prop · GH0391 · 1994-01-01 00:00:00 — Förslaget föranleder ändringar i 3 § lagen om statlig fastighetsskatt. De nya reglerna föreslås träda i kraft och tillämpas första gången vid taxering. De statsfinansiella effekterna av förslaget behandlas i avsnitt 7. 5 Reducerad fastighetsskatt vid om- eller tillbyggnad av hyreshus Regeringens förslag: Fastighetsskatten på en hyreshusenhet med byggnad som innehåller bostäder skall, efter ansökan av den skattskyldige, reduceras om det taxeringsvärde som utgör underlag för fastighetsskatten har höjts till följd av om- eller tillbyggnad. Som ytterligare förutsättning krävs att kostnaderna för om- eller tillbyggnaden har uppgått till och att taxeringsvärdet har höjts med i förhållande till närmast föregående taxering. Om dessa förutsättningar är uppfyllda skall skattemyndigheten räkna fram en reduceringsfaktor, som skall motsvara den del av höjningen av taxeringsvärdet som beror på om- eller tillbyggnaden. Skatten skall beräknas på ett underlag av taxeringsvärdet minskat med reduceringsfaktorn . Under de därpå följande fem åren skall fastighetsskatt tas ut på ett underlag som motsvarar taxeringsvärdet minskat med halva reduceringsfaktorn. Skälen för regeringens förslag: Som framgått av avsnitt 3 bör det införas en möjlighet att få fastighetsskatten reducerad vid om- eller till-byggnad av hyreshus på liknande sätt som vid nybyggnad. Den närmare utformningen av hur denna fråga bör lösas redovisas i det följande. Fastighetsskatt tas ut på småhus och på hyreshus till den del de avser värderingsenhet för bostäder. Beskattningsunderlaget utgår från fastighetens taxeringsvärde. Taxeringsvärdet skall motsvara av marknadsvärdet före taxeringsåret. Fastighetsskatten för hyreshusenheter utgör för varje beskattningsår normalt av taxeringsvärdet (i avsnitt 4 föreslås att skattesatsen sänks till ) avseende hyreshusenhet till den del det avser värderingsenhet för bostäder eller värderingsenhet för bostäder under uppförande, värderingsenhet avseende tomtmark som hör till dessa bostäder, annan värderingsenhet tomtmark som är obebyggd samt värde-ringsenhet avseende exploateringsmark (3 § lagen om statlig fastighets-skatt). års taxering behandlas bostäder och lokaler i hyres-hus separat. Vid taxering skall, såvitt avser hyreshusenhet, skatteuttaget göras på den del av taxeringsvärdet som inte avser lokaler med tillhörande tomtmark. års allmänna fastighetstaxering har förändringar gjorts som gör att beräkningen av fastighetsskatt i princip kan ske helt maskinellt och endast övergångsvis krävs hantering. Mot bakgrund härav vore det naturligtvis önskvärt att reglerna för reducering av fastighets-skatt på grund av om- eller tillbyggnad konstrueras på ett sådant sätt att även nedsättningen kan ske helt maskinellt. Med detta syfte har olika schablonmetoder prövats vid utarbetandet av lagförslaget men inte funnits lämpliga. För det första ger schablonmetoder effekter som inte är önsk-värda. Som exempel på sådana effekter kan nämnas att reduceringen i det enskilda fallet inte sällan kan bli såväl större som mindre än vad som motiveras av om- eller tillbyggnadens inverkan på taxeringsvärdet. För det andra begränsar konstruktionen av det nuvarande datasystemet, som används för fastighetstaxeringsuppgifter och beräkning av fastighetsskatt, användandet av en schablonmetod. Detta kan inte ändras utan mycket stora kostnader. På grund av dessa förhållanden har därför en mer schablonmässig metod för reduktion av fastighetsskatten inte funnits lämplig. Reducering av fastighetsskatt på grund av om- eller tillbyggnad bör avse endast den del av fastighetsskatten som belöper på höjning av taxe-ringsvärdet som beror på om- eller tillbyggnaden. För att få ett sådant materiellt riktigt resultat måste man utgå från en metod som innebär fast-ställande av om- eller tillbyggnadskostnadernas påverkan på fastighetens taxeringsvärde i varje enskilt fall. Detta kräver att skattemyndigheten beräknar vad fastighetens taxeringsvärde skulle ha blivit om om- eller tillbyggnaden inte hade gjorts, ett i det följande kallat fiktivt taxe-ringsvärde. Skillnaden mellan det nya taxeringsvärdet och det fiktiva taxerings-värdet är lika med en i kronor bestämd reduceringsfaktor. Skatten bör således beräknas på ett underlag som motsvarar taxeringsvärdet minskat med reduceringsfaktorn [skatten = skattesatsen x (taxeringsvärdet-reduceringsfaktorn)]. För att likställa om- eller tillbyggnader med nybyggnation i fastighets-skattehänseende bör halv reducering göras åren 6-10. Skatten bör under dessa år beräknas på taxeringsvärdet minskat med halva reduceringsfak-torn, dvs. skatten = skattesatsen x (taxeringsvärde - reduceringsfaktor / 2) . Som exempel kan följande nämnas. En fastighet åsätts vid allmän fastighetstaxering nytt fastighetstaxeringsvärde med . Det gamla taxeringsvärdet var . Hade fastigheten inte varit föremål för ombyggnad hade taxeringsvärdet stannat vid . Fastighets-skatt skall således under de därpå följande fem åren endast tas ut på ett underlag av (- ). 6-10 skall, under förutsättning att taxeringsvärdet inte ändras, fastighetsskatt tas ut på ett underlag av (- / 2 ). Om taxeringsvärdet då reduceringen är aktuell höjs ytterligare på grund av allmän fastighetstaxering kommer reduceringsfaktorn ändå att vara densamma. Däremot kan den situationen uppkomma att ytterligare en om- eller tillbyggnad görs som medför att en ny reduceringsfaktor räknas fram. I sådana fall kommer skattemyndig-heten vid beräkningen av fastighetsskatt att hantera flera reduce-ringsfaktorer. Följande exempel visar hur skatten skall beräknas när flera reduce-ringsfaktorer gäller . En om- eller tillbyggnad görs år 1 på en fastighet. Fastigheten åsätts vid allmän fastighetstaxering år 2 taxerings-värde . Om om- eller tillbyggnaden inte hade gjorts hade taxeringsvärdet blivit . Reduceringsfaktorn i anledning av om-eller tillbyggnaden är . Fastighetsskatten beräknas för år 2-6 på (- ). 7-11 skall, vid i övrigt oförändrade förhållanden, fastighetsskatten beräknas på taxe-ringsvärdet minskat med halva reduceringsfaktorn, dvs. på (- / 2). 7 görs ytterligare en om- eller tillbyggnad och fastighetens taxeringsvärde bestäms, vid den allmänna fastighetstaxeringen, år 8 till . Om den sistnämnda om- eller tillbyggnaden inte hade gjorts kan taxeringsvärdet beräknas ha blivit . Reduceringsfaktorn i anledning av denna senare om- eller tillbyggnad blir . 8-11 beräknas skatten således på (- / 2 - ). beräknas fastighetsskatten endast med hänsyn till reduceringsfaktorn 2, dvs. och under de därpå följande fem åren med hänsyn till halva denna reduceringsfaktor. För att en reducering skall bli aktuell bör till att börja med fastigheten vid den närmast efter om- eller tillbyggnaden kommande taxeringen ha åsatts ett högre taxeringsvärde än vad som gällde före om- eller tillbygg-naden. För det andra bör det ankomma på den skattskyldige att ansöka om en sådan reducering och visa vilka om- eller tillbyggnadskostnader han har haft. Har en av flera fastighetsägare ansökt om reducering och har reduceringsfaktor bestämts skall denna beaktas vid beräkningen av fastighetsskatt för samtliga delägare. Byter fastigheten ägare följer reduceringsfaktorn fastigheten. Dessutom bör av administrativa skäl vissa ytterligare begränsningar införas. Dels bör om- eller tillbyggnadskostnaderna ha uppgått till , dels bör taxeringsvärdet ha höjts med sedan den föregående fastighetstaxeringen. Har om- eller tillbyggnaden varit så omfattande att byggnaden åsatts ett värdeår som är lika med om- eller tillbyggnadsåret skall dock inte någon reduceringsfaktor beräknas. I detta fall blir de nedsättningsregler som gäller vid nybyggnad tillämpliga. Om byggnaden åsätts sådant värdeår efter det att en reduceringsfaktor har bestämts bör av samma anledning hänsyn inte längre tas till tidigare bestämd reduceringsfaktor när fastighetsskatten beräknas. Om den värderingsenhet för vilken reduceringsfaktor har bestämts ändrar karaktär helt eller delvis, såsom att bostäder görs om till lokaler till viss del eller att värderingsenheten delas vid avstyckning från fastigheten, skall reduceringsfaktorn följa värderingsenheten endast till den del reduceringsfaktorn kan anses hänförlig till resp. värderingsenhet. Reduceringsfaktorn skall alltså fördelas i proportion till vad som föran- 7 leds av de om- eller tillbyggnadskostnader som legat till grund för reduceringsfaktorns bestämmande. (t.o.m. taxeringsåret 2 000) gäller regler om nedsättning av fastighetsskatt enligt övergångsbestämmelser [punkt 5 av övergångsbestämmelserna till lagen (1990:652) om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt]. Dessa bör inte kunna tillämpas i kombination med reducering på sätt som ovan angetts. Detta innebär att om ingen fastighetsskatt skall utgå enligt övergångsbestämmelserna kan naturligtvis ingen ytterligare reducering bli aktuell. Skall endast halv fastighetsskatt utgå enligt nämnda övergångsbestämmelse bör inte detta uttag kunna reduceras även om en reduceringsfaktor har bestämts. Om däremot en tillämpning av huvudreglerna för beräkning av fastighetsskatt med iakttagande av den föreslagna reduceringsmetoden, skulle ge en lägre fastighetsskatt än vad som följer av nämnda övergångsregler bör dock skatten i stället beräknas i enlighet med huvudreglerna. Om- eller tillbyggnadskostnader är i detta sammanhang liktydigt med vad som avses som om- eller tillbyggnadskostnader vid fastighetstaxe-ringen. Beslut av skattemyndigheten enligt de föreslagna reglerna bör kunna överklagas i samma ordning som gäller i fråga om fastighetsskatt. Förslaget föranleder införandet av en ny bestämmelse 4 §, i lagen om statlig fastighetsskatt. 6 Avdragsrätt för kostnader för reparation och underhåll av större mangårdsbyggnader på lantbruksenheter 6.1 Förslagets allmänna utformning Regeringens förslag: Ägare av större mangårdsbyggnader på lant-bruksenheter ges möjlighet att få dessa beskattade i inkomstslaget näringsverksamhet. Härigenom kan avdrag erhållas för bl.a. kost-nader för reparation och underhåll av byggnaderna. Skälen för regeringens förslag: Bakgrund och gällande rätt års skattereform hänfördes bostäder på en jordbruksfastighet till inkomstslaget jordbruksfastighet. Detta innebar att för ägaren av en fastighet upptogs ett förmånsvärde av fri bostad som intäkt. Bostads-förmånen värderades med ledning av hyrespriset på orten. Jämkning skedde under vissa förutsättningar t.ex. ifråga om K-märkta byggnader eller slottsbyggnader. Kostnader för reparation och underhåll av bostadsbyggnaderna var direkt avdragsgilla. Till reparation räknades sådant arbete som behövdes för att en byggnad skulle återställas i ursprungligt skick. Vidare medgavs avdrag för värdeminskning av behöv-lig bostadsbyggnad avseende utgifter för anskaffande av denna. I anskaff-ningsvärdet ingick även utgifter för till- och ombyggnad. Genom skattereformen har beskattningen av mangårdsbyggnader på s.k. lantbruksenheter förändrats. Av 5 § KL framgår att en sådan byggnad med tillhörande tomtmark normalt utgör privatbostadsfastighet om byggnaden är inrättad till bostad för en eller två familjer och till övervägande del bebos eller är avsedd att bebos av ägaren eller vissa närstående. Privatbostadsfastigheten beskattas löpande i inkomstslaget kapital. Lantbruksenheten i övrigt är näringsfastighet och beskattas i inkomstslaget näringsverksamhet. Konsekvensen av denna klyvning är bl.a. att något förmånsvärde av fri bostad inte skall redovisas samt att löpande avdrag för kostnader för reparationer och underhåll samt värde-minskning inte medges för den del av en lantbruksenhet som är privat-bostadsfastighet. I stället sker beskattningen av innehavet av mangårds-byggnaden genom fastighetsskatt som beräknas på taxeringsvärdet. Vid fastighetstaxeringen kan hänsyn tas till de bevarandekostnader som är förknippade med kulturhistoriskt intressant bebyggelse genom att taxeringsvärdena justeras ned. Denna nedsättning återspeglas på uttaget av fastighetsskatt. Bedömningen av om en mangårdsbyggnad utgör en privatbostadsfastig-het eller näringsfastighet görs på grundval av de förhållanden som råder vid varje kalenderårs utgång eller, om byggnaden har överlåtits , förhållandena på överlåtelsedagen. Vid omklassificering till närings-fastighet i samma ägares hand eller efter en benefik överlåtelse finns en tröghetsregel som innebär en möjlighet att låta fastigheten ha kvar sin karaktär av privatbostadsfastighet under en tvåårig övergångsperiod. Enligt förarbetena till skattereformen var syftet med uppdelningen av fastigheter mellan inkomstslagen kapital och näringsverksamhet att uppnå enkla, enhetliga och likformiga regler för inkomstbeskattningen. Det ansågs därför rimligt att en bostadsbyggnad för en eller två familjer på en lantbruksenhet inordnades i samma regler som gäller övriga egnahem. Vissa remissinstanser motsatte sig att avdragsmöjligheten för reparations-och underhållskostnader försvann med motiveringen att det skulle medföra att kulturbyggnader som slott och herrgårdar inte längre kunde hållas i gott och vårdat skick. Som nämnts har dessa följder även framhållits av bl.a. Utredningen om förvaltningen av vissa kulturmiljöer. Bevarandet av kulturhistoriskt intressanta byggnader är oftast förknippat med betydande kostnader. Merkostnaderna kan bli avsevärda särskilt för större byggnader som slott och herrgårdar. Att sådana byggnader räknas som privatbostadsfastigheter kan ur beskattningssynpunkt innebära bety-dande nackdelar för ägarna. Som nämnts i det föregående beaktas visserligen vid fastighetstaxe-ringen de speciella förhållanden som är förknippade med innehav av kul-turhistoriskt intressanta byggnader, i form av byggnadsminnesförklarade byggnader och byggnader som enligt planbestämmelser inte får förvan-skas och skall underhållas på visst sätt. Vidare kan - efter beslut av eller, efter bemyndigande, av - bidrag erhållas enligt förordningen (1993:379) om bidrag till kultur-miljövård för kulturhistoriskt motiverade överkostnader i samband med reparation, underhåll och ombyggnad av bostadsbebyggelse. Bidrag till sådana överkostnader kan erhållas avseende värdefull bostads-bebyggelse inom område som är av kulturhistoriskt riksintresse och avse-ende övrig bostadsbebyggelse av större kulturhistoriskt värde av överkostnaderna. Trots dessa hänsynstaganden till merkostnader för ägare av kultur-historiskt intressanta byggnader är det uppenbart att de nuvarande skatte-reglerna försvårar möjligheterna att bevara kulturhistoriskt intressanta miljöer på lantbruksenheter. Det är därför enligt regeringens mening angeläget att vidta åtgärder som motverkar de effekter de ändrade skatte-reglerna medfört. Detta kan ske på i huvudsak två sätt. Det ena är att man bidragsvägen lämnar ökat stöd till bevarandet av ifrågavarande byggnader. Det andra är att företa ändringar i skattesystemet som leder till den åsyftade effekten. bör enligt regeringens mening inte väljas med hänsyn till att detta kan antas leda till ökat byråkratiskt krångel för berörda ägare samt "rundgång" av pengar. I stället bör skattereglerna ändras på så sätt att reparations- och underhållskostnader åter blir avdragsgilla. Det finns därför enligt regeringens mening anledning att återinföra avdragsrätt för bl.a. reparations- och underhållskostnader åtminstone för större kulturhistoriskt intressanta mangårdsbyggnader på lantbruk. Ett alternativ är att generellt ändra reglerna för beskattning av mangårds-byggnader på lantbruksenheter. Sistnämnda lösning skulle också den ha fördelar ur kulturpolitisk synvinkel genom att bevarandet av även andra kulturhistoriskt värdefulla miljöer inom jordbruket än de av slotts- och herrgårdskaraktär underlättas. Även andra skäl talar för detta alternativ. Regeringen är emellertid inte beredd att nu föreslå en sådan omfattande förändring. Det är dock angeläget att senare återkomma till sistnämnda fråga. Mot denna bakgrund bör förslaget närmast avse de större mangårds-byggnader på lantbruk som taxerats som småhus och utgör slott och herrgårdsbyggnader och för vilka underhållskostnaderna kan bli osed-vanligt höga. Ytterligare ett skäl härför är att innehav av mycket stora småhus på lantbruksenhet ofta inte är motiverat av boendet. Det kan vara fråga om ärvda byggnader som dimensionerats med utgångspunkt i väsenligt annorlunda förhållanden. I dessa fall kan det därför ifråga-sättas om det inte är väl långtgående att i alla delar inordna dem under de regler som gäller för privatbostadsfastigheter. En lösning inom skattesystemets ram är inte heller problemfri. Bl.a. föreligger risk för att skattesystemet ytterligare kompliceras, vilket i möjligaste mån bör undvikas. Det är därför angeläget att utforma reglerna på sådant sätt att särregler behövs i så liten utsträckning som möjligt. Detta bör kunna åstadkommas genom att de avsedda byggna-derna på den skattskyldiges begäran får behandlas enligt reglerna för näringsfastigheter. 6.2 Förslagets tekniska utformning Regeringens förslag: På yrkande av ägaren får en mangårdsbyggnad med tillhörande tomtmark på lantbruksenhet beskattas som näringsfastighet om huset har ett nybyggnadsår och en storlek på minst 400 kvm. De generella reglerna för näringsfastigheter i kommunalskattelagen och lagen om statlig inkomstskatt skall tillämpas på dessa fastigheter. Någon möjlighet till kvittning av underskott mot inkomst av tjänst skall dock inte föreligga. Skälen för regeringens förslag: Som nämnts i föregående avsnitt bör vissa mangårdsbyggnader på lantbruksenheter på yrkande av ägaren beskattas i inkomstslaget näringsverksamhet. Vad gäller avgränsningen av den aktuella kategorin kan det i och för sig ifrågasättas om en storlek är ett lämpligt kriterium för att bedöma hur pass kulturhistoriskt intressant och skyddsvärd den är. Genom att ställa krav på viss storlek och viss ålder kan emellertid aktuella byggnader med extraordinära underhållskostnader i rimlig ut-sträckning utskiljas. Däremot bör byggnadsminnesförklaring eller liknande inte vara en förutsättning. Dels skulle bestämmelserna därigenom tillföras ytterligare inslag av prövning för skatteförvaltningen, dels finns byggnader som kan vara kulturhistoriskt intressanta och som drar stora merkostnader utan att de formellt har förklarats skyddsvärda i detta avseende. De rekvisit som ställs upp bör utformas som en schablon som skall vara lätt att pröva och som tillgodoser det aktuella ändamålet. Den bästa lösningen förefaller vara att anknyta till begreppet storlek för småhus som det anges i fastighetstaxeringslagen. Storleken bestäms där med hänsyn till ytan av småhusets bo- och biutrymmen. Storleksgränsen bör inte sättas alltför lågt. Därmed riskeras nämligen att den tangerar gränsen för en visserligen stor men ändå ordinär villa. På lantbruksenheterna finns enligt uppgifter från 6 314 småhus som större eller lika med250 kvm 1 172 - " - - " - 350 - " - 668 - " - - " - 400 - " - 409 - " - - " - 450 - " - 269 - " - - " - 500 - " - Regeringen anser att gränsen bör sättas vid en storlek på 400 kvm. Eftersom förslaget är avsett att underlätta bevarandet av kultur-historiskt intressanta mangårdsbyggnader saknas anledning att ge ägare till relativt nybyggda större mangårdsbyggnader utan något kultur-historiskt värde samma möjlighet till avdrag. Reglerna bör därför endast gälla hus som har ett nybyggnadsår . Regeringen är medveten om att det blir en skarp tröskeleffekt i fråga om storleken. Vid avgränsningar i förhållande till storlek kan dock tröskeleffekter aldrig undvikas eftersom gränsen måste dras någonstans. En successivt ökande avdragsrätt i förhållande till växande storlek är inte lämplig bl.a. på grund av att samma anpassning i så fall måste ske på intäktssidan vilket skulle försvåra förfarandet betydligt. Regeringen anser att en storleksgräns på 400 kvm är något lägre än vad som i och för sig skulle vara befogat och därmed väl avvägd med hänsyn till tröskeleffek-ten. Vad däremot gäller ålderskriteriet utgör tröskeleffekten inget problem eftersom den tidpunkt då byggnaden senast skall ha uppförts är generöst satt. Ägaren till en mangårdsbyggnad som uppfyller angivna förutsättningar bör få välja om byggnaden skall utgöra privatbostadsfastighet eller näringsfastighet. En sådan begäran kan framställas genom att privatbo-stadsfastigheten redovisas som näringsfastighet i deklarationen avseende inkomsttaxeringen för det kalenderår under vilket ägaren vill att bostaden skall beskattas i näringsverksamheten. Begäran får anses medföra att be-stämmelserna om årlig prövning på grundval av förhållandena vid kalen-derårets utgång samt den s.k. tröghetsregeln inte aktualiseras för det kalenderår som begäran avser. Detta medför att ägaren måste ta ställning till om mangårdsbyggnaden skall beskattas som näringsfastighet. Avstår ägaren från att hänföra den till näringsverksamheten i deklara-tionen tillämpas nämnda bestämmelser om automatisk prövning utifrån förhållandena vid kalenderårets utgång. I sådant fall byter mangårdsbyggnaden sannolikt karaktär till privatbostadsfastighet igen om inte användningssättet ändrats så att näringsfastighet anses föreligga av det skälet. Vid en omklassificering till näringsfastighet ändras beskattningen på i huvudsak följande sätt. Förmånsvärde av fri bostad skall påföras som intäkt. Försäkringser-sättning för skada på mangårdsbyggnaden blir skattepliktig och uttag av bränsle för uppvärmning av denna beskattas. Avdrag medges för löpande driftkostnader inklusive kostnader för reparationer och underhåll. Utgifter för anskaffande av byggnaden samt till- och ombyggnad dras av genom årliga värdeminskningsavdrag. Räntor avseende skuld nedlagd i man-gårdsbyggnaden är avdragsgilla i inkomstslaget näringsverksamhet. Detta innebär att reduktion av skatt mot andra inkomstslag vid underskott ofta inte är möjlig. Reglerna för beskattning av realisationsvinst som uppkom-mit vid avyttring av mangårdsbyggnaden är annorlunda. Medgivna avdrag för värdeminskning återförs till beskattning i näringsverksam-heten. Detsamma gäller avdrag för värdehöjande reparationer under det aktuella och de fem närmast föregående beskattningsåren. Återlagda kostnader för värdehöjande åtgärder beaktas även vid realisationsvinst-beräkningen. Vidare innebär beskattning som näringsfastighet att egenavgifter utgår. Det blir ingen beloppsmässig skillnad ifråga om fastighetsskatten. Däremot är denna skatt avdragsgill i näringsverk-samheten. Frivilligheten är nödvändig med beaktande av att beskattning i inkomstslaget näringsverksamhet sammantaget kan vara till nackdel bl.a. vid höga bostadsförmånsvärden i kombination med låga reparations-kostnader. Det bör även påpekas att ett erhållet kulturmiljövårdbidrag torde bli skattepliktigt om fastigheten hänförs till näringsverksamhet i den mån annat inte är föreskrivet. Vid avyttring av näringsfastighet samt vid byte av karaktär på sådan fastighet till privatbostadsfastighet i samma ägares hand, skall avskattning ske. Detta innebär att vissa avdrag, exempelvis för värdeminskning av byggnad och kostnader för värdehöjande reparationer, tas upp till beskatt-ning i inkomstslaget näringsverksamhet. Detsamma gäller vid benefik överlåtelse om egendomen i och med äganderättsövergången blir eller kan antas komma att bli privatbostadsfastighet. Vid sistnämnda överlå-telse anses egendomen ha avyttrats för en köpeskilling motsvarande dess värde. För att undvika avskattning i sådant fall räcker det med att begäran om att beskattning skall ske i näringsverksamheten även fortsätt-ningsvis görs i deklarationen för det aktuella kalenderåret på samma sätt som vid innehavares begäran om omklassificering till näringsfastighet. Genom att mangårdsbyggnaden redovisas i inkomstslaget näringsverk-samhet i deklarationen kan skattemyndigheten konstatera att egendomen i och med äganderättsövergången inte har blivit en privatbostadsfastighet.