prop · GH03210 · 1994-01-01 00:00:00 — Den andra gruppen av avtal där förbudet i 6 KL även fortsättningsvis skall vara tillämpligt är mot bakgrund av det anförda vissa former av prissamverkan som är att anse som särskilt negativa från konkurrenssynpunkt. Förbudet i 6 bör gälla beträffande avtal som innebär att försäljningspriser fastställs på varor som produceras hos medlemmarna. Försäljning av produkter som vidareförädlats av de råvaror som kommer från medlemmarna eller från annan eller försäljning av varor som köpts in av föreningen från tredje man skall därför falla utanför förbudet i 6 . Beträffande den prissamverkan där förbudet skall vara tillämpligt går det att urskilja två huvudfall. Det första är när försäljningen sker direkt mellan med- lemmen och tredje man. Sådan försäljning kan bl.a. röra råvara till från föreningen fristående förädlingsindustri, varor för vidareförsäljning i grossist- eller detaljhandeln eller produkter som säljs direkt till konsument. Det andra huvudfallet är när föreningen svarar för försäljningen mot tredje man. Varorna kan då levereras in till föreningen mot att medlemmen får ett avräkningspris tillsammans med en slutlikvid . Föreningen står sedan som säljare i eget namn. Det behöver emellertid inte vara så att varorna rent fysiskt levereras in till föreningen. De kan lika gärna gå direkt till tredje man. I det första fallet när försäljningen sker direkt mellan medlemmen och tredje man finns det inga beaktansvärda skäl att tillåta prissamverkan i större omfattning än vad som är möjligt inom ramen för 6 och 8 KL. Om företagen är små kan, såsom nämnts tidigare beträffande medlemmens rörlighet, samverkan enligt allmänna råd ske utan att förbudet i 6 KL slår till så länge de samverkande har högst 15 procents marknadsandel. I det andra fallet när föreningen svarar för försäljningen kan det uppstå sådana positiva effekter genom föreningens samverkan i stort eller genom själva försäljnings- och prissamverkan att det finns skäl att tillåta en mer långtgående prissamverkan. De positiva effekter som därigenom uppstår för samhällsekonomin kan emellertid beträffande det samverkansmoment som rör själva prissättningen endast göras gällande upp till en viss brytpunkt. Det måste således finnas en reell sidokonkurrens förutom det konkurrenstryck som kan uppkomma genom att medlemmarnas fria rörlighet kan upprätthållas. För pris- samverkan genom föreningen bör därför gälla att den är tillåten endast under förutsättning att konkurrensen på marknaden inte hindras, begränsas eller snedvrids i väsentlig omfattning. Därmed görs en rimlig avvägning mellan å ena sidan möjligheterna att samverka även vad gäller prissättningen i en primär- förening och å andra sidan köparnas och konsumenternas intressen, liksom effekterna på samhällsekonomin. Precis som gällde i den särskilda jordbrukskonkurrenslagen (1991:921) bör som tumregel gälla att samverkan är tillåten om de samverkande företagen svarar för högst 25 procents andel av den relevanta marknaden. I dessa fall kan sådan prissamverkan som det nu är fråga om i allmänhet inte anses medföra att konkur- rensen hindras, begränsas eller snedvrids i väsentlig omfattning. För de fall där samverkan tar sikte på att balansera köparmakten hos stora köpare med stark eller dominerande ställning på marknaden torde prissamverkan inte förvanska konkurrensen i väsentlig omfattning om denna prissamverkan medverkar till att uppnå marknadsbalans. Det skall betonas att det endast är själva prissamverkan genom föreningen som berörs av bestämmelsen. Grundläggande för tillämpningen av 6 KL på samverkan i en primär lantbruksförening är att denna samverkan i allt väsentligt skall vara tillåten. Att prissamverkan beträffande varor som produceras hos medlemmarna och som säljs genom en förening inte generellt undantas från tillämpningsområdet för 6 KL innebär således inte att lantbrukarna förbjuds samverka i sina primär- föreningar. I de uppskattningsvis få fall som prissamverkan genom föreningen begränsar konkurrensen i sådan omfattning att 6 KL blir tillämplig är till att börja med övrig verksamhet fortfarande tillåten, utom vad som kan vara fallet med bestämmelser som inskränker en medlems rörlighet. Vidare finns möjligheten att erhålla undantag enligt 8 KL för sådan prissamverkan som uppfyller de kriterier som uppställs för detta. För att undantag skall beviljas måste fördelarna med samverkan objektivt sett överväga de nackdelar för konkurrensen som samverkan kan innebära. I de fall där föreningen har hand om försäljningen av medlemmarnas varor kan föreningen svara för skilda moment i hanteringen av dessa varor. Det förhållandet att föreningen i viss utsträckning svarar för paketering, lagring, åsättande av varumärke eller firmabeteckning innebär inte automatiskt att varorna ej är att betrakta som varor som produceras hos medlemmarna. Vid bestämmandet av en förenings marknadsandel i sin försäljning skall denna bestämmas på den relevanta marknaden. Detta innebär bl.a. att föreningen kan ha skilda marknadsandelar beroende på vilket marknad det i varje enskilt fall är fråga om geografiskt och produktmässigt. Marknaden kan därför variera beroende på vilka produkter det är fråga om och vilka kunder som är köpare. Det bör framhållas att varje marknad måste bedömas för sig. En låg marknadsandel på en viss marknad ger således inte rätt att prissamverka på en marknad där marknadsandelen är högre. Begränsningen i undantaget avser endast fastställande av försäljningspriser. Något hinder bör inte finnas mot den typ av inköpssamverkan som sker genom lantbrukets primärföreningar. De av LRF berörda s.k. förhandlingsorganisationerna inom jordbruket faller utanför de föreslagna bestämmelserna. Det innebär att den prissamverkan som sker mellan potatisodlare, oljeväxtodlare och konservväxtodlare genom denna typ av organisationer faller under tillämpningsområdet för 6 KL. I de fall förbudet i 6 är tillämpligt finns möjligheter att ansöka om undantag enligt 8 KL. Samverkan i förhandlingsorganisationerna sker mellan odlare som generellt sett är små företag mot köpare som är mycket stora. Som exempel kan nämnas betodlarnas prisförhandlingar gentemot Sockerbolaget (ägt av ). LRF har framhållit att den samverkan som sker leder till en bättre marknadsbalans. Icke-ingripandebesked och undantag enligt 8 KL Om osäkerhet råder huruvida ett avtal faller under förbudet i 6 KL eller huruvida ett förfarande är förbjudet enligt 19 , finns enligt 20 KL möjlighet för ett företag att ansöka hos om en förklaring att inte anser att avtalet eller förfarandet är förbjudet enligt nämnda paragrafer (icke-ingripandebesked). Ett viktigt skäl till att denna möjlighet finns är att det i en hel del fall kan vara svårt för företag att på förhand bedöma räckvidden av de två förbuden i KL. Viktiga förutsättningar för förbudens tillämplighet kan visa sig vara möjliga att bedöma först sedan omständigheterna i det enskilda fallet har klarlagts. Även beträffande det särskilda undantag från tillämpningen av förbudet i 6 KL som föreslås för viss samverkan mellan enskilda jordbrukare, skogsägare eller trädgårdsodlare, eller lokala sammanslutningar av sådana företag, kan det i enskilda fall komma att råda osäkerhet om samverkan är undantagen eller om förbudet i 6 KL är tillämpligt. Det kan också vara frågan om denna samverkans förenlighet med förbudet mot missbruk av dominerande ställning i 19 eller dess medlemmar kan, om sådan osäkerhet råder, begära ett icke-ingripandebesked från . För avtal som helt eller delvis fortfarande omfattas av förbudet i 6 KL enligt nu föreslagna regler finns möjligheten att anmäla avtalet för undantag enligt 8 KL. har därvid, enligt nyssnämnda lagrum, att göra en helhetsbedömning av den samverkan som är för handen. Sådan samverkan som är undantagen från förbudet i 6 KL har företagen alltid rätt att bedriva, såvida samverkan inte är förbjuden enligt 19 KL eller enligt annan lag. Regeringens förslag: Ändringarna i konkurrenslagen skall träda i kraft och gälla både avtal som kommer till efter ikraftträdandet och sådana som existerar vid ikraftträdandet. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft någon invändning mot arbetsgruppens förslag. har anfört att det för lantbrukets primärföreningar har förelegat stor osäkerhet beträffande deras rättsliga ställning efter och att det därför är nödvändigt att särskilda övergångsbestämmelser införs som gör det möjligt för primärföreningarna att anpassa den verksamhet som bedrivits före och som existerar . Skälen för regeringens förslag: I detta lagstiftningsärende föreslås ett generellt undantag från förbudet i 6 KL träda i kraft . Avsikten med de föreslagna ändringarna är att lantbrukets primärföreningar i allt väsentligt skall kunna fortsätta att bedriva verksamhet som . De nya bestämmelserna bör därför gälla både avtal som kommer till efter ikraftträdandet och avtal som då redan existerar. För avtal som kommer till efter ikraftträdandet uppkommer inga övergångsproblem som behöver regleras. För avtal som existerar är saken mer komplicerad bl.a. till följd av KL:s nuvarande övergångsbestämmelser. Dessa bör därför beröras något. KL trädde i kraft . Lagens övergångsbestämmelser innebär bl.a. följande. Förbudet i 6 gäller både nya avtal etc. och sådana som existerade vid ikraftträdandet. Om sistnämnda s.k. gamla avtal emellertid anmälts för beviljande av undantag enligt 8 eller om berörda företag ansökt om icke-ingripandebesked och anmälan eller ansökan gjorts från lagens ikraftträdande, uppskjuts verkningarna av förbudet till dess har gått för beslut med anledning av anmälan eller ansökan. Frågor om undantag och icke-ingripandebesked kunde också prövas före lagens ikraftträdande. Om anmälan respektive ansökan gjordes före ikraftträdandet skjuts verkningarna av förbudet i 6 upp till dess gått från verkets beslut. För s.k. gamla avtal som inte varit föremål för anmälan eller ansökan enligt föregående stycke gäller förbudet alltsedan lagens ikraftträdande om inte företagen från KL:s ikraftträdande upphört att tillämpa avtalen eller ändrat dem så att de inte omfattas av lagens förbud. De avtal som existerar vid de nu föreslagna ändringarnas ikraftträdande kan mot denna bakgrund delas upp i två grupper. Det kan dels vara frågan om s.k. gamla avtal enligt KL:s nuvarande övergångsbestämmelser och dels avtal som träffats efter KL:s ikraftträdande men före . När det gäller den första gruppen kan den situationen vara för handen att avtalet inte har anmälts för undantag eller icke-ingripandebesked från KL:s ikraftträdande eller . I sådant fall gäller de nu föreslagna reglerna från dessas ikraftträdande. Om avtalet har anmälts före men inte har fattat beslut före detta datum uppnår avtalet, till följd av KL:s nuvarande övergångsbestämmelser, ett skydd mot lagens rättsverkningar till dess att de nya reglerna trätt i kraft eller längre. Därefter gäller dessa oavsett utgången av prövning. I det fallet att avtalet har anmälts och har fattat beslut före är innehållet i verkets beslut av central betydelse. Om undantag (utan villkor) eller icke-ingripandebesked har beviljats gäller naturligtvis detta beslut oavsett de nya reglerna eftersom dessa utgör en inskränkning i förbudsområdet. Om utgången blivit den motsatta, eller ett beslut om undantag förenats med villkor, kan det finnas skäl för de företag som berörs att överväga om de nya reglerna skulle ha lett till en annan utgång. Om så skulle vara fallet kommer avtalet endast att vara förbjudet. Om avtalet upphört att tillämpas eller anpassats till KL:s krav före uppstår inga problem i förhållande till de regler som föreslås. När det gäller den andra gruppen avtal, dvs. avtal som kommit till efter men före , gör sig i princip samma synpunkter gällande som beträffande den första gruppen. En väsentlig skillnad är dock att dessa avtal inte träffas av KL:s nuvarande övergångsbestämmelser. Oavsett om dessa avtal har anmälts för undantag respektive icke-ingripandebesked eller ej gäller således de nya reglerna från ikraftträdan- det. Om ett avtal beviljats undantag eller icke-ingripandebesked gäller detta även sedan de nya reglerna trätt i kraft eftersom dessa, som sagts, utgör en inskränkning av förbudsområdet. Som framgått kan det inträffa att ett avtal, som undantas från förbudet i 6 enligt nu föreslagna bestämmelser, kan ha varit förbjudet. En särskild fråga när det gäller sådana avtal är KL:s civilrättsliga bestämmelser. Enligt 7 KL är avtal eller avtalsvillkor som strider mot förbudet i 6 ogiltiga. Enligt förarbetena till KL fordrar ogiltigheten inte något föregående beslut om att avtalet är förbjudet (prop. 1992/93:56 s. 76). Av 33 KL följer vidare att ett avtals oförenlighet med 6 kan vara skadeståndsgrundande. Det sagda medför att ett avtal kan ha varit ogiltigt och skadeståndsgrundande. Den situationen att ett avtal är förbjudet enligt 6 och därefter blir tillåtet och till följd av detta åter giltigt kan inträffa både enligt KL i dess nuvarande lydelse och i de EG-regler i vilka KL tar sin utgångspunkt. Om ett avtal som strider mot 6 KL inte anmälts för undantag enligt 8 och inte heller faller utanför förbudet enligt någon av de övriga i 6 angivna paragraferna, är avtalet förbjudet och därmed ogiltigt samt, om övriga i 33 angivna förutsättningar är uppfyllda, skadeståndsgrundande.Om avtalet anmäls till för undantag enligt 8 och verket beviljar undantag att gälla t.ex. för anmälan (jfr 10 ) uppkommer den situationen att ogiltigheten så att säga läks och skadeståndsansvaret bortfaller, det sistnämnda i vart fall med avseende på skador som åsamkats sedan undantaget börjat gälla. Motsvarande situation kan uppstå enligt (artikel 85 i och rådets förordning (EEG) 17/62). Det är därvid värt att notera att , till skillnad från vad som gäller för , inte kan besluta att ett undantag skall gälla tiden före det att anmälan för undantag kom in till kommissionen. Det är vidare så att EG:s s.k. gruppundantagsförordningar regelmässigt träder i kraft vid ett visst datum utan några särskilda övergångsregler. Samma synsätt som det nu redovisade får anläggas på det i detta ärende föreslagna generella undantagets inverkan på KL:s civilrättsliga regler. Några särskilda övergångsregler föreslås därför inte. Om någon civilrättslig tvist skulle uppstå som en följd av att förbudsområdet i 6 nu inskränks får hithörande frågor lösas i rättstillämpningen. Därvid torde ledning kunna hämtas från EG-rätten och dess tillämpning i detta avseende i EU:s medlemsländer. Vad avslutningsvis gäller de av anförda skälen för att särskilda övergångsbestämmelser bör införas gör regeringen följande överväganden. Konkurrenslagens nuvarande övergångsbestämmelser innebär, som framgått, att näringslivet givits goda möjligheter att inhämta syn på gällande avtal m.m. och att anpassa dessa till lagens krav. Det har således under närmare - från det att lagen utfärdades till - funnits möjlighet att ansöka om undantag från förbudet i 6 och/eller begära icke-ingripandebesked. Vidare innebär reglerna att berörda företag efter verkets beslut med anledning av en sådan ansökan eller anmälan har haft möjlighet att, om så bedömts nödvändigt, förändra avtalen. Även utan sådan anmälan eller ansökan har en sexmånadersperiod för anpassning stått till buds. På grund av det anförda - och då de nu föreslagna reglerna innebär en inskränkning av förbudsområdet - kan det inte anses motiverat att införa ytterligare övergångsregler. 12 Kostnader och andra effekter av förslaget Den samverkan som undantas genom lagförslaget är att betrakta som övervägande positiv för samhällsekonomin. För de små företag som lagen tar sikte på inom jordbruket, skogsbruket och trädgårdsnäringen är en samverkan beträffande förädling, försäljning, distribution m.m. naturlig och ofta nödvändig för deras konkurrenskraft. Genom samverkan kan man uppnå bl.a. vinster i produktionen och distributionen. För företagen medför det föreslagna undantaget vidare en klarhet och förutsebarhet beträffande rätten till visst samarbete vilket torde bidra till en bättre resursanvändning i företagen. En konsekvens av lagförslaget är att förbudet i 6 KL inte blir tillämpligt vad avser strukturella ingrepp i en primärförening på lantbrukets område. Därigenom görs det tydligt att konkurrenslagen inte tar sikte på att hindra dessa föreningars existens eller möjligheter att bedriva viss samverkan. Lantbrukets primärföreningar kan därigenom, såsom varit avsett, i allt väsentligt fortsätta att bedriva verksamhet som . Med de avgränsningar som gjorts i lagförslaget beträffande samverkan som inte automatiskt bör kvalificera för undantag, är det troligt att vissa föreningar måste upphöra med viss sådan samverkan som de bedriver . Detta är en avsedd effekt som tar sin utgångspunkt i de motiv som ligger till grund för antagandet av den nya konkurrenslagen. Konkurrenslagen (1993:20) innebär generellt sett en betydande förändring i synen på vissa samverkansformer gentemot vad som var fallet i tidigare, och som kom till uttryck genom den gamla konkurrenslagen. Den nya lagen innebär sammantaget att hela närings- livet har måst se över sina avtal och samverkansformer för att anpassa eller ta bort de avtal som står i strid med lagen och som inte kan anses kvalificera för undantag. Den nya lagen torde vara särskilt effektiv när det gäller att undanröja sådan branschvis samverkan om prisrekommendationer som varit vanligt förekommande på den svenska marknaden. För innebär de föreslagna bestämmelserna att de företag som omfattas av dessa inte behöver anmäla sådan samverkan för undantag eller ansöka om icke-ingripandebesked. Även om dessa företag redan har kommit in till med sådana anmälningar eller ansökningar torde förslaget innebära en viss avlastning administrativt och handläggningsmässigt för , eftersom eventuella prövningar gentemot 6 KL får ett tydligare innehåll än tidigare och prövningar om undantag enligt 8 KL kommer att ta sikte på betydligt mer begränsade samverkansformer . Det bör beaktas att de föreslagna bestämmelserna innebär att en helt ny typ av bedömningar blir aktuella för del när det gäller vad som ligger innanför respektive utanför 6 KL. De särskilda konkurrensreglerna får vidare antas medföra att företagen i ökad utsträckning själva kommer att kunna avgöra om deras avtal inte längre faller under förbudet i 6 , och om anmälan eller ansökan som gjorts till bör återkallas. och avlastas troligen något genom lagförslaget genom att antalet överklaganden får antas bli mindre då företagen inte behöver anmäla visst samarbete för undantag hos . Det kan dock tillkomma en ny typ av ärenden som gäller vad som faller innanför respektive utanför det föreslagna undantaget. Denna typ av ärenden kan också bli aktuella att pröva för de allmänna domstolarna i samband med talan om ogiltighet eller skadestånd. Sammanfattningsvis är bedömningen den att lagförslaget inte påverkar resursbehovet hos de berörda myndigheterna. 6 Om något annat inte följer av beslut enligt 8 eller 15 eller av 13, 17 eller 18 c , är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på den svenska marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat. Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att 1.inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs, 2.produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras, 3.marknader eller inköpskällor delas upp, 4.olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa handelspartner får en konkurrensnackdel, eller 5.det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet. I paragrafens första stycke införs en hänvisning till de nya bestämmelserna i 18 c om att förbudet inte gäller för viss verksamhet på jordbrukets, skogsbrukets och trädgårdsnäringens områden. Särskilda bestämmelser för jordbruket m.m. 18 a Med primär lantbruksförening avses i denna lag en ekonomisk förening vars medlemmar är enskilda lantbrukare eller andra företag som bedriver jordbruk, trädgårdsverksamhet eller skogsbruk. Om sammanslutningar av sådana företag är medlemmar i föreningen, anses den dock vara primär lantbruksförening endast under förutsättning att sammanslutningarna bara utgörs av lokala sammanslutningar av företag med verksamhet av angivet slag. I paragrafen, vilken har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, definieras begreppet primär lantbruksförening. Genom paragrafen bestäms vilka slags företag som får samarbeta och i vilken form detta samarbete får bedrivas för att 18 c skall vara tillämplig. Med ekonomisk förening avses den associationsform som regleras i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. Med uttrycket enskilda lantbrukare eller andra företag avses inget annat än just den enskilde jordbrukaren, trädgårdsodlaren eller skogsägaren och den verksamhet som denne bedriver som fysisk person eller i t.ex. aktiebolagsform. Vanligt förekommande är att verksamheten drivs som ett familjeföretag, med eller utan anställda. Med jordbruk, trädgårdsverksamhet eller skogsbruk avses den primära, biologiska produktionen och inte förädlingsverksamhet och liknande. Liksom vad avsågs vara fallet enligt 2 lagen (1991:921) om förbud mot konkurrensbegränsning i fråga om jordbruksprodukter innebär det förhållandet att det i en förening som medlemmar kan förekomma också pensionärer, hedersmedlemmar osv. inte att föreningen faller utanför bestämmelsens tillämpningsområde (jfr prop. 1990/91:147 s. 22). Av pararafens andra mening följer att en ekonomisk förening som bland sina medlemmar har lokala sammanslutningar av företag inom den aktuella branschen också är en sådan förening som avses i paragrafen. Vad som avses med att samman- slutningen är lokal har behandlats utförligt i avsnitt 11.2. Som där anförts avses med en lokal samman-slutning en sammanslutning som har en geografisk anknytning till en viss ort eller liknande och genom vilken de enskilda lantbruksföretagen är organiserade i en förening som har motsvarande ändamål och funktion på marknaden som andra föreningar i samma bransch i vilka de enskilda lantbruksföretagen har ett direkt medlemskap. En lokal sammanslutning är således ett subjekt genom vilket enskilda lantbruksföretag är med-lemmar i det som vanligtvis benämns en primärförening. Om en sådan lokal sammanslutning av företag som avses i paragrafen drivs som en ekonomisk förening och övriga i bestämmelsen angivna förutsättningar är uppfyllda är sammanslutningen en primär lantbruksförening i lagens mening. Detta innebär att både den lokala sammanslutningen och föreningen kan falla under tillämpningsområdet för 18 c . Av andra meningen följer vidare att en förening i vilken bedrivs s.k. federativ samverkan, dvs. samverkan mellan föreningar som var och en för sig utgör en primär lantbruksförening, inte omfattas av paragrafen. Sådan samverkan bedrivs ofta genom en riksförening i vilken primärföreningar sammanslutit sig. Bestämmelsen är således inte inriktad på s.k. federativ samverkan. Reglerna i den nu kommenterade paragrafen utgör således, för de speciella branscher som här regleras, en modifiering av vad som i 3 andra stycket KL sägs om att med företag också avses en sammanslutning av företag eftersom med företag enligt paragrafen inte jämställs varje sammanslutning av företag. 18 b Med jordbruksprodukter avses i denna lag sådana varor som anges i bilagan till lagen (1990:615) om avgifter på vissa jordbruksprodukter m.m. Med trädgårdsprodukter avses sådana varor som anges i den i tulltaxelagen (1987:1068) intagna tulltaxan 6 - 8 kap. Med skogsprodukter avses sådana varor som anges i den i tulltaxelagen (1987:1068) intagna tulltaxan 44, 47 och 48 kap.