prop · GI03150 · 1994-12-31 00:00:00 — Kommunermed ett litet regionalt befolkningsunderlag kan tvingas att ta på sig ansvaretför vissa servicenäringar som i befolkningstäta områden sköts av det privatanäringslivet på kommersiella gmnder. Med en liten marknad (befolkningsunderlag)ställer det privata näringslivet större anspråk på kommunen för attöverhuvudtaget etablera sig på orten. Fömtsättningama för mellankommunaltsamarbete försämras också med ett svagare regionalt befolkningsunderlag. Beredningenbedömde att en gräns för det regionala befolkningsunderlaget på 250 000invånare var rimlig. Tillägg för litet regionalt befolkningsunderlag utgår omdet regionala befolkningsunderlaget understiger 250 000 invånare. Ett avdraggörs om det lokala befolkningsunderlaget överstiger 100 000 invånare. Avdragetkorrigeras för kommunstorleken. Medden föreslagna utformningen uppgår det största tillägget till perinvånare. Tilläggen finansieras genom att alla övriga kommuner får ettgenerellt avdrag om per invånare. Totalt omfördelas ca 600 miljonerkronor. Tillägg/avdragför kallortstillägg föreslås beräknas utifrån kommunens genomsnittligaprocentsats för de tidigare kallortstilläggen vilken relateras till densammanlagda stmkturkostnadsersättning som kommunen erhåller ikostnadsutjämningen i övrigt. Avtaletom kallortstillägg har upphört . Merkostnaden förkallortstillägg har emellertid inte försvunnit eftersom tilläggen haromvandlats till normal lön. På kort sikt kan denna merkostnad betraktas somopåverkbar. Frågan om berörda kommuner även ska kompenserasför ett högre löneläge eller om kompensationen ska trappas Prop. 1994/95:150 av bör bli föremål bör överväganden vid en översyn av systemet. Medden föreslagna utformningen uppgår det största tillägget till perinvånare. Tilläggen finansieras genom att alla kommuner får ett generelltavdrag om per invånare. Vadsom i det följande sägs om landsting omfattar även de kommuner som inte ingår iett landsting. Landstingenskostnader för hälso- och sjukvård bestäms i stor utsträckning avåldersstmkturen, av ohälsan i befolkningen samt av bebyggelse-stmkturen.Ohälsan i befolkningen påverkas i sin tur av en mängd faktorer. De faktorer sombäst visat sig fimgera som indikatorer på hälsoläget är andelen ensamboendeöver samt medellivslängden. Dessa faktorer föreslås därför tillsammansmed åldersstmkturen ligga till gmnd för en utjämning av hälso- ochsjukvårdskostnader. Landsting med en ogynnsam bebyggelsestmktur, främstglesbygd, bör erhålla ett särskilt tillägg. Regeringens förslag i denna delöverensstämmer med beredningens. Denföreslagna modellen utarbetades av Landstingsekonomiska utredningen (LEU). LEUredovisade, som gmnd för modellen, ett omfattande underlag från studier avorsaker till kostnadsskillnader inom hälso- och sjukvården samt olikaresursfördelningsmodeller som ett antal landsting tillämpar för sin intemaresursfördelning. Redan vid remissbehandlingen av LEU framfördes kritik motsåväl underlaget för modellen, som i huvudsak hämtats från länslandsting, som mot valet av förklaringsvariabler. Beredningenhar hämtat in ett liknande dataunderlag från ytterligare ett antal landsting.Resultatet från analysema av detta underlag styrker enligt beredningenslutsatsen om att kostnadema ökar med åldem, men att variationema iåldersstmkturen endast marginellt kan förklara kostnadsskillnadema mellanlandstingen. Den av beredningen föreslagna modellen för kostnadsutjämning inomhälso- och sjukvården är den som bedöms bäst fånga orsakema tillkostnadsvariationema. Det finns emellertid ett stort behov av att ytterligarestudera modellens stabilitet över tiden samt effektema av de senaste årenskostnadsförändringar. Någraremissinstanser, bl.a. , har framhållit att små landstingkan ha fasta kostnader som är relativt sett högre än i stora landsting eftersombefolkningsunderlaget är mindre. Regeringen föreslår att detta beaktas genomatt landsting med färre invånare än 200 000 får ett särskilt tillägg. Tilläggetföreslås utgå med per invånare för varje tiotusental somlandstingets befolkning understiger 200 000 invånare. För kommuniimebär detta tillägg ett stort tillskott i förhållande till den av beredningenföreslagna modellen för hälso- och 9 1994/95. sjukvård.I denna ingår bl.a. ett tillägg till Gotiand inom ramen för Prop.1994/95:150 glesbygdsmodellen. Eftersom detta tillägg avsåg att fånga sammaproblem Bilaga 7 som det nu föreslagna tillägget till små landsting,föreslås det senare tas bort för . Genomsnittskostnaden för hälso- ochsjukvård var per invånare . Med den föreslagnakostnadsutjämningen uppgår det största tillägget till perinvånare och största avdraget till per invånare. Den ökade kostnaden för tilläggen till små landstinguppgår till ca , och föreslås kompenseras genom attmotsvarande medel skjuts till det generella bidraget till landsting. Tillägg/avdrag för vårdhögskoleutbildning föreslås beräknas utifrån antalet inskrivnastudenter i utbildning. Vårdhögskolor finns i samtliga landstingmen verksamhetens omfattning varierar. En del av vårdhögskolekostnademafinansieras med statsbidrag. Regeringensförslag bygger på de fömtsättningar som gäller, nämligen ettlandstingskommunalt huvudmannaskap. Eftersom kostnadsansvaret för utbildningvid vårdhögskoloma i huvudsak åvilar det landsting som svarar för utbildningenär det viktigt att det finns incitament för att anordna utbildningsplatser.Studenter måste numera skriva sig på studieorten. Tilläggen och avdragenbaseras på antalet inskrivna studenter i respektive landsting. Dengenomsnittliga kostnaden för landstingen uppgick till perinvånare. Med den föreslagna utformningen uppgår det största tillägget till 160kronor per invånare och det största avdraget till per invånare.Totalt omfördelas ca . Tillägg/avdragför kallortstillägg i landsting föreslås beräknas på basis av faktisktutbetalda kallortstillägg. I övrigt hänvisas till vad som i det föregående harsagts om kallortstillägg för kommuner. Medden föreslagna utformningen uppgår det största tillägget till perinvånare. Tilläggen finansieras genom att alla landsting får ett generelltavdrag om per invånare. Totalt omfördelas ca . Kostnadsutjämningi verksamheter med delat huvudmannaskap. Förslagettill konstmktion av kostnadsutjämningen iimebär att denna byggs upp perverksamhet och inte per huvudman. För vissa verksamheter kanhuvudmaimaskapsfördelningen variera mellan länen. Omen verksamhet bedrivs av i ett län, och av kommunema Prop.1994/95:150 i ett annat län, är det i princip som skall få tilläggeller Bilaga 7 avdrag i kostnadsutjämningen i det första fallet, medan det ärkommunerna som ska få motsvarande tillägg eller avdrag i det andra fallet.Detta fömtsätter emellertid att kommunema, om de har stmkturella merkostnader,inte har fått kompensation för stmktur i annan form, t.ex. genom skatteväxlingom verksamheten har övertagits av ett landsting. Föratt undvika en dubbelkompensation kan tillägget eller avdraget ikostnadsutjänmingen göras för det landsting som var huvudman i utgångsläget.Alternativt kan skattesatsen i det län som ändrat huvudmannaskap justeras, såatt den del av kostnaden som till följd av stmkturella förhållanden avvikerfrån genomsnittet i en redan gjord skatteväxling återställs. Ettnytt system för inkomst- och kostnadsutjämning skulle i princip behövakombineras med en översyn av alla skatteväxlingar som gjorts vid tidigarehuvudmannaskapsförändringar, eftersom fömtsättningama för växlingama ändras.Det är emellertid inte rimligt att riva upp tidigare överenskommelser om intede berörda huvudmännen önskar detta. Med förslaget skapas emellertid införframtiden riktiga fömtsättningar för skatteväxlingar både i kostnads- ochinkomstutjänmingen. Förnärvarande är huvudmannaskapet delat mellan kommuner och landsting inomföljande verksamheter: kollektivtrafik, geriatrik och hemsjukvård, färdtjänst,omsorger om psykiskt utvecklingsstörda. Vid utfommingen av en kostnadsutjämningför dessa verksamheter bör hänsyn tas till om skillnadema i huvudmannaskap ärpermanenta eller inte. Kollektivtrafik,geriatrik och hemsjukvård samt färdtjänst är verksamheter där skillnadema ihuvudmannaskap kan betraktas som permanenta. Detta innebär attkostnadsutjämningen bör utformas utifrån de fömtsättningar som gäller.Beträffande geriatrik och hemsjukvård föreslår regeringen ingen specifikkostnadsutjämning, utan den ingår i den allmänna kostnadsutjämningen för hälso-och sjukvård respektive äldreomsorg. Regeringen föreslår inte heller någonkostnadsutjänming för färdtjänst eftersom det saknas underlagför att bedöma eventuella stmkturellt betingade kostnadsskillnader. Närdet gäller omsorger om psykiskt utvecklingsstörda samt vård av vissa psykisktstörda är de nuvarande skillnadema i huvudmaimskap tillfälliga, eftersomkommunerna i samtliga län skall ha övertagit huvudmannaskapet senast den 1januari 1996. En kostnadsutjämning bör därför utformas utifrån defömtsättningar som konmier att gälla fr.o.m. . Kostnadsutjämningenför verksamheter med delat huvudmannaskap och i verksamheter där det finnspermanenta skillnader mellan länen i fördelningen av huvudmannaskapet, börberäknas med utgångspunkt i den för riket normala (genomsnittliga)huvudmaimaskapsfördelningen mellan kommuner och landsting. Bilaga7 Tillägg/avdrag för kollektivtrafik föreslås beräknas utifrån variablemagleshet, bebyggelsetäthet, arbetsplatslokalisering och förekomsten av beboddaöar utan broförbindelse. De beräknade tilläggen och avdragen föreslås reducerasmed . Fördelningenav tillägg eller avdrag mellan kommunema och i respektive län skerefter den normala huvudmannaskapsfördelningen i riket, dvs. hälften-hälften.För och kommuner gäller att de får tillägg eller avdrag i denutsträckning som svarar mot kommunens andel av länets totala kostnader förkollektivtrafik. Fördelningenav tillägg eller avdrag mellan kommunema i ett län sker enligt samma gmnder somden faktiska fördelningen mellan kommunema av kostnadema för kollektivtrafik. Beräkningenutgår från den genomsnittliga kostnaden per invånare för kollektivtrafik ochbaseras på variabler som fångar såväl glesbygdsproblem som trängselproblem istorstadsområdena. Vidare beaktas det resebehov som finns i s.k. enkämigaarbetsmarknadsregioner där bostäder och arbetsplatser ligger långt ifrånvarandra. Dessutom beaktas de problem som finns i skärgårdskommuner med mångaöar. Med dessa faktorer kan en stor del av nuvarande kostnadsskillnader ikollektivtrafiken förklaras. Modellenför kostnadsutjänming för kollektivtrafik togs fram av . Vid remissbehandligen av denna framkom en del kritik främst motatt man valt faktorer som förklarar faktiska kostnadsskillnader utan att tahänsyn till om dessa beror på skillnader i servicenivå eller på stmkturellaskillnader. Eftersom det inte går att fastställa hur stor del avkostnadsskillnadema som beror på skillnader i servicenivå föreslog beredningenatt tilläggen och avdragen skulle reduceras . Liksom beredningenanser regeringen att det är angeläget att följa kostnadsutvecklingen och attförsöka förbättra underlaget när det gäller stmkturellt betingadekostnadsvariationer inom kollektivtrafiken. Någraremissinstanser har framfört att fördelningen av tillägg och avdrag mellankommunema och i ett län skall ske utifrån den faktiskakostnadsfördelningen, i stället för den normala (genomsnittliga) fördelningen.Det skulle bl.a. innebära en viss omfördelning av skatteintäktema i länet.Vidare skulle kostnadsutjänmingen för kommuner respektive landsting inte längregå jämt upp. Frågan bör behandlas inom ramen för det fortsatta arbetet med attutveckla kostnadsutjämningen. Insatserför personer med funktionshinder Enkostnadsutjämning för insatser för personer med funktionshinder, vari ingåromsorger om psykiskt utvecklingsstörda, kan utformas först när ett bättreunderlag om kostnadsskillnader finns tillgängligt och bör även Prop.1994/95:150 kopplas till frågan om betalningsansvaret för den berördamålgmppen. Senastden skall huvudmannaskapet för omsorgema om psykisktutvecklingsstörda vara överfört från landstingen till kommunerna. Det innebäratt en kostnadsutjänming då kan behöva ske mellan kommunema. Detfinns två problem när det gäller kostnadsfördelningen. Den ena gällersnedfördelningen av kostnadema mellan kommunerna inom ett län. Detta problemhar övergångsvis kunnat lösas genom mellankommunal utjämning inom länet. Detandra gäller snedfördelningar av kostnader mellan länen, i första hand avseendes.k. utomlänspatienter som övergått från vårdhemsvistelse till särskilt boendei vårdhemskommuner. Efter huvudmannaskapsförändringen konmier vårdhemskommunemaatt själva få bära det ekonomiska ansvaret för dessa patienter. Genom enändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade(LSS) kan emellertid landsting och kommuner i vissa fall avtala om kostnadsansvaret.Detta gäller vid flyttningar som ägt mm före . behandlade frågan om kostnadsutjämning inom omsorgema för psykisktutvecklingsstörda. Man kunde inte finna några större stmkturellabehovsskillnader mellan län eller kommuner om man ser till var omsorgstagamaär födda. Däremot konstaterade man att det finns stora kostnadsskillnader sombl.a. beror på var omsorgstagama faktiskt är bosatta, vilket i sin tur har ettsamband med utbudet av vårdresurser. Beredningenbedömde att fömtsättningama för att föreslå en metod för kostnadsutjämning iverksamhet enligt LSS inom ramen för bidrags- och utjämningssystemet förnärviirande är begränsade. De främsta skälen är dels att de viktigasteorsakerna till kostnadsskillnadema inte är tillräckligt kartlagda och dels attöverföringarna av huvudmannaskapet inte är slutförda och reglerade.Socialdepartementet avser att inleda ett arbete som syftar till att kartläggabehovet av en utjänming för kostnadsskillnader mellan kommuner i verksamhetenligt LSS. Vårdav vissa psykiskt störda Eneventuell kostnadsutjämning för vård av vissa psykiskt störda bör utredas närden pågående huvudmannaskapsförändringen från landsting till kommuner är fulltgenomförd. VarkenLandstingsekonomiska utredningen eller beredningen har kunnat bedöma om detfinns stmkturella kostnadsskillnader i den verksamhet som övertas av kommunema.Utformningen av en kostnadsutjämning beror också på hur de ekonomiskaregleringama görs. Fråganom en eventuell kostnadsutjämning för vård av vissa psykiskt störda bör därförbehandlas när regleringen av huvudmaimaskapsföränd-ringen är slutförd. Utjämninginom länen Prop. Bilaga7 Det finns olika former för inomregional eller mellankommunalutjänming inom ett län, vilka regleras genom olika lagar. IStockholms län finns en inomregional utjänming av skatteinkomster som reglerasi lagen (1982:1070) om skatteutjämning i landstingskommun,enligt vilken har rätt att länrna bidrag och lån till kommunernainom i syfte att främja skatteutjämningen. Mellankommunalasystem för kostnadsutjämning finns inom verksamhetsområdena särskola ochomsorger om psykiskt utvecklingsstörda. De speciallagar som reglerar dessaverksamheter innehåller också en särskild bestämmelse som ger kommunema inomett län rätt att länrna bidrag till varandra om det behövs förkostnadsutjänming. Inomregionaltsamarbete kring kollektivtrafiken regleras i lagen (1978:438) om huvudmannaskapför viss kollektiv persontrafik, enligt vilken kommuner och landsting har gemensamtansvar för kollektivtrafiken och kan göra upp mellan sig om fördelningen avkostnadema. Inomregionalsamverkan kan även ske i form av kommunalförbund. Ettnationellt system som innebär en långtgående utjänming av inkomster ochstmkturellt betingade kostnadsskillnader skulle i princip inte behövakompletteras med särskilda regionala system med delvis samma syfte. Meddet föreslagna systemet kvarstår emellertid vissa olösta problem. För vissaverksamheter är det svårt att i ett nationellt system för kostnadsutjämningfånga upp de inom en region varierande behoven. I verksamheter därhuvudmannaskapets fördelning skiljer sig mellan länen blir därförkostnadsutjämningen sned. Fråganom behovet av och formema för inomregional och mellankommunal utjämning börövervägas ytterligare. Detta bör lämpligen ske i samband med beredningen avRegionberedningens betänkande. Preliminärt utfall av den föreslagna kostnadsutjämningen I följande tabell redovisas ett preliminärt utfall av denföreslagna kostnadsutjämningen för för kommuner respektive landsting. TahtVL 1.11 Kostnadsutjämning mellan kommuner respektivelandsting. Tillägg och avdrag länsvis i 1995 ärs nivå Kronor perinvånare, exkl. införanderegler Prop.1994/95:150 Bilaga 7 1.3.5 Generellt statsbidrag till kommuner och landsting 1994/95:150 Bilaga 7 Regeringensförslag: avskaffas det statliga utjämningsbidraget tillkommuner samt skatteutjänmingsbidraget till landsting. Frånoch med avskaffas den del av ersättningama till sjukvårdshuvudmännenm.m. som avser ersättning för sjukresor. Frånoch med avskaffas statsbidraget till missbmkarvård och ungdomsvård. Frånoch med avskaffas det nuvarande generella avdraget frånskatteinkomstema för såväl kommuner som landsting Tvånya statsbidrag införs : generellt statsbidrag till kommuner respektivegenerellt statsbidrag till landsting. Bidragen fördelas med ett för kommunerrespektive ett för landsting enhetligt belopp per invånare i november året förebidragsåret. Dekommuner som inte ingår i landsting betraktas i bidragshänseende som bådekommun och landsting. Enöverföring av bidrag mellan kommuner och landsting får ske för att regleraöver- och underskott i inkomst- och kostnadsutjämningen. Beredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Förslaget om att inordnaen del av vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmän m.m. i det generellastatsbidraget framfördes av Landstingsekonomiska utredningen, och harbekräftats av beredningen. Förslagetom att avskaffa statsbidraget till missbmkarvård och ungdomsvård framfördesredan år 1991 av kommunalekonomiska kommittén, och har aktualiserats i 1995 årsbudgetproposition. Remissinstanserna: Av deremissinstanser som kommenterar förslaget om ett generellt statsbidrag finns enkraftig majoritet som förespråkar förslaget. Vissa remissinstanserföreslår i stället ett statsbidrag som är differentierat mellan kommunerrespektive landsting, och där fördelningskriteriema gmndas på regionalpolitiskahänsyn. Ett fåtal remissinstanseranser att statsbidragen i större utsträckning borde ges direkt till hushållenför att dessa skall kunna köpa de aktuella tjänstema. Ingenremissinstans har motsatt sig förslaget att inordna delar av ersättningama tillsjukvårdshuvudmäimen i det generella bidraget. Många remissinstanser tari anslutning till frågan om statsbidragets konstmktion också upp den bredarefrågan om statsbidragens totala nivå och finansieringsprincipens tillämpning.En synpunkt som många kommuner och har framfört ärrisken för att statsbidragen med den föreslagna konstmktionen blir lättare attdra ner eftersom det slår lika för alla. Man anser därför att införandet av ett generellt,invånarbaserat statsbidrag måste kombineras med ökad respekt Prop.1994/95:150 för finansieringsprincipen och för kommunsektoms finansiellautrymme. Kommunförbundetanser också att ett extra skatteutjämningsbidrag bör övervägas. Skälenför regeringens förslag: Utjänmingen av kostnader och intäkter mellan kommunerrespektive mellan landsting skall enligt regeringens förslag fr.o.m. år 1996ske genom en omfördelning av skatteinkomster och inte genom statliga tillskott.Statsbidragen bör därför fördelas som ett generellt bidrag. Regeringen föreslåratt två nya statsbidrag inrättas, ett generellt statsbidrag till landsting ochett generellt statsbidrag till kommuner. De landstingsfria kommunerna betraktasi detta sammanhang som både kommun och landsting, dvs. de erhåller bidrag ibåda delsystemen. Statsbidragen bör fördelas med ett fast belopp per invånareför kommuner och ett fast belopp per invånare för landsting. Beloppenfastställs utifrån de bidragsmedel som anslås av och utifrånantalet invånare året före bidragsåret. Det nuvarandeutjämningsbidraget till kommuner och skatteutjäm-ningsbidraget till landstingkan därmed upphöra. Utjänmingsbidraget uppgår till ca 38 miljarderkronor. Skatteutjänmingsbidraget uppgår till ca 7,5 miljarder kronor.Motsvarande medel bör tillföras det föreslagna generella bidraget till kommunerrespektive landsting. Detersättnings- och bidragssystem som gäller för hälso- och sjukvården infördesår genom den s.k. Dagmarreformen. Efter olika justeringar och förändringarhar det samlade beloppet successivt reducerats och uppgår till . Årliga överenskommelser om ersättningamas ändamål ochfördelning träffas mellan regeringen () ochLandstingsförbundet, och ges tillkänna genom en särskild skrivelse.Den senaste redovisades i regeringens skrivelse 1994/95:141 med redogörelse fören överenskommelse om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. för år1995. Delarav ersättningama till sjukvårdshuvudmännen fördelas enligt likartade kriterieroch med likartat syfte som den kostnadsutjämning för hälso- och sjukvård somregeringen föreslår. Det gäller främst ersättningen för sjukresor. Övrigadelar av ersättningama är i stor utsräckning knutna till vissa särskildaåtgärder eller ändamål, och berörs inte i detta sammanhang. Ersättningen försjukresor fördelas utifrån en historisk fördelning av kostnadema för sjukresoroch har bl.a. samband med stmkturella faktorer som avstånd m.m. Ersättningenuppgår till . Eftersom behovsskillnader på gmnd avglesbygdsförhållanden beaktas i den föreslagna kostnadsutjänmingen för hälso-och sjukvård föreslås ersättningen för sjukresor avvecklas ochmotsvarande medel tillföras det föreslagna generella bidraget till landsting. Statsbidragettill missbmkarvård och ungdomsvård är ett riktat bidrag till kommunemaskostnader för öppenvård inom missbmks- och ungdomsområdet. Dämtöver svararstaten för viss institutionsvård inom området. Det riktade bidraget fördelasenligt kriterier som gmndar sig på ettgenomsnitt av nyttjade vårdagar inom den slutna missbmkar- och Prop.1994/95:150 ungdomsvården. Bidraget avseende uppgår till 430 miljonerBilaga . I den föreslagna kostnadsutjämningen för individ- ochfamiljeomsorg beaktas kommunemas sociala stmktur, vilken fångas med ett antalindikatorer på sociala problem. Eftersom dessa indikatorer även samvarierar medkostnadema för missbmkarvård bör det riktade statsbidraget avvecklas fr.o.m. år1996. Motsvarande medel bör tillföras det generella bidraget till kommuner. Ar1993 infördes ett invånarbaserat avdrag från kommunemas och landstingensskattemedel. Bakgmnden till avdragen var följande. Det nya bidragssystem sominfördes 1993 byggde på tanken att penningströmmen mellanstaten och kommunsektom skulle vara en "nettoström", och attekonomiska regleringar skulle kunna göras genom en anpassning av bidragsnivån.Bidragssystemet var ett tillskottssystem, dvs. alla kommuner garanterades en såhög skattekraft som bidragsramen tillät. Den garanterade nivå som medgavs medtillgängliga bidrag omfattade inte de kommuner som har de högst skattekraft,vilka således inte heller skulle omfattas om ekonomiska regleringar gjordesgenom anpassning av bidragsnivån. Motsvarande problem fanns för landstingen.Därför infördes ett avdrag i kronor per invånare från skattemedlen isyfte att göra generella regleringar av de ekonomiska effektema mellan statenoch kommuner respektive landsting av vissa förändringar, i första hand rörandedet kommunala skatteunderlaget och arbetsgivaravgiftema (prop. 1992/93:123,bet. 1992/93:FiU2, rskr. 1992/93:119). Avdragsbeloppen har därefter ändrats vidflera tillfällen för att anpassas till nya förändringar som vidtagits och sompåverkat kommunsektom. uppgår avdraget från kommunemas skattemedeltill per invånare i kommunen. Avdraget från landstingensskattemedel uppgår till per invånare i . För delandstingsfria kommunema uppgår avdraget till per invånare. Iavsnitt 1.2.5 föreslår regeringen en ändring av avdragen för andra halvåret1995. Totalt uppgår summan av avdragen för kommunerna till 8 269 miljonerkronor och för landstingen till .