prop · GH03186 · 1994-01-01 00:00:00 — I det sistnämnda fallet skall medlemsstaten svara för de bestämmelser som är nödvändiga för att garantera resultatet av direktivets regler. Som framgår av vad som sagts om innehållet i direktivet består det av bestämmelser av olika karaktär. Direktivet innehåller dels skyddsbestämmelser när det gäller säkerhet och hälsa, dels bestämmelser som rör anställningsavtalet och förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, dvs. huvudsakligen rent arbetsrättsliga bestämmelser. Skälen för regeringens bedömning: Även direktivet om gravida kvinnor förut- sätts bli tillfört genom ett tilläggsbeslut, varför det måste kunna införlivas i svensk rätt. Införlivandet av direktivet berör, såvitt gäller skyddsbestämmelserna, arbetsmiljölagen. När det gäller de arbetsrättsliga bestämmelserna berörs ett flertal lagar, såsom lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m.m. och lagen (1982:80) om anställningsskydd. Regeringen delar arbetsgruppens bedömning att direktivets skyddsbestämmelser, inklusive bestämmelserna om nattarbete, är sådana att de kan införlivas utan att några ändringar i arbetsmiljölagen behöver göras. Arbetsgruppen har emellertid tagit upp en särskild fråga till diskussion i det här sammanhanget nämligen behovet av regler till skydd för fostret. Frågan har väckts av LO i en skrivelse till angående arbetsmiljölagens tillämpning på den gravida kvinnan och fostret (A92/2319/AL). Övriga bestämmelser i direktivet avser i stor utsträckning rätt till ledighet eller omplacering och villkoren vid sådana åtgärder. Dessa frågor behandlas i Utredningen om ledighetslagstiftningen (A 1993:01, dir. 1992:98). LO har i den angivna skrivelsen hemställt att den då pågående Arbets- miljölagsutredningen skulle genom tilläggsdirektiv få i uppdrag att förtydliga arbetsmiljölagen så att det klart framgick att lagen omfattar gravida kvinnor och deras . LO framhöll att i uppdraget för utredaren även borde ingå att beakta EG-direktivet om gravida kvinnor. Eftersom det aktuella direktivet finns bland de direktiv som skall läggas till har den begärda översynen fått anstå till det nu aktuella arbetet. Regeringen delar arbetsgruppens bedömning att det inte kan råda någon tvekan om att arbetsmiljölagen ger möjligheter att ingripa mot alla de risker som innebär ett direkt hot mot en gravid kvinnas hälsa och säkerhet i den mån hon är sysselsatt i en verksamhet som omfattas av lagen. Frågan om skydd för berördes i förarbetena vid arbetsmiljölagens tillkomst (prop. 1976/77:149 s. 248 - 249) med anledning av att ett särskilt bemyndigande om föreskrifter om skydd för särskilt utsatta grupper av arbets- tagare fördes in i arbetsmiljölagen. Enligt vad som därvid anfördes borde risker för beaktas inom ramen för detta bemyndigande. Bestämmelsen finns numera i 4 kap. 6 . Arbetarskyddsstyrelsen har med stöd av bemyndigandet utfärdat vissa föreskrifter, som bl.a. syftar till att skydda havande kvinnor och deras . I EG-direktivet om gravida kvinnor anges i artikel 1.1 att syftet med direkti- vet är att införa åtgärder som stimulerar förbättringar av säkerhet och hälsa i arbetet för gravida arbetstagare och arbetstagare som fött barn eller som ammar. Av bestämmelserna i övrigt samt av ingressen till direktivet framgår inte direkt att direktivet skulle avse något annat än skydd för den havande kvinnan samt den nyblivna eller ammande modern. I bilaga I - som anger sådana faktorer, processer eller arbetsförhållanden som kräver arbetsgivarens bedömning och åtgärder - anges däremot sådana biologiska respektive kemiska faktorer/ämnen som "endanger the health of pregnant women and the unborn child". Regeringen delar arbetsgruppens uppfattning att EG-direktivet bör tolkas så att den havande kvinnan och fostret skall ses som en enhet ur risksynpunkt. Det finns inte heller något i övrigt i direktivet som gör det nödvändigt att föra in några ytterligare regler i arbetsmiljölagen om skyldigheter att skydda fostret. Regeringen anser liksom arbetsgruppen med hänsyn till bl.a. uttalandena i förarbetena att det bör vara möjligt att med stöd av gällande lydelse av ar- betsmiljölagen utfärda föreskrifter till skydd för arbetstagare som är gravida, där föreskrifterna även tar hänsyn till riskerna för fostret. Det bör därvid också vara möjligt att beakta de synpunkter som framförts av LO. Några lagändringar behövs således inte. 11.1Arbetsmiljölagen (1977:1160) Lagens ändamål och tillämpningsområde Lagens ändamål är att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt att även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö. Paragrafen, som anger arbetsmiljölagens ändamål, har getts en ny lydelse. Motiven för detta finns i avsnitt 4. I paragrafens första led uttrycks den grundläggande inriktningen i ar- betsmiljölagen, nämligen det förebyggande arbetsmiljöarbetet. Lagens ändamål i denna del är således att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet. Arbetsmiljölagen är emellertid inte bara inriktad på det förebyggande arbetsmiljöarbetet. En god arbetsmiljö förutsätter också att mänskliga behov i vid bemärkelse beaktas (prop. 1976/77:149 s. 220). I paragrafens andra led sägs därför att lagens ändamål är att även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö. Vid tillämpning av 2-4 och 7-9 kap. skall med arbetstagare likställas 1. den som genomgår utbildning, 2. den som under vård i anstalt utför anvisat arbete, 3. värnpliktig och annan som fullgör i lag föreskriven tjänstgöring eller som deltar i frivillig utbildning för verksamhet inom totalförsvaret. Elever och vårdtagare som avses i första stycket 1 och 2 skall likställas med arbetstagare även vid tillämpning av 5 kap. 1 och 3 . I fråga om elever finns dessutom särskilda bestämmelser i 6 kap. 17 och 18 . I fall som avses i första och andra styckena skall vad i lagen sägs om arbetsgivare gälla den som driver den verksamhet i vilken arbetet utförs. Paragrafens första stycke har justerats med anledning av att ytterligare en paragraf tillförts lagens tredje kapitel. Stycket har utformats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit. 2 kap. Arbetsmiljöns beskaffenhet Arbetsmiljön skall vara tillfredsställande med hänsyn till arbetets natur och den sociala och tekniska utvecklingen i samhället. Arbetsförhållandena skall anpassas till människors olika förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. Arbetstagaren skall ges möjlighet att medverka i utformningen av sin egen arbetssituation samt i förändrings- och utvecklingsarbete som rör hans eget arbete. Teknik, arbetsorganisation och arbetsinnehåll skall utformas så att arbetstagaren inte utsätts för fysiska eller psykiska belastningar som kan medföra ohälsa eller olycksfall. Därvid skall även löneformer och förläggning av arbetstider beaktas. Starkt styrt eller bundet arbete skall undvikas eller begränsas. Det skall eftersträvas att arbetet ger möjligheter till variation, social kontakt och samarbete samt sammanhang mellan enskilda arbetsuppgifter. Det skall vidare eftersträvas att arbetsförhållandena ger möjligheter till personlig och yrkesmässig utveckling liksom till självbestämmande och yrkesmässigt ansvar. Från 1 kap. 1 p. 1 har till denna paragraf, som ett nytt första stycke, flyttats bestämmelsen om att arbetsmiljön skall vara tillfredsställande med hänsyn till arbetets natur och den sociala och tekniska utvecklingen i samhället. Skälen till denna omflyttning har angetts i avsnitt 4. 3 kap. Allmänna skyldigheter Bestämmelserna i detta kapitel skall tillämpas med beaktande av kraven på arbetsmiljöns beskaffenhet enligt 2 kap. Bestämmelsen är ny. Den innehåller i sak ingen ny reglering. Motiveringen finns i avsnitt 4. Kopplingen mellan å ena sidan de krav på arbetsmiljöns beskaffenhet som ställs upp i 2 kap. och å andra sidan bestämmelserna i detta kapitel om arbetsgivares med fleras skyldigheter när det gäller att skapa en god arbetsmiljö klargörs genom den nya bestämmelsen. Arbetsgivaren skall systematiskt planera, leda och kontrollera verksamheten på ett sätt som leder till att arbetsmiljön uppfyller kraven i denna lag och i föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Han skall utreda arbetsskador, fortlöpande undersöka riskerna i verksamheten och vidta de åtgärder som föranleds av detta. Åtgärder som inte kan vidtas skall tidsplaneras. Arbetsgivaren skall i den utsträckning verksamheten kräver dokumentera arbetsmiljön och arbetet med denna. Handlingsplaner skall därvid upprättas. Arbetsgivaren skall vidare se till att det i hans verksamhet finns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet för fullgörande av de uppgifter som enligt denna lag och enligt 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring vilar på honom. I paragrafens första stycke har endast gjorts redaktionella ändringar. Skälen för detta finns i avsnitt 4. I paragrafens tredje stycke har orden "på arbetsställe" strukits. Som framgår av motiveringen i avsnitt 9 är även den ändringen av redaktionell natur. I fråga om arbete som arbetsgivare själv utför skall denna lag och med stöd därav meddelade föreskrifter iakttagas i tillämpliga delar. Detsamma gäller när två eller flera för gemensam räkning yrkesmässigt driver verksamhet utan att ha arbetstagare anställd, dock ej om verksamheten bedrives endast av medlemmar av samma familj. Den som ensam eller gemensamt med familjemedlem driver yrkesmässig verksamhet utan anställd är skyldig att följa vad i denna lag och med stöd av den har föreskrivits i fråga om teknisk anordning och ämne, som kan föranleda ohälsa eller olycksfall, samt beträffande gemensamt arbetsställe. Av 4 kap. 10 framgår att föreskrifter får meddelas om skyldigheter även i andra avseenden. Paragrafen har tillförts ett nytt tredje stycke i vilket det hänvisas till 4 kap. 10 . Motiveringen finns i avsnitt 10.2. När två eller flera driver verksamhet på ett gemensamt arbetsställe, skall de samråda och gemensamt verka för att åstadkomma tillfredsställande skyddsförhållanden. Var och en av dem skall också se till att han inte genom sin verksamhet eller sina anordningar på det gemensamma arbetsstället utsätter någon som arbetar där för risk för ohälsa eller olycksfall. I första stycket har den ändringen gjorts att uttrycket "samma arbetsställe" bytts ut till uttrycket "ett gemensamt arbetsställe". Bakgrunden till detta ges i avsnitt 9. Andra stycket är nytt. Enligt ett propositionsuttalande (prop. 1973:130 s.172) avsågs med den ursprungliga bestämmelsen, som överensstämmer med nuvarande, bl.a. att uttrycka en skyldighet för företagen på ett gemensamt arbetsställe att inte genom sin verksamhet eller anordningarna där utsätta någon som arbetar där för risk för ohälsa eller olycksfall. I förtydligande syfte har därför nu ett nytt andra stycke införts. Det bör framhållas att bestämmelsen självfallet inte inskränker varje arbetsgivares ansvar gentemot sina egna arbetstagare. Den som låter utföra byggnads- eller anläggningsarbete är ansvarig för samordning av åtgärder till skydd mot ohälsa och olycksfall på gemensamt arbetsställe för verksamheten. Om fast driftsställe är gemensamt arbetsställe för flera verksamheter, har den som råder över arbetsstället motsvarande ansvar. Ansvaret för samordningen kan överlåtas till någon av dem som bedriver arbete på arbetsstället. I fråga om annat gemensamt arbetsställe än som avses i första stycket kan de som bedriver arbete där överenskomma att en av dem skall ha ansvar för samordningen. Den som har ansvar enligt denna paragraf skall se till att 1. arbetet med att förebygga risker för ohälsa och olycksfall samordnas på det gemensamma arbetsstället, 2. arbete tidsplaneras på det sätt som behövs för att förebygga risker för ohälsa och olycksfall till följd av att olika verksamheter pågår på arbets- stället, 3. allmänna skyddsanordningar inrättas och underhålls och allmänna skyddsregler för arbetsstället utfärdas, 4. ansvaret för de speciella skyddsanordningar som kan behövas för ett visst eller vissa arbeten klargörs, och 5. personalutrymmen och sanitära anordningar inrättas på arbetsstället i behövlig omfattning. Övriga arbetsgivare och de som arbetar på det gemensamma arbetsstället skall följa de anvisningar som den samordningsansvarige lämnar. Närmare motivering till ändringarna finns i avsnitt 5.1. Tredje stycket är nytt. Det utgör ett förtydligande och har sitt ursprung i tidigare gjorda motivuttalanden (prop. 1973:130 s. 105 - 106 samt prop. 1976/77:149 s. 263). Det föreslagna fjärde stycket motsvaras av sista meningen i det gällande tredje stycket. Det ansluter till samtliga punkter i det föreslagna tredje stycket. Den som råder över ett arbetsställe skall se till att det på arbetsstället finns sådana fasta anordningar att den som arbetar där utan att vara arbetstagare i förhållande till honom inte utsätts för risk för ohälsa eller olycksfall. Han skall även se till att andra anordningar som finns på ar- betsstället kan användas utan sådan risk. Den som anlitar inhyrd arbetskraft för att utföra arbete i sin verksamhet skall vidta de skyddsåtgärder som behövs i detta arbete. Första stycket ersätter 7 kap 8 arbetsmiljölagen. Den som råder över ett arbetsställe har tidigare, med stöd av sistnämnda bestämmelse, kunnat åläggas ett ansvar först efter ett föreläggande eller förbud från . Be- stämmelsen i sin nya lydelse lägger ett direkt ansvar på den som råder över ett arbetsställe i dennes förhållande till arbetstagare som utför arbete där utan att vara anställda hos honom. Den närmare motiveringen finns i avsnitt 5.2. Bestämmelsen tar sikte på anordningar över vilka bara den som råder över arbetsstället disponerar. Det kan röra sig om fasta anordningar såsom lastkajer som används av distributionsarbetare vid avlämnande av varor till butiker, varuhus, restauranger eller lager. Det kan också gälla mobila lastanordningar som tillhandahålls arbetstagare som utför lossnings- eller lastningsarbete utan att vara arbetstagare i förhållande till den som råder på arbetsstället. Ett annat exempel utgör fasta tillbehör till byggnader såsom utslagsvaskar, om dessa exempelvis används av utifrån kommande städpersonal. Även mer lösa föremål såsom lastkärror som främmande personal måste använda som ett led i den verksamhet som bedrivs på arbetsstället hör hit. Det ansvar som åläggs den som råder på ett arbetsställe i denna bestämmelse är dels att se till att ur skyddssynpunkt nödvändiga fasta anordningar finns på ar- betsstället dels att se till att dessa anordningar och de andra anordningar som tillhandahålls på arbetsstället är säkra från skyddssynpunkt. Det finns här också anledning att framhålla att det finns ett samband mellan den nu föreslagna rådighetsbestämmelsen och bestämmelserna om gemensamma arbetsställen i 3 kap. 6 och 7 . Sistnämnda bestämmelser omfattar skyldigheter att se till att även sådan personal som avses, på arbetsstället skyddas mot risker för ohälsa och olycksfall. Bestämmelsen i andra stycket är ny. Den tidigare gällande möjligheten för att med stöd av 7 kap. 8 arbetsmiljölagen rikta föreläggande eller förbud mot den som råder över ett arbetsställe har också ansetts tillämplig då någon hyrt in arbetskraft. Här görs nu en särskild reglering beträffande dessa fall med ett lite annorlunda direkt ansvar än vad som avses i första stycket. Bestämmelsen innebär ett särskilt skyddsansvar för företag som anlitar inhyrd personal att utföra arbete i sin verksamhet. Regeln tar främst sikte på sådan uthyrning av arbetskraft som avses i lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft. används dock, t.ex. inom byggbranschen, uttryckssättet att låna arbetskraft. Därmed avses vanligen ett slags uthyrning av arbetskraft. Utryckssättet hänger samman med att "utlånaren" ofta driver en liknande verksamhet som "inlånaren". Ersättning behöver då inte lämnas på annat sätt än att arbetskraft tillhandahålls. Även dessa fall träffas av bestämmelsen. De långsiktiga arbetsmiljökraven ligger fortfarande kvar på arbetsgivaren, det vill säga den som hyr ut arbetskraften. När det gäller de arbetsmiljöåtgärder som behövs i det aktuella arbetet skall en rimlig fördelning göras mellan den arbetsgivare som hyrt in arbetskraften och den arbetsgivare som hyrt ut arbetskraften. Hur denna fördelning i detalj skall göras måste bli beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Bestämmelsen ger uthyrare och inhyrare anledning att precisera hur skyddsansvaret mellan dem skall vara fördelat. I 7 kap 8 föreskrivs om skyddsansvar i vissa fall för den som upplåter en lokal, ett markområde eller ett utrymme under jord för arbete eller som personalutrymme. Som ovan anförts har det så kallade rådighetsansvaret i 7 kap. slopats och ersatts med ett direkt ansvar i 3 kap. 12 . Med hänsyn till detta är det endast nödvändigt med en hänvisning till 7 kap. då det gäller det så kallade upplåtaransvaret. Denna hänvisning återfinns nu i denna bestämmelse. Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetarskyddsstyrelsen kan meddela föreskrifter om skyldighet att göra anmälan eller lämna uppgifter till en tillsynsmyndighet eller att förvara handlingar som har betydelse från skyddssynpunkt. I samma ordning får meddelas föreskrifter om skyldighet att upprätta handlingar som har betydelse från skyddssynpunkt. Ändringen är föranledd av åtagandena enligt och gör det möjligt att föreskriva om skyldighet att upprätta handlingar även för andra skydd- sansvariga än arbetsgivare. Motiveringen till ändringen finns i avsnitt 10.1. Regeringen har ansett att sanktionsavgifter är mindre lämpliga då det gäller en skyddsansvarigs skyldighet att upprätta handlingar som har betydelse från skyddssynpunkt (se avsnitt 7). Lagrådet har därför föreslagit att möjligheten att meddela föreskrifter om skyldighet att upprätta handlingar som har betydelse från skyddssynpunkt förs in i ett nytt andra stycke. föreslår Lagrådet att det i kapitlet om sanktionsavgifter beträffande 4 kap. 8 endast görs en hänvisning till första stycket. Därigenom kommer bemyndigandet i 8 kap. 5 inte att omfatta föreskrifter om skyldighet att upprätta handlingar som har betydelse från skyddssynpunkt enligt denna paragraf. Regeringen ansluter sig till Lagrå- dets synpunkter och har utformat lagförslaget i enlighet med detta. Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbetarskyddsstyrelsen får meddela de ytterligare föreskrifter om arbetsmiljöns beskaffenhet och om allmänna skyldigheter i fråga om arbetsmiljön som behövs för att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet. I samma ordning får meddelas föreskrifter om att den som ensam eller gemensamt med familjemedlem driver yrkesmässig verksamhet utan anställd skall följa vad i denna lag och med stöd av den har föreskrivits om skyldigheter i andra avseenden än som framgår av 3 kap. 5 andra stycket. Den allmänna motiveringen till denna bestämmelse finns i avsnitt 10.2. Änd- ringen är föranledd av åtagandena enligt . Tillägget behövs för att kunna införliva de delar i byggplatsdirektivet (92/57/EEG) som avser ensamföre- tagares skyldigheter, vilka går längre än vad som följer av arbetsmiljölagens nuvarande bestämmelser. Företagaren skall bl.a. vara skyldig att bära personlig skyddsutrustning, använda endast sådan arbetsutrustning som uppfyller vissa krav samt även i övrigt vidta direkta skyddsåtgärder. Samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare m.m. Skyddsombud får inte hindras att fullgöra sina uppgifter. Om ett skyddsombud företräder en arbetstagare som utför arbete på ett arbetsställe över vilket dennes arbetsgivare inte råder är den arbetsgivare som råder över arbetsstället skyldig att låta skyddsombudet få tillträde dit i den omfattning som ombudet behöver för att fullgöra sitt uppdrag. Skyddsombud får ej med anledning av sitt uppdrag ges försämrade arbetsförhållanden eller anställningsvillkor. När uppdraget upphör skall arbetstagaren vara tillförsäkrad arbetsförhållanden och anställningsvillkor, vilka överensstämmer med eller är likvärdiga med dem som skulle ha rått om han ej hade haft uppdraget. Ändringen innebär att det i paragrafen införs ett nytt andra stycke. Genom det nya stycket ges skyddsombud rätt att få tillträde till främmande arbetsställen. Rätten skall gälla i förhållande till den som råder över arbetsstället. Med "den som råder" avses samma kategorier som i 3 kap. 7 och 12 . Det behöver dock inte här vara fråga om ett gemensamt arbetsställe. De arbetstagare som avses är nämligen inte bara anställda hos entreprenörer och liknande utan även inhyrda arbetstagare. I sistnämnda fall behöver det ju inte röra sig om ett arbetsställe där flera bedriver verksamhet. Skyddsombudets befogenheter gentemot den som råder över arbetsstället är i paragrafen begränsad till en tillträdesrätt. Det är den ordinarie arbetsgivaren som skall svara för att skyddsombudet får underlag för sin verksamhet i form av deltagande i planering, utbildning, ledighet, information etc. Med stöd därav och sina iakttagelser på det främmande arbetsstället kan skyddsombudet vidta de åtgärder som står till buds enligt 6 kap., bl.a. hänvändelse till enligt 6 a och avbrytande av arbete enligt 7 i avvaktan på yrkesinspektionens ställningstagande. Skyddsombuds hänvändelse till arbetsgivare enligt nämnda paragrafer skall ske till den ordinarie arbetsgivaren även när det gäller missförhållanden på främmande arbetsställen. Skyddsombudets tillträdesrätt förutsätter inte någon särskild underrättelse till den som råder över arbetsstället. Det är tillräckligt att skyddsombudet vid sitt besök visar att han som skyddsombud företräder de arbetstagare som utför arbetet på det främmande arbetsstället. Bryter en arbetsgivare som råder över arbetsstället mot den skyldighet han har att bereda skyddsombudet tillträde kan han ådra sig skadeståndsskyldighet enligt 11 . Det som i den paragrafen sägs om arbetsgivare träffar också den arbets- givare som råder över ett arbetsställe. Mål om tillämpning av 10 och 11 handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. I fråga om talan mot arbetstagare eller, i fall som avses i 10 andra stycket, mot den som råder över ett arbetsställe gäller dock vad som är föreskrivet om rättegång i allmänhet. Lagen om rättegången i arbetstvister gäller för rättegången i tvister om kollektivavtal och andra tvister som rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Den innebär att talan i vissa fall inleds i Arbetsdomstolen som första instans och i övriga fall inleds vid tingsrätt med rätt att fullfölja talan till Arbetsdomstolen. Lagen om rättegången i arbetstvister skall inte tillämpas på en tvist som avser skyddsombuds tillträdesrätt enligt 10 andra stycket eftersom tvisten inte gäller förhållandet arbetsgivare - arbetstagare. Talan i ett sådant fall mot den som råder över ett arbetsställe skall i stället prövas av allmän domstol. Vad som sägs i 5 , 10 första och tredje styckena samt 11-14 skall tillämpas på motsvarande sätt på ledamot av skyddskommitté. Ändringen är föranledd av att den tillträdesrätt som tillerkänns skyddsombud i 10 andra stycket inte skall gälla också för ledamot av skyddskommitté. får gentemot den som har skyddsansvar enligt 3 kap. 2-12 och 14 , 5 kap. 3 första stycket eller 6 i detta kapitel meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. I beslut om föreläggande eller förbud kan sätta ut vite. Om någon inte vidtar en åtgärd som åligger honom enligt ett föreläggande, får förordna om rättelse på hans bekostnad. Om ett föreläggande har meddelats beträffande någon åtgärd till vilken det krävs bygglov, rivningslov eller marklov enligt (1987:10) men sådant lov inte beviljas, upphör föreläggandet att gälla såvitt avser åtgärden. Ändringen är endast redaktionell och föranledd av det direkta rådighetsansvar som införs i 3 kap. Även Arbetarskyddsstyrelsen får besluta om åtgärd enligt 6-8 . Ändringen är föranledd av att nuvarande 8 upphävs samt de redaktionella förändringar det medfört. Dessutom har gjorts en språklig ändring.