prop · GH0323 · 1994-01-01 00:00:00 — I andra sammanhang, t.ex. när det gäller anslutningen till Internationella domstolens s.k. fakultativa klausul (se avsnitt 5.2.1), verkar för en större internationell acceptans av bindande jurisdiktion. Vidare har varit aktivt i beredningen av konventionen. anförtroddes ordförandeskapet i den arbetsgrupp som under Genèvemötet utarbetade det förslag till beslut som sedan antogs av ESK:s utrikesministrar. Själva antagandet skedde i . är depositarie för konventionen som låg öppen för undertecknande i till och med . Genom dessa aktiviteter har konventionen kommit att delvis förknippas med och svenska initiativ. Det är därför angeläget att ratificerar konventionen. 5.2 Förklaringar om förhandsåtaganden Regeringens förslag: avger förklaring om erkännande av obligatorisk domsmakt, enligt artikel 26.2 av , för en skiljedomstol upprättad i enlighet med konventionens kapitel IV. Denna förklaring begränsas till , men skall gälla alla slags tvister. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De remissinstanser som berör frågan är positiva. vid föreslår en något annorlunda konstruktion för det svenska förhandsåtagandet. Skälen för regeringens förslag: Som anförts i föregående avsnitt arbetar för att stärka folkrättens ställning. I detta arbete ingår såväl ansträngningar för att stärka regelsystemet som ansträngningar för att stärka efterlevnaden. Som också nämnts i föregående avsnitt verkar för en ökad anslutning till den s.k. fakultativa klausulen i artikel 36.2 i Internationella domstolens stadga, dvs. förklaring att en stat accepterar Internationella domstolens domsmakt. hörde till de första stater som avgav sådan förklaring, liksom skedde när Nationernas förbunds fasta mellanfolkliga domstol bildades (SÖ 1947:15 resp. SÖ 1921:38). Även ger konventionsstaterna möjlighet att avge en förklaring av innebörd att man accepterar skiljedomstolens obligatoriska domsmakt, se konventionens artikel 26.2. En sådan förklaring gäller alltså endast beslut fattade av en skiljedomstol enligt konventionens kapitel IV. De beslut en sådan skiljedomstol fattar skall i första hand vila på internationell rätt, se artikel 30, men domstolen kan även -- om parterna samtycker -- besluta ex aequo et bono, dvs. efter rätt och billighet. Detta är samma legala bas som har för sina beslut. En förklaring kräver reciprocitet för att vara bindande, och det kan därför förväntas att ett avgivande av sådan förklaring i viss mån påverkar andra stater att följa exemplet. Med hänsyn till engagemang i tillblivelse, och i stärkandet av folkrätten i stort, talar övervägande skäl för att avger förklaring enligt konventionens artikel 26.2. En förklaring enligt den aktuella artikeln kan lämnas eller obegränsat. Den kan vidare inskränkas även rörande föremålet för tvisten. När avgav förklaring enligt fakultativa klausulen i Internationella domstolens stadga gjordes en inskränkning i tiden till . När förklaringen förnyades hade emellertid , och (varken eller hade vid tillfället accepterat Internationella domstolens obligatoriska domsmakt) kommit överens om att avge obegränsade förklaringar. Enligt vad som då anfördes (prop. 1957:87) skulle en obegränsad förklaring bättre ''''''''...giva uttryck för de skandinaviska ländernas inställning till domstolen och frågan om dess obligatoriska behörighet''''''''. Det är svårt att på förhand bedöma vilket genomslag kommer att få. I ett kortsiktigt perspektiv är det dock av stor vikt att de nya statsbildningarna i snabbt accepterar skiljedomstolens obligatoriska domsmakt. De främsta skälen till detta är den mängd av potentiella konflikter som finns inom och mellan dessa stater och att de nya staterna endast undantagsvis är anslutna till andra juridiskt bindande internationella konfliktlösningsinstrument. torde det vara lättare att bedöma huruvida det även ligger i ett långsiktigt svenskt intresse att vara bunden av domsmakten hos en internationell domstol utöver FN:s . Det sagda leder till slutsatsen att i detta fall bör följa exemplet och inledningsvis avge en förklaring begränsad till , med möjlighet att därefter avge en förklaring utan inskränkning. Vad vid anfört om att förklaringen enligt artikel 26.2 bör förlängas automatiskt om den inte sägs upp föranleder inte någon ändring av regeringens slutsats. Inskränkningar rörande föremålet för tvisten kan enligt konventionstexten avse ''''''''en stats territoriella integritet, nationella försvar, rätt till suveränitet över landterritorium eller konkurrerande krav vad avser jurisdiktion över andra områden''''''''. De uppräknade möjligheterna till undantag är, även var för sig, tämligen vittgående. För svenskt vidkommande görs bedömningen att något undantag inte bör ske. Förklaringar enligt Bilaga 3-mekanismen Regeringens förslag: avger förklaring enligt Sektion II, men inte enligt Sektion XIV, i bilaga 3 till Stockholmsbeslutet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som berör frågan är positiva. Ingen remissinstans har invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Som nämnts lämnar Bilaga 3-mekanismen två möjligheter för avgivande av förklaringar. Dels kan stater åta sig att acceptera att inleda en förlikningsprocedur enligt bilagan (sektion II), dels kan stater åta sig att acceptera en tvistlösningsförslag (sektion XIV). Dessa två möjligheter till förhandsåtaganden skiljer sig från varandra såväl praktiskt som principiellt. I enlighet med resonemanget i de två föregående avsnitten är det naturligt om avger förhandsåtagande enligt sektion II i bilaga 3 till Stockholmsbeslutet. Ett sådant förhandsåtagande kan ses som ett uttryck för öppenhet i fråga om tillämpningen av principen om fredlig lösning av tvister. Det ligger inte i intresse att i någon uppkommen situation vägra förhandla eller vägra att utnyttja någon framkomlig väg för att nå en fredlig lösning av en tvist med en annan stat. Det förda resonemanget kan däremot inte utan vidare appliceras på förhandsåtagande enligt sektion XIV i bilaga 3 till Stockholmsbeslutet. verkar för en starkare ställning för folkrätten. Förhandsåtaganden att acceptera beslut är i det perspektivet rimliga när dessa beslut kan förväntas vila på internationell rätt. I det nu diskuterade fallet är det emellertid fråga om ett lösligare beslutsfattande. Ingenstans i bilaga 3 till Stockholmsbeslutet finns någon bestämmelse om vad en verksamhet skall grunda sina beslut på. I sektion IX finns en allmän förklaring att målet för kommissionens verksamhet skall vara att åstadkomma en lösning av tvisten ''''''''på ömsesidigt godtagbara villkor''''''''. I sektion X stadgas att en kommission kan, men inte måste, lägga fram förslag till tvistlösning. Någon bestämmelse om att detta förslag måste vila på internationell rätt finns inte. Som jämförelse kan hänvisas till artikel 38 i Internationella domstolens stadga och till artikel 30. Båda dessa bestämmelser anger vad domar skall grundas på, och båda hänvisar till internationell rätt. En enligt Bilaga 3-mekanismen har inte någon liknande regel att följa. Dess uppgift är att försöka finna en lösning som enligt kommissionens uppfattning skall kunna godtas av parterna, och förslaget kan vila på rent skönsmässiga grunder. Slutsatsen av det sagda är att bör avge förklaring enligt sektion II av Bilaga 3-mekanismen, dvs. ett åtagande att medverka i en eventuell förlikningsprocess. Däremot bör inte avge förklaring enligt sektion XIV av Bilaga 3-mekanismen, dvs. ett åtagande att följa en förslag till lösning. Det står naturligtvis fritt att avge förklaring av sistnämnda slag, antingen generellt eller för en viss uppkommen tvist. Det här förordade ställningstagandet ansluter delvis till en tidigare stark tradition i svensk utrikespolitik, nämligen att inte underkasta sig bindande beslut i vad som brukat kallas intressetvister. Det kan förvisso ifrågasättas om detta ställningstagande bör göra sig gällande , och om distinktionen mellan intressetvister och rättstvister verkligen låter sig göras i modern folkrätt. Avgivandet av förklaring enligt sektion XIV i bilaga 3 till Stockholmsbeslutet är emellertid inte en fråga av den karaktären att det motiverar en ändrad svensk syn därvidlag. 5.3 Immunitet och privilegier Regeringens förslag: uppfyller sina skyldigheter enligt konventionen genom ändring i bilagan till lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Lagändringen innebär en inkorporering av , varvid hänvisning sker till Internationella domstolens stadga artiklarna 19 och 42.3. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser berör inte frågan eller lämnar den utan invändningar. Av de instanser som berör den är tre tveksamma till och tre andra går helt emot promemorians förslag. Två remissinstanser stödjer förslaget. Kritiken gäller den text i promemorians lagförslag, avsedd att inflyta i bilagan till lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall, där omfattningen av den immunitet och de privilegier som skall gälla för dem som är knutna till domstolen avgränsas till att inte innefatta skattefrihet. Detta åstadkoms genom att texten hänvisar endast till artikel 19 i Internationella domstolens stadga varvid artikel 32.8, där skattefriheten regleras, inte omfattas av hänvisningen. anför att promemorians tolkning inte framstår som helt övertygande. Hovrätten för anför att artikel 6 i även måste anses innefatta skattebefrielse för berörda kategorier. Även Kammarrätten i är kritisk, främst mot att lagförslaget inte hänvisar till artikel 42.3 i Internationella domstolens stadga, där immunitet och privilegier för parternas ombud och juridiska biträden stadgas. För det fall man avser att utesluta ledamöternas och sekreterarens arvoden från skattefrihet föreslår Kammarrätten därför en formulering, som utöver promemorians förslag även hänvisar till artikel 42.3 i Internationella domstolens stadga. Kammarrätten har dessutom en språklig invändning mot formuleringen av den personkrets som omfattas av immuniteten och privilegierna. anför att den aktuella formuleringen i promemorians lagförslag synes gå utöver vad som brukar anges i bilagans högerspalt, och att artikel 6 i inte uttryckligen hänvisar endast till artikel 19 i Internationella domstolens stadga. ser hellre att det svenska åtagandet om att medge immunitet och privilegier uppfylls genom ett tillägg i lagens (1976:661) huvudtext, genom en ny 2 b §, alltså genom transformation i stället för inkorporering. Väljs ändå inkorporering, och skall ett tillägg sålunda ske i bilagan till lagen (1976:661) i enlighet med promemorians förslag, förordar en något ändrad formulering. vid anför att promemorians tolkning inte förefaller helt invändningsfri. vid går längst i sin kritik, när man anför att promemorians lagförslag inte fullt ut omsätter åtagandet i konventionen, och att promemorians tolkning ''''''''inte endast framstår som felaktig utan även som futtig i ljuset av de motiv, som uppburit konventionens tillkomst och de som anförts beträffande domstolens finansiering''''''''. i är uttalat positiv och delar promemorians uppfattning; med den utformning som föreslås bör det framgå att principiell skattefrihet inte är avsedd. anför att man inte har någon erinran mot promemorians förslag till lagstiftning. Skälen för regeringens förslag: En anslutning till förutsätter en ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Denna lag innehåller i 2 och 3 §§ allmänna regler om immunitet och privilegier för olika personkategorier och i 4 § en hänvisning till en bilaga till lagen, som upptar de internationella organ, och personer med anknytning till sådana organ, som enligt avtal eller stadga som är i kraft i förhållande till skall åtnjuta immunitet och privilegier. Det normala förfarandet när avtalsvägen åtagit sig att bevilja immunitet och privilegier för internationella organ eller personer anknutna till sådana organ är att organet och den personkrets som omfattas förs in i bilagan till lagen. Denna metod innebär i praktiken att de bestämmelser i konventionen som avser immunitet och privilegier inkorporeras med svensk rätt. Skälet till anmärkning, att man i detta fall borde ha valt transformationsmetoden i stället, är att tolkningen av immunitet och privilegier enligt är särskilt komplicerad, och att onödig tid på skattemyndigheterna skulle åtgå för arbete med sådana fall. Det är svårt att tro att den typ av tolkningar avser ens under extrema förhållanden, och ens räknat på åtskilliga års sikt, skulle kunna beröra mer än en handfull personer. Den invändning verket anför kan därför knappast tillmätas någon praktisk betydelse. Vad verket anför ändrar inte regeringens uppfattning att den normala metoden, inkorporering, bör användas även här. Det stadgande som måste införlivas med svensk rätt är artikel 6 om immunitet och privilegier. ''''''''Förlikningsmännen, skiljedomarna, domstolens sekreterare och de tvistande parternas ombud och juridiska biträden skall, medan de fullgör sitt uppdrag inom konventionsstaternas territorium, åtnjuta samma immunitet och privilegier som personer knutna till åtnjuter.'''''''' Artikeln hänvisar alltså till Internationella domstolens stadga. Denna stadga innehåller två allmänna bestämmelser om immunitet och privilegier (artikel 19 om domstolens ledamöter och personal samt artikel 42.3 om de ombud och juridiska biträden som kan uppträda inför domstolen). Stadgan innehåller också en regel om skattefrihet (artikel 32.8). Artikel 19 i Internationella domstolens stadga lyder: ''''''''Domstolens ledamöter åtnjuta vid fullgörandet av sina uppgifter diplomatiska privilegier och immuniteter.'''''''' Artikel 42.3 lyder: ''''''''Ombud, rådgivare och advokater åt parter inför domstolen skola åtnjuta de privilegier och immuniteter, som erfordras för ett oberoende utövande av deras uppgifter.'''''''' Artikel 32.8 i Internationella domstolens stadga, som hänvisar till i artikeln beskrivna arvoden till domarna i domstolen och till olika funktionärer, lyder: ''''''''Ovannämnda avlöningar, arvoden och ersättningar äro befriade från all beskattning.'''''''' Texten i artikel 6 i ansluter till sitt innehåll delvis till texten i artikel 19 i Internationella domstolens stadga. I båda fallen rör det sig om en reglering som ger immunitet och privilegier för domarna under fullgörandet av uppdrag. Båda reglerna är allmänt hållna. Om denna allmänna regel i Internationella domstolens stadga hade ansetts omfatta även skattefrihet hade stadgandet i artikel 32.8 inte behövts. Sistnämnda bestämmelse tyder alltså på att skattefriheten i Internationella domstolens stadga är en förmån som går längre än vad som i stadgans artikel 19 innefattas i begreppen immunitet och privilegier. Det finns vidare en viktig skillnad mellan och domstolen enligt . är permanent inrättad med säte i . Domarna där tjänstgör på heltid, oavsett om det finns några mål eller inte. De är t.o.m. förhindrade att ha andra sysselsättningar. Den domstol som skall upprättas enligt bygger i stället på att tillgängliga domare förs upp på en lista, för att kunna kallas in vid behov. De förväntas ha sin ordinarie försörjning tillgodosedd på annat håll. Enligt svensk skattelagstiftning och praxis är arvoden och löner som svenska medborgare intjänar utomlands vid anställning i en internationell organisation skattefria endast om utlandstjänsten är långvarig och sammanhängande. Sådan praxis råder även i våra grannländer. Vid förhandlingarna om finansprotokollet diskuterades ytterligare bestämmelser om immunitet och privilegier, bl.a. en bestämmelse om skattefrihet för arvoden som främst och kraftfullt motsatte sig. Någon entydig partsvilja från de vid mötet närvarande staterna om tolkningen av konventionens artikel 6 framkom inte. Den slutliga uppfattningen i den expertgrupp som arbetade fram finansprotokollet var emellertid att det inte ingick i gruppens mandat enligt konventionens artikel 13 att diskutera frågor om privilegier och immunitet. Mot denna bakgrund är det regeringens uppfattning att promemorians tolkning -- att skattefrihet för arvoden inte gäller -- har stöd. Den tveksamhet som vissa remissinstanser visat mot denna uppfattning kan ställas i kontrast mot att några uttalanden som skulle stödja dessa remissinstansers tolkning inte gjorts vid de förhandlingar som förts efter konventionens antagande, se föregående stycke. Huruvida saken kommer att tas upp på nytt och huruvida ytterligare detaljreglering av immunitet och privilegier blir nödvändig återstår att se. Det bör också observeras att en s.k. högkvartersöverenskommelse mellan konventionsstaterna och värdlandet måste träffas om förhållandena kring domstolens inrättande och verksamhet i . Vad Kammarrätten i anför om promemorians utformning av lagtextförslaget har fog. Det förslag som läggs fram i denna proposition bör därför utformas i enlighet med Kammarrättens synpunkter: dels bör uttryckligen hänvisas även till Internationella domstolens stadga artikel 42.3, dels bör beskrivningen av den personkrets som avses formuleras om jämfört med promemorians förslag. Sammanfattningsvis är det regeringens uppfattning att reglerna om immunitet och privilegier i kan inkorporeras i svensk lagstiftning genom en ändring i bilagan till lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Till bilagan bör fogas en ny punkt som avser domstolens ledamöter, dess sekreterare samt parternas ombud och juridiska biträden. Den text i bilagans högerspalt som beskriver överenskommelsen i fråga bör därvid förses med ett uttryckligt förbehåll för uppfattningen att endast artiklarna 19 och 42.3 i Internationella domstolens stadga skall tillämpas, varvid skattefrihet inte gäller. I den mån ytterligare preciseringar tillkommer genom tillägg till konventionen eller genom särskilda avtal får bilagan givetvis justeras. Den föreslagna lagändringen berör en ytterligt begränsad personkrets. I själva verket kommer bestämmelsen knappast att tillämpas alls i . Regeringen gör därför bedömningen att lagförslaget inte är viktigt för enskilda eller från allmän synpunkt. Förslaget är därför inte av sådant slag att yttrande enligt 8 kap. 18 § andra stycket första meningen regeringsformen bör inhämtas. 1 Lagen omtryckt 1987:341. 2 Senaste lydelse 1993:550. Bilaga 1 f1002hhÄNDRING AV AVSNITT V I VALLETTABESTÄMMELSERNA OM ETT ESK- FÖRFARANDE FÖR EN FREDLIG LÖSNING AV TVISTER Avsnitt V i Vallettabestämmelserna om ett ESK-förfarande för fredlig lösning av tvister skall ha följande lydelse:f1003Avsnitt V 1. En ESK-tvistlösningsmekanism består av en eller flera medlemmar utvalda i samförstånd mellan de tvistande parterna från den lista över kvalificerade kandidater som förs av den nominerande institutionen. Listan omfattar namnen på högst fyra personer nominerade av varje deltagande stat som så önskar. Ingen medlem av en mekanism får vara medborgare i en stat som är inblandad i tvisten eller vara permanent bosatt inom dess territorium. Efter överenskommelse mellan parterna kan i en mekanism även ingå medlemmar vilkas namn inte finns upptagna på listan. Om de tvistande parterna inte har nått fram till en överenskommelse om sammansättningen av en mekanism från en parts inledande begäran om upprättandet av en mekanism skall chefen för den nominerande institutionen, i samråd med de tvistande parterna, välja ut sju namn från listan. Om chefen för den nominerande institutionen är medborgare i någon av de stater som är inblandade i tvisten skall hans uppgifter fullgöras av den högste tjänsteman vid institutionen som inte är medborgare enligt ovan. Varje part (*) i tvisten har rätt att vägra att godkänna högst tre av kandidaterna. Parterna skall i så fall underrätta den nominerande institutionen om denna vägran inom efter det att de underrättats om nomineringarna. Denna underrättelse skall vara förtrolig. från den dag då parterna underrättats om nomineringarna skall den nominerande institutionen underrätta parterna om mekanismens sammansättning. Anmärkning: Ändringen innebär att den tid som avses i punkt 2 förkortas med en månad, att sju namn skall utväljas i stället för ''''''''färre än sex'''''''' och att punkterna 4 och 5 inte längre skall tillämpas. (*) De problem som uppstår när parterna är fler än två kommer att behöva övervägas ytterligare. Bilaga 2 f1002hhKONVENTION OM FÖRLIKNING OCH SKILJEDOM INOM ESK De stater som är parter i denna konvention, och som deltar i Europeiska säkerhetskonferensen, som är medvetna om sin skyldighet, enligt artikel 2, punkt 3, och artikel 33 i stadga, att lösa sina tvister med fredliga medel; som betonar att de inte på något sätt avser att skapa hinder för andra befintliga institutioner eller mekanismer, inbegripet , för mänskliga rättigheter, Europeiska gemenskapernas domstol samt Permanenta skiljedomstolen; som på nytt bekräftar sitt högtidliga åtagande att lösa sina tvister med fredliga medel och sitt beslut att utveckla mekanismer för tvistlösning mellan deltagande stater; som erinrar om att ett fullständigt genomförande av alla principer och åtaganden inom ESK:s ram i sig utgör en betydelsefull faktor för att förhindra tvister mellan de stater som deltar i ESK; som är angelägna om att utveckla och stärka de åtaganden som anges framför allt i rapporten från expertmötet om fredlig lösning av tvister, vilken antogs i och bekräftades av vid dess möte i , har kommit överens om följande. f1002hKAPITEL I -- ALLMÄNNA BESTÄMMELSER f1003Artikel 1f1004Inrättande av domstolen En förliknings- och skiljedomstol skall inrättas för att genom förlikning och, när så är lämpligt, genom skiljedom lösa tvister som hänskjuts till den i enlighet med bestämmelserna i denna konvention.f1003Artikel 2f1004Förlikningskommissioner och skiljedomstolar 1. Förlikning skall handläggas av en tillsatt för varje tvist. Kommissionen skall bestå av förlikningsmän som valts ut från en lista som upprättats i enlighet med bestämmelserna i artikel 3. Skiljedom skall handläggas av en skiljedomstol inrättad för varje tvist. Domstolen skall bestå av skiljedomare som valts ut från en lista som upprättats i enlighet med bestämmelserna i artikel 4. Förlikningsmännen och skiljedomarna skall tillsammans utgöra Förliknings- och skiljedomstolen inom ESK, nedan kallad ''''''''Domstolen''''''''.f1003Artikel 3f1004Tillsättning av förlikningsmän 1. Varje stat som är part i denna konvention skall efter dess ikraftträdande tillsätta två förlikningsmän, av vilka minst en är medborgare i staten i fråga. Den andra får vara medborgare i en annan stat som deltar i ESK. En stat som blir part i denna konvention efter dess ikraftträdande skall, efter konventionens ikraftträdande i förhållande till den berörda staten, tillsätta sina förlikningsmän. Förlikningsmännen skall vara personer som innehar eller har innehaft höga nationella eller internationella tjänster och som har allmänt erkända kvalifikationer vad avser internationell rätt, internationella relationer eller tvistlösning. Förlikningsmännen skall tillsättas för en sexårsperiod som kan förnyas. De får inte skiljas från sitt uppdrag av den utnämnande staten . Föreligger dödsfall, frånträdande eller av presidiet konstaterat förhinder, skall den berörda staten tillsätta en ny förlikningsman. Den nye förlikningsmannens mandattid skall omfatta den period som återstår av hans företrädares mandattid. Efter det att deras mandattid har upphört skall förlikningsmännen fortsätta behandla ärenden som de redan handlägger. Förlikningsmännens namn skall meddelas domstolens sekreterare, som skall föra upp dem på en förteckning att lämnas till ESK:s sekretariat för vidarebefordran till de stater som deltar i ESK.f1003Artikel 4f1004Tillsättning av skiljedomare 1. Varje stat som är part i denna konvention skall efter dess ikraftträdande tillsätta en skiljedomare och en suppleant, som kan vara medborgare i den berörda staten eller i en annan stat som deltar i ESK.