsättning för att beslag eller husrannsakan för eftersökande av föremål som är taget i beslag skall få ske är dock att förutsättningar för åtgärden föreligger enligt reglerna om detta i 27 och 28 kap. . I fråga om förfarandet gäller i stort samma ordning som enligt tvångsmedelslagen. Det innebär bl.a. att bestämmelserna i 27 kap. 9-13 och 28 kap. 4-10 är tillämpliga då beslaget skall verkställas. Paragrafens regler om domstolsprövning är annorlunda utformade än i tvångsmedelslagen. Där gäller att rätten alltid skall pröva, förutom att beslaget är förenligt med tillämpliga bestämmelser i 27 kap. , om hinder möter mot den begärda åtgärden enligt reglerna i 3 tvångsmedelslagen och om det är påkallat att föreskriva förbehåll enligt 4 . Dessa paragrafer är inte tillämpliga i fråga om en begäran från tribunalen. Reglerna om domstolsprövning har i stället utformats på det sättet att den som drabbas av ett beslag kan påkalla rättens prövning av beslaget. Rättens prövning är in- skränkt till frågan om beslaget är förenligt med tillämpliga bestämmelser i . Bevisupptagningslagen är utformad på det sättet att alla former av bevis som är tillåtna enligt svensk rätt kan komma i fråga för bevisupptagning. Genom bestämmelserna i denna paragraf blir detta möjligt även i förhållande till tribunalen. Bestämmelsen hänvisar inte till de villkor som ställts upp i 1 bevisupptagningslagen. I fråga om förfarandet gäller att skall förmedla tribunalens framställning till den domstol som har att genomföra bevisupptagningen. Vid ärendets behandling är främst regler tillämpliga. Det innebär bl.a. att domstolen kan använda alla de tvångsmedel, inklusive hämtning till förhör, som enligt står till buds i samband med förhandling med bevisupptagning. Bestämmelserna i 5 - 8 bevisupptagningslagen gör det vidare möjligt att i vissa hänseenden anpassa förfarandet efter tribunalens önskemål. Av 12 följer att domstolen, sedan ärendet avslutats, alltid skall redovisa protokollet över vad som förekommit vid bevisupptagningen till . Eftersom kostnaderna för åtgärder som vidtagits enligt denna lag enligt 16 alltid skall stanna på staten är regeln i 10 första stycket bevisupptagningslagen att domstolen skall bifoga en skrivelse angående kostnader inte tillämplig vid bevisupptagning på begäran av tribunalen. Bestämmelsen, som inte har någon motsvarighet i gällande lagstiftning om internationell rättshjälp i brottmål, gör det möjligt att bistå tribunalen - i första hand dess åklagare - med förhör på förundersökningsstadiet. Det ställs inte upp något krav på att förfarandet har nått ett visst stadium. Detta innebär exempelvis att den begärda åtgärden kan vidtas även om förfarandet vid tribunalen inte kommit så långt att det finns någon bestämd misstänkt person. Förhöret skall hållas enligt bestämmelserna i 23 kap. . Det innebär att förhör kan hållas såväl med en misstänkt person som med någon annan som kan antas kunna lämna uppgifter av betydelse för utredningen. För förhöret gäller samma regler om tvångsmedel, tidsfrister m.m. som för förhör under en svensk förundersökning. Av andra stycket framgår i vilken ordning framställningen skall handläggas. Kan förhöret inte verkställas, t.ex. av den anledningen att vederbörande inte går att få tag på, får underrätta tribunalen om detta. Enligt första stycket får en i frihetsberövad person efter beslut av regeringen överföras till tribunalen för förhör eller konfrontation om förhöret eller konfrontationen avser annat än dennes egen brottslighet. Bestämmelsen gäller alla typer av frihetsberövanden. Den omfattar både sådana som föranletts av att personen i fråga har begått brott och sådana som beror på att personen på grund av sitt psykiska tillstånd eller sina personliga förhållanden i övrigt har ansetts vara i behov av ett omhändertagande. Den frihetsberövades medverkan skall avse förhör eller konfrontation. Med förhör avses här både förhör under förundersökning eller motsvarande och vittnesförhör eller förhör med målsägande under rättegång. Detsamma gäller konfrontation. Utformningen av bestämmelsen stämmer i dessa hänseenden överens med reglerna om överförande av en frihetsberövad person i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet. I fråga om förutsättningarna för att ett överförande skall ske skiljer sig dock bestämmelserna åt. Det enda villkor som uppställs i denna paragraf är att den frihetsberövades samtycke krävs för att överförande skall få ske (jfr avsnitt 8.2). I andra stycket görs en hänvisning till de bestämmelser i lagen (1991:435) om internationellt samarbete på brottmålsområdet som reglerar förfarandet rörande en framställning om överförande av en frihetsberövad person. Det innebär bl.a. att yttrande alltid skall begäras in från den myndighet som svarar för omhändertagandet av den frihetsberövade och att regeringen, då den bifaller framställningen, i beslutet skall ange när den frihetsberövade senast skall återföras till , eller i förekommande fall, försättas på fri fot. Genom hänvisningen till 7 öppnas vidare en möjlighet att ge tillstånd till transport genom av en person som är frihetsberövad i en främmande stat och som skall föras över till tribunalen. Av första stycket framgår att en lagföring skall överföras till tribunalen om den begär det. Vidare föreskrivs att en sådan begäran innebär att åtal inte får väckas i för brottet eller, om åtal redan väckts, att överföringen utgör rättegångshinder i brottmålet. Om en begäran om överföring av lagföringen även består i en begäran om utlämning av den misstänkte eller tilltalade regleras frågan om rättegångshinder även i 7 genom en hänvisning till 25 utläm- ningslagen. Den bestämmelsen har dock betydelse även för de fall en begäran om utlämning inte är förenad med en överföring av lagföringen. I andra stycket föreskrivs att åtal inte får väckas i för en gärning som prövats av tribunalen. Innebörden av denna bestämmelse är att svensk rätt, i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 10 i tribunalens stadga, tillerkänner tribunalens avgöranden en absolut negativ rättskraft i förhållande till svensk domsrätt. Om åtal skulle väckas i för en gärning som redan prövats av tribunalen, skall rätten sålunda avvisa åtalet på grund av res judicata. I första stycket anges att om tribunalen begär att en åtgärd skall vidtas beträffande den som misstänks för eller har åtalats för brott som omfattas av tribunalens behörighet har denne en ovillkorlig rätt att biträdas av en offentlig försvarare. Ett förordnande lär i första hand bli aktuellt i de fall då åtgärden avser ett utlämningsförfarande eller ett förhör med den aktuella personen. Avser åtgärden förhör under förundersökning eller en annan åtgärd som inte kommer under svensk domstols prövning utan uteslutande vidtas av t.ex. åklagare kommer rättens handläggning normalt att bestå i ett förordnande av den offentliga försvararen samt ett beslut om entledigande av och ersättning till försvararen. I andra stycket föreskrivs att en målsägande, som skall höras i , har rätt att få ett målsägandebiträde förordnat för sig om målsäganden kan antas ha behov av sådant biträde. Av paragrafen framgår att förordnandet för biträdet endast omfattar förfarandet i . De brott som kan komma under tribunalens prövning torde oftast vara av sådan art att det är befogat att ett målsägandebiträde förordnas. Det kan emellertid tänkas att det ibland kan bli fråga om brott som någon lidit skada av men som ändå inte kränkt målsäganden på ett sådant sätt att denne har behov av ett målsägandebiträde. Med hänsyn till detta har bestämmelserna om målsägandebiträde inte utformats som en obligatorisk rätt till sådant biträde. Förfarandet vid förordnandet av målsägandebiträde samt dennes uppgifter och rätt till ersättning regleras genom hänvisningar till lagen (1988:609) om målsägandebiträde. I paragrafen föreskrivs att vittnen, målsägande och sakkunniga i som kallas till förhör inför tribunalen har rätt till ersättning för sin inställelse. Närmare bestämmelser om ersättningen meddelas av regeringen. I paragrafen föreskrivs att ersättning av allmänna medel till offentlig försvarare eller annan och andra kostnader som uppstått på grund av åtgärd som vidtagits enligt denna lag skall stanna på staten. Paragrafen gör det möjligt att tillämpa även andra författningar som rör internationell rättshjälp och som det inte hänvisas till i denna lag på en begäran från tribunalen. Exempelvis kan härigenom bistånd ges med delgivning av handling enligt reglerna i kungörelsen (1909:24 s. 1) ang. delgivning av handling på begäran av utländsk myndighet. 11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall Förslaget har behandlats i avsnitt 8.2. 9 RESOLUTION 827 (1993) Adopted by the at its 3217th meeting, on 25 1993 , Reaffirming its resolution 713 (1991) of and all subsequent relevant resolutions, Having considered the report of the Secretary-General (/25704 and Add.1) pursuant to paragraph 2 of resolution 808 (1993), Expressing once again its grave alarm at continuing reports of widespread and flagrant violations of international humanitarian law occurring within the territory of the former , and especially in the Republic of Bosnia and , including reports of mass killings, massive, organized and systematic detention and rape of women, and the continuance of the practice of "ethnic cleansing", including for the acquisition and the holding of territory, Determining that this situation continues to constitute a threat to international peace and security, Determined to put an end to such crimes and to take effective measures to bring to the persons who are responsible for them, Convinced that in the particular circumstances of the former the as an ad hoc measure by tribunal and the prosecution of persons responsible for serious violations of international humanitarian law would enable this aim to be achieved and would contribute to the restoration and maintenance of peace, Believing that the of an international tribunal and the prosecution of persons responsible for the above-mentioned violations of international humanitarian law will contribute to ensuring that such violations are halted and effectively redressed, Noting in this regard the recommendation by the Co-Chairmen of on the Former for the of such a tribunal (S/25221), Reaffirming in this regard its decision in resolution 808 (1993) that an international tribunal shall be established for the prosecution of persons responsible for serious violations of international humanitarian law committed in the territory of the former since 1991, Considering that, pending the appointment of the Prosecutor of the 42 RESOLUTION 827 (1993) Antagen av säkerhetsrådet vid dess 3217:e möte . , som bekräftar sin resolution 713 (1991) av och alla senare relevanta resolutioner, som har behandlat generalsekreterarens rapport (S/25704 och tillägg 1) avgiven i enlighet med punkt 2 i resolution 808 (1993), som än en gång uttrycker sin allvarliga oro över återkommande rapporter om omfattande och flagranta kränkningar av internationell humanitär rätt begångna inom f.d. territorium, och särskilt i Republiken och , däribland rapporter om massmord, massivt, organiserat och systematiskt frihetsberövande och våldtäkt av kvinnor samt fortsatt "etnisk rensning", även då detta sker i syfte att förvärva och behålla territorium, som fastställer att denna situation fortsätter att utgöra ett hot mot internationell fred och säkerhet, som har föresatt sig att sätta stopp för sådana brott och vidta effektiva åtgärder för att ställa dem som är ansvariga för dessa inför rätta, som är övertygat om att, under de särskilda omständigheter som råder i f.d. , upprättandet av en internationell tribunal som en ad hoc-åtgärd från säkerhetsrådets sida och lagföring av personer som är ansvariga för allvar- liga kränkningar av internationell humanitär rätt skulle göra det möjligt att uppnå detta syfte och bidra till att fred återställs och upprätthålls, som hyser tron att upprättandet av en internationell tribunal och lagföring av personer som är ansvariga för ovannämnda kränkningar av internationell humanitär rätt kommer att bidra till att säkerställa att sådana kränkningar upphör och att rättvisa skipas, som noterar i detta sammanhang rekommendationen från viceordföranden i styrkommittén för Internationella konferensen om f.d. om upprättandet av en sådan tribunal (S/25221), som bekräftar i detta sammanhang sitt beslut i resolution 808 (1993) att en internationell tribunal skall upprättas för lagföring av personer som är ansvariga för allvarliga kränkningar av internationell humanitär rätt begångna på f.d. territorium , som anser, i avvaktan på utnämningen av Internationella tribunalens 43 International Tribunal, the Commission of Experts established pursuant to resolution 780 (1992) should continue on an urgent basis the collection of information relating to evidence of grave breaches of the Conventions and other violations of international humanitarian law as proposed in its interim report (S/25274), Acting under Chapter VII of the Charter of the United Nations, 1. Approves the report of the Secretary-General; 2. Decides hereby to establish an international tribunal for the sole purpose of prosecuting persons responsible for serious violations of international humanitarian law committed in the territory of the former between 1 January 1991 and a date to be determined by the upon the restoration of peace and to this end to adopt the Statute of the International Tribunal annexed to the above-mentioned report; 3. Requests the Secretary-General to submit to the judges of the International Tribunal, upon their election, any suggestions received from States for the rules of procedure and evidence called for in Article 15 of the Statute of the International Tribunal; 4. Decides that all States shall cooperate fully with the International Tribunal and its organs in accordance with the present resolution and the Statute of the International Tribunal and that consequently all States shall take any measures necessary under their domestic law to implement the provisions of the present resolution and the Statute, including the obligation of States to comply with requests for assistance or orders issued by a Trial Chamber under Article 29 of the Statute; 5. Urges States and intergovernmental and non-governmental organizations to contribute funds, equipment and services to the International Tribunal, including the offer of expert personnel; 6. Decides that the determination of the seat of the International Tribunal is subject to the conclusion of appropriate arrangements between the United Nations and the acceptable to the Council, and that the International Tribunal may sit elsewhere when it considers it necessary for the efficient exercise of its functions; 7. Decides also that the work of the International Tribunal shall be carried out without prejudice to the right of the victims to seek, through appropriate means, compensation for damages incurred as a result of violations of international humanitarian law; 8. Requests the Secretary-General to implement urgently the present resolution and in particular to make practical arrangements for the effective functioning of the International Tribunal at the 44 åklagare, att den expertkommission som upprättats enligt resolution 780 (1992) skyndsamt bör fortsätta insamlingen av bevismaterial om allvarliga överträdelser av och andra kränkningar av internationell humanitär rätt såsom föreslogs i dess interimsrapport (S/25274), som agerar med stöd av kapitel VII i stadga och 1. godkänner generalsekreterarens rapport; 2. beslutar härmed att upprätta en internationell tribunal för det enda syftet att lagföra personer som är ansvariga för allvarliga kränkningar av internationell humanitär rätt begångna inom f.d. territorium och till ett datum som bestäms av säkerhetsrådet då fred återupprättats, och att därför anta Internationella tribunalens stadga, som är fogad till ovannämnda rapport; 3. anmodar generalsekreteraren att tillställa Internationella tribunalens domare, när de valts, alla förslag till procedur- och bevisregler som erhållits från staterna enligt artikel 15 i Internationella tribunalens stadga; 4. beslutar att alla stater skall samarbeta till fullo med Internationella tribunalen och dess organ i enlighet med denna resolution och Internationella tribunalens stadga och att följaktligen alla stater skall vidta nödvändiga åtgärder med stöd av sin nationella lagstiftning för att uppfylla bestämmelserna i denna resolution och i stadgan, däribland skyldighet för staterna att efterkomma varje begäran om bistånd eller beslut utfärdat av en rättegångskammare, enligt artikel 29 i stadgan; 5. uppmanar staterna och mellanstatliga och icke-statliga organisationer att bidra med penningmedel, utrustning och tjänster till Internationella tribunalen, däribland erbjudande om experter; 6. beslutar att fastställandet av Internationella tribunalens säte skall vara avhängigt att överenskommelse om lämpliga arrangemang, godtagbara för säkerhetsrådet, kan träffas mellan och , samt att Internationella tribunalen får sammanträda på annan plats, när den finner det nödvändigt för att effektivt kunna utöva sina uppgifter; 7. beslutar även att det arbete den Internationella tribunalen utför inte skall inskränka offrens rätt att på lämpligt sätt söka ersättning för skada som de lidit till följd av kränkningar av internationell humanitär rätt; 8. anmodar generalsekreteraren att skyndsamt genomföra denna resolution och att i synnerhet vidta praktiska åtgärder för att Internationella tribunalen skall kunna fungera effektivt så snart som 45 earliest time and to report periodically to the Council; 9. Decides to remain actively seized of the matter. 46 möjligt samt att periodiskt avlämna rapport till säkerhetsrådet; 9. beslutar att fortsättningsvis aktivt följa frågan. 47 Statute of the International Tribunal Having been established by the acting under Chapter VII of the Charter of the United Nations, the International Tribunal for the Prosecution of Persons Responsible for Serious Violations of International Humanitarian in the Territory of the Former since 1991 (hereinafter referred to as "the International Tribunal") shall function in accordance with the provisions of the present Statute. Competence of the International Tribunal Tribunal shall have the power to prosecute persons responsible for serious violations of international humanitarian law committed in the territory of the former since 1991 in accordance with the provisions of the present Statute. breaches of the Conventions of 1949