prop · GH039 · 1994-01-01 00:00:00 — Stiftelselagen lämnar inte något svar på dessa frågor. Det förhållandet att förvaltaren fattar sina beslut rörande stiftelsen resp. handhar stiftelsens handlingar i egenskap av organ för stiftelsen talar dock för att svaret på frågorna är nekande (jfr angående den senare frågan justitieombudsmännens ämbetsberättelse 1989/90 s. 370). Ett uppdrag som förvaltare upphör, om förvaltaren anmäler det hos tillsynsmyndigheten och hos den som har utsett honom, om denne kan nås. Stiftaren får inte vara förvaltare. Den som är försatt i konkurs får inte heller vara förvaltare. (Jfr 2 kap. 17 § promemorieförslaget) I normalfallet får uppdraget att vara förvaltare för en stiftelse anses gälla tills vidare. Uppdraget är ett förtroendeuppdrag. Enligt bestämmelsen i första stycket får därför en förvaltare när som helst frånträda sitt uppdrag. Detta gäller även i fall då förvaltaren är angiven i stiftelseförordnandet. Av bestämmelsen följer emellertid att förvaltaren måste anmäla sin avgång hos tillsynsmyndigheten och hos den som har utsett honom, om denne kan nås. Det är inte avsett att förvaltaren skall behöva göra några tidskrävande efterforskningar efter den som har utsett honom. En förvaltare som är utsedd av stiftaren och som har grundad anledning anta att denne är i livet bör utan vidare kunna nöja sig med att vända sig till tillsynsmyndigheten med sin anmälan. I stycket finns ingen bestämmelse som tar sikte på utseendet av ny förvaltare när den tidigare förvaltaren har lämnat sitt uppdrag. Har stiftaren i förordnandet meddelat föreskrifter om detta, skall dessa givetvis tillämpas. I annat fall har tillsynsmyndigheten befogenhet att förordna ny förvaltare (jfr 9 kap. 8 §). I likhet med vad som uttalades i anslutning till bestämmelsen i 2 kap. 9 § andra stycket får det anses ankomma på en avgående förvaltare att till dess ny förvaltare utsetts vidta de åtgärder som behövs för att hindra att värdet på stiftelsens förmögenhet onödigtvis minskar. Bestämmelsen i första meningen om att stiftaren inte får vara förvaltare är en motsvarighet till regeln i 10 § om att stiftaren inte ensam kan vara styrelse för stiftelsen. I fall då staten är stiftare innebär bestämmelsen i styckets första mening hinder mot att en statlig myndighet går in som förvaltare efter stiftelsens bildande. Det är inte lämpligt att en förvaltare som har försatts i konkurs fortsätter att vara förvaltare. Enligt bestämmelsen i andra meningen får därför den som är försatt i konkurs inte vara förvaltare. Det får anses ankomma på den som företräder förvaltarens konkursbo att anmäla förhållandet med tillämpning av bestämmelsen i första stycket. Någon särskild bestämmelse om detta har inte ansetts nödvändig. Om en förvaltare är obehörig enligt bestämmelsen i andra meningen, kan tillsynsmyndigheten entlediga förvaltaren från uppdraget att vara förvaltare (jfr 9 kap. 5 § första stycket 1). Över de beslut som förvaltaren fattar rörande stiftelsen skall det föras protokoll. (Jfr 2 kap. 18 § promemorieförslaget) Skyldigheten att föra protokoll gäller inte bara beslut som fattas av förvaltarens högsta verkställande organ utan även beslut beträffande stiftelsen som fattas av andra organ hos förvaltaren, t.ex. skolstyrelsen i fall då en kommun är förvaltare. Om ett handelsbolag är förvaltare gäller skyldigheten att föra protokoll de beslut som fattas av envar av de bolagsmän som har rätt att företräda bolaget eller, om bolagsmännen gemensamt företräder bolaget, av bolagsmännen i förening (jfr vad som har anförts i anslutning till 3 § första stycket). Bestämmelsen i 20 § innefattar endast skyldighet att föra protokoll men innehåller inga föreskrifter om protokollets form. Bestämmelsen innebär således inte någon skyldighet att upprätta särskilda, fristående protokollshandlingar över de beslut som förvaltaren fattar rörande stiftelsen. Om stiftaren inte har meddelat någon föreskrift i stiftelseförordnandet om denna senare fråga, ankommer det på förvaltaren att själv ta ställning till den (jfr vad som anförts i inledningen till detta avsnitt). Om förvaltaren därvid av t.ex. praktiska skäl väljer att nedteckna besluten avseende stiftelsen i de protokoll som förvaltaren upprättar över besluten i sina egna angelägenheter, bör vidimerade kopior av förvaltarens protokoll i den del de rör stiftelsen förvaras samlade för sig (jfr 8 § andra stycket). Förvaltaren får inte handlägga frågor som rör avtal mellan honom och stiftelsen. Förvaltaren får inte heller handlägga frågor om avtal mellan stiftelsen och tredje man, om förvaltaren i frågan har ett väsentligt intresse som kan vara stridande mot stiftelsens. Med avtal jämställs rättegång eller annan talan. Första stycket tillämpas också på företrädare för förvaltaren. Är förvaltaren enligt första stycket förhindrad att företräda stiftelsen, får tillsynsmyndigheten på förvaltarens begäran förordna en god man att företräda stiftelsen i förvaltarens ställe. (Jfr 2 kap. 19 och 23 §§ promemorieförslaget) I denna paragraf meddelas bestämmelser om jäv för förvaltaren och sådana fysiska personer som ensamma eller tillsammans med andra företräder förvaltaren samt om förordnande av god man i de fall förvaltaren är förhindrad att företräda stiftelsen till följd av jäv. Motsvarande bestämmelser om jäv vid egen förvaltning finns i 14 §. Det bör särskilt framhållas att det är en saklig skillnad mellan jävsbestämmelserna i 21 § och jävsbestämmelserna i 14 §. När det gäller bestämmelserna om jäv vid egen förvaltning jämställs nämligen med avtal inte bara rättegång eller annan talan utan även ''''''''annan rättshandling''''''''. Med annan rättshandling avses därvid framför allt ensidiga beslut om bidrag. Sådana andra rättshandlingar omfattas alltså inte av jävsregeln i förevarande paragraf. Bakgrunden till denna sakliga skillnad är Lagrådets påpekande om att en jävsregel vid anknuten förvaltning som även omfattar ensidiga beslut om bidrag skulle kunna leda till betydande praktiska komplikationer i fall då t.ex. en kommun är förvaltare av en stiftelse vars enda destinatär är just stiftelsens förvaltare. Intressejäv för förvaltaren föreligger t.ex. vid handläggning av frågor om avtal mellan stiftelsen och ett dotterföretag till förvaltaren. Med begreppet företrädare för förvaltaren avses den som ensam eller tillsammans med andra har rätt att företräda förvaltaren i dennes egna angelägenheter (jfr 6 § första stycket 2 och 23 § första stycket). Bestämmelsen i förevarande stycke innebär hinder för t.ex. en ledamot i förvaltarens högsta verkställande organ att delta vid handläggningen av frågor om avtal mellan stiftelsen och en tredje man, om ledamoten har ett väsentligt intresse i frågan. Ett sådant väsentligt intresse föreligger t.ex. om han har ägarintressen i det bolag som är stiftelsens motpart i det tänkta avtalet. Eftersom det enligt 23 § första stycket är förvaltaren som företräder stiftelsen kan jävsbestämmelserna i första stycket medföra att stiftelsen och förvaltaren helt saknar möjlighet att träffa avtal med varandra. Enligt bestämmelsen i 21 § tredje stycket får därför tillsynsmyndigheten förordna en god man för stiftelsen i fall då förvaltaren saknar rätt att företräda stiftelsen. Förvaltaren har rätt till skäligt arvode i efterskott för kalenderår. Beslut om arvode får fattas av förvaltaren. Första stycket gäller endast om inte annat har föreskrivits i stiftelseförordnandet. (Jfr 2 kap. 20 § promemorieförslaget) Bestämmelserna i denna paragraf har utformats efter mönster av 15 §. Om förvaltaren gör utlägg som är direkt hänförliga till förvaltningen av stiftelsen (i form av t.ex. porton eller courtage) har förvaltaren givetvis rätt att av stiftelsen gottgöra sig för dessa utlägg. Förvaltaren företräder stiftelsen och tecknar dess namn och firma. Förvaltaren för en stiftelse som är registrerad i stiftelseregistret kan bemyndiga någon annan att företräda stiftelsen och teckna dess namn och firma. Förvaltaren kan när som helst återkalla ett sådant bemyndigande. Bestämmelserna i 21 § gäller i fråga om den som har fått ett sådant bemyndigande även om han inte är företrädare för förvaltaren. Den som är underårig eller i konkurs eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § får inte bemyndigas att företräda stiftelsen. som har försatts i konkurs företräds som konkursgäldenär av den förvaltare som finns vid konkursens början. Bestämmelserna i 19 § gäller dock under konkursen. (Jfr 2 kap. 22 § promemorieförslaget) Denna paragraf reglerar frågan hur en anknutet förvaltad stiftelse företräds. Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.3. Bestämmelser om hur en stiftelse med egen förvaltning företräds finns i 16 §. När det gäller den närmare innebörden av bestämmelserna i 23 § kan även hänvisas till vad som anförs i anslutning till 16 §. Bestämmelsen i detta stycke är tvingande. Det innebär att förvaltaren alltid har rätt att företräda stiftelsen även om stiftaren i stiftelseförordnandet har föreskrivit annat. När det gäller talan om skadestånd till stiftelsen kan stiftelsen emellertid självständigt och vid sidan av förvaltaren företrädas av andra, t.ex. den som genom stiftelseförordnandet har getts rätt att föra sådan talan (jfr 5 kap. 4 § första stycket). Av bestämmelsen följer att det organ eller de fysiska personer som enligt lag eller annan författning eller enligt praxis är företrädare för en viss slags juridisk person eller en viss statlig myndighet automatiskt också har rätt att företräda den juridiska personen eller myndigheten som förvaltare för en stiftelse. Företrädaren har därvid samma behörighet att företräda den juridiska personen eller myndigheten som förvaltare som han har att företräda den juridiska personen eller myndigheten i dennes egna angelägenheter. Om förvaltaren exempelvis är ett aktiebolag, har alltså den verkställande direktören i bolaget eller en särskild firmatecknare samma behörighet att företräda bolaget i dess egenskap av förvaltare för den ifrågavarande stiftelsen som han har att företräda bolaget i frågor om bolagets egna angelägenheter. Det nu anförda innebär att i frågor som rör en anknutet förvaltad stiftelse företräds förvaltaren om denne är en statlig myndighet: av myndighetens chef eller i vissa fall dess styrelse, en kommun eller ett landsting: av kommunens eller styrelse, en kyrklig kommun: av kyrkorådet, ett aktiebolag eller en ekonomisk förening: av bolagets eller föreningens styrelse, verkställande direktör eller särskilda firmatecknare, en ideell förening eller en stiftelse: av föreningens eller stiftelsens styrelse eller i det senare fallet av den som bemyndigats att företräda stiftelsen enligt 16 § andra stycket, eller ett handelsbolag: av envar av de bolagsmän eller av de bolagsmän i förening som företräder bolaget. Bestämmelsen i detta stycke kan vara av särskild betydelse för sådana förvaltare som inte har möjlighet att utse särskilda företrädare, dvs. statliga myndigheter, kommuner, landsting, kyrkliga kommuner, ideella föreningar och stiftelser som inte är registrerade i stiftelseregistret. Bestämmelsen i 21 § första stycket om jäv gäller enligt tredje meningen i förevarande stycke för den som har bemyndigats att företräda stiftelsen med stöd av bestämmelsen i styckets första mening även om han inte är företrädare för förvaltaren (ang. detta begrepp -- jfr vad som anförs i anlutning till 21 § andra stycket). Tredje och fjärde styckena Bestämmelsen i tredje stycket innebär att den som inte får bemyndigas att vara företrädare för en stiftelse med egen förvaltning inte heller får bemyndigas att företräda en stiftelse med anknuten förvaltning (jfr 16 § tredje stycket). Hänvisningen i fjärde styckets andra mening till 19 § innebär att förvaltaren för en stiftelse som har försatts i konkurs har rätt att lämna sitt uppdrag som förvaltare när han så önskar. Har förvaltaren eller någon annan företrädare för stiftelsen företagit en rättshandling för stiftelsen och därvid överskridit sin befogenhet, gäller inte rättshandlingen mot stiftelsen, om den mot vilken rättshandlingen företogs insåg eller borde ha insett att befogenheten överskreds. (Jfr 2 kap. 24 § promemorieförslaget) Bestämmelsen i denna paragraf har utformats efter mönster av 17 §. Bokföring och årsredovisning m.m. I detta kapitel meddelas bestämmelser om bokförings- och årsredovisningsskyldighet m.m. Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.6. Av regleringen i kapitlet följer att stiftelserna i princip kan delas in i två grupper, nämligen bokförings- och årsredovisningsskyldiga stiftelser å ena sidan samt stiftelser som är skyldiga att föra räkenskaper å den andra sidan. Det är stiftelsens styrelse eller förvaltare som bär det yttersta ansvaret för att skyldigheterna iakttas (jfr 2 kap. 8 §). som enligt bestämmelserna i förevarande kapitel endast är skyldig att föra räkenskaper kan likväl vara bokförings- och årsredovisningsskyldig. Detta är fallet om stiftaren har meddelat föreskrifter om sådan skyldighet i stiftelseförordnandet. Styrelsen eller förvaltaren bär också då det yttersta ansvaret för att skyldigheten iakttas (jfr 2 kap. 3 § första stycket). som utövar näringsverksamhet eller är moderstiftelse är bokföringsskyldig. Om en stiftelse hyr ut en byggnad eller del av en byggnad, är den dock bokföringsskyldig på grund av detta endast om verksamheten är att anse som hotell- eller pensionatrörelse eller omfattar mer än två lägenheter som regelmässigt hyrs ut. som har bildats av eller tillsammans med staten, en kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun är alltid bokföringsskyldig. (Jfr 3 kap. 2 § promemorieförslaget) Paragrafen motsvarar 3 kap. 2 § i det till Lagrådet remitterade förslaget. utövar näringsverksamhet om den är näringsidkare i den mening detta begrepp har i bokföringslagen och andra lagar av civilrättslig natur (jfr bl.a. prop. 1960:167 s. 39 och 1975:104 s. 203). Det krävs inte att verksamheten bedrivs i vinstsyfte (det skatterättsliga begreppet näringsverksamhet i 21 § kommunalskattelagen innefattar dock ett sådant krav). definieras närmare i 1 kap. 5 §. Bestämmelsen i andra stycket överensstämmer i sak med 1 § andra stycket andra meningen bokföringslagen. Bestämmelsen innebär t.ex. att en stiftelse som hyr ut en tvåfamiljsfastighet inte endast på grund därav anses utöva sådan näringsverksamhet som enligt stiftelselagen medför bokföringsskyldighet. Bestämmelsen i stycket är tillämplig även i fall då staten, kommunen eller bildat stiftelsen en eller flera andra enskilda stiftare. Utöver vad som följer av 1 § är en stiftelse bokföringsskyldig 1. från tidpunkten för dess bildande, om värdet av tillgångarna då överstiger ett gränsbelopp som motsvarar tio gånger det gällande basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, eller 2. från och med räkenskapsåret efter det vid vars utgång värdet av stiftelsens tillgångar översteg det gränsbelopp som anges i punkt 1. kan av tillsynsmyndigheten undantas från bokföringsskyldighet enligt första stycket, om stiftelsens tillgångar vid utgången av har varit lägre än det i första stycket angivna gränsbeloppet. (Jfr 3 kap. 3 § promemorieförslaget) Paragrafen motsvarar 3 kap. 3 § i det till Lagrådet remitterade förslaget. Bestämmelserna i stycket anger under vilka förutsättningar en stiftelse som varken utövar näringsverksamhet eller är moderstiftelse är bokföringsskyldig. Av bestämmelsen i första punkten följer att en stiftelses tillgångar skall värderas vid stiftelsens tillkomst och av bestämmelsen i andra punkten att värdering skall ske vid utgången av varje räkenskapsår. Värderingen skall ske med tillämpning av bestämmelserna i 6 §. Resultatet av sådan värdering som sker enligt andra punkten i 2 § första stycket skall framgå av sammanställningen av stiftelsens räkenskaper (se 5 § andra stycket tredje meningen). Regler om undantag från bokföringsskyldighet enligt 2 § första stycket meddelas i paragrafens andra stycke och i 3 §. Det förhållandet att värdet på stiftelsens tillgångar har varit lägre än gränsbeloppet skall inte utan vidare leda till att stiftelsen skall undantas från bokföringsskyldigheten. Bestämmelsen innebär nämligen att tillsynsmyndigheten skall göra en bedömning av vad som är lämpligt i det enskilda fallet. I den bedömningen måste särskilt behovet av kontroll av och intresset av offentlighet kring stiftelsen vägas in. Om stiftelsen även fortsättningsvis bör stå under återkommande kontroll (jfr avsnitt 2.8.1), bör stiftelsen alltså inte undantas från bokföringsskyldigheten. Det nu senast sagda förutsätter dock att det inte är fråga om en stiftelse som är undantagen från tillsyn enligt 9 kap. 10 § första stycket 2 eller 3. I ett sådant fall är det endast intresset av att det är offentlighet kring stiftelsen som kan vägas in vid bedömningen. Fråga om undantagande från bokföringsskyldighet enligt förevarande stycke torde vanligen komma att aktualiseras efter en framställan från stiftelsen. är dock oförhindrad att besluta om undantag utan att någon framställan om detta föreligger från stiftelsens sida. som erhållit dispens enligt bestämmelsen i stycket blir bokföringsskyldig, om den börjar utöva näringsverksamhet eller blir moderstiftelse (jfr 1 §). På ansökan av en stiftelse som är bokföringsskyldig enligt 2 § kan tillsynsmyndigheten undanta stiftelsen från bokföringsskyldigheten för , högst fem räkenskapsår i följd, om stiftelsen skall främja sitt syfte enbart genom att utge kontanta bidrag och den har sin förmögenhet huvudsakligen placerad i sådana obligationer som avses i 15 kap. 4 § tredje stycket eller i fordran hos eller eller i fordran på svensk bank. (Jfr 3 kap. 4 § promemorieförslaget) Enligt bestämmelsen i paragrafen, som motsvarar 3 kap. 4 § i det till Lagrådet remitterade förslaget, kan en stiftelse som är bokföringsskyldig enligt 2 § undantas från denna skyldighet även i andra fall än som avses i 2 § andra stycket. Om de i förevarande paragraf angivna förutsättningarna för dispens föreligger, betyder inte det att stiftelsen har en ovillkorlig rätt att bli undantagen från bokföringsskyldigheten. I bedömningen måste även behovet av kontroll av och intresset av offentlighet kring stiftelsen vägas in (jfr vad som anförts vid 2 § andra stycket). Bokföringsskyldigheten enligt denna lag skall fullgöras enligt bestämmelserna i bokföringslagen (1976:125) och med iakttagande av följande: Bokföringsskyldigheten omfattar all verksamhet som stiftelsen utövar. som har sin förmögenhet gemensamt placerad med en annan stiftelses förmögenhet, får beträffande den gemensamt placerade förmögenheten ha en med den andra stiftelsen gemensam löpande bokföring. som upphör att vara bokföringsskyldig enligt 1 § skall i årsbokslutet ange värdet av stiftelsens tillgångar vid räkenskapsårets slut. (Jfr 3 kap. 1 § promemorieförslaget) är bokföringsskyldig enligt denna lag om den är bokföringsskyldig enligt någon bestämmelse i stiftelselagen. Bestämmelser om bokföringsskyldighet finns i 1 och 2 §§ (jfr även 7 kap. 7 § fjärde stycket). som är bokföringsskyldig till följd av en i stiftelseförordnandet meddelad föreskrift om detta är alltså inte att anse som bokföringsskyldig enligt denna lag. Enligt bestämmelsen i 4 § är en stiftelse som är bokföringsskyldig enligt stiftelselagen skyldig att följa bestämmelserna i bokföringslagen. Som berörts i den allmänna motiveringen är bokföringslagen en ramlag. Detta kommer främst till uttryck i lagens grundläggande bestämmelse (2 § första stycket) enligt vilken bokföringsskyldigheten skall fullgöras på sätt som överensstämmer med god redovisningssed. Som också berörts i den allmänna motiveringen kan det antas att vad som skall förstås med begreppet god redovisningssed i fråga om stiftelser kommer att utvecklas närmare sedan stiftelselagen trätt i kraft. Detta gäller särskilt beträffande avkastningsstiftelser som i regel får använda endast den löpande avkastningen på sin förmögenhet för ändamålet. Det i avsnitt 2.10.5 föreslagna tillägget till 11 kap. 5 § innebär att den som åsidosätter sådan bokföringsskyldighet som följer av stiftelselagen kan dömas för bokföringsbrott. Bestämmelserna i skattebrottslagen (1971:69) om försvårande av skattekontroll gäller också för stiftelser som är bokföringsskyldiga enligt stiftelselagen (jfr kommentaren till 5 §). Bestämmelsen i punkt 1 har förts in på förslag av Lagrådet. Enligt bestämmelsen omfattar bokföringsskyldigheten all verksamhet som en stiftelse utövar. Detta betyder exempelvis att en avkastningsstiftelse som placerar en del av sin förmögenhet i en hyresfastighet på grund därav blir bokföringsskyldig inte bara beträffande fastigheten utan även för den övriga förmögenhetsförvaltningen. Enligt 2 kap. 5 § får en stiftelse placera sin förmögenhet gemensamt med en annan stiftelses förmögenhet. Det anses normalt inte vara förenligt med god redovisningssed om den som är bokföringsskyldig har gemensam löpande bokföring (grund- och huvudbokföring) med en annan bokföringsskyldig (jfr cirkulär nr 20, s. 6). Om en stiftelse som är bokföringsskyldig har sin förmögenhet gemensamt placerad med en annan bokföringsskyldig stiftelses förmögenhet ligger det emellertid i sakens natur att de två stiftelserna beträffande den gemensamt placerade förmögenheten har en gemensam grundbokföring. I punkt 2 meddelas det en bestämmelse som uttryckligen tillåter detta. Bestämmelsen innebär också -- till skillnad från 3 kap. 3 § tredje stycket i det till Lagrådet remitterade förslaget -- att även huvudbokföringen får vara gemensam. Bestämmelsen i denna punkt saknar motsvarighet i det till Lagrådet remitterade förslaget. som vid ingången av ett visst räkenskapsår utövar näringsverksamhet kan upphöra med denna verksamhet under räkenskapsåret. Bokföringsskyldigheten enligt 1 § kvarstår dock till räkenskapsårets slut. Frågan om stiftelsen i ett sådant fall är bokföringsskyldig även för nästföljande räkenskapsår blir enligt 2 § första stycket 2 beroende av värdet på stiftelsens tillgångar (värderade enligt bestämmelserna i 6 §) vid utgången av det föregående räkenskapsåret. Enligt bestämmelsen i förevarande punkt skall resultatet av denna värdering anges i stiftelsens årsbokslut. Stiftelser som inte är bokföringsskyldiga enligt denna lag skall fortlöpande föra räkenskaper över belopp som har inbetalats till eller utbetalats av stiftelsen. Det skall finnas verifikationer för in- och utbetalningar. som har sin förmögenhet gemensamt placerad med en annan stiftelses förmögenhet, får beträffande den gemensamt placerade förmögenheten ha räkenskaper som är gemensamma med den andra stiftelsen. Räkenskaperna skall avslutas med en sammanställning för varje räkenskapsår. Av sammanställningen skall framgå tillgångar och skulder vid räkenskapsårets början och slut samt inkomster och utgifter under räkenskapsåret. I sammanställningen skall även anges värdet av stiftelsens tillgångar vid räkenskapsårets slut. Räkenskapsmaterialet skall bevaras i ordnat skick och på betryggande sätt inom landet under från utgången av det räkenskapsår som räkenskapsmaterialet avser. Räkenskapsåret för en sådan stiftelse som avses i första stycket skall omfatta ett kalenderår. Stiftelsens första räkenskapsår skall avkortas om det behövs för att nästföljande räkenskapsår skall omfatta ett kalenderår. (Jfr 3 kap. 5 § promemorieförslaget) Som redan har framhållits skall stiftelser som inte är bokföringsskyldiga enligt stiftelselagen föra räkenskaper. Bestämmelser om det finns i denna paragraf. I materiellt hänseende motsvarar regleringen i huvudsak den som gäller för stiftelser som står under tillsyn enligt tillsynslagen (jfr 14 § den lagen). Åsidosätts reglerna i 5 § kan straffansvar inträda enligt bestämmelserna i 10 § skattebrottslagen (1971:69) om försvårande av skattekontroll. Bestämmelserna i 5 § skall iakttas också av sådana stiftelser som är bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen på grund av föreskrift därom i stiftelseförordnandet.