prop · GH0390 · 1994-01-01 00:00:00 — Men även om arbetsgivaren lämnat oriktiga uppgifter är det enligt utredningen tveksamt om arbetsgivarav- gifter kan påföras. Sammanfattningsvis kan dock sägas att det i och för sig finns behov av ett dispensförfarande för att klarlägga om förutsättningarna föreligger för avdragsrätt enligt punkt 3 a av anvis- ningarna till 33 § KL. Nuvarande dispensförfarande synes emellertid inte fungera så som var avsett. Till en del synes detta bero på att arbetsgivaren är nödsakad att begära dispens för att inte automatiskt bli skyldig att betala arbetsgivaravgifter på traktaments- ersättningar som utges mer än i sträck. är det i den praktiska tillämpningen svårt * eller i vissa fall omöjligt * att i förväg få fram tillräckliga uppgifter för att en prövning skall kunna ske av samtliga förutsättningar i punkt 3 a av anvisningarna till 33 § KL. Av redovis- ningen ovan framgår vidare att det inte är helt klart vilken innebörd nuvarande regler har. Det är tydligt att det i vissa fall inte ens är möjligt att för den prövning i förväg som det är fråga om, få fram tillräckliga uppgifter för att be-döma avdragsrätten enligt punkt 3 a av anvisningarna till 33 § KL. Under sådana förhållanden bör man inte ha ett dispensförfarande som i princip förutsätter att en fullständig prövning av avdragsrätten kan ske. Den bästa lösningen nu torde, enligt regeringens mening, vara den som föreslås av utredningen och som innebär följande. Den nuvarande dispensregeln avskaffas. En be- stämmelse införs i 10 § UBL om att ersättning för ökade levnadskostnader, som lämnas vid sådan tjänsteresa där rätten till avdrag för kostnaderna vid mottagarens inkomsttaxering anges i punkt 3 a av anvisningarna till 33 § KL, skall ingå i underlaget för beräkning av preliminär A-skatt endast till den del ersättningen överstiger de i nämnda anvisningspunkt angivna schablonbeloppen. En sådan bestämmelse bör dock kompletteras med vissa andra åtgärder. För det första bör det införas en skyldighet att lämna för taxeringen nödvändiga uppgifter i kontrolluppgiften. För det andra bör det finnas kvar en dispensregel för det fall tjänsteresa har pågått på samma ort. I kontrolluppgiften bör arbetsgivaren ange om han har betalat ut ersättningen för ökade levnadskostnader under en eller flera tjänsteresor som omfattar en sammanhängande period av mer än . Som RSV påpekat kan det ur kontrollsynpunkt finnas anledning att låta tjänsteresor utom landet och inom landet redovisas var för sig. Uppgiften bör kunna lämnas genom kryssmarkering på kontrolluppgiften. Förslaget innebär att arbetsgivaren måste avgöra om det föreligger fall som sägs i punkt 3 a av anvisningarna till 33 § KL. Detta kan vara förenat med svårigheter. Men får arbetsgivaren göra en sådan bedömning när det gäller t.ex. projektdispenserna. Skattemyndigheterna kan som tidigare nämnts inte heller göra den egentliga prövning som är avsedd. Det innebär en betydande förenkling att avskaffa dispensförfarandet av en tjänsteresa. För tjänsteresor som varar bör dock dispens krävas med hänsyn till att det vid inkomsttaxeringen kan medges avdrag endast om anställningens natur eller andra särskilda skäl talar för det. Hur en dispens skall kunna avse bör dock avgöras utifrån reglerna i punkt 3 a av anvisningarna till 33 § KL. Någon särskild begränsning i tiden för dispensen som sådan finns det inte anledning att införa. Dispens enligt 10 § UBL medför också att samma bedömning skall göras vid bestämmande av underlaget för arbetsgivaravgifter. RSV har påpekat att, om nuvarande regler inte medger det, en regel bör införas som ger skattemyndigheterna möjlighet att påföra arbetsgivaravgifter i efterhand om dispens har medgetts utifrån oriktiga uppgifter. Frågan om skattemyndigheten bör kunna påföra arbetsgivaravgifter i efterhand och om det krävs ändring av USAL för att så skall kunna ske behöver emellertid analyseras ytterligare. Detta gäller även frågan om dispens kan sökas i efterhand. Regeringen är därför inte beredd att nu ta ställning till om en sådan lagändring behövs. En annan fråga som uppkommer i samband med dispensregeln är hur begreppet ort i punkt 3 åttonde stycket av anvisningarna till 33 § KL skall tolkas. Har byte av ort skett, behöver någon dispens inte sökas. Men har byte av ort inte skett måste dispens sökas om arbetsgivaren inte vill göra avdrag för preliminär skatt och betala arbetsgivaravgifter på hela traktamentsbeloppet. RSV har försökt att definiera begreppet. Trots detta uppkommer det ändå problem för arbetsgivaren att avgöra när byte av ort har skett. Det framstår som angeläget med en klarare lagstiftning i detta hänseende. En möjlighet är att, som en remissinstans förordat, ha en gräns kring arbetsplatsen. Införande av en sådan eller någon liknande ordning förutsätter dock mer ingående överväganden än som varit möjliga inom utredningens ram. Regeringen lägger därför inte nu fram något förslag i denna del. Förslaget föranleder ändring i 10 § UBL och 3 kap. 9 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, LSK. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. RSV tillstyrker att beräkningen av förmånsvärdet knyts till bostadens yta men ifrågasätter om man av rättviseskäl inte borde utgå från antal kvadratmeter boyta vid flerfamiljshus och värdeyta vid småhus. RSV föreslår vidare att schablonvärdet av enkelhetsskäl normalt skall användas även vid taxeringen med hänsyn till att schablonvärdet förhållandevis väl torde komma att överensstämma med marknadsvärdet. Slutligen ifrågasätter RSV om en avvikelse från mark-nadsvärdet är tillräckligt för att jämkning skall medges. För att begränsa antalet jämkningar som rör småbelopp föreslår RSV att avvikelsen bör vara . Bakgrunden till regeringens förslag: Huvudprincipen vid inkomst-taxeringen för värdering av fri bostad är att förmånen skall värderas till hyrespriset på orten. Detta faktiska värde av bostadsförmån måste uppen-barligen bestämmas på grundval av en värdering som görs i efterhand då man har en överblick över hyrespriserna på orten och förhållandena i det enskilda fallet. En arbetsgivare som skall verkställa avdrag för preliminär skatt och betala arbetsgivaravgifter på förmånsvärdet måste dock löpande veta vilket värde han skall lägga till grund för avdrag för preliminär skatt resp. arbetsgivaravgifter. Av denna anledning har det införts en särskild schablonvärdering av bostadsförmån i UBL, som också indirekt styr underlaget för arbetsgivaravgifter. Schablonvärdena, som enligt lag-texten gäller vid värdering av förmån av sådan bostad som är belägen i , och som inte är semesterbostad, grundar sig på statistik från , , om hyresnivån på hyreslägenheter i fler-familjshus. Den tabell över schablonvärden som utfärdas av RSV indelar landet i fem olika regioner och anger för varje region värdet av olika bostäder med hänsyn till antalet rum. Schablonvärdena gäller som nämnts i princip bara vid beräkning av preliminärskatten och arbetsgivaravgifterna. Det ligger emellertid i sakens natur att den schablonvärdering som sålunda sker och som skall anges också på kontrolluppgifterna får stor betydelse 45 I praktiken torde det vara så att schablonvärdena i de allra flesta fall också läggs till grund för såväl deklarationen som taxeringen. Skälen för regeringens förslag: Som framgått av redogörelsen i det föregående bygger de värden som läggs till grund för preliminärskatteavdraget vid bostadsförmån på statistiska uppgifter om hyresnivån i hyreshus. Tabellvärdena torde i de flesta fall överensstämma väl med verkliga hyresnivåer när det är fråga om lägenheter i flerfamiljshus. Dessa värden är dock inte alltid representativa för hyresnivån i villafastigheter. Mot denna bakgrund angavs i direktiven till utredningen att möjligheten borde prövas att vid beräkning av förmånsvärdet för en villafastighet införa en schablonregel som har karaktären av en presumtion av värdet, t.ex. genom att värdet anges som en andel av taxeringsvärdet. Utredningens undersökningar visar emellertid att en schablon av sistnämnda slag inte är möjlig med hänsyn till att hyresnivån uttryckt i procent av taxeringsvärdet för ett småhus varierar kraftigt mellan olika orter. Denna metod förkastas således. Bristerna med den nuvarande metoden skulle dock enligt utredningen minska om värdet knyts till bostadens yta i stället för till antalet rum. En bostad om fem rum och kök är exempelvis ofta större till ytan i en villa än i ett flerfamiljshus. Regeringen kan ansluta sig till de överväganden utredningen gjort i denna fråga. Dessutom kan det konstateras att det ibland föreligger svårigheter att avgöra om ett utrymme skall anses som "rum" eller ej. Schablonen vid beräkning av preliminärskatt bör därför ändras i enlighet med utredningens förslag. Uppgift om bostadsyta torde normalt vara minst lika lätt för arbetsgivaren att få tillgång till som uppgift om antalet rum i bostaden, vare sig det är fråga om en lägenhet eller en villa. Uppgift om en lägenhets yta finns normalt i hyreskontraktet och uppgift om boyta för småhus framgår av beskeden från fastighetstaxeringen. Förslaget kan därför knappast antas leda till komplikationer för arbetsgivaren. RSV har ifrågasatt om inte en bättre värdering av bostadsförmånerna skulle kunna erhållas om förmånsvärdet grundades på för flerfamiljshus boytan och för småhus värdeytan såsom den fastställs vid fastighets-taxeringen. En fördel med denna modell skulle vara att förekomsten av biutrymmen bättre skulle beaktas. Även utredningen har tagit upp denna fråga. Utredningen fann dock att det, med hänsyn till den begränsade del av biutrymmena * högst * som kan komma att påverka värdeytan och med beaktan-de av att biutrymmen i viss mån också finns till hyreslägenheter, inte fanns tillräckliga skäl att komplicera preliminärskatteberäkningen med en särskild värderingsregel för förmån av bostad i villa som utgår från värdeytan. Regeringen delar utredningens uppfattning i denna fråga. Regeringen är inte heller beredd att tillmötesgå RSV:s förslag om att schablonvärdet också skall ligga till grund för taxeringen. Som framhållits inledningsvis torde visserligen ofta de värden som ligger till grund för preliminärskatteavdrag i praktiken också fastställas vid taxeringen. Värdet enligt ortens pris, som är det som skall ligga till grund för taxeringen, kan emellertid ibland avvika mycket kraftigt från de schablonbelopp som skall ligga till grund för preliminärskatteavdrag, bl.a. på grund av den mycket skiftande standard som kan finnas för två lika stora bostäder. Regeringen är därför inte beredd att i detta hänseende föreslå någon ändring av nuvarande regler. Regeringen delar också utredningens uppfattning att det bör införas en jämkningsmöjlighet vid uttag av arbetsgivaravgifter avseende bo- stads-förmån. Den möjligheten finns beträffande andra naturaförmåner som värderas efter schablon. Förslaget innebär att skattemyndigheten på framställning av arbetsgivaren skall kunna bestämma värdet av bostads-förmånen till det faktiska värdet om det värde som bestäms enligt UBL, dvs. schablonvärdet, avviker med mer än ett visst antal procent från det faktiska värdet, dvs. det i orten gällande hyrespriset. Utredningen har föreslagit att avvikelsen skall vara för att det skall vara aktuellt med jämkning. RSV har på denna punkt föreslagit för att begränsa antalet jämkningar som rör småbelopp. Regeringen anser att den av utredningen föreslagna procentsatsen är väl avvägd och ansluter sig således till utredningsförslaget. Förslaget föranleder ändringar i 42 § KL, 8 § UBL, 5 § USAL samt 3 kap. 7 § LSK. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens vad gäller schablonvärderingen för en resa som varit förenad med s.k. standby-villkor utom såvitt avser värdereduceringens storlek. Överensstämmer inte såvitt avser möjligheten att erhålla en fri eller delvis fri resa . Remissinstanserna: Utredningens förslag har fått ett blandat mottagande. Ett stort antal av de berörda remissinstanserna inom eller med an- knytning till rese- och trafikbranschen, t.ex. , avstyrker förslaget i sin helhet. Även avstyrker förslaget utom såvitt avser jämkningsregeln. Samfundet föreslår i stället att reseförmåner som erhålls endast vid enstaka tillfällen skall redovisas för uppbörd endast en gång i samband med att kontrolluppgifterna lämnas. Dessutom bör enligt samfundet det vid inkomsttaxeringen införas en schablonvärdering för dem som reser mycket i tjänsten på någon form av periodkort eller årskort. in , , SJ, och Svenska anser att reseförmåner inom rese- och trafikbranschen inte bör beskattas eftersom rabatterna inte överstiger vad som inom andra branscher betecknas som skattefri personalrabatt. Kammarrätten i anser att ytterligare utredning behövs i fråga om värdering av reseförmånerna. Näringslivets Skattedelegation, och anser att kontroll- och administrationsproblem gör att det system som tillämpas efter överenskommelse med RSV bör kunna få tillämpas även i fortsätt- ningen. Även och anser att * om resorna skall beskattas * en värdering av förmånerna bör ske genom en sådan scha-blonmetod. RSV anser att den föreslagna schablonvärderingen även bör ligga till grund för det värde som skall anges i kontrolluppgiften samt att jämkningsregeln är onödig eftersom värderingsregeln medför att värderingen alltid är under marknadsvärdet. Skälen för regeringens förslag: En reseförmån är liksom andra förmåner i princip skattepliktig. Sedan KL:s tillkomst och års skattereform gjordes dock i lagtext ett uttryckligt undantag för fria resor som utgick till skattskyldig på grund av anställning eller särskilt uppdrag under förutsättning att resorna inte var att anse som ersättning för kontant avlöning. Undantagsbestämmelsen kom i praxis att omfatta anställda inom trafik- och resebyråbranschen. Det främsta skälet för undantaget var de praktiska problemen att värdera förmånerna som en skatteplikt skulle medföra. Därvid beaktades den praxis som då gällde, nämligen att man också tog hänsyn till i vilken omfattning den skattskyldige skulle ha rest om han själv hade bekostat resorna. Det bör framhållas att sådan hänsyn inte tas enligt nuvarande regler utan förmånen skall värderas till marknadsvärdet. Kontroll- och värderingsproblemen ansågs dock inte vara tillräckligt allvarliga vid skattereform för att reseförmåner skulle vara undantagna från skatteplikt. Det framhölls vidare, mot bakgrund av att reseförmånen i det enskilda fallet kunde ha ett betydande värde, att den inte kunde ses som en personalvårdande förmån. Avvikelser från marknadsvärdet skulle dock enligt vad föredragande statsråd uttalade, kunna godtas i den mån det rörde sig om personalrabatt. Det finns anledning att först något beröra det sistnämnda uttalandet. Särskilt som flera remissinstanser har hävdat att reseförmånerna bör jämställas med sådan sedvanlig rabatt som är skattefri. För att en personalrabatt inte skall vara skattepliktig förutsätts att det är fråga om "sedvanliga rabatter vid inköp av varor och tjänster som ingår i arbetsgivarens ordinarie utbud eller i annat företags ordinarie utbud om företaget är närstående arbetsgivarens företag och varorna eller tjänsterna har ett nära samband med arbetsgivarens verksamhet". En grundläggande förutsättning för att det skall var fråga om en sådan rabatt är att denna inte är större än vad som skulle ha kunnat lämnas i förhållande till en kund. Det innebär att en prisnedsättning som överskrider denna gräns och således gäller bara i förhållande till personalen inte kan anses utgöra en sedvanlig rabatt. Detta gäller då givetvis även om prisnedsättningen har gällt för personalen . Erhållandet av de ifrågavarande billiga resorna * som främst gäller resor för personal inom flyg- och järnvägstrafiken * grundar sig på mycket lång sedvänja. Vissa av resorna är speciella i den meningen att någon exakt motsvarighet inte saluförs till allmänheten. Resorna ingår visserligen i reseföretagens utbud, men de resor som tillhandahålls personalen är förknippade med villkor som inte finns i det vanliga utbudet. Vad gäller företag inom flygbranschen är det framför allt i två avseenden som resorna för personalen är villkorade, nämligen dels genom att resorna får företas endast eller på vissa avgångar, dels genom att resorna får företas endast i mån av platstillgång. Frågan är då i vad mån prisnedsättningen på resorna med hänsyn till de angivna villkoren kan anses rymmas inom ramen för sedvanliga rabatter. Det är inte sällan fråga om ganska betydande prisned- sättningar. Det villkor som i någon mer väsentlig grad motiverar ett lägre pris är det som innebär att resan bara får företas i mån av platstillgång. Det får dock anses klart att detta villkor inte motiverar en så stor prisnedsättning som gäller för personalens resor. Prisnedsättningen överskrider således klart gränsen för vad som kan anses som sedvanlig rabatt. Även på andra grunder kan det ifrågasättas om reseförmånerna kan omfattas av bestämmelsen om skattefria rabatter i punkt 3 b av anvisningarna till 32 § KL. Bl.a. kan nämnas att förmånerna för anställda inom flygbranschen genom kupongsystemet kan utnyttjas hos ett helt annat företag än arbetsgivarens eller närstående företag. Vidare gäller att som personalvårds- förmåner enligt 32 § 3 e mom. KL inte räknas förmåner som inte är riktade till hela personalen. Det finns inom resebranschen vissa reseförmåner som riktar sig endast till viss personalkate- gori e.d. Även i detta hänseende kan alltså vissa reseförmåner falla utanför vad som menas med personalvårdsförmåner. är det troligt att det förekommer prisnedsättningar som med hänsyn till inskränkningar inte överstiger gränsen för sedvanliga rabatter. Detta måste dock bedömas i den praktiska tillämpningen. Det kan således inte komma i fråga att i lag föreskriva vilka prisnedsättningar eller villkor som bör föreligga för att en reseförmån skall anses rymmas inom begreppet sedvanlig rabatt. Även om i princip reseförmånerna inte faller inom vad som anses som skattefri sedvanlig rabatt kan man emellertid inte bortse från att det finns vissa inslag bland reseförmånerna som påminner om en sådan sedvanlig rabatt. Med hänsyn härtill och i avvaktan på den översyn som, enligt vad regeringen återkommer till längre fram (avsnitt 4.9), skall göras av frågor om personalvårdsförmåner och liknande kan det dock vara skäligt att från skatteplikt undanta en resa per skattskyldig och år. Detta undantag bör endast omfatta anställda eller uppdragstagare inom rese- och trafikbran- schen. Det har även hävdats att reseförmånerna, i den mån de inte kan hänföras till sedvanliga rabatter, bör göras skattefria på grund av kontroll- och värderingsproblem. Värderings- och kontrollproblemen beror främst på att delar av resebranschen inte har ett system för utgivande av förmåner som möjliggör kontroll över det faktiska resandet. Om ett sådant system hade funnits hade en stor del av problemen varit eliminerade. Från resebranschens sida har hävdats att det är mer eller mindre omöjligt att förändra systemet för utgivande av reseförmåner så att det möjliggör en kontroll av angivet slag. Bl.a. påpekas att förmånerna kan utnyttjas även hos andra reseföretag och utanför vilket gör att man även måste beakta andra företags rutiner. Med hänsyn till invändningarna om kontroll- och värderingsproblem finns det anledning att framhålla följande. Nuvarande regler har varit i kraft . De schabloner som enligt överenskommelse med RSV praktiserats har uttryckligen angetts vara temporära och RSV har förut- satt att värderingen av reseförmåner skulle kunna ske med utgångspunkt från den enskildes faktiska resande. Med anledning av att Utredningen om tjänsteinkomstbeskattning skulle se över bestämmelserna avseende reseförmåner medgav RSV att värderingen skedde enligt schabloner även för . Trots detta tycks något fungerande system för kontroll av det faktiska resandet inte ha tagits fram inom berörda företag. Det måste också i sammanhanget understrykas att det i princip åligger en arbetsgivare som tillhandahåller sina anställda förmå- ner av olika slag att hålla reda på i vilken mån arbetstagarna utnyttjar förmånerna. Vidare kan de kontroll- och värderingsproblem som föreligger på det ifrågavarande området inte anses vara större än på många andra områden. Det kan således inte åberopas som grund för skattefrihet att det finns problem av beskrivet slag. Det finns också anledning framhålla att kontroll- och värderingsproblemen kvarstår även om någon eller några resor per anställd och år undantas från beskattning. Arbetsgivaren måste ändå hålla reda på antalet resor så att han vet när den skattefria kvoten är uppfylld och värdera de skattepliktiga resorna. Kontroll- och värderingsproblem har också åberopats för att förmånerna skall värderas enligt en schablon. Värderingen av reseförmåner skall enligt huvudregeln i KL ske till marknadsvärdet. Marknadsvärdet bör även i fortsättningen vara utgångspunkten för värdering av reseförmåner. Detta kräver dock att arbetsgivaren kan kontrollera det faktiska utnyttjandet av förmånen. Det kan emellertid i vissa fall var förenat med speciella svårigheter att fullgöra kontrollskyldigheten varför det finns anledning att medge undantag från huvudregeln om marknadsmässig värdering. Så har skett exempelvis i fråga om beskattningen av bilförmån. På det området har man på grund av kontrollpro- blemen ansett sig nödsakad att tillåta att värderingen sker på grundval av mycket grova schabloner. När det gäller flygbranschens system med biljetter i kuponghäfte finns i princip ett registreringsförfarande över vilka biljetter som hämtats ut, men för att få veta om den anställde faktiskt utnyttjat biljetterna måste ytterligare kontroller göras. Vidare behöver man veta vid vilken tid resan har skett. Saken kompliceras ytterligare när man beaktar att även alternativbiljetter kan utlämnas, att biljetter kan utnyttjas samt att biljetter dessutom i allt större utsträckning kan tas ut via ett vanligt . Även inom järnvägstrafiken finns liknande kon-trollproblem. Dessa kontrollproblem beror dock till stor del på att arbetsgivarna tillåter att biljetterna kan tas ut på så många och i vissa fall svårkontrollerbara sätt. Den andra gruppen med kontroll- och värderingsproblem är tjänstekorten som kan utnyttjas för privat bruk. Hur skall arbetsgivaren kunna veta i vilken omfattning någon har utnyttjat kortet? Som det är nu måste han lita till arbetstagarens uppgifter. Om kontroll inte kan ske av varken arbetsgivaren eller skattemyndigheterna kan värderingen uppenbarligen komma att bli felaktig. Av det anförda framgår att det onekligen skulle innebära vissa svårigheter för arbetsgivaren att nu införa ett system som gör det möjligt att på ett tillfredsställande sätt kontrollera i vilken utsträckning arbetstagarna utnyttjar erbjudna förmåner. Det är också att märka att situationen blivit som den nu är mycket beroende på att förmånerna tidigare varit skattefria och att det då inte förelegat några skäl att införa kontrollrutiner. Det står å andra sidan klart att det inte föreligger samma svårigheter att hålla reda på utnyttjandet av reseförmåner som när det gäller exempelvis bilförmånerna. Det förhåller sig nog i stället så att reseförmånerna i princip inte är särskilt mycket svårare att hålla reda på än många andra förmåner. Tekniken för platsbokning m.m. torde vara så utvecklad genom datorisering o.d. att kontrollsvårigheterna inte kan var så oövervinnliga och omfattande som man från branschen gör gällande. Det kan också konstateras att vissa av de rutiner som tillämpas för bokning av flygresor och betalning av resor synes ge erforderliga möjligheter att hålla reda på det faktiska resandet. Om årskort eller liknande erbjuds anställda och kortet kan användas för resa utan någon ytterligare biljett eller registrering kvarstår naturligtvis kontrollproblemen.