prop · GH0390 · 1994-01-01 00:00:00 — En långsiktigt hållbar lösning av sistnämnda fråga kräver emellertid bl.a. samordning med de förändringar av pensionssystemet som kan bli aktuella med an-ledning av Pensionsarbetsgruppens förslag och kan således inte tas fram . Å andra sidan synes det nödvändigt att justera reglerna med anledning av . I förevarande läge anser regeringen att det först disku-terade alternativet, trots vissa brister, är det enda som är möjligt att genomföra. Regeringen föreslår därför att reglerna om särskilt grundavdrag justeras på så sätt att med folkpension i form av ålders-, förtids- och efterlevandepension jämställs utländska pensioner som utbetalas enligt utländsk lagstiftning om social trygghet och utgår efter likartade grunder som folkpension samt för vilka skattskyldighet föreligger i . Därmed avses inte att någon beloppsmässig jämförelse skall ske. Vidare bör särskilt grundavdrag avtrappas med hänsyn till utländsk pension som på motsvarande sätt jämställs med folk-och tilläggspension enligt AFL. Den nu föreslagna lösningen får dock ses som tillfällig i avvaktan på att frågan bereds ytterligare. De nya bestämmelserna bör tas in i punkt 1 av anvisningarna till 48 § KL. Det kan påpekas att bestämmelserna om vad som utgör folkpension m.m. i denna anvisningspunkt endast gäller vid tillämpningen av den-samma samt 48 § 4 mom och t.ex. inte vid bedömning av dek- larations-skyldighet. Initiativet för att utländsk pension skall jämställas med svenska pensionsformer bör ligga hos den skattskyldige. Således görs den jäm-förande bedömningen endast om det begärs att viss utländsk pension skall behandlas som folkpension. Vidare bör det åligga den skattskyldige att till skattemyndigheten inkomma med den utredning som behövs för bedömningen av om jämförbara grunder föreligger. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft och tillämpas första gången vid taxering. 6.2 Skattefrihet vid statlig och tjänsteexport Skälen för regeringens förslag: Skattefrihet enligt 54 § första stycket f KL medges om anställningen och vistelsen utomlands varat i samma land även om inkomsten inte beskattats i verksamhetsstaten på grund av lagstiftning eller administrativ praxis i detta land eller annat avtal än dubbelbeskattningsavtal som detta land ingått. Sådan skattefrihet medges dock inte för anställning hos svenska staten, svensk kommun, svensk landstingskommun eller svensk församling. Anledningen till att offentliganställda inte omfattas av regeln är att skattelagstiftningarna i många länder är utformade så att offentliganställd som utsänts från annan stat är undantagen från beskattning av inkomsten av anställningen. Detta därför att staterna av internationell artighet och ömsesidig respekt och för att inte störa det mellanstatliga samarbetet valt att avstå från att beskatta andra staters offentliganställda. Skulle offentliganställda generellt omfattas av ettårsregeln skulle detta därför i de flesta fall leda till total skattefrihet. Undantaget från beskattning omfattar i flertalet länder endast offent- liganställda som utför traditionell offentlig verksamhet dvs. inte anställda som utför arbete i samband med affärsverksamhet som bedrivs av en stat eller något av dess organ. Jämför punkt 3 i artikel 19 i modellavtal för bilaterala dubbelbeskattningsavtal som föreskriver att reglerna för beskattning av ersättning på grund av enskild tjänst i stället skall tillämpas i denna situation. Några statliga myndigheter, däribland , RSV och SCB har haft personal engagerad i verksamhet i utveck-lingsländer. Verksamheten har av de angivna verken bedrivits i vinstsyfte. Den har haft formen av ett institutionellt samarbete som hjälpt utveck-lingslandet att bygga upp egna system för redovisning, beskatt- ning, statistik m.m. Verksamheten har regelmässigt finansierats inom ramen för ett biståndsprojekt. har experter hos de angivna verken anställts av något redan befintligt bolag som mot ersättning från verken handhaft arbetsgivarfunktionen och administrationen. Förfarandet har bl.a. syftat till att de anställda * liksom vad som gäller för andra privatanställda * skulle kunna erhålla skattefrihet enligt ettårsregeln. Kritik har emellertid riktats mot förfarandet och det har bl.a. ifrågasatts om de anställda skall anses ha utfört det ifrågavarande arbetet i sin tjänst hos verken. De skäl som i övrigt finns för att inte låta ettårsregeln omfatta offentliganställda föreligger inte i de fall som beskrivits i det föregående, eftersom det här är fråga om en från övrig offentlig verksamhet klart avgränsad affärsverksamhet. Då det är angeläget att den angivna tjänste-exporten inte störs eller förhindras och dessutom bör kunna ske även i verkens direkta regi bör ettårsregeln ändras så att den omfattar offent-liganställd när fråga är om tjänsteexport. Förslaget föranleder en ändring i punkt 3 av anvisningarna till 54 § KL. De nya reglerna bör tillämpas års taxering. 7 Ekonomiska effekter för den offentliga sektorn Av förslagen i avsnitt 4 är det endast förslaget om utlandstraktamente som ger några effekter av betydelse. Avdraget för ökade levnadskostnader vid tjänsteresa i utlandet föreslås bli närmare anpassat till vad som gäller för motsvarande avdrag vid inrikes förrättning. Detta innebär en sänkning av avdragen, dels beroende på att normalavdragen kommer att generellt sett hamna på en lägre nivå än , dels beroende på att avdragen också skall reduceras efter tre månaders förrättning på en och samma ort. Avdragen kan beräknas uppgå till ca 2,2 mdkr och kan till följd av förslagen antas minska till ca 1,5 mdkr. Härvid har antagits att de nuvarande trak- tamentsnivåerna kommer att vara oförändrade även om avdragsbeloppen ändras. Förslaget kan med denna förutsättning beräknas ge ökade skatte- och avgiftsintäkter med ca . De ekonomiska effekterna för den offentliga sektorn av att fysiska personers rätt till grundavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt slopas vid 1995 och taxeringar har kommenterats i avsnitt 5. Förslagen i avsnitt 6 kan inte antas medföra några nämnvärda ekonomiska effekter för den offentliga sektorn. 8.1 Kommunalskattelagen (1928:370) Ändringen i 19 § innebär att förmån av fri resa till eller från anställningsin- tervju eller kostnadsersättning för sådan resa är skattefri till den del förmånen eller kostnadsersättningen avser resa inom och såvitt gäller ersättningen den inte överstiger de faktiska kostnaderna. Med anställningsin- tervju avses sådan intervju som görs vid personlig inställelse och som företas innan ett eventuellt anställnings- eller uppdragstagar-förhållande föreligger mellan den potentiella ar- betsgivaren/uppdrags-givaren och den arbetssökande. I begreppet anställnings- intervju ligger också att det skall vara fråga om en intervju som skall ha till syfte att bedöma om den skattskyldige skall erbjudas en viss anställning eller ett visst uppdrag. Skattefriheten gäller dock endast till den del det är fråga om resa inom riket. I den mån skattskyldig påbörjar den fri resan eller den resa för vilken ersättning erhållits utomlands får följaktligen en proportionering göras. Avser ersättningen kostnader för körning med egen bil är dock skattefriheten begränsad till den del av ersättningen som inte överstiger det avdragsbelopp som medges för kostnader för körning med egen bil mellan bostad och arbetsplats. 32 § 3 e mom. Ändringen i första stycket innebär att uttrycket av mindre värde kopplas till begreppet förmåner. Härmed avses att tydligare markera att kravet på "mindre värde" gäller alla slags per- sonalvårdsförmåner och inte bara sådana enklare åtgärder som syftar till att skapa trivsel i arbetet eller liknande. När uttrycket "av mindre värde" infördes i bestämmelsen i samband med skattereform synes syftet ha varit att kravet skulle gälla inte bara enklare åtgärder utan också i fråga om förmåner som utgår på grund av sedvänja inom det yrke eller den verksamhet som det är fråga om (prop. 1989/90:110, del I, s. 317). Detta har dock inte direkt kunnat utläsas av den nuvarande lagtextens lydelse. I andra stycket har dels de tidigare punkterna 1, 2 och 3 blivit punkterna 2, 3 och 4, dels införts en ny punkt, punkt 1, som undantar rabatter från personalvårdsförmåner. De sedvanliga rabatterna omfattas av begreppet personalvårdsförmån. Eftersom sedvanliga rabatter i det enskilda fallet kan ha ett betydande värde, som de anges vara exempel på personal- vårdsförmåner, som i princip skall vara av mindre värde, föreligger här ett mot- satsförhållande. Genom att skilja dem från personalvårdsförmåner tydliggörs än mer det förhållandet att en personal- vårdsförmån skall vara av mindre värde för att vara skattefri (se vidare under 32 § 3 f mom. KL). 32 § 3 f mom. I detta moment anges vilka rabatter som är skattefria. Ändringen innebär att stadgandet utökas till att omfatta inte bara s.k. frequent-flyer-rabatter, utan även sedvanliga rabatter som anses vara personalvårdsför- måner. Samtliga förutsättningar som gäller för att en rabatt skulle anses som sedvanlig skall även gälla fortsättningsvis. I begreppet sedvanlig rabatt ligger en beloppsmässig begränsning. RSV har i sina rekommendationer angett att det bör krävas att rabatten inte är större än vad den anställde som kund eller personalen som grupp skulle kunna utverka på annat håll. Någon saklig ändring har alltså inte gjorts när det gäller sedvanliga rabatter. För det andra införs skattefrihet för värdet av förmån av en valfri resa per skattskyldig och år som anställd eller uppdragstagare i rese- eller trafikbranschen erhåller. Detta innebär att den skattefria resan bara avser den skattskyldiges resa och inte andra familjemedlemmars eventuella resor även om de företas gemensamt. Med en resa avses en sammanhängande resa tur och retur från en ort till en annan som görs i princip utan uppehåll på annan ort än destinationsorten. Tillfälligt uppehåll på annan ort än destinationsorten som är nödvändigt för byte av transportmedel, omstigning vid flygresa eller liknande räknas dock inte som uppehåll. Ändring- arna i övrigt är av redaktionell art. 32 § 4 mom. Ersättning för flyttningskostnader skall i princip även i fortsättningen vara skattefri. Ändringarna i första stycket innebär till att börja med att skattefriheten emellertid inte längre skall vara kopplad till vad som utgår till befattningshavare i statlig tjänst. Vidare anges vad som menas med flyttningskostnader. För att ett belopp skall vara skattefritt skall det i princip avse kostnader för själva flyttningen av den skattskyldige och övriga familjemedlemmar samt deras lösöre från den gamla bostadsorten till den nya bostadsorten. Vad som avses med familj torde i de flesta fall inte vålla några problem. Till att börja med avses naturligtvis makar, sambor och barn som stadigvarande delar bostad och hushåll. Till familjen kan i vissa fall även räknas andra anhöriga som delar bostad och hushåll med den skattskyldige. Enbart den omständigheten att den skattskyldiges bostad är inrymd i en kollektiv bostadsform gör inte att de andra kollektivmedlemmarna faller inom begrep- pet familj. Med lösöre avses normalt sådan lös egendom som ej utgörs av pengar, värdepapper, olika slags rättigheter, byggnader på ofri grund m.m. Till lösöre räknas främst möbler, husgeråd, transportmedel, varor o.d. Detta innebär således att har familjen båt och två bilar kan den skattefria ersättningen omfatta transport av såväl båten som båda bilarna. Vidare anges exempel på vad som inte kan räknas till flyttningskostnader. I detta avseende är lagtexten inte heltäckande utan anger endast exempel på kostnader som inte skall bedömas som flyttningskostnader. Andra kostnader som ersätts i samband med flyttning och som inte kan anses avse flyttningskost- nader är t.ex. gardinkostnader o.d. (s.k. gardinpengar). Har man kostnader för t.ex. hemresor eller dubbel bosättning och erhåller ersättning för dem är ersättningen skattepliktig, även om kostnaderna indirekt är föranledda av flyttningen. Att sådana kostnader inte ryms inom begreppet flyttningskostnader anges särskilt eftersom kostnaderna enligt de avtal som gäller för statligt anställda berättigar till flyttningskostnadsersättning. I ett nytt andra stycke anges att ersättning för körning med egen bil är skattefri endast om kostnaden är att anse som flyttningskostnad och ersättningen inte överstiger det avdrag som medges vid körning med egen bil till och från arbetsplatsen. Denna begränsning motiveras bl.a. av att det inte finns anledning att från beskattning undanta större belopp än vad den som kör mellan bostad och arbetsplatsen med egen bil som mest får göra avdrag för. I denna paragraf regleras hur förmåner skall värderas. Ändringen av första stycket innebär att endast förmån av bostad som är belägen i och som inte är semesterbostad skall beräknas med ledning av i orten gällande hyrespris eller, om tillfälle till sådan jämförelse saknas efter annan lämplig grund. Den nuvarande lydelsen innebär att samtliga bostäder skall värderas på detta sätt, vilket i princip innebär en värdering efter bruksvärdesprincipen. Bruksvärdesprincipen motsvarar inte alltid ett eventuellt marknadsvärde. När det gäller semesterbostäder, hyrs dessa oftast ut och hyran är väsentligt högre än den genomsnittliga hyran för likartade bostäder som inte hyrs ut till semesterbostad. En värdering efter bruksvärdesprincipen är inte lämpad för sådana fall där bostaden är en semesterbostad eller är belägen i annat land. I sådana fall skall vid avdrag för preliminär skatt och uttag av arbetsgivaravgifter bostadsförmånen värderas till marknadsvärdet. Genom ändringen införs samma ordning vid inkomsttaxeringen, dvs. semesterbostad och bostad belägen i annat land än skall fortsättningsvis värderas till marknadsvärdet enligt andra stycket. Med semesterbostad avses bostadslägenhet som för den skattskyldige utgör en fritidsbostad dvs. som används av honom för semester- eller fritids- ändamål. Som semesterbostad räknas inte bostadslägenhet där den skattskyldige har sin stadigvarande bostad. punkt 3 I denna anvisningspunkt ändras kriteriet tillhandahållits till åtnjutit. Skälen härför har utförligt motiverats i den allmänna motiveringen i avsnitt 4.10. Övriga ändringar är av redaktionell art. 86 punkt 3 b Till följd av att rabatter enligt 32 § 3 e mom. inte längre skall räknas till gruppen personalvårdsförmåner tas sedvanliga rabatter bort som ett exempel på sådana förmåner. Bestämmelserna om sedvanliga rabatter återfinns nu i stället i 32 § 3 f mom. punkt 3 Punkt 3 reglerar rätten till avdrag för ökade levnadskostnader vid tjänsteresa med övernattning utanför den vanliga verksamhetsorten. I huvudsak görs två slags ändringar. Dels görs en omflyttning av vissa stycken, dels förändras reglerna för avdrag för ökade levnadskostnader vid förrättning utom riket. Första och tredje styckena kvarstår oförändrade. Ändringen i andra stycket har kommenterats i den allmänna motiveringen avsnitt 4.4.1. I fjärde stycket görs i huvudsak endast redaktionella ändringar. Sista meningen i den nuvarande lydelsen har tagits bort och i stället anges i styckets första mening att schablonavdraget för halv dag är ett halvt maximibelopp. Som den sista meningen i stycket är formulerad ger den intryck av att halvt maximibelopp för halv dag gäller även när fråga är om avdrag för faktiska merkostnader . Genom ändringen förtydligas att det endast gäller vid användandet av schablonavdragen. Begränsningen till ett halvt maximibelopp för halv dag skall enligt förslaget gälla endast när avdrag medges med schablon- belopp. Likaså tas näst sista meningen bort. I vad mån avrese- och hem-komstdag räknas som hel eller halv dag anges i stället i ett nytt sjätte stycke. Den nuvarande andra meningen tas bort eftersom den inte längre behövs. Genom ett nytt femte stycke anges storleken av avdraget för ökade levnads- kostnader vid förrättning utom riket. I likhet med vad som tidigare gällt skall normalbelopp bestämmas för varje land. Däremot skall normalbeloppen, till skillnad mot vad som varit fallet, motsvara inte den största normala ökningen i levnadskostnaden utan den normala ökningen i levnadskostnaden. Av detta följer att beloppen skall motsvara kostnadsökningen för måltider av sådan omfattning och kvalitet som kan jämställas med den måltidsstandard som avdragschablonerna för förrättning inom bygger på. Dock skall även beaktas den allmänna fördyring som följer av att vistas i ett främmande land. Detta innebär att man vid bestämmandet av kost- nadsökningen inte automatiskt skall utgå från kostnaderna på förstaklass- restauranger eller andraklass-restauranger av god kvalitet, utan från kostnadsläget på restauranger av normal standard. Som normal standard på restaurang, när det gäller lunchmåltiden kan i regel räknas lunchrestauranger och när det gäller middagsmåltiden de billigaste restaurang- alternativen på de hotell som ingår i de stora hotellkedjorna. Däremot kan särskilda förhållanden, såsom bakterieflora, säkerhetsskäl o.d. föranleda att man vid en bedömning av vad som kan anses som normala merkostnader måste utgå från kostnadsnivån på restauranger av bättre standard. Vidare medför ändringen att det är, förutom småutgifter, kostnadsökningen för frukost, enrätts-lunch och enrätts-middag som avdraget skall täcka och inte mer omfattande måltider. I lagtext anges dels vilket normalbe- loppsavdrag som gäller för halv dag, dels vilket lands högsta schabloniserade avdragsbelopp som skall gälla när en anställd uppehåller sig i flera länder under . Denna regel är avsedd att bli tillämplig inte bara när valet står mellan två eller flera främmande länder utan även när är ett av de länder som berörs. Lagrådet har med anledning härav föreslagit att uttrycket "normalbeloppet" ersätts med "det högsta beloppet för avdrag". Detta uttryck omfattar då också det vid inhemska tjänsteresor tillämpliga s.k. maximibeloppet. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Motsvar- ande regler återfinns i RSV:s rekom- mendationer. I det nya sjätte stycket anges i vilken utsträckning avrese- resp. hem- komstdagen räknas som hel dag. Motsvarande bestämmelser när det gäller förrättning inom riket anges i nuvarande fjärde stycket. När det gäller förrättning utom riket anges motsvarande regler i RSV:s rekommen- dationer. Dessutom definieras i sjätte stycket vad som avses med halv dag. Reglerna i sjätte stycket är gemensamma för inrikes och utrikes förrättning. Sjunde stycket motsvarar det nuvarande sjätte stycket men utökas till att även ange vad som gäller vid förrättning utom riket. Liksom skall varje utrikes förrättning, till skillnad mot vad som gäller vid inrikes förrättning, räknas för sig. Åttonde stycket motsvarar det nuvarande femte stycket men har utökats med motsvarande regler för tjänsteresa utom riket. Reglerna om avdragsrätt för logikostnader regleras i nionde stycket vilket motsvarar det tidigare sjunde stycket. Ändringen innebär att det i lagtext numera också anges vad som gäller vid förrättning utom riket. Tionde stycket motsvarar det tidigare nionde stycket och är oförändrat. Det sista stycket motsvarar i huvudsak det nuvarande åttonde stycket. Ändringen innebär att avdraget för ökade levnadskostnader även vid utrikes tjänsteresa skall reduceras under de i stycket angivna förhållandena. Det nuvarande tionde stycket slopas. punkt 3 a I anvisningspunkten regleras rätten till avdrag för ökade levnadskostnader vid tillfälliga arbeten och vid dubbel bosättning. När en tjänsteresa har varat mer än på en och samma ort skall avdragsrätten för ökade levnadskostnader bedömas och beräknas enligt denna punkt. Ändringen i sjätte stycket är en följd av att reglerna om logikostnad i punkt 3 flyttas till nionde stycket. Till följd av att reducering av avdraget för ökade levnadskostnader efter tre månaders tjänsteresa på en och samma ort även skall gälla för för-rättning utom riket införs motsvarande regler för förrättning utom riket. Procentsatserna är således desamma både vid utrikes och inrikes tjänste-resa. Övriga ändringar är av redaktionell art. punkt 4 I ett nytt fjärde stycke införs avdragsrätt för skälig kostnad för resa inom riket i samband med tillträdande och frånträdande av anställning eller uppdrag. Skälen härför har närmare utvecklats i den allmänna motiveringen avsnitt 4.4.1. Med tillträdande och frånträdande avses den första resan vid anställningens eller uppdragets början resp. den sista resan vid anställningens eller uppdragets avslutande. För dessa resor gäller alltså inte de begränsningar i avdragsrätten för resor mellan bostad och arbetsplats som följer av första * tredje styckena. Vid bedömningen av om kostnaderna är skäliga skall gälla samma förutsättningar som enligt punkt 3 b andra stycket gäller för avdrag för kostnader för hemresor. Den som är berättigad till särskilt bilavdrag skall även få göra avdrag för faktiska kostnader för bro-, väg- och färjeavgifter. Detta anges i ett nytt femte stycke. En förutsättning för avdrag är att kostnaderna uppkommer vid resa på den vägsträcka som bedöms vara den tidsmässigt kortaste bilvägen till arbetsplatsen. Till vägavgifter skall inte räknas sådan avgift som i rättslig mening är en skatt, exempelvis s.k. vägtull. I lagrådsremissens lagtextförslag var avdragsrätten för bro-, väg- och färjeavgifter infört som ett nytt fjärde stycke och avdragsrätten för inställelseresor i ett nytt femte stycke. För att tydliggöra att avdragsrätten för bro-, väg-, eller färjeavgift även gäller vid inställelseresorna har på Lagrådets inrådan styckena placerats i omvänd ordning. I sjätte stycket anges att avdragsrätt för väg-, bro- eller färjeavgift gäller även dem som har förmån av fri eller delvis fri bil. punkt 2 I första stycket har värderingsregeln ändrats på så sätt att bilförmånens värde skall beräknas med utgångspunkt från nybilspriset för årsmodellen i stället för nybilspriset före beskattningsåret. Med nybilspriset för årsmodellen menas det av RSV fastställda s.k. "listpriset", vanligtvis priset då årsmodellen introduceras. Om ett introduktionspris ändras bör även listpriset justeras. Den s.k. spärregeln justeras på så sätt att bilförmånens värde inte får överstiga eller understiga av nybilspriset för årsmodellen. Bilförmånens värde skall beräknas på grundval av 0,7 i stället för 0,8 basbelopp med hänsyn dels till att det s.k. fribeloppet på tagits bort och dels till att bilförmånsvärdet skall beräknas på grundval av nybilspriset för årsmodellen i stället för nybilspriset före beskattningsåret. Nuvarande andra stycket som reglerade värderingen av förmånen när bilförmånens årsmodell är äldre än har upphävts. Reglerna i första stycket blir gällande även för dessa årsmodeller. I nya andra stycket regleras värderingen av bilförmån när förmånsbilens årsmodell är eller äldre. Förslaget har kommenterats i allmänmotiveringen avsnitt 4.11.3. I nya tredje stycket anges att kostnaden för extrautrustning skall läggas till det i första och andra styckena angivna nybilspriset. Det s.k. fribeloppet på har avskaffats. I ett nytt sjätte stycke fastslås att skatteplikt inte föreligger om bilförmånen endast åtnjutits i ringa omfattning. Med ringa omfattning avses ett fåtal tillfällen och en sammanlagd körsträcka på högst . punkt 4 I andra stycket har en särskild jämkningsgrund införts för personbilar som har karaktär av arbetsredskap och när tjänstekörningen är omfattande. Förslaget har kommenterats i allmänmotiveringen avsnitt 4.11.6. punkt 1 I första och fjärde styckena har viss utländsk pension jämställts med folkpension respektive pension. Skälen härför har utförligt motiverats i den allmänna motiveringen i avsnitt 6.1. punkt 3 Genom den tillagda meningen i första stycket görs regeln tillämplig beträffande anställd hos svenska staten, svensk kommun, svensk landstingskommun eller svensk församling då fråga är om tjänsteexport. Sådan anställd som önskar få tillämpning av ettårsregeln får genom att inge redogörelse från arbetsgivaren styrka att fråga är om tjänsteexport.