prop · GH039 · 1994-01-01 00:00:00 — Att det enligt bestämmelsen i stycket är styrelsen som svarar för att stiftelseförordnandet följs innebär först och främst att styrelsen skall se till så att rådet inrättas och att det sätts i tillfälle att fatta beslut om stipendiater. Rådet kommer dock inte att som stiftaren tänkt sig fatta sina beslut med för styrelsen bindande verkan. Enligt förevarande bestämmelse är det nämligen styrelsen som svarar för att stiftelseförordnandet följs. I detta ligger bl.a. att det alltid är styrelsen som ytterst svarar för att stiftelsens tillgångar används som stiftaren föreskrivit. Styrelsen får alltså inte verkställa beslut av rådet som alldeles klart avser prestationer av annat slag än som skall premieras enligt stiftelseförordnandet. Vidare skall styrelsen själv utse stipendiater i fall då utdelningsrådet försummar att göra det. Anknuten förvaltning: En kommun har lämnat ett förvaltningsåtagande avseende en stipendiestiftelse. Kommunen är alltså förvaltare för stiftelsen. Enligt stiftelseförordnandet skall kommunens skolstyrelse självständigt fatta beslut om stipendiater. Skolstyrelsen skall i övrigt inte ha någon befattning med stiftelsens angelägenheter. Stiftelsen har således två beslutande organ, förvaltaren och skolstyrelsen. Att det enligt bestämmelsen i stycket är förvaltaren som svarar för att stiftelseförordnandet följs innebär först och främst att kommunen i sin egenskap av förvaltare skall se till så att skolstyrelsen sätts i tillfälle att fatta beslut om stipendiater. Skolstyrelsen kommer dock inte att som stiftaren tänkt sig fatta sina beslut med för förvaltaren bindande verkan. Enligt förevarande bestämmelse är det nämligen förvaltaren som svarar för att stiftelseförordnandet följs. I detta ligger bl.a. att det alltid är förvaltaren (genom kommunstyrelsen) som ytterst svarar för att stiftelsens tillgångar används som stiftaren föreskrivit. Förvaltaren får alltså inte verkställa beslut av skolstyrelsen som alldeles klart avser prestationer av annat slag än som skall premieras enligt stiftelseförordnandet. Vidare skall förvaltaren själv utse stipendiater i fall då skolstyrelsen försummar att göra det. Bestämmelserna i andra stycket utgör undantag från regeln i paragrafens första stycke. Bestämmelserna i andra stycket innebär nämligen att styrelsen eller förvaltaren i vissa angivna fall inte svarar för åtgärder som i enlighet med stiftelseförordnandet och på eget ansvar vidtagits av någon annan än styrelsen eller förvaltaren. I de fall som omfattas av undantagsbestämmelsen har det från allmänna synpunkter ansetts vara en lämpligare ordning att andra än styrelsen eller förvaltaren har det yttersta ansvaret för att vidtagna åtgärder överensstämmer med stiftelseförordnandet. Undantagsbestämmelsen i stycket kan delas in i tre delar. Den första delen av bestämmelsen rör endast stiftelser med egen förvaltning och avser åtgärder i fråga om att utse eller entlediga ledamöter eller ordförande i styrelsen (jfr de dispositiva bestämmelserna i 9 § första stycket och 11 § andra stycket). En föreskrift av nu ifrågavarande slag kan t.ex. innebära att ledamöterna i styrelsen skall utses och entledigas av en i särskild ordning utsedd valförsamling. I ett sådant fall följer det alltså av bestämmelsen i förevarande stycke att styrelsen blir bunden av de beslut som valförsamlingen fattar i dessa frågor. Det kan tänkas att den som enligt stiftelseförordnandet på eget ansvar skall utse styrelseledamöter eller ordförande i styrelsen inte fullgör sin skyldighet inom rimlig tid. Detta är särskilt allvarligt om styrelsen måste kompletteras med nya ledamöter för att den skall vara beslutför eller förses med en ordförande för att den ens skall kunna sammankallas. I sådana fall får bestämmelsen i första stycket anses innebära ett åliggande för styrelseledamöterna att uppmärksamma tillsynsmyndigheten på förhållandet i fråga (jfr 9 kap. 7 §). Den andra delen av undantagsbestämmelsen rör såväl stiftelser med egen som med anknuten förvaltning och avser åtgärder i fråga om att utse eller entlediga revisor i stiftelsen (jfr de dispositiva bestämmelserna i 4 kap. 1 § andra och tredje styckena). En föreskrift av nu ifrågavarande slag kan beträffande en stiftelse med egen förvaltning innebära att stiftelsens revisor skall utses och entledigas av t.ex. en statlig myndighet. I ett sådant fall följer det alltså av undantagsbestämmelsen att styrelsen blir bunden av de beslut som myndigheten fattar i dessa frågor. Om myndigheten inte skulle utse revisor, är stiftelsens styrelse skyldig att göra anmälan till tillsynsmyndigheten (jfr 4 kap. 8 § andra stycket). Den tredje delen av undantagsbestämmelsen i stycket rör också både stiftelser med egen och stiftelser med anknuten förvaltning och avser åtgärder i fråga om arvoden till styrelsen, förvaltaren eller revisorerna (jfr de dispositiva bestämmelserna i 2 kap. 15 § första stycket och 22 § första stycket; jfr även vad som anförs i anslutning till 4 kap. 16 §). En föreskrift av nu ifrågavarande slag kan beträffande en stiftelse med egen förvaltning innebära att arvodena till ledamöterna i styrelsen skall bestämmas av en i särskild ordning utsedd valförsamling. Av undantagsbestämmelsen följer då att styrelsens ledamöter blir bunden av de beslut som valförsamlingen fattar i arvodesfrågor. Vad denna bundenhet närmare innebär t.ex. i fall då stiftelseförordnandet även innehåller föreskrifter om efter vilken norm arvodena skall bestämmas belyses i anslutning till 2 kap. 15 § andra stycket. Ett stiftelseförordnande kan innehålla föreskrifter om revisionsuppdragets omfattning. Bestämmelsen i 4 kap. 9 § tredje stycket innebär att sådana föreskrifter skall följas av revisorerna i den mån föreskrifterna inte står i strid mot god revisionssed eller någon tvingande bestämmelse i stiftelselagen. Bestämmelsen i förevarande stycke innebär att styrelsen eller förvaltaren inte svarar för att revisorn fullgör sitt uppdrag på det sätt som stiftaren har föreskrivit i sitt förordnande. I denna fråga är således revisorn inte i något avseende underordnad den förvaltning som är föremål för hans granskning. I den mån det inte följer av stiftelseförordnandet hur stiftelsens förmögenhet skall vara placerad, svarar styrelsen eller förvaltaren för att förmögenheten är placerad på ett godtagbart sätt. (Jfr 2 kap. 4 § promemorieförslaget) Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.3. Som har framgått av vad som anförts vid 3 § svarar styrelsen eller förvaltaren för att stiftelsens förmögenhet är placerad på det sätt som följer av stiftelseförordnandet. Den av stiftaren i förordnandet uttryckta viljan är således i fråga om förmögenhetsplaceringen bindande för styrelsen eller förvaltaren (med vissa undantag som regleras i 6 §). Som också har framgått av vad som anförts vid 3 § kan stiftarens vilja beträffande förmögenhetsplaceringen komma till uttryck på två sätt, antingen genom i förordnandet meddelade placeringsföreskrifter eller, i fråga om verksamhetsstiftelser, genom det i förordnandet angivna ändamålet för stiftelsen. Beträffande avkastningsstiftelser är det emellertid långt ifrån alltid så att det följer av stiftelseförordnandet hur hela förmögenheten skall vara placerad. I den mån stiftelseförordnandet innebär en frihet i detta avseende anges det i 4 § att styrelsen eller förvaltaren svarar för att förmögenheten är placerad på ett godtagbart sätt. Denna bestämmelse är tvingande. Det betyder -- i likhet med vad som är fallet när det följer av stiftelseförordnandet hur förmögenheten skall vara placerad -- att ansvaret ytterst och oavsett vad stiftelseförordnandet innebär på den punkten alltid ligger hos styrelsen eller, vid anknuten förvaltning hos förvaltarens högsta verkställande organ eller, om ett handelsbolag är förvaltare, de bolagsmän som företräder bolaget (jfr vad som anförts i anslutning till 3 § första stycket). Med ordet godtagbart avses att uttrycka lagens krav på en miniminivå i fråga om placering av stiftelsetillgångar. Bedömningen skall ske med utgångspunkt från ett helhetsperspektiv. Detta betyder att det avgörande är sammansättningen av hela den del av stiftelsens förmögenhet beträffande vilken det inte följer av stiftelseförordnandet hur den skall vara placerad. Bakom bestämmelsen ligger således synsättet att de risker som alltid är förknippade med förmögenhetsförvaltning bör spridas på ett sådant sätt att stiftelsens förmögenhet sammantaget framstår som godtagbart placerad. Vid den bedömning som skall ske är det givetvis en mängd olika faktorer av ekonomisk natur som skall beaktas. En sådan faktor är säkerheten i form av trygghet mot nominella förluster och en annan skyddet mot att kapitalet urholkas genom den fortgående penningvärdeförsämringen. Andra faktorer är dels förmögenhetens avkastning i form av ränta eller annan utdelning, dels möjligheten till real värdestegring. Ytterligare en faktor som kan vara av betydelse i sammanhanget är möjligheten att utan större tidsutdräkt kunna placera om tillgångarna. Förevarande bestämmelse innebär inte att någon av de nu angivna, ofta mer eller mindre motstående faktorerna skall generellt prioriteras framför de andra. Avsikten är alltså inte att exempelvis tryggheten mot nominella förluster alltid skall väga tyngre vid bedömningen än möjligheten till real värdestegring. En annan sak är att värdet på förmögenheten i ett enskilt fall kan vara så ringa att placering i bank eller obligationer är de enda alternativen som i praktiken står till buds. Bestämmelsen innebär emellertid inte att frågan om en avkastningsstiftelses förmögenhetsplacering endast skall bedömas med utgångspunkt från rationella ekonomiska överväganden. Det kan vara så att stiftaren i sitt förordnande har meddelat föreskrifter som utan att direkt ta sikte på hur stiftelsens förmögenhet skall vara placerad ändå bör beaktas vid bedömningen om förmögenheten är godtagbart placerad eller inte. Det för stiftelsen gällande syftet eller det sätt varpå syftet skall främjas kan t.ex. innebära att tryggheten mot nominella förluster bör väga något tyngre än övriga faktorer av ekonomisk natur. Stiftaren kan vidare ha meddelat föreskrifter som innebär att stiftelsens förmögenhet skall ha förbrukats för det av stiftaren bestämda ändamålet t.ex. Under sådana förhållanden bör en ensidig inriktning av placeringarna till bank eller obligationer kunna anses godtagbar, även om det annars inte skulle vara fallet. Sammansättningen av den av stiftaren vid stiftelsebildningen tillskjutna egendomen kan också vara av betydelse. Om denna egendom helt och hållet utgjordes av börsnoterade aktier, måste det i regel anses vara godtagbart om stiftelsen även fortsättningsvis har hela sin förmögenhet placerad i just börsnoterade aktier. Det är styrelsen eller förvaltaren som svarar för att förmögenheten är godtagbart placerad. Härav följer att frågan om en stiftelses förmögenhet är godtagbart placerad i vissa fall också kan vara att bedöma med beaktande av vilken kunskap i ekonomiska spörsmål som finns representerad i styrelsen eller hos förvaltaren i dennes högsta verkställande organ eller, om förvaltaren är ett handelsbolag, hos de bolagsmän som företräder bolaget. får placera sin förmögenhet gemensamt med andra stiftelser, om inte annat följer av stiftelseförordnandet. (Jfr 2 kap. 6 § promemorieförslaget) Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.4. Till skillnad från vad som föreslogs i lagrådsremissen är förevarande bestämmelse dispositiv i sin helhet. får t.ex. inte placera sin förmögenhet gemensamt med någon annan stiftelse, om stiftaren i förordnandet har förbjudit att sådan placering sker. Även utan ett sådant förbud kan gemensam placering vara utesluten. Detta är fallet om respekten för stiftarens vilja i fråga om stiftelsens placeringsverksamhet eller kravet att förmögenheten skall vara godtagbart placerad inte kan upprätthållas (jfr 3 och 4 §§). Det bör framhållas att det i 6 § angivna låneförbudet smittar av sig vid gemensam placering. En placering som enligt nämnda bestämmelse inte är tillåten för en av de deltagande stiftelserna blir därmed otillåten i fråga om hela den gemensamma förmögenhetsmassan. I 3 kap. (se 4 § 2 och 5 § första stycket tredje meningen) meddelas det särskilda bestämmelser om den löpande bokföringen m.m. när två eller flera stiftelser har sina förmögenheter gemensamt placerade. får inte lämna penninglån till eller ställa säkerhet till förmån för 1. stiftaren eller förvaltaren, 2. den som ensam eller tillsammans med andra företräder stiftelsen enligt 16 eller 23 § eller företräder förvaltaren eller, om stiftelsen förvaltas av ett handelsbolag, den som är bolagsman i bolaget, 3. den som ensam eller tillsammans med andra har rätt att företräda ett dotterföretag till stiftelsen eller, om företaget är ett handelsbolag, är bolagsman i bolaget, 4. den som är gift med eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller nedstigande led till en person som avses i 1--3, 5. den som är besvågrad med en person som avses i 1--3 i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är eller har varit gift med den andres syskon, eller 6. en juridisk person över vars verksamhet någon som avses i 1--5 har ett bestämmande inflytande. Vad som sägs i första stycket 4 och 5 skall även avse den som på grund av samboförhållande på liknande sätt är närstående till en person som avses i första stycket 1--3. Första stycket 2--5 och andra stycket gäller inte vid utlåning till någon som omfattas av dessa bestämmelser om stiftelsen skall främja sitt syfte genom att lämna penninglån till eller ställa säkerhet för enskilda personer och låntagaren tillhör den personkrets som skall gynnas. Bestämmelsen i första stycket 6 gäller inte om gäldenären är ett dotterföretag till stiftelsen. (Jfr 2 kap. 5 § promemorieförslaget) Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.5. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag (jfr även bestämmelserna i 12 kap. 7 § aktiebolagslagen). Bestämmelserna i förevarande paragraf är tvingande. De innebär att en stiftelse inte får placera sin förmögenhet som penninglån hos stiftaren eller förvaltaren m.fl. Har stiftaren i förordnandet meddelat direkta föreskrifter om förmögenhetens placering vilka står i strid mot förbudet är de ogiltiga (jfr 1 §). Penninglån omfattar i detta sammanhang inte medel på bankräkning (jfr prop. 1973:93 s. 133). kan således sätta in medel på en sådan räkning även om banken skulle vara stiftelsens förvaltare. Uttrycket penninglån omfattar inte heller normala varukrediter. Skulle villkoren för en varukredit vara ovanligt förmånliga kan det dock finnas anledning att betrakta krediten som ett maskerat penninglån (jfr prop. 1973:93 s. 133). Ett penninglån som omfattas av förbudet är inte ogiltigt bara av det skälet att det strider mot förbudet (jfr prop 1975:103 s. 496). Sedan lånevalutan har betalats ut till låntagaren är därför tillsynsmyndighetens möjligheter att med föreläggande om rättelse enligt 9 kap. 5 § första stycket 3 bringa lånet att upphöra begränsade till sådana åtgärder som kan vidtas enligt försträckningsavtalet. Däremot kan tillsynsmyndigheten med stöd av bestämmelsen i 9 kap. 5 § första stycket 2 förelägga stiftelsens styrelse eller förvaltare att avyttra fordringen. Om stiftelsen lider skada på grund av en förbjuden lånetransaktion kan den under vissa förutsättningar erhålla gottgörelse för skadan (jfr 5 kap. 1 §). Till skillnad från låneförbudet i aktiebolagslagen är låneförbudet i stiftelselagen inte straffsanktionerat. Styrelseledamöter eller förvaltare som medverkat till att stiftelsen vid upprepade tillfällen lånat ut pengar med vetskap om att låntagarna tillhör den förbjudna kretsen bör kunna entledigas med stöd av bestämmelsen i 9 kap. 6 §. Paragrafen innehåller även ett förbud mot att ställa säkerhet till förmån för någon som omfattas av låneförbudet. Det strider praktiskt taget alltid mot styrelsens eller förvaltarens vårdnadsplikt att låta stiftelsens egendom utgöra säkerhet för någon annans förbindelser. Enda undantaget härifrån är om stiftelsen skall tillgodose sitt syfte på detta sätt. Förbudet i paragrafen mot att ställa säkerhet till förmån för någon som omfattas av låneförbudet skall alltså inte uppfattas så att en stiftelse är oförhindrad att ställa säkerhet i andra fall. Till skillnad från aktiebolagslagen (se 12 kap. 8 §) innehåller stiftelselagen inte några regler om undantag från låneförbudet. Det har inte bedömts vara nödvändigt med sådana regler i denna lag. Punkterna 1--3 Enligt bestämmelsen i punkt 2 omfattas i fall då stiftelsen har egen förvaltning den som är styrelseledamot i stiftelsen och den som är antecknad som särskild företrädare för stiftelsen i stiftelseregistret av den förbjudna kretsen. Om stiftelsen har anknuten förvaltning omfattas enligt bestämmelsen den som ensam eller tillsammans med andra företräder förvaltaren av den förbjudna kretsen. Detta betyder att stiftelsen inte får lämna penninglån till den som är ledamot i förvaltarens högsta verkställande organ, verkställande direktör i ett aktiebolag eller en ekonomisk förening eller särskilt förordnad firmatecknare i ett aktiebolag, en ekonomisk förening eller en stiftelse med egen förvaltning (jfr 23 § första stycket). Enligt bestämmelsen i punkt 2 omfattas även den som av förvaltaren bemyndigats att företräda stiftelsen enligt 23 § andra stycket av den förbjudna kretsen. I den förbjudna kretsen ingår också en bolagsman i ett handelsbolag som inte har rätt att företräda bolaget. Punkterna 4--6 I likhet med bestämmelserna i aktiebolagslagen omfattar förbudet i stiftelselagen även lån till närstående till de fysiska personer som omfattas av förbudet enligt punkterna 1--3 och lån till juridiska personer över vars verksamhet en av förbudet omfattad fysisk eller juridisk person har ett bestämmande inflytande. I förevarande sammanhang anses ett bestämmande inflytande föreligga, om den av förbudet omfattade fysiska eller juridiska personen på ett avgörande sätt kan påverka formerna för den juridiska personens finansiering (jfr prop 1975:103 s. 492). kan således t.ex. inte låna ut pengar till ett av stiftaren eller förvaltaren helägt aktiebolag. Begreppet samboförhållande har här samma innebörd som i allmänt språkbruk. Det innebär att med samboförhållande avses samtliga fall då en kvinna och en man bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden (jfr prop. 1986/87:1 s. 394). Bestämmelsen i första meningen torde särskilt vara av betydelse för familjestiftelser. Styrelsen eller förvaltaren skall besluta om stiftelsens namn, om stiftelseförordnandet inte innehåller någon föreskrift om namn för stiftelsen. Vad som sägs i denna lag om föreskrifter i ett stiftelseförordnande gäller också beslut som fattats enligt första stycket. (Jfr 2 kap. 14 och 21 §§ samt 6 kap. 1 § tredje stycket promemorieförslaget) I paragrafen regleras frågan om skyldighet för styrelsen eller förvaltaren att i vissa fall besluta om namn för stiftelsen. Frågan har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.3. Enligt den tvingande bestämmelsen i 1 kap. 6 § första stycket skall en stiftelses namn alltid innehålla ordet stiftelse. Om det av stiftaren bestämnda namnet för stiftelsen saknar detta ord åligger det styrelsen eller förvaltaren att besluta om namn för stiftelsen. I ett sådant fall blir alltså bara fråga om att komplettera det av stiftaren bestämda namnet med ordet stiftelse. En nytillträdd styrelse eller förvaltare bör givetvis fatta beslut om namn. Beslut om namn skall dokumenteras i protokoll (jfr 13 och 20 §§). Bestämmelsen i andra stycket innebär att förutsättningarna för att få ändra en stiftelses namn är desamma oavsett om namnet har bestämts av stiftaren eller av stiftelsens styrelse eller förvaltare (jfr 6 kap.). Styrelsen eller förvaltaren svarar för att stiftelsen fullgör sin bokföringsskyldighet m.m. enligt 3 kap. Styrelsen eller förvaltaren svarar för att stiftelseförordnandet och övriga handlingar avseende stiftelsen förvaras på ett ordnat och betryggande sätt. (Jfr 2 kap. 7 § promemorieförslaget) Bestämmelserna i 3 kap. innebär att stiftelsen är skyldig antingen att följa bokföringslagens bestämmelser och att upprätta årsredovisning (för vissa moderstiftelser även koncernredovisning) eller att föra räkenskaper över in- och utbetalningar. Enligt bestämmelsen i första stycket är det styrelsen eller förvaltaren som svarar för att stiftelsen fullgör sina skyldigheter enligt 3 kap. Man kan emellertid inte räkna med att styrelsen eller förvaltaren (genom sitt högsta verkställande organ) för större avkastnings- eller verksamhetsstiftelser vare sig sköter det löpande bokföringsarbetet eller utövar löpande tillsyn över det. Det ansvar som förevarande bestämmelse i dylika fall ålägger styrelsen eller förvaltaren är att se till att bokföringsarbetet organiseras på ett sätt som är anpassat till stiftelsens förhållanden. Vidare åligger det styrelsen eller förvaltaren att i sådana fall se till att den eller de som faktiskt sköter arbetet är underkastade en med hänsyn till stiftelsens förhållanden tillfredsställande kontroll. Stiftelseförordnandet kan innehålla mer långtgående krav i fråga om bokföring och årsredovisning än vad som följer av bestämmelserna i 3 kap. Det är styrelsen eller förvaltaren som svarar för att dessa krav efterlevs (jfr 3 § första stycket). Ett exemplar av stiftelseförordnandet bör t.ex. förvaras i bankfack eller på ett annat, lika säkert sätt. För stiftelsens räkenskapshandlingar gäller särskilda bestämmelser (jfr 3 kap. 5 § tredje stycket och 22 § bokföringslagen). Frågan om förvaltningsformerna för en stiftelse har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.2. I 9--18 §§ finns bestämmelser för stiftelser med förvaltningsformen egen förvaltning. Bestämmelserna för stiftelser som har anknuten förvaltning finns i 19--24 §§. Styrelsen skall utse och entlediga ledamöter om inte annat följer av stiftelseförordnandet. Ett uppdrag som ledamot i en styrelse med två eller flera ledamöter upphör, om ledamoten anmäler det hos den som har utsett honom eller, om denne inte kan nås, hos styrelsen. Ett uppdrag som ledamot i en styrelse med endast en ledamot upphör, om ledamoten anmäler det hos tillsynsmyndigheten och hos den som har utsett honom, om denne kan nås. (Jfr 2 kap. 8 § promemorieförslaget) Bestämmelsen i stycket reglerar vem som har rätt att entlediga resp. utse nya ledamöter i en stiftelses styrelse, i fall då stiftaren inte har meddelat några föreskrifter om detta i stiftelseförordnandet. Bestämmelsen är således av dispositiv natur. Om det enligt stiftelseförordnandet är någon annan än styrelsen som självständigt skall entlediga eller utse nya ledamöter i styrelsen, saknar styrelsen behörighet att alls ingripa i denna fråga i vidare mån än som har uttalats i anslutning till 3 § andra stycket. Det kan förekomma föreskrifter i stiftelseförordnanden vilka behandlar såväl rätten att utse nya ledamöter som rätten att entlediga ledamöter. Man kan dock på goda grunder anta att stiftare i flertalet fall endast reglerar frågan om vem som skall ha rätt att utse ledamöter. Vem som i ett sådant fall skall anses ha rätt att entlediga ledamöter -- den som enligt förordnandet har rätt att utse nya ledamöter eller styrelsen -- får avgöras från fall till fall. Uppdraget att vara ledamot i en stiftelsestyrelse är ett förtroendeuppdrag. Härav följer att den på vilken det ankommer att entlediga styrelseledamöter i en viss stiftelse när som helst bör få utöva denna rätt. Det nu sagda gäller dock inte en ledamot vars uppdrag som ledamot faller tillbaka på direkta föreskrifter i stiftelseförordnandet (jfr 1 §). Det mest näraliggande exemplet är att stiftaren i förordnandet har namngivit en eller flera personer som skall ingå i stiftelsen första styrelse.