prop · GH03162 · 1994-01-01 00:00:00 — Den i gällande lag angivna möjligheten för myndighet att ändra gränserna för områdeskoncession har med vissa mindre ändringar behållits. Möjligheten avser numera nätkoncession för område. Den kan användas för gränsändringar under löpande koncessionstid. Syftet med en gränsändring skall vara att åstadkomma en mer ändamålsenlig nätverksamhet. I detta begrepp ingår både en lämplig geografisk omfattning och en för prissättning av nätverksamheten lämplig fördelning av olika kundkategorier och nättyper. 2 6 mom. Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av nätmyndigheten. Tillsynen omfattar dock inte frågor om elsäkerhet. får meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Ett föreläggande får förenas med vite. En nätkoncession får helt eller delvis återkallas om koncessionshavaren i väsentlig mån åsidosätter sina skyldigheter enligt 4 mom. eller 7 mom. eller enligt villkor i nätkoncessionen eller om han i följd inte har haft ledningen eller ledningsnätet i bruk. Frågor om återkallelse av nätkoncession prövas av nätmyndigheten. I början av momentet har tre nya stycken införts. I första stycket anges att nätmyndigheten är tillsynsmyndighet beträffande efterlevnaden av lagen, föreskrifter som meddelats med stöd av lagen och villkor i nätkoncession. Tillsynen omfattar dock inte frågor om elsäkerhet. För sådana frågor har regeringen tidigare utsett till tillsynsmyndighet. De viktigaste föreskrifterna som nätmyndigheten kommer att få ägna tillsynsverk- samheten åt är föreskrifterna om koncessionshavarens skyldigheter enligt 2 4 mom. och 7 mom, främst då skäligheten av koncessionshavarens tariffer. Enligt uttryckliga föreskrifter i nämnda moment har nätmyndigheten att pröva frågan om dessa skyldigheter. Det förutsätts därvid att det ofta är en enskild konsument som anmäler något visst förhållande till nätmyndigheten. När så har skett beträffande exempelvis tarifferna kan nätmyndigheten nöja sig med att avgöra den fråga som har anmälts men den kan också utvidga prövningen till att avse en mer generell prövning av koncessionshavarens tariffer. Det sistnämnda sker då inom ramen för tillsynsansvaret. Inom ramen för detta ansvar kan nätmyndigheten naturligtvis helt på eget initiativ ta upp olika frågor till bedömning. Tillsynsansvaret omfattar också de skyldigheter som, enligt 7 mom. andra stycket, åvilar revisor hos nätföretag. I 23 finns en föreskrift om att tillsynsmyndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. En sådan begäran får, enligt 26 , förenas med vite. I 24 föreskrivs att tillsynsmyndigheten för tillsynen har rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder. Det föreskrivs också att polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för tillsynen. I andra stycket finns en bestämmelse som ger nätmyndigheten möjlighet att meddela förelägganden att fullgöra de skyldigheter som omfattas av tillsynen. Ett sådant föreläggande kan, enligt tredje stycket, förenas med vite. Bestämmelser om viten finns i lagen (1985:206) om viten. I det stycke som blir momentets fjärde stycke avhandlas möjligheten att återkalla en nätkoncession. Stycket har omarbetats i språkligt hänseende. Den enda sakliga ändringen är att återkallelse nu kan ske också då koncessionshavaren har åsidosatt sina skyldigheter enligt 7 mom. I det stycke som blir momentets femte stycke anges vilken myndighet som prövar frågor om återkallelse av koncession. är det regeringen eller den myndighet regeringen utser som prövar dessa frågor. anges att endast nätmyndigheten skall pröva dessa frågor. Myndighetens beslut kan enligt 31 överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Därigenom garanteras att den som får sin nätkoncession återkallad alltid har möjlighet att få frågan prövad av domstol. 2 7 mom. Nätverksamhet skall ekonomiskt redovisas skilt från annan verksam- het. Nätverksamhet skall redovisas i enlighet med bestämmelserna i bokföringslagen (1976:125) och 11 kap. aktiebolagslagen (1975:1385). Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten får meddela ytterligare föreskrifter om redovisning av nätverksamhet. Regeringen får därvid föreskriva undantag från bestämmelserna i bokföringslagen och 11 kap. aktiebolagslagen. Revisor hos den som bedriver nätverksamhet skall särskilt granska redovis- ningen av nätverksamheten. Revisorn skall i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om redovisningen av nätverksamheten skett enligt gällande be- stämmelser. Intyget skall av revisorn ges in till nätmyndigheten. Regeringen får meddela föreskrifter om revision av nätverksamhet. Avgifter och övriga villkor för överföring av ström och anslutning till ledning (nättariffer) skall vara skäliga och utformade på sakliga grunder. Nättariffer för område, utom engångsavgift för anslutning, får dock inte utformas med hänsyn till var inom området en anslutning är belägen. Nättariffer för överföring av ström skall utformas så, att betald avgift för en anslutning ger rätt att använda det elektriska nätet inom landet, med undantag för utlands- förbindelserna. Vid bedömning av en nättariffs skälighet skall särskilt beaktas konsumentintresset. Hänsyn skall dessutom tas till kravet på en rimlig avkastning i nätverksamheten. Vid skälighetsbedömningen skall nättariffen för varje koncessionsområde bedömas för sig. Den som har nätkoncession skall på begäran utan dröjsmål lämna skriftlig uppgift om nättariffer och övriga villkor för överföring eller anslutning. Vid begäran om ny anslutning skall uppgiften om villkoren lämnas inom skälig tid. Den skriftliga uppgiften skall innehålla en upplysning om möjligheten att hos nätmyndigheten begära prövning enligt 4 mom. sista stycket. Frågor om koncessionshavarens skyldigheter enligt första och femte styckena prövas av nätmyndigheten. I detta moment behandlas andra delen av de föreskrifter som gäller kon- cessionshavarens skyldigheter nämligen principerna för tariffsättning och redovisning av nätverksamheten. Den första delen, anslutnings- och överföringsskyldigheten, behandlas i 4 mom. Enligt de föreslagna ändringarna i ellagen skall de elektriska ledningarna/- ledningsnäten vara tillgängliga på icke diskriminerande villkor för alla som önskar överföra ström på dem. Den som har koncession på dessa ledningar eller ledningsnät har dock ett monopol på denna verksamhet och saknar därigenom i stor utsträckning incitament till prispress och effektivisering. Det är därför viktigt att priser och övriga villkor för nättjänster (nättariffer) redovisas öppet samt att skäligheten i tariffsättningen kan granskas av det allmänna. För att det skall vara möjligt att bedöma om tarifferna är skäliga krävs att nätverksamheten inte belastas med kostnader och intäkter som inte är hänförliga till själva nätverksamheten. I första stycket anges dels att nätverksamhet skall särredovisas, dels hur redovisningen skall ske. Dessa skyldigheter gäller alla juridiska personer, inklusive stat och kommun, som driver nätverksamhet. I 1 i den föreslagna lagen om handel med el, m.m. stadgas att en juridisk person som driver produktion av eller handel med el inte får bedriva nätverksam- het. I övrigt får dock nätverksamhet bedrivas tillsammans med annan verksamhet. Så snart det i ett företag bedrivs verksamhet som inte faller under definitionen av nätverksamhet i 1 ellagen skall nätverksamheten ekonomiskt redovisas för sig. Verksamhet som inte räknas som nätverksamhet kan finnas även hos företag som annars enbart driver nätverksamhet. Exempelvis kan personal som är anställd för byggande och underhåll av ledningar tillfälligtvis användas för att utföra entre-prenadarbeten åt ett annat företag. En sådan verksamhet får alltså inte redovisas som nätverksamhet. De krav som bör uppställas på den särskilda redovisningen för nätverksamhet har diskuterats i avsnitt 10.3 i den allmänna motiveringen. En utgångspunkt för kraven på särredovisningen är att bestämmelserna i bokföringslagen skall tillämpas i största möjliga utsträckning. Detsamma gäller bestämmelserna i 11 kap. aktiebolagslagen, som alltså blir tillämpliga även om nätverksamheten inte bedrivs i aktiebolagsform, t.ex. i ett kommunalt verk. Mera detaljerade föreskrifter om redovisningen bör lämpligen utfärdas av regeringen eller nät- myndigheten. Regeringen bör därvid få bemyndigande att meddela föreskrifter som innebär undantag från bokföringslagens och aktiebolagslagens bestämmelser. Sådana undantag kan bli aktuella då nätverksamheten bedrivs endast som en del av ett företags verksamhet. I andra stycket anges de särskilda uppgifter som revisorerna hos företag med nätverksamhet är skyldiga att utföra. De som bäst kan kontrollera om reglerna angående särredovisning följts är företagens revisorer. Revisorerna skall därför upprätta ett särskilt intyg som skall innehålla ett utlåtande i frågan om redovisningen av nätverksamheten har upprättats enligt gällande bestämmelser. Detta intyg skall revisorn ge in till nätmyndigheten som på grundval av intyget kan vidta åtgärder mot ett nätföretag som inte uppfyllt kraven på redovisning av nätverksamheten. Lagrådet har anmärkt att nätverksamhet kan bedrivas av den som inte enligt andra regler har skyldighet att ha auktoriserad eller godkänd revisor, t.ex. en kommun. Regeringen bör därför, enligt Lagrådets uppfattning, få möjlighet att uppställa sådana kompetenskrav för revisor hos den som bedriver nätverksamhet. I enlighet med Lagrådets förslag har i andra stycket tagits in ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om revision av nätverksamhet. Tredje stycket, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller regler om koncessionshavarens tariffsättning för nättjänster. I enlighet med Lagrådets förslag inleds stycket med en definition av begreppet nättariff. Härmed avses avgifter och övriga villkor för överföring av ström och anslutning till ledning. Nättariffer skall vara skäliga och utformade på sakliga grunder. Att nättariffer skall vara skäliga framgår redan av 4 mom., där det stadgas att den som har nätkoncession är skyldig att på skäliga villkor dels ansluta en anläggning till ledningen eller ledningsnätet, dels överföra ström åt annan. Hur skäligheten skall bedömas behandlas i fjärde stycket. Att nättariff skall utformas på sakliga grunder innebär att nättarifferna skall vara objektiva och icke-diskriminerande. Kunder får indelas i grupper efter kostnadsbild, t.ex. kunder med elvärme eller tidstariff. Kunder inom samma kundkategori skall däremot ha samma nättariff. En typ av kundindelning är dock enligt detta särskilda stadgande i lagen inte tillåten. Nättariff för område får inte utformas med hänsyn till var inom området en anslutning är belägen. Det innebär att geografiska indelningar inte får göras, t.ex. med en tariff för tätort och en annan för kringliggande lands- bygd. Zon-indelningar efter avstånd från en viss punkt är inte heller tillåtna. Det finns dock ett undantag från detta förbud för avståndsberoende avgifter, nämligen engångsavgifter som skall täcka merkostnader vid en anslutning. Engångsavgiftens storlek skall på så sätt kunna motsvara merkostnader för t.ex. en nybyggd anslutning. Nättariffer för nätkoncession för linje får däremot variera med hänsyn till var anslutningspunkten är belägen. Det är alltså exempelvis på storkraftnätet tillåtet med högre avgifter för uttag av kraft i och lägre i norra . Även på regionala nät får avståndsberoende taxor förekomma. För att underlätta handeln med el skall kunder, både producenter och konsu- menter, bara behöva avtal med en nätägare, nämligen ägaren av det nät på vilket kunden har en anslutningspunkt. En producent som är ansluten till en regionled- ning skall alltså betala nättariff till ägaren av regionledningen. Det förutsätts att regionnätsägaren i sin tur betalat avgift till storkraftnätet och att den kostnaden lagts in i nättariffen för regionnätet. En konsument, som har en uttagspunkt på ett lokalt nät, betalar på motsvarande sätt sin nättariff till ägaren av det lokala nätet. I den tariffen ingår lokalnätsägarens kostnader för regionnät och storkraftnät. Sistnämnda kostnader kan alltså, som framgått av det närmast föregående stycket, vara olika beroende på var i landet det lokala nätet är beläget och vid vilken punkt det är anslutet till ett regionalt nät. En anslutning innebär alltså att man har tillgång till hela det elektriska nätet inom landet och man kan därmed träffa avtal om köp av el med vilken elleverantör som helst inom landet. Denna regel om tillgång till hela det elektriska nätet inom landet gäller dock inte utlandsförbindelserna. Dessa förbindelser utgörs av ledningar som från någon punkt på det svenska elnätet går mot och över en riksgräns. Några anslutningar finns inte på dessa ledningar och sådana kommer av praktiska skäl heller inte att bli aktuella . Syftet med utlandsförbindelserna är alltså uteslutande att överföra ström från det svenska elnätet till ett utländskt elnät eller vice versa. Tillgång till utlandsförbindelserna för överföring till eller från förutsätter därför särskilt avtal med ägaren av utlandsförbindelsen. Denne har skyldighet att på skäliga villkor överföra ström. Men det finns risk för brist på ledig kapacitet när det gäller dessa för- bindelser, och uppstår sådan brist måste tillgänglig kapacitet på något sätt fördelas. Överföringsrättigheter som inte utnyttjas bör inte tillåtas blockera ledningen, utan förbindelsen skall utnyttjas optimalt. Hänsyn måste dessutom tas till förhållandena i utlandet. Ägaren av utlandsförbindelsen är såsom innehavare av nätkoncession ansvarig inför nätmyndigheten, om en missnöjd motpart begär prövning av om villkoren för överföring är skäliga. I fjärde stycket anges vilka kriterier som skall användas vid bedömningen av en nättariffs skälighet. Denna fråga har behandlats i den allmänna motiveringen under avsnitt 10.4. Som den viktigaste faktorn, vilken skall beaktas, angavs i det till Lagrådet remitterade förslaget nätföretagets prisutveckling. Efter påpekande från Lagrådet, som ansåg att bestämmelsen inte syntes ge en riktig upplysning om vad som avsågs, anges nu i stället konsumentintresset som den viktigaste faktorn. Härmed avses konsumenternas intresse av låga och stabila nättariffer. Under normala förhållanden kan det ofta bli den enda faktorn som beaktas. Vid mer speciella förhållanden måste dock även andra omständigheter tillåtas inverka på skälighetsbedömningen. Dessa faktorer sammanfattas i lagtexten som kravet på en rimlig avkastning i nätverksamheten. Omständigheterna i det enskilda fallet får då avgöra vilken tyngd dessa faktorer skall få vid skälighetsbedömningen. Om exempelvis nätföretagets kostnader är ovanligt stora till följd av gjorda investeringar eller av att man erbjuder större leveranssäkerhet än vanligt bör detta få inverka i höjande riktning på tarifferna. Om kostnaderna däremot beror på en mindre skicklig ledning av företaget bör detta inte få inverka på tariffsättningen. I sista meningen anges att vid skälighetsbedömningen av en nättariff varje koncessionsområde skall behandlas för sig. Detta innebär att det är prisutvecklingen i det aktuella området som skall beaktas. Även andra kriterier kan, som nämnts, beaktas. En förutsättning är dock att de på något sätt har påverkat nätverksamheten i det aktuella området. Som har anförts i den allmänna motiveringen under avsnitt 10.6 avser regeringen att uppdra åt nätmyndigheten att , efter kontakter med nätföretagen, publicera vissa nyckeltal som skall ligga till grund för skälighetsbedömningen. Dessa nyckeltal blir inte bindande föreskrifter utan kommer att tjäna som vägledning vid bedömningen. Nyckeltalen kan komma att frångås på grund av andra omständigheter som också skall beaktas. Femte stycket innehåller bestämmelser om skyldighet för koncessionshavaren att lämna uppgifter av olika slag. Nättariffer skall vara öppna och tillgängliga för alla som önskar ta del av dem. Uppgifterna skall finnas i skriftlig form och de skall lämnas ut utan dröjsmål. När uppgiften gäller villkor för ny anslutning finns inte alltid en färdig nättariff att hänvisa till. För att ta fram sådana individuella uppgifter behöver koncessionshavaren . Det räcker i dessa fall om uppgiften lämnas inom skälig tid. Vad som är skälig tid får bedömas från fall till fall. Koncessionshavaren skall i den skriftliga uppgiften också upplysa om möjlig- heten att göra anmälan hos nätmyndigheten och begära prövning enligt 4 mom. sista stycket. I sjätte stycket, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, stadgas att nätmyndigheten prövar frågor om koncessionshavarens skyldigheter enligt detta moment. De frågor det gäller är skyldigheten att redovisa nätverksamheten enligt föreskrifterna i första stycket och skyldigheten att lämna vissa uppgifter enligt femte stycket. 2 8 mom. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten får, om det finns särskilda skäl, medge att en elektrisk starkströmsledning får dras fram redan innan behövlig nätkoncession har meddelats eller att en trans- formator- eller kopplingsstation får byggas utan hinder av bestämmelsen i 1 mom. tredje stycket. När ledningen är färdig att tas i bruk får, i den ordning som regeringen föreskriver, tillstånd lämnas att tills vidare begagna ledningen i avvaktan på att koncessionsansökningen slutligt prövats. Enligt den ändrade lydelsen av paragrafen kan regeringen numera bara bemyndiga nätmyndigheten att meddela sådana beslut som nämns i paragrafen. 3 1 mom. Upphör en nätkoncession att gälla är den som senast haft kon- cessionen skyldig att ta bort ledningen med tillhörande anläggningar och vidta andra åtgärder för återställning om detta behövs från allmän eller enskild synpunkt. Frågan om skyldighet att vidta sådana åtgärder prövas av nätmyndigheten. Prövningen skall ske i samband med att koncessionen upphör. Om den som har haft nätkoncessionen inte iakttar vad som har ålagts honom, får nätmyndigheten vid vite förelägga honom att fullgöra sina skyldigheter. 3 2 mom. Har en elektrisk starkströmsledning dragits fram utan nätkoncession, där detta behövs, får nätmyndigheten förelägga ledningens innehavare att ta bort ledningen med tillhörande anläggningar och vidta andra åtgärder för åter- ställning, om detta behövs från allmän eller enskild synpunkt. Föreläggandet får förenas med vite. 3 3 mom. Om annans mark behöver tas i anspråk för sådana återställningsåt- gärder som avses i 1 eller 2 mom., får nätmyndigheten besluta att tillträde till marken skall lämnas . Återställningsåtgärderna skall utföras så, att minsta skada och intrång vållas. Byggnader får uppföras eller vägar byggas endast om markens ägare och den som har nyttjanderätt eller servitut avseende marken samtyckt till det eller nätmyndigheten lämnat tillstånd till åtgärden. Tillstånd får lämnas endast om åtgärden är oundgängligen nödvändig för att återställningsåtgärderna skall kunna vidtas. Föranleder återställningsåtgärderna skada eller intrång, skall ersättning härför utgå. Talan om ersättning väcks vid den fastighetsdomstol inom vars område marken eller större delen därav ligger. Paragrafen har sin motsvarighet i 3 i den gällande lydelsen av ellagen. Vissa ändringar av redaktionell karaktär har skett. Den enda sakliga ändring som företagits är att det enligt förslaget endast är nätmyndigheten som kan besluta om de åtgärder eller tillstånd varom stadgas i paragrafen. Enligt den gällande ellagen åvilar det regeringen eller den myndighet regeringen utser att besluta i dessa frågor. Bestämmelsen om att ett vitesföreläggande skall delges har också tagits bort från paragrafens 1 och 2 mom. Detta innebär dock ingen saklig ändring eftersom en bestämmelse av motsvarande innebörd återfinns i 2 lagen (1985:206) om viten. Viteslagen är tillämplig då nätmyndigheten utfärdar vitesföreläggande. 15 Regeringen eller den eller de myndigheter som regeringen bestämmer får, i den mån det behövs från elsäkerhetssynpunkt eller av hänsyn till driftsäkerheten hos det nationella elsystemet, meddela föreskrifter om kontroll, provning eller besiktning samt andra föreskrifter som angår elektriska anläggningar, anord- ningar avsedda att anslutas till sådana anläggningar, elektrisk materiel eller elektriska installationer. I paragrafen ges en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att, om det behövs från elsäkerhetssynpunkt, meddela närmare föreskrifter av säkerhetskaraktär. har Elsä- kerhetsverket ansvaret för det svenska elsäkerhetsarbetet. Verket har fått regeringens förordnande att utfärda föreskrifter med stöd av paragrafen. Ett tillägg har gjorts i paragrafen varigenom motsvarande föreskrifter kan meddelas också när driftsäkerheten hos det nationella elsystemet påkallar det. Produktionsanläggningar och nät som skall anslutas till storkraftnätet måste uppfylla vissa tekniska och driftsäkerhetsmässiga krav. Sådana förhållanden kan visserligen regleras i anslutningsavtal men det kan också vara nödvändigt att utfärda närmare föreskrifter om vilka krav som skall ställas på sådana an- läggningar. Regeringen kommer att bemyndiga den myndighet som får systemansvaret enligt 15 a att utfärda sådana föreskrifter. 15 a Den myndighet regeringen utser skall ha systemansvaret för elektrisk ström. Med systemansvar för elektrisk ström avses det övergripande ansvaret för att elektriska anläggningar samverkar driftsäkert så att balans inom hela eller delar av landet kortsiktigt upprätthålls mellan produktion och förbrukning av ström. Enligt vad regeringen närmare föreskriver får den systemansvariga myndigheten, i den utsträckning det behövs för att kunna utöva systemansvaret, beordra kraftproducenter att, mot marknadsmässig ersättning, öka eller minska produktionen av ström. Regeringen får utfärda föreskrifter om skyldighet för kraftproducenter och elkonsumenter att till den systemansvariga myndigheten ge in uppgifter om produktion eller konsumtion av ström, som behövs för utövandet av systemansvaret. I denna paragraf, som är ny, behandlas systemansvaret för elektrisk ström. Med detta avses det övergripande ansvaret för att elektriska anläggningar samverkar driftsäkert så att balans inom hela eller delar av landet kortsiktigt upprätthålls mellan produktion och förbrukning av ström. Denna balans är nödvän- dig för att frekvensen skall kunna hållas på nätet. Denna fråga har behandlats i den allmänna motiveringen under avsnitt 8.2. Systemansvaret omfattar hela det nationella elsystemet, dvs. storkraftnätet, de regionala näten och de lokala näten samt till näten anslutna anläggningar för produktion eller nyttjande av ström. Detta innebär dock inte att den systeman- svariga myndigheten skall svara för den direkta driften av hela systemet. Detta uttrycks i lagtexten med att ansvaret är övergripande. Det förutsätts i stället att myndigheten träffar avtal med aktörerna på elmarknaden, varigenom dessa åtar sig att svara för sin egen balanshållning, såsom transitörerna på storkraftnätet gör. kan denna fråga också regleras i de avtal varigenom en produktionsanläggning ansluts till överförings- systemet. Motsvarande avtal kan också ingås med stora konsumenter som är anslutna eller kommer att bli anslutna till systemet. Det innebär alltså att balanshållningen primärt kommer att skötas av främst kraftproducenterna men även de stora elkunderna. Myndigheten kommer dock att ha en samordnande och övervakande funktion. Först då kraftproducenternas egna insatser inte räcker till för att upprätthålla balansen, t.ex. vid större störningar i driften, blir det dags för myndigheten att agera operativt genom att besluta om igångsättning av störningsreserverna.