prop · GH031 · 1994-01-01 00:00:00 — Detta innebär givetvis en ökad risk för oriktiga taxeringar. Exempelvis kan nämnas att vid AFT 92 taxerade ca 24 800 taxeringsenheter. av deklarationerna hade kommit in . gick påminnelse ut till . Slutligen var FTN:a tvungna att taxera utan ledning av deklaration. I landet som helhet kan enligt promemorian följande uppskattningar göras avseende AFT 1990 och 1992. finns ett något säkrare underlag än för AFT 90. Siffrorna anger genomsnittlig procentuell andel av antal dek- lararationer. För sentPåminnelserAnmaningar Sköns- inkomna taxering AFT 1990 5-10 4-8 2-6 1 AFT 1992 25-35 10-20 5-10 1-3 Det kan således konstateras att deklarationsskyldigheten för ett stort antal fastigheter inte fullgörs inom den utsatta tiden. Detta medför att skatteförvaltningen får avsätta betydande resurser till att försöka få in deklarationer som tidspressen ökar på FTN och därmed risken för feltaxeringar. Dessutom är anmaningsförfarandet till sin konstruktion inte lämpligt att använda i dessa situationer där det är fråga om ett större antal försenade deklarationer. Än mindre är anmaning med vite i administrativt hänseende lämpligt. Det kan här nämnas att påminnelse-och anmaningsförfarandet pågår successivt under hela taxeringsperioden fram till och med maj under taxeringsåret. För sent inlämnade fastighetsdeklarationer innebär således ett omfattande merarbete för skattemyndigheterna. Vidare är det enligt min mening av stor vikt att arbetet med fastighetstaxeringen kan integreras med skattemyndigheternas övriga arbetsuppgifter på ett sådant sätt att en större del av arbetet slutförts innan arbetet med inkomst- och förmögenhetstaxeringen påbörjas , vilket påtagligt försvåras om ett stort antal deklarationer kommer in . Mot bakgrund av detta föreslår jag att en förseningsavgift införs i likhet med de regler som finns för inkomsttaxering enligt TL. Nuvarande bötesbestämmelser i 18 kap. 41 § andra stycket för deklarationsförsummelse kan då upphävas. Regleringen av förseningsavgiften föreslås ske i fem nya paragrafer i , 18 kap. 42 - 46 §§ avseende AFT samt en ny paragraf i 26 kap. 4 § avseende särskild fastighetstaxering, SFT. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget. Skälen för mitt förslag: Fastighetens taxeringsvärde har inte alltid någon betydelse för den skatt en fastighetsägare skall betala. Taxeringsvärdet är således inte lämpat att ligga till grund för förseningsavgiftens storlek. Denna bör enligt min mening i stället utgå med ett fast belopp. Med hänsyn härtill finns det inte heller någon anledning att särbehandla aktiebolag. Deras fastigheter är inte svårare att taxera utan ledning av deklaration än andra fastigheter. Samma belopp bör således utgå för samtliga fastighetsägare. Förseningsavgiften bör enligt min mening sättas så högt att den får effekt mot deklarationsförsummelser. Beloppet bör bestämmas med hänsyn till vad som gäller vid inkomsttaxeringen. Om deklarationsskyldig inte har kommit in med allmän fastighetsdeklaration inom föreskriven tid eller har han endast lämnat en deklaration med så bristfälligt innehåll att den uppenbarligen inte är ägnad att ligga till grund för taxering, skall således en särskild avgift (förseningsavgift) påföras honom. Avgiftens storlek föreslås bli . Motsvarande bör gälla vid ett första föreläggande om att lämna särskild fastighetsdeklaration inom . Har fastighetsägare, som utan föreläggande skall lämna fastighetsdek- laration under taxeringsåret inte kommit in med dek- laration eller har han endast kommit in med en deklaration med så bristfälligt innehåll att den uppenbarligen inte är ägnad att ligga till grund för taxering, bestäms för- seningsavgiften till . Motsvarande gäller när skattemyndigheterna, efter det första föreläggandet, ytterligare en gång har förelagt fastighetsägaren att inkomma med särskild fastighetsdeklaration. I de fall en fastighetsägare inte undertecknat deklarationen bör en avgift om tas ut enbart när han under- låter att underteckna efter föreläggande. 5.3 Vem som skall betala förseningsavgiften Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i anför att rutinerna bör utformas så att förseningsavgift inte drabbar den som har godtagbar anledning räkna med att annan delägare fullgör deklarationsplikten och som inte själv fått någon anmodan att deklarera. Liknande synpunkter framförs av länsrätterna i och . Länsrätten i anför att med promemorians förslag om att påföra samtliga delägare till en fastighet förseningsavgift med för var och en av dem finns det risk för att storleken av avgiften mångfaldigas utan att syftet med avgiften, nämligen att en viss deklaration skall lämnas, skiljer sig från normalfallet. Om förslaget vidhålls anser länsrätten att utrymmet för eftergift av förseningsavgiften bör utsträckas att avse samtliga delägare som med stöd av inkommen handling kan anses ej delta i den löpande förvaltningen av fastigheten. Vidare föreslås vissa redaktionella ändringar i lagtexten. Länsrätten i anför beträffande fastigheter med flera delägare följande. Deklarationsblanketter för fastighetstaxering lär i flerägarfall sändas ut endast till en delägare. Skulle deklarationsblanketter sändas till samtliga delägare riskerar skattemyndigheten att få in flera fastighetsdeklarationer med skiftande innehåll, vilket sannolikt skulle medföra ett icke obetydligt merarbete. Länsrätten finner mot bakgrund av det anförda att det framstår som mest ändamålsenligt och praktiskt att förseningsavgift endast skall komma i fråga beträffande den delägare som tillställts deklarationsblanketten eller som av olika skäl bedöms vara den som i deklarationshänseende företräder övriga delägare. Skälen för mitt förslag: Förseningsavgift bör påföras den som är deklarations- skyldig. Ägs fastigheten av flera personer åvilar deklarationsskyldigheten i dessa fall normalt samtliga delägare. I princip bör samtliga ägare påföras för- seningsavgift. Jag anser således att förseningsavgift inte skall kunna påföras endast den som tillställts deklarationsblankett. Påförande av förseningsavgift bör emellertid underlåtas i det fall skattemyndigheten har godtagit en deklaration som inte har undertecknats av samtliga delägare. Skattemyndigheterna bör i praktiken även fortsättningsvis kunna presumera att den som undertecknat deklarationen har åtagit sig deklarationsskyldigheten gentemot övriga delägare. Har deklarationen kommit in , måste den kompletteras eller har den över huvud taget inte kommit in kan det i vissa situationer finnas skäl att efterge förseningsavgiften. Ett sådant exempel är när den faktiska förvaltningen handhas av en delägare. Förseningsavgift bör då kunna efterges för de övriga delägarna. Ett liknande betraktelsesätt borde kunna anläggas även vid utfärdande av föreläggande om att komma in med deklaration eller att komplettera densamma. Vidare bör det presumeras att den som lämnar en uppgift för juridisk persons räkning också skall anses ha haft behörighet att göra detta. Med hänsyn till att förseningsavgiftens främsta syfte är att utgöra ett påtryckningsmedel bör den utgå med för var och en av delägarna även då samtliga påförs avgiften. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Remissinstansernas synpunkter har redovisats i föregående avsnitt (5.3). Skälen för mitt förslag: Vid inkomsttaxering gäller enligt 5 kap. 6 § TL att särskild avgift skall efterges helt, om felaktigheten eller under- låtenheten kan antas ha ett sådant samband med den skattskyldiges ålder, 0sjukdom, bristande erfarenhet eller liknande förhållande att den framstår som ursäktlig. Detsamma gäller om felaktigheten eller underlåtenheten framstår som ursäktlig med hänsyn till uppgiftens beskaffenhet eller annan särskild omständighet eller det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den särskilda avgiften. Regler om eftergift bör enligt min mening utformas i överensstämmelse med vad som gäller vid inkomsttaxering. Vid fastighetstaxering föreligger dock vissa speciella situationer där eftergift bör kunna komma i fråga. Exempelvis föreligger ingen deklarationsplikt för byggnad med värde . Fastighetsägaren får själv göra denna bedömning. I gränsfallen bör enligt min mening inte för stora krav ställas på fastighetsägaren. Vidare bör det i vissa fall kunna medges eftergift när den skattskyldige misstagit sig på de fas- tighetsrättsliga reglerna. Dessa exempel inryms under de grunder som vid inkomsttaxering gäller enligt 5 kap. 6 § TL. Med hänsyn till förseningsavgiftens ringa belopp bör enligt min mening någon regel om nedsättning inte införas. Föreligger eftergiftsgrund som skall beaktas bör förseningsavgiften alltid efterges helt. Vidare bör förseningsavgift inte få påföras sedan den deklarationsskyldige har avlidit. Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om något yrkande om detta inte har framställts, i den mån det föranleds av vad som förekommit i ärendet eller målet om särskild avgift. Närmare rekommendationer om hur eftergiftsgrunderna skall tillämpas bör utfärdas av RSV. 5.5 Inbetalning och debitering, m.m. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget. Skälen för mitt förslag: Enligt Fastighetstaxeringskommitténs förslag bör förseningsavgift debiteras och drivas in som skatt enligt uppbördslagen (1953:272). Bestämmelser om detta bör införas. I övrigt skall den ordning som föreslås gälla för beslut, omprövning och överklagande vid fastighetstaxering även tillämpas vid beslut om förseningsavgift. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget. Skälen för mitt förslag: föreslog att någon anståndsmöjlighet inte skulle finnas vid fastighetstaxeringen. Som motiv för detta framfördes att fastighetsdeklaration av flera skäl inte kunde jämföras med övriga typer av deklarationer. Fastighetsdeklara-tioner kräver bl.a. inte samma arbetsinsats och det är mer sällan som man anlitar med- hjälpare. Dessutom innebär fastighetstaxeringen att man skall lämna uppgifter om sådant som fastighetsägaren till stor del känner till på förhand och som inte kräver någon närmare utredning. Det förelåg därför enligt kommittén inte något behov av sådana generella anstånd som meddelas vid inkomsttaxering. Jag delar emellertid den bedömning som regeingen gav uttryck för i prop. 1985/86:160 att en förseningsavgift torde kräva uttryckliga regler om anstånd med deklarationens avlämnande. I annat fall torde deklarationsskyldiga till stor del komma att få eftergift av avgiften. Även vid fastighetstaxering bör således en fastighetsägare ha rätt att få anstånd med avlämnande av deklaration genom att regler efter mönster från TL infördes i FTL. uttalat torde detta emellertid bli mer sällan förekommande än vid inkomsttaxering. Dessutom bör ett anståndsförfarande knappast kräva samma administrativa insats som läggs ner på att få in uteblivna fas- tighetsdeklarationer. Om någon visar att han är förhindrad på grund av särskilda omständigheter att lämna deklaration inom föreskriven tid, bör han således efter ansökan beviljas anstånd med att lämna deklarationen. Anstånd bör inte utan att den finns synnerliga skäl få medges längre än till utgången av februari månad under taxeringsåret. Närmare rekommendationer om anstånd bör utfärdas av RSV. Regleringen föreslås ske genom en ny paragraf i FTL, 18 kap. 9 a §. 6 Ändring av fastighetstaxeringsbeslut 6.1.1 Omprövning på begäran av Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget. Länsrätten i anför att det förhållande att omprövnings-tiden kommer att anges till medan tiden mellan två fastighetstaxe-ringar är kan innebära en nackdel för fastighetsägaren i detta sammanhang. Skälen för mitt förslag: Vid inkomsttaxering får den skattskyldige efter taxeringsårets utgång skriftligt begära omprövning av skattemyndighetens beslut i fråga som kan ha betydelse för beskattningen eller annat ekonomiskt mellanhavande med det allmänna. Har ansökan kommit in inom perioden får skattemyndigheten fatta beslut även efter omprövningsperiodens utgång. Gör den skattskyldige sannolikt att han inte fått kännedom om taxeringsbeslutet, skattsedel eller annan handling med uppgift om skattens storlek före femårsperiodens utgång, får en begäran om omprövning komma in från den dag han fick sådan kännedom. Omprövning av frågor avseende samma års taxering kan ske . Även samma fråga kan omprövas . En förutsättning för omprövning är att frågan inte får vara föremål för domstols prövning avseende det ifrågavarande taxeringsåret. Är så fallet skall yrkandet om omprövning avvisas. Ett beslut om avvisning kan överklagas. Omprövningsförfarandet vid inkomsttaxeringen bör enligt min mening i allt väsentligt kunna överföras även till fastighetstaxeringen. FTN:s beslut får, om inte nytaxering sker, verkan från ingången av det taxeringsår då taxeringen sker till ingången av det taxeringsår då allmän fastighetstaxering sker nästa gång. Vid särskild fastighetstaxering fastställs i detta fall nästföregående års taxering oförändrad. Ompröv- ningsbeslut bör därför gälla för samtliga efterföljande år om inte nytaxering sker något av dessa år. En förlängning av den femåriga omprövningstiden bör inte kunna åstadkommas genom att fastighetsägaren begär omprövning av den särskilda fastighetstaxeringen om inte ny taxering verkställts eller när omprövningen avser att skattemyndigheten inte tagit upp fastigheten för ny taxering. Ett beslut om ny taxering får dock givetvis omprövas. Vid fastighetstaxering kan det förekomma att en uppgift i beslutet inte har någon betydelse för taxeringsvärdet men däremot i annat sammanhang. I praktiken har det visat sig att exempelvis åsatt typkod kan ha betydelse för beviljande av lån. Omprövningsmöjligheten bör generellt omfatta situationer när fastighetstaxer- ingsbeslutet kan ha ekonomisk betydelse. Möjligheten till omprövning bör, på samma sätt som vid inkomsttaxe-ringen, gälla efter taxeringsårets utgång. Fastighetsägaren har således möjlighet att begära omprövning under hela den löpande taxe-ringsperioden, med andra ord från en allmän fastighets-taxering till nästa allmänna fastighetstaxering. Motsvarande bör gälla även vid särskild fastighetstaxering. Även vid denna bör omprövningsfristen således omfatta efter taxeringsårets utgång. En fastighet kan byta ägare som omprövningsfristen omfattar. Även den nye ägaren bör därför ha möjlighet att begära omprövning efter utgången av taxeringsåret. Den nye ägaren bör emellertid enligt min mening inte ha omprövningsrätt om det efter detta taxeringsår men före den nye ägarens förvärv har verkställts en allmän fastighetstaxering eller en ny taxering vid särskild fastighets-taxering eftersom den förstnämnda taxeringen då inte har betydelse för honom. Införandet av ett omprövningsförfarande vid fastighetstaxeringen motsvarande det som finns vid inkomsttaxeringen innebär en väsentligt utökad möjlighet för fastighetsägaren att få fastighetstaxeringen omprövad mot vad som gäller . Någon ytterligare utsträckning av omprövningstiden utöver vad som föreslås i promemorian är därför enligt min mening inte motiverad. Även enligt dagens regler kan såväl den gamla som den nya ägaren i vissa fall överklaga ett fastighetstaxeringsbeslut. Vidare får var och en av olika delägare enligt RÅ 84 1:91 föra sin egen talan i fråga om en samägd fastighet. Det föreligger således inte nödvändig processgemenskap vid fastighetstaxering. De processuella problem som uppkommer när gammal resp. ny ägare eller när skilda delägare har sinsemellan olika yrkanden får lösas efter allmänna processrättsliga Omprövning vid ny eller ändrad praxis En fråga som avgjorts av länsrätt eller kammarrätt genom beslut som vunnit laga kraft får vid inkomsttaxering omprövas av skattemyndigheten, om beslutet avviker från rättstillämpningen i ett regeringsrättsavgörande som har meddelats därefter. Den skattskyldige måste begära detta inom femårsperioden. En fråga som prövats av domstol vinner laga kraft och kan således inte omprövas därefter. I praktiken kan detta nya taxeringsförfarande, liksom det gamla, leda till att en och samma fråga som för en fastighetsägare avgjorts av länsrätt eller kammarrätt för en annan fastighets- ägare avgörs av Regeringsrätten och dessutom . I detta fall kan de fastighetsägare som inte fått sin fråga prövad begära omprövning medan länsrättens eller kammarrättens beslut som inte överklagats vunnit laga kraft. Av rättviseskäl bör det även vid fastighetstaxering för dessa fall införas en möjlighet att begära omprövning när avgörandet i länsrätt eller kammarrätt avviker från rättstil- lämpningen i Regeringsrätten. Förslaget regleras i 20 kap. 9 och 11 §§ FTL. 6.1.2 Omprövning på skattemyndighetens Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget. Länsrätten i anför att det i fastighetstaxerings-sammanhang brukar framhållas att det inte i varje situation är klart om en ändring skall uppfattas vara till nackdel eller fördel för fastighetsägaren. Vad som för den ene fastighetsägaren kan vara till fördel kan för den andre i en viss situation vara till nackdel. Härtill kommer att delägare i en fastighet kan ha skilda uppfattningar om ett taxeringsvärde är för högt eller för lågt. Innan skattemyndigheten fattar ett beslut om sänkning av ett taxeringsvärde i fall som avses bör myndigheter därför genom kommunicering ha förvissat sig om att fastighetsägaren också anser att ändringen är till fördel för honom. Skälen för mitt förslag: skall vid inkomsttaxering ompröva beslut om det finns skäl för det. För att skattemyn- digheten skall initiera en omprövning krävs i allmänhet att nya omständigheter framkommit som gör att det tidigare beslutet framstår som felaktigt. skall vidare göra de följdändringar i ett taxeringsbeslut som föranleds av ett annat taxeringsbeslut som skattemyndighet fattat avseende annat taxeringsår eller annan skattskyldig eller en allmän förvaltningsdomstols dom i mål om taxering avseende annat taxeringsår eller annan skattskyldig. får avstå från att på eget initiativ ompröva ett beslut, om omprövningen skulle avse ett mindre belopp. Motsvarande regler bör enligt min mening införas på fastighetstaxe-ringsområdet. Tidsfristerna för omprövning på Beslut om omprövning till den skattskyldiges fördel får vid inkomst-taxering meddelas efter utgången av taxeringsåret. Följdändringsbeslut till den skattskyldiges fördel får meddelas även efter utgången av femårsperioden. Beslut om omprövning till den skattskyldiges nackdel får meddelas efter utgången av taxeringsåret. Skattemyn- digheten kan således på eget initiativ besluta om ändringar till den skattskyldiges fördel som den skattskyldige själv kan begära omprövning. Motsvarande tidsfrister bör gälla vid fastighetstaxering. Vid begäran om omprövning eller överklaganden eftersträvar fastighetsägarna vanligtvis en sänkning av taxeringsvärdet. Normalt torde detta således vara till fastighetsägarens fördel. Detta gäller särskilt vid debitering av fastighetsskatt. Emellertid används fastighetstaxeringarna även för andra ändamål. Det kan därför förekomma att fastighetsägaren motsätter sig en omprövning på skattemyndighetens initiativ efter ettårstidens utgång. I förhållande till inkomst- och förmögenhetstaxering torde detta kunna förekomma i något fler fall vid fas- tighetstaxering. Det kan således finnas skäl att låta fastighetsägaren yttra sig innan förändringen beslutas. Att skattemyndigheten kan fatta beslut om inkomsttaxering till nackdel för den skattskyldige intill utgången av året efter taxeringsåret motiveras i förarbetena till TL främst av principen om att taxeringsförfarandet skall för- skjutas mot första instans. Denna princip skulle inte kunna upprätt-hållas utan en ettårig omprövningsperiod. Vidare hänvisades till att besvärstiden för skattemyndigheterna sträckte sig t.o.m. utgången av juni året efter taxeringsåret och att handläggningen i länsrätt normalt tog än . Enligt departementschefen torde ettårsfristen medföra att den skattskyldige skulle få besked om ändringar av sin taxering snabbare. Dessutom ansåg han att än inte var förenlig med den skattskyldiges femåriga omprövningsperiod och att kvittningsrätten för det allmänna slopats. En ettårig period för ändring till fastighetsägarens nackdel torde enligt min mening vara ändamålsenlig även vid fastighetstaxering under förutsättning att regler om eftertaxering efter mönster från TL införs i FTL. För det fall den skattskyldige vid inkomsttaxering inte lämnat deklaration i rätt tid gäller särskilda regler. får i dessa fall, oberoende av om förutsättningar för eftertaxering föreligger, ompröva ett taxeringsbeslut till den skattskyldiges nackdel efter det att deklarationen kom in till skattemyndigheten, dock inte längre än till utgången av det femte året efter taxeringsåret. Denna särregel har införts för att undvika att de som inte fullgör sin deklarationsskyldighet i rätt tid behandlas förmånligare än andra och att skattemyndigheternas reella möjligheter att ändra taxeringar till nackdel inskränks. En regel med denna innebörd behövs enligt min mening även vid fastighetstaxering. De nya reglerna har tagits in i 20 kap. 12 och 13 §§ FTL. 6.1.3 Kvittning och eftertaxering Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget. Kammarrätten i anför att vad gäller frågan om eftertaxering vid oriktig uppgift kan konstateras att de uppgifter som efterfrågas i fastighetsdeklarationen kan vara svårare att ange med noggrannhet än de uppgifter som skall lämnas vid inkomsttaxering. Eftersom taxeringsvärdet bestäms efter en schabloniserad värderings-modell påverkar inte en felaktig uppgift taxeringsresultatet. Det torde vidare ofta vara så att den korrekta uppgiften framgår av annat material som är tillgängligt för skattemyndigheten varför någon effekt på taxeringen inte uppkommer. Sammanfattningsvis kan det därför enligt kammarrättens bedömning förutses problem och svårigheter vid avgöran-de av frågan om oriktig uppgift har lämnats och om uppgiften medfört att fastighetstaxeringen blivit felaktig och att det mot denna bakgrund kan antas att utrymmet för att tillämpa bestämmelsen kommer att bli relativt begränsat. Länsrätten i anför att 20 kap. 15 och 16 §§ FTL enligt promemorieförslaget avser åtgärd till nackdel för fastighetsägaren från andra till och med femte året efter taxeringsåret och ersätter en del av nuvarande grunderna för att anföra besvär i särskild ordning. Länsrätten anser dock att även de fall då fastigheten genom förbiseende inte blivit taxerad eller undantagits från skatteplikt trots att så inte hade bort ske innebär ändringar till fastighetsägarens nackdel och alltså borde utgöra grund för eftertaxering. Kammarrätten i anför att det vore bättre att knyta an vad som avses med "belopp av någon betydelse" till viss procentuell andel av det värde som framkommer vid avläsning i tabell än till en i förarbetena angiven minimigräns. Länsrätten i anför att bedömningen "belopp av någon betydelse" endast bör ske med utgångspunkt från eftertaxeringens effekter på fastighetstaxeringen och således med bortseende från dess inverkan på inkomst- och förmögenhetstaxering. I annat fall blir det enligt länsrätten nödvändigt med tämligen komplicerade räkneoperationer för att man skall kunna se om förutsättningar för eftertaxering föreligger. Särskilt gäller detta beträffande fastigheter med flera delägare.