prop · GH03219 · 1994-01-01 00:00:00 — Tyngd- punkten i arbete skall ligga på uppföljning och utvärdering av handikappolitikens utveckling och måluppfyllelse på olika samhällsområden, nationella utvärderingar samt samordning. Ombudsmannen skall ha en allmänt rådgivande, upplysande, granskande och utredande funktion. Ombudsmannen skall kunna ta initiativ och göra uttalanden i olika frågor som rör det egna verksamhetsområdet. Ombudsmannen skall följa tillämpningen av lagstiftning som kan ha betydelse för det handikappolitiska området och verka för att att eventuella brister i lagar och andra författningar i fråga om personer med funktionshinder avhjälps. kan kalla till överläggningar och begära in uppgifter om verksamhet på handikappområdet. Myndigheter, landsting och kommuner som har skyldighet att fullgöra uppgifter som rör personer med funktionshinder är skyldiga att på uppmaning av lämna sådana uppgifter och komma till överläggningar. Detsamma gäller andra som anförtrotts förvaltningsuppgift som rör personer med funktionshinder eller som fått bidrag av stat, landsting eller kommun för att främja funktionshindrades intressen. Handikappom- budsmannen skall dock inte utöva tillsyn över andra myndigheters arbete. En viktig del i arbete är att långsiktigt följa och bevaka Europeiska unionens (EU) insatser på olika samhällsområden och analysera och beskriva vilka konsekvenser detta kan få för personer med funktionshinder. skall ombudsmannen i en rapport till regeringen redovisa de frågor som bedöms vara viktiga för regeringen att känna till. Kommitténs förslag: skall ha en rådgivande och upplysande roll men skall också kunna driva processer inom prioriterade områden. Ombudsmannen skall kunna företräda enskilda i mål och ärenden som är betydelsefulla för rättstillämpningen eller om det annars finns särskilda skäl för det. understryker att förutsättningen för att skall ha en processförande roll är att det finns sanktionerade förbudsbestämmelser inom de aktuella områdena. Därför fordras det i varje lag som tillämpas en precisering av vad en diskriminerande handling består i och vilken rättsföljd som skall gälla. Utredningen föreslår att bestämmelser om förbud för diskriminering samt sanktioner införs inom områdena arbetsliv och näringsverksamhet. Remissinstanserna: Remissopinionen är splittrad. Det är framförallt förslaget om en handikappombudsman med rätt att driva processer inom vissa områden som delat remissinstanserna i två läger. Samtliga handikapporganisationer som yttrat sig utom () tillstyrker förslaget om en processförande handikappombudsman. SRF önskar en annan lösning med utgångspunkt i ett eget förslag om lagreglering av ansvars- och finansieringsprincipen. Tillstyrker gör också som dock anser att roll som processförare bör göras tydligare. Även tillstyrker utredningens förslag liksom vissa kommuner och landsting. , , ombudsmän (), Statskontoret samt Hovrätten för är negativa till förslaget om att bör tilldelas en processförande roll. Även flera kommuner och landsting är tveksamma. Ett stort antal remissinstanser har pekat på osäkerheten i de kostnadsmässiga konsekvenserna av utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i det föregående anfört skälen för att en handikappombudsman bör inrättas. arbetsfält bör omfatta hela samhällslivet, dvs. både den offentliga och enskilda sektorn. Ombudsmannen bör verka utifrån de handikappolitiska målen om full delaktighet och jämlikhet. En miljörelaterad syn på handikapp och för funktionshindrade är enligt vår mening andra principiella utgångspunkter. Huvudinriktningen av ombudsmannens arbetsuppgifter ligger på det generella planet. Tyngdpunkten i arbete bör vara uppföljningar av handikappolitikens utveckling och måluppfyllelse på olika samhällsområden samt övergripande nationella utvärderingar och samordning. Detta innebär ingen inskränkning i andra myndigheters ansvar för uppföljning och utvärdering inom sina respektive områden. verksamhet innefattar också regelbundet återkommande utvärderingar av åtgärder som vidtas för att förverkliga . Det är naturligt att ombudsmannen i det samman- hanget samarbetar med forskningsinstitutioner, myndigheter, handikapporganisa- tioner m.fl. och följer det forsknings- och utvecklingsarbete som bedrivs på handikappområdet. En av de viktigaste uppgifterna för är att följa rättstillämpningen på handikappområdet. Om det behövs skall ombudsmannen initiera förändringar i lagar och förordningar som kan ha betydelse för personer med funktionshinder. Detta kan ske såväl informellt, genom underhandskontakter med berörda departement, som formellt, genom framställning till regeringen. Ombudsmannen skall på olika sätt aktivt förmå myndigheter och andra i samhällslivet att beakta funktionshindrade personers rättigheter och intressen. En viktig uppgift blir att verka för att åtgärder vidtas på olika samhällsområden för att flytta fram positionerna för personer med funktionshinder. För att skall kunna fullgöra sina arbetsuppgifter och påverka omgivningens inställning och attityder till handikapp, behöver ombudsmannen ha tillgång till fakta och andra upplysningar som rör frågor som angår funktionshindrades rättigheter och intressen samt möjligheter till erfarenhetsutbyte. Ombudsmannen bör därför kunna begära in uppgifter från myndigheter, organisationer, företag och andra vars verksamhet berör funktionshindrade personers rättigheter och intressen. Detta bygger i allmänhet på frivillighet. Myndigheter, landsting och kommuner som är skyldiga att fullgöra uppgifter som rör personer med funktionshinder skall dock på om- budsmannens uppmaning lämna uppgifter om sin verksamhet. Detsamma bör gälla för andra som anförtrotts förvaltningsuppgift som rör personer med funktionshinder eller som fått bidrag från stat, landsting eller kommun för att främja funktionshindrades intressen. Detta innebär inte att får någon tillsynsfunktion gentemot statliga och kommunala myndigheter. Ombudsmannen bör också genom överläggningar med nämnda organ diskutera åtgärder för att förhindra att personer med funktionshinder missgynnas. De som är uppgiftsskyldiga bör också vara skyldiga att komma till sådana överläggningar. Om det behövs skall ombudsmannen försöka förmå de berörda att själva motverka eller upphöra med sådant som innebär att eller som kan uppfattas som att en person får stå tillbaka för någon annan eller får en sämre behandling på grund av sitt funktionshinder. bör vidare ha en allmänt informerande och rådgivande funktion. Personer som vänder sig till ombudsmannen skall kunna få upplysningar om vart de skall vända sig i olika frågor som funktionshinder kan ge upphov till och hur de kan bevaka sina intressen och ta tillvara sin rätt. Ombudsmannen kan i det sammanhanget ta initiativ till överläggningar eller ta de kontakter som i övrigt behövs för att få sakfrågan belyst. Ombudsmannen skall däremot inte fungera som en advokat eller ombud för enskilda personer. Det är naturligt att också får information direkt från personer med funktionshinder själva och deras anhöriga. Handikapporganisationerna har goda kunskaper om sina medlemmars livsvillkor. Ett nära samarbete med dessa organisationer är därför naturligt. På motsvarande sätt kan andra som är verksamma inom handikappområdet förmedla sina erfarenheter. En annan viktig kunskapskälla är att aktivt följa det forsknings- och utvecklingsarbete som bedrivs inom handikappområdet. En viktig uppgift för ombudsmannen är att på olika sätt arbeta för att öka insikten om gällande regler och de värderingar dessa bygger på samt ta initiativ till förändringar som syftar till att lyfta fram frågor som rör funktionshindrade personers rättigheter och intressen. bör därför kunna uttala sig i olika frågor som har med funktionshindrade personers livsvillkor att göra. Däremot skall ombudsmannen inte, som tidigare nämnts, ha någon tillsyn över andra myndigheters arbete. Han eller hon skall heller inte göra uttalanden om huruvuda en myndighets eller befattningshavares åtgärd i visst fall är olaglig eller är ett tjänstefel. Ombudsmannen bör däremot ta initiativ till förändringar som bedöms angelägna. Särskild uppmärksamhet skall ägnas barn med funktionshinder och deras föräldrars situation och behov. Funktionshindrade barns behov skiljer sig från funktionshindrade vuxnas. Det är därför viktigt att handikappaspekterna diskuteras utifrån ett barn- och familjeperspektiv. Det är viktigt att förhållandena för kvinnor med funktionshinder uppmärksammas och vägs in i det handikappolitiska arbetet. Ombudsmannen bör därför rikta särskild uppmärksamhet på funktionshindrade kvinnors situation inom olika samhällsområden. Ytterligare ett område som det är viktigt att uppmärksamma är funktionshindrade föräldrar och deras situation. Enligt regeringens mening bör det ingå i uppgifter att följa och bevaka handikappfrågornas utveckling inom EU och hur dessa kommer att påverka förhållandena i för personer med funktionshinder. Ombudsmannen bör ägna uppmärksamhet åt de olika program, resolutioner och andra bestämmelser av styrande och vägledande slag inom EU som kan få särskilda konsekvenser för personer med funktionshinder. I dessa delar bör ombudsmannen samarbeta med delegation vid de europeiska gemenskaperna. Bevakningen bör vara så bred som möjligt och omfatta frågor som rör olika delar av samhället, eftersom funktionshindrade personers livsvillkor påverkas av förhållandena inom de flesta samhällsområden. skall kontinuerligt hålla regeringen och berörda departement informerade om sitt arbete och lämna underlag och förslag till åtgärder som syftar till att stärka handikappaspekterna i EU-samarbetet. En angelägen uppgift för bör vara att genom upplysnings- och informationsverksamhet eller andra opinionsbildande insatser öka medvetenheten om funktionshindrade personers villkor. Regeringen vill i detta sammanhang framhålla den viktiga roll som handikapporganisationerna har när det gäller opinionsbildning på handikappområdet. Det är främst de funktionshindrade själva som kan informera om vad det verkligen innebär att leva med ett funktionshinder. Handikapprörelsen har här haft och har en betydelsefull roll för utformningen av de handikappolitiska insatserna. Avsikten är inte att i något avseende skall ta över den opinionsbildande verksamhet som handikapporganisationerna bedriver inom området. Däremot bör ha en betydelsefull roll när det gäller att förmedla den samlade kunskap ombudsmannen får genom sitt bevaknings- och uppföljningsarbete. Ombudsmannen bör avge en rapport över sin verksamhet till regeringen. I rapporten bör lyftas fram frågor som ombudsmannen anser regeringen behöver överväga. Det kan vara förslag som rör lagstiftningen eller andra åtgärder. I rapporten bör finnas en sammanställning över de principiella uttalanden som ombudsmannen gjort under verksamhetsåret. Bl.a. bör sådana uttalanden tas upp som behandlar och den långsiktiga bevakningen av handikappfrågorna inom EU och vilka åtgärder som kan behöva övervägas. I remissbehandlingen av förslaget om att inrätta en handikappombudsman har farhågor framförts för att ombudsmannafunktionen kan tunnas ut och bli mindre verkningsfull om allt fler medborgargrupper får sin egen ombudsman. Den åsikten framförs av (JämO) och ombudsmän (). Hovrätten för anser att uppgifter bör kunna ingå i (). Regeringen vill mot bakgrund av dessa synpunkter betona att Handi- kappombudsmannen främst skall arbeta med generella åtgärder för att främja funktionshindrade personers möjligheter att utnyttja allmän och enskild verksamhet på bästa sätt. Ombudsmannen skall alltså inte arbeta med enskilda ärenden på annat sätt än genom allmän rådgivning och vägledning. I motsats till JämO, som riktar sin verksamhet i huvudsak till arbetsgivare, skall arbeta över alla samhällsområden. Ombudsmannen skall också arbeta med som utgångspunkt. Ombudsmännen kommer således att verka på olika områden. När det gäller avgränsningen till Justitiekanslern () och JO bör, enligt regeringens bedömning, det inte heller uppstå några kompetenskonflikter. skall inte ha tillsyn över eller granska myndigheters arbete, vilket är JK:s och JO:s uppgifter. Inte heller skall ombudsmannen uttala sig om huruvida en myndighets beslut är riktigt eller inte, eller om någon befattningshavare inom den offentliga förvaltningen begått tjänstefel. Sådana frågor bör i stället handhas av JK, JO eller domstolarna. På samma sätt som inte skall utföra arbetsuppgifter som ligger inom andra ombudsmäns områden, skall ombudsmannen inte heller inkräkta på myndigheters reguljära ansvar för tillsyn, bevakning, utvärdering m.m av insatserna för funktionshindrade inom det egna ansvarsområdet. Ombudsmannen skall heller inte överta uppgifter som åvilar landsting och kommuner. Som redan påpekats föreslår att ges möjligheter att driva processer i domstolar i vissa frågor. Enligt utredningsförslaget skall ombudsmannen i principiellt betydelsefulla mål ha rätt att för egen eller annans räkning föra talan vid domstol i en straff- eller civilprocess. Förutsättningen för att ombudsmannen skall kunna ha en processförande roll är att det finns sanktionerade förbudsbestämmelser inom de aktuella områdena. Utredningen föreslår att sådana bestämmelser om förbud och sanktioner införs inom arbetslivsområdet och inom näringsverksamheten. Utredningen föreslår en ny lag om arbetslivets tillgänglighet för personer med funktionshinder. skall enligt förslaget ha det övergripande ansvaret för att lagen efterlevs och kunna föra den enskildes talan i arbetsdomstolen. Inom näringsverksamhetsområdet föreslår utredningen att ändras så att en näringsidkare som i sin verksamhet diskriminerar funktionshindrade skall kunna straffas. Dessutom föreslår utredningen att ges vissa bevaknings- och uppföljningsuppgifter på plan- och byggområdet, när det gäller möjligheter att resa och på telekommunikationsområdet. För att uppnå detta föreslår utredningen vissa förändringar i aktuell lagstiftning. Av skäl som redan redovisats anser regeringen att bör inrättas tämligen omgående. pågår utredningsarbeten som direkt avser eller har nära samband med de förslag som lade fram inom de nu aktuella områdena. Sålunda ingår det i (M 1992:03) uppdrag att göra en analys av vilka effekter de nuvarande bestämmelserna i (1987:10) har fått i fråga om tillgängligheten för personer med funktionshinder. Utredningen skall i sina överväganden i tillgänglighetsfrågan ta del av de förslag som lagts fram av . Vidare har (K 1993:06) uppdraget att lägga fram förslag för att åstadkomma en bättre samordning i fråga om resor med , riksfärdtjänst, sjukresor och resor med kollektiva färdmedel. Ett väsentligt motiv för en förbättrad samordning är att göra kollektivtrafiken mer tillgänglig för funktionshindrade personer. Slutligen bör nämnas det arbete som pågår inom 1992 års arbetsrättskommitté (A 1991:05). Kommittén har bl.a. i uppgift att göra en översyn av den nuvarande arbetsrätten, däribland lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder, den s.k. främjandelagen. I detta sammanhang skall också nämnas att remissopinionen, som redan påpekats, är splittrad i frågan om bör ges en processförande roll. Flera remissinstanser anser att den frågan behöver utredas ytterligare. Andra menar att utredningens förslag om ny lagstiftning på t.ex. arbetslivsområdet kan innebära dubbelreglering och svårigheter att veta vilken lagstiftning som skall tillämpas, eftersom flera lagar kommer att beröra varandra. Ett stort antal remissinstanser har dessutom pekat på att det råder stor osäkerhet om de kostnadsmässiga konsekvenserna av utredningsförslagen. Mot denna bakgrund är regeringen inte beredd att nu lägga fram förslag som innebär att ges en processförande roll. uppgifter bör koncentreras till övergripande utvärderings- och uppföljningsuppgifter av handikappolitikens utveckling och måluppfyllelse samt till bevakning, allmän rådgivning och opinionsbildning. verksamhet bör ses över och utvärderas efter en treårsperiod. I det sammanhanget får prövas vilken betydelse ombudsmannen haft och om funktionen bör förändras i ett eller flera avseenden. 7 Ändringar i sekretesslagstiftningen Regeringens förslag: En ny bestämmelse införs i sekretesslagen (1980:100) om att sekretess skall gälla i verksamhet för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt vad regeringen anfört ovan bör kunna begära in uppgifter av arbetsgivare, myndigheter, organisationer, företag och andra vars verksamhet berör funktionshindrade personers rättigheter och intressen. Enligt regeringens mening bör uppgifter som hämtat in vara sekretesskyddade hos ombudsmannen, om uppgiften rör någons personliga eller ekonomiska förhållanden och om det kan antas att han eller hon eller någon närstående lider skada om uppgiften röjs. Detsamma gäller andra uppgifter som kan framkomma i verksamhet. Det innebär att alla känsliga uppgifter som avser personliga och ekonomiska förhållanden kommer att vara skyddade. Samma "raka" skaderekvisit kommer därmed att gälla som för och Ombudsmannen mot etnisk diskriminering. Skillnaden är att även närstående skall tas med i bedömningen av om skada kan antas uppstå. Enligt vår bedömning kan verksamhet inte sägas beröra barn och ungdom på ett sådant sätt att ombudsmannen skulle omfattas av den anmälningsskyldighet som gäller enligt 71 § andra stycket socialtjänstlagen (1980:620). Ombudsmannens arbetsuppgifter ligger på det generella planet och är inte heller inriktat på just barn och ungdom. Enligt 71 § första stycket bör dock var och en som får kännedom om att en underårig misshandlas i hemmet eller annars behandlas där på ett sådant sätt att det är fara för hans hälsa eller utveckling anmäla detta till socialnämnden. Sekretessen torde i ett sådant fall normalt kunna upphävas med stöd av 14 kap. 3 § första stycket sekretesslagen. 8 Organisation och finansiering Regeringens förslag: inrättas som en ny myndighet. Den nya myndigheten ersätter , men får väsentligt ändrade arbetsuppgifter i förhållande till det nuvarande rådet. Myndighetens namn bör ändras till Handi- kappombudsmannen. Ombudsmannen utses av regeringen för en bestämd tid och blir chef för myndigheten. Till ombudsmannen knyts ett särskilt råd, som likaledes utses av regeringen. Kommitténs förslag: I samband med att inrättas avvecklas . De uppgifter som rådet har fördelas till andra myndigheter och organ. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget om nedläggning av . Styrelsen säger sig vara beredd att överta rådets uppgifter när det gäller hanteringen av statsbidraget till handikapporgani- sationerna. En majoritet av remissinstanserna avstyrker förslaget i den meningen att de önskar att ett centralt organ skall finnas kvar och komplettera . anser att en samverkan mellan och ett sektorsövergripande centralt organ är ett bättre alternativ än enbart en handikappombudsman både när det gäller handikappolitisk slagkraft och effektivt resursutnyttjande. De flesta handikapporganisationer avstyrker också förslaget med ungefär samma motivering som . Skälen för regeringens förslag: Statens handikappråds uppgifter regleras i förordningen (1988:1094) med instruktion för . Rådets uppgift är bl.a. att bevaka och samordna frågor inom handikappområdet. Rådet skall arbeta för förbättrade levnadsförhållanden för personer med funktionshinder och därvid inrikta sig på handikappfrågor som berör flera samhällsområden. Rådet föreslår också regeringen hur statsbidraget till handikapporganisationerna skall fördelas. Rådet leds av en styrelse som består av 18 personer. Styrelsen utses av regeringen. Ordföranden är riksdagsledamot. Nio ledamöter företräder handikapporganisationerna. De övriga ledamöterna företräder , , , , , , och i skolan. har elva personer anställda varav en som kanslichef. För /94 har ett ramanslag om anvisats för rådets verksamhet. När rådet bildades fanns det ett stort behov av en central myndighet som kunde samordna och informera om olika verksamheter inom handikappområdet. Handikapprörelsen hade inte den samlade styrka som den nu har för att bedriva intressepolitiskt arbete. Inte heller hade handikappfrågorna någon särskilt framskjuten plats hos myndigheter och andra samhällsorgan. Principerna om normalisering och integrering som började aktualiseras var ännu tämligen okända inom en rad samhällssektorer. De senaste decenniernas handikappolitiska utveckling samt handikapprörelsens starkare ställning har emellertid bidragit till att myndigheter och andra samhällsorgan, enskilda och organisationer numera i högre grad är medvetna om sitt ansvar när det gäller att utforma sina verksamheter så att de blir tillgängliga för personer med funktionshinder. har också många samhällsorgan byggt upp egna samarbetsorgan i handikappfrågor och utvecklat egna kontaktnät och samarbetsformer. Det finns således inte samma behov av ett kontakt- och samarbetsforum mellan handikapporganisationerna och samhällsorganen som då inrättades. pågår en samhällsomvandling i snabb takt. Det finns därför ett stort behov av en myndighet med speciell inriktning på att analysera, utvärdera och ge en samlad bild av hur de pågående samhällsförändringarna påverkar villkoren för människor med funktionshinder och deras anhöriga. Enligt regeringens uppfattning talar starka skäl för att omstruktureras till en ny myndighet, . En sådan omstrukturering innebär emellertid att den nya myndigheten får väsentligt ändrade arbetsuppgifter i förhållande till det nuvarande rådet. Detta ställer krav på en annorlunda och utökad kompetens. uppgifter att bevaka rättstillämpningen kräver t.ex. att rådet måste bredda sin juridiska kompetens. Uppgiften att arbeta utifrån bl.a. och att ha en långsiktig bevakning av EU-frågorna kräver sin speciella kompetens liksom barn- och familjefrågorna. Kompetensfrågorna bör delvis kunna lösas genom att rådet disponerar sina resurser på sådant sätt att kunskap för kortare perioder kan hämtas utifrån och att ett kontaktnät byggs upp med andra myndigheter, forskningsinstitutioner samt handikapporganisationerna. Det är väsentligt att myndigheten får en flexibel organisation. Med den inriktning som föreslagits för den nya myndigheten bör Statens handikappråds nuvarande uppgift att lämna förslag till fördelning av statsbidraget till handikapporganisationerna överföras till någon annan myndighet. I enlighet med vad föreslagit anser regeringen att denna uppgift bör överföras till . disponerar anslaget till handikapporganisationerna och betalar ut bidraget. Förslaget innebär att ges ett samlat ansvar för statsbidragen till handikapporganisationerna. Det utökade ansvaret innebär att administrationskostnader ökar något. Dessa kostnader bedöms rymmas inom den planeringsram som regeringen i prop. 1993/94:100 bil. 6 föreslagit för /95. bör utses av regeringen och bör vara den nya myndighetens chef. Befattningen som handikappombudsman bör ersätta nuvarande ordförandeskap vid . Ombudsmannen bör ha ett råd, som likaledes bör utses av regeringen, till sitt förfogande. Ledamöterna i rådet bör vara tillsatta på personliga mandat och ha erfarenheter från olika samhällsområden. Självfallet bör erfarenheter från handikappområdet vara väl tillgodosett inom rådet. Regeringen avser att tillsätta en organisationskommitté med uppgift att förbereda inrättandet av en handikappombudsman. Kommittén kommer bl.a. att få i uppgift att föreslå detaljutformning av organisation och arbetsformer samt en instruktion. I kommitténs uppgifter bör också ingå att göra en bedömning vilka förändringar i förhållande till den befintliga myndigheten, , som kan bli nödvändiga. Kommittén skall därvid ägna stor uppmärksamhet åt frågan om den kompetens som den nya myndigheten bör ha.