prop · GH0344 · 1994-01-01 00:00:00 — Av 5 lagen (1964:163) om införande av och 2 kap. 10 re- geringsformen följer att de föreslagna skärpningarna vad avser ansvar, straff- latitud och förverkande inte skall tillämpas på gärningar begångna före ikraftträdandet. Detsamma torde gälla vad avser de riktlinjer för påföljdsval och straffmätning som regeringen angivit, om de leder till strängare straff. Väg- och sjöfyllerikommitténs sammanfattning av betänkandet Grovt Rattfylleri och Sjöfylleri (SOU 1992:131) Kommitténs uppdrag har avsett två huvudområden. Det ena gäller grovt rattfylleri där uppdraget är inriktat på sänkt gränsvärde för alkoholkoncentrationen i blodet eller utandningsluften, skärpta straff och ökad enhetlighet i rättstillämpningen. Det andra området gäller sjöfylleri där uppdraget avser möjligheterna att införa gränsvärden för alkoholkoncentrationen i blodet eller utandningsluften även till sjöss. Rattfylleridelen Straffbestämmelserna i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen) har främst till syfte att bekämpa de olyckor i trafiken vil- kas uppkomst har samband med att föraren varit påverkad av alkohol eller annat medel. Dessa bestämmelser utgör således ett led i trafiksäkerhetsarbetet. Straffbestämmelserna verkar dels allmänpreventivt genom att förmå människor i allmänhet att avhålla sig från trafiknykterhetsbrott, dels individualpreventivt genom att förhindra återfall hos dem som tidigare begått trafiknykterhetsbrott. Kommittén föreslår en rad åtgärder för att nedbringa antalet trafiknykter- hetsbrott och de olyckor som betingas av onykter körning. Tillsammans med de åtgärder som föreslagit i sitt betänkande "Trafikpolisen mer än dubbelt bättre" (SOU 1992:81) för att göra polisens övervakning av trafiknykterheten effektivare, finns det nu goda förutsättningar för att kampen mot trafiknykterhetsbrotten skall bli framgångsrik. Sammanfattningsvis innebär kommitténs förslag i rattfylleridelen följande. * Gränsvärdet för grovt rattfylleri sänks från alkohol i blodet resp. alkohol per liter utandningsluft till resp. per liter. * Vid grovt rattfylleri skall normalpåföljden vara fängelse. En icke frihets- berövande påföljd skall kunna väljas endast om det föreligger särskilda skäl. Villkorlig dom skall _ i likhet med vad som gällde års ändringar i trafikbrottslagen _ användas med mycket stor restriktivitet. * Fängelsedömda trafiknykterhetsbrottslingar skall placeras på specialanstalter och under verkställigheten av fängelsestraffet genomgå ett särskilt, intensivt, kurs- eller behandlingsprogram. * Maximistraffet för grovt rattfylleri höjs från ett till fängelse. Motsvarande ändringar görs beträffande onykterhet till sjöss och trafiknyk- terhetsbrott som faller under järnvägssäkerhetslagen (1990:1157). * Någon översyn av brotten vållande till annans död och vållande till kroppsskada eller sjukdom ingår inte i kommitténs uppdrag. Dessa brott förekommer emellertid inte sällan i samband med onykterhet i trafik. Det kan ifrågasättas om inte nämnda vållandebrott bedöms mildare än vad som kan anses rimligt. En strängare bedömning av dessa i egentlig mening grova brott skulle kunna främjas om det i lagtexten angavs vilka omständigheter som särskilt bör beaktas vid bedömningen av om ett sådant brott skall anses som grovt och om det förhållandet att brottet begåtts i trafik eller annan därmed jämförbar verksamhet under självförvållat rus angavs som en av dessa omständigheter. Straffskalan för exempelvis grovt vållande till annans död omfattar fängelse i lägst och högst . Även om straffmaximum kan överskridas när fängelse ådöms som gemensamt straff för flera brott _ detta är ju fallet om gärningsmannen också gjort sig skyldig till trafiknykterhetsbrott _ bör dessutom övervägas att höja straffmaximum för brotten grovt vållande till annans död och grovt vållande till kroppsskada eller sjukdom. * Yttrande från frivårdsmyndighet bör normalt tas in i mål om ansvar för grovt rattfylleri om det inte står klart att annan påföljd än fängelse är utesluten. Även i de fall där det står klart att ett fängelsestraff skall ådömas bör yttrande emellertid inhämtas om det finns anledning anta att det föreligger omständigheter som kan ha betydelse för fängelsestraffets längd. * Handläggare inom frivården bör utbildas i användningen av test för att diagnostisera alkohol- och drogmissbruk, exempelvis eller MACH. Sådant test bör utgöra ett normalt inslag i den personutredning som frivårdsmyndigheten ombesörjer i mål om ansvar för trafiknykterhetsbrott. * Den som dömts för ett trafiknykterhetsbrott och därvid haft en alkohol- koncentration som uppgått till i blodet eller per liter utandningsluft skall till sin ansökan om körkortstillstånd foga ett särskilt utlåtande som styrker att kravet på ett nyktert levnadssätt i körkortslagens (1977:477) mening är uppfyllt. Detta krav utvidgas till att omfatta alla förare som dömts för rattfylleri eller grovt rattfylleri. * Återkallelse av körkort vid trafiknykterhetsbrott skall få underlåtas endast om synnerliga skäl föreligger och det kan ske utan fara för trafiksäkerheten. Bestämmelsen om att varning skall meddelas vid alkoholkoncentrationer under i blodet eller motsvarande, om varningen av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd, bör enligt kommitténs mening avskaffas. Gränsvärdet för grovt brott Det nuvarande övre gränsvärdet _ alkohol i blodet eller alkohol per liter utandningsluft _ framstår som alltför högt från trafiksäkerhetssynpunkt. Redan vid betydligt lägre alkoholkoncentrationer inträder en signifikant försämring av körförmågan. Det är också så att gränsen mellan "normal" alkoholkonsumtion och sådana alkoholvanor som tyder på alkoholproblem eller alkoholberoende går betydligt lägre än vid eller motsvarande alkoholkoncentration i utandningsluften. Kommittén har därför funnit att gränsvärdet bör sänkas. När det sedan gäller att bestämma vilket gränsvärde som bör leda till att ett rattfylleribrott regelmässigt skall bedömas som grovt har kommittén stannat för att föreslå i blodet eller per liter utandningsluft. Avgörande för detta val har varit trafikfaresynpunkter samt att redan alkohol- halter på denna nivå indicerar alkoholproblem. De möjligheter till behandling och andra former av stöd- och hjälpåtgärder som det straffrättsliga påföljdssystemet erbjuder _ såväl inom anstaltsvården som inom frivården _ har därför ansetts böra kunna komma till användning redan här. Påföljdsvalet vid grovt rattfylleri Bestämmelserna om trafiknykterhetsbrott verkar som sagts dels allmänpreventivt, dels individualpreventivt. ändringar i trafikbrottslagen har användningen av fängelse- straff minskat väsentligt som användningen av villkorlig dom har ökat markant. Vad gäller de tingsrättsdomar där grovt rattfylleri utgjort huvudbrott har andelen fängelsestraff minskat från år medan andelen villkorliga domar har ökat från till . Denna utveckling är oroande både ur allmänpreventiv och individualpreventiv synvinkel. Dagens påföljdspraxis ter sig alltför mild från allmänpreventiv synpunkt. Onyktra förare utgör en stor trafiksäkerhetsfara och dödas eller skadas enligt den officiella statistiken mellan 1 500 och 2 000 personer i tra- fikolyckor där minst en av förarna misstänks ha varit alkoholpåverkad. Det verkliga antalet torde vara betydligt större. Det finns därför all anledning att se strängt på denna typ av brott. Förändrade dryckesvanor och det europeiska integrationsarbetet kan för övrigt leda till att den totala alkoholkonsumtionen i landet ökar, vilket gör det ännu mer angeläget att betona att trafik och alkohol inte hör ihop. Enligt bedömningar finns det dessutom en oroande tendens till ökad onykter körning bland yngre män. Dagens påföljdspraxis är olycklig även från individualpreventiv synpunkt. Personer som begår trafiknykterhetsbrott har nämligen i stor utsträckning alkoholproblem och risken för återfall är stor bland dessa personer. Från trafiksäkerhetssynpunkt är det därför angeläget att söka komma till rätta med eventuella alkoholproblem och hindra återfall hos detta klientel. Detta kan ske inom såväl anstaltsvården som frivården. Som framgått ovan är det kommitténs uppfattning att normalpåföljden för grovt rattfylleri skall vara fängelse. För att en icke frihetsberövande påföljd skall kunna tillämpas vid grovt rattfylleri bör krävas att särskilda skäl talar för det. Villkorlig dom skall _ liksom års reform _ tillämpas endast i klara undantagsfall. De riktlinjer för påföljdsvalet som kommittén förordar innebär en skärpning jämfört med det synsätt som kom till uttryck i förarbetena till ändringar i trafikbrottslagen. Grovt rattfylleri ansågs då endast i vissa fall vara så kvalificerat att man kunde hänvisa till brottets art som skäl för fängelse. Specialanstalter för trafiknykterhetsbrottslingar Effektiva insatser mot trafiknykterhetsbrotten förutsätter att anstaltsvistelsen ges ett mera meningsfullt och verksamt innehåll än och att de möjligheter som finns att _ genom behandling och andra åtgärder _ motverka fortsatt brottslighet tas till vara även inom anstaltsvården. Kommittén föreslår därför att specialanstalter inrättas för sådana tra- fiknykterhetsbrottslingar som kan beräknas vistas på anstalt i högst omkring och som har ett trafiknykterhetsbrott som huvudbrott i den aktuella domen. skall dessa klienter genomgå ett intensivt påverkansprogram. Att en person gjort sig skyldig till ett trafiknykterhetsbrott kan naturligt- vis inte automatiskt tas till intäkt för att han har alkoholproblem, även om så ofta är fallet. Det föreslagna påverkansprogrammet bedöms emellertid ha mycket att ge även sådana intagna som inte har alkoholproblem och det kan anpassas särskilt till denna grupp. Fördelarna med de föreslagna specialanstalterna är flera. Genom att samla den aktuella klientgruppen på särskilda anstalter kan verksamheten drivas rationellt och kan klientunderlaget bli tillräckligt stort för att möjliggöra en viss differentiering av verksamheten beroende på verkställighetstidens längd, graden av den intagnes eventuella alkoholproblem och andra faktorer. Vidare tillåter en sådan ordning att verksamheten _ aktiv påverkan i alkoholfrågan _ genomsyrar fängelsevistelsen. Strävan bör vara att även sådana fängelsedömda trafiknykterhetsbrottslingar som inte lämpligen kan placeras på de föreslagna specialanstalterna skall bli föremål för påverkansprogram inom ramen för det traditionella anstaltssystemet. Höjt straffmaximum för grovt rattfylleri m.m. Grovt rattfylleri är ett brott som innebär fara för människors liv och hälsa. Förarens agerande framstår som särskilt allvarligt därför att han medvetet valt att utsätta andra trafikanter för de risker hans alkoholpåverkan innebär i trafiken. Man måste därför se strängt på dessa brott. För de svåraste fallen av grovt rattfylleri bör det finnas möjlighet för domstolarna att utdöma långvariga fängelsestraff. Det nuvarande maximistraffet, fängelse , anser kommittén vara för lågt och föreslår därför att maximistraffet höjs till fängelse. Genom en sådan höjning av straffmaximum kommer grovt rattfylleri att få samma maximistraff som exempelvis brottet framkallande av fara för annan. Kommittén föreslår vidare att brotten vållande till annans död och vållande till kroppsskada eller sjukdom _ som inte sällan förekommer i samband med onykterhet i trafik _ ses över. Kommittén ifrågasätter om bedömningen av dessa brott inte är mildare än vad som kan anses rimligt. Särskild personutredning i mål om ansvar för grovt rattfylleri Att domstolen har tillgång till en god personutredning är av vikt inte endast för påföljdsbestämningen i det enskilda fallet utan även för enhetligheten i rättstillämpningen. Kommittén anser att yttrande från frivårdsmyndighet normalt bör infordras i mål om ansvar för grovt rattfylleri om inte annan påföljd än fängelse är utesluten. Även i fall där det står klart att ett fängelsestraff skall ådömas bör yttrande emellertid inhämtas om det finns anledning anta att det föreligger sådana omständigheter som kan få betydelse för fängelsestraffets längd. För att öka kvaliteten på personutredningarna och underlätta motivations- arbetet pekar kommittén på olika test för att diagnostisera missbruk och be- roende såsom det s.k. ADDIS-testet och MACH-testet, och föreslår att frivårdens personal skall få utbildning i att använda sig av något av dessa eller liknande test. Sådana test bör normalt ingå som en del av den personutredning fri- vårdsmyndigheten ombesörjer när rätten begärt myndighetens yttrande i mål om ansvar för trafiknykterhetsbrott. Inte minst mot bakgrund av reglerna om utvidgad lämplighetsprövning vid ansökan om körkortstillstånd (se nedan) bör den misstänkte redan i samband med personutredningen ha ett betydande intresse av att hans alkoholproblem utreds och att han får hjälp och stöd för att komma till rätta med dessa. Omfattningen av den utvidgade lämplighetsprövningen Den s.k. utvidgade lämplighetsprövningen, som infördes , omfattar den som dömts för ett trafiknykterhetsbrott och som därvid haft en alkohol- koncentration som uppgått till i blodet eller per liter utandningsluft. Erfarenheterna av den utvidgade lämplighetsprövningen och av annan liknande verksamhet som pågått är goda. Alkoholkoncentrationen vid provtagningstillfället står inte i någon given relation till en persons alkoholvanor. Trafiknykterhetsbrott utgör dock ofta ett tidigt tecken på att alkoholbruket inte är kontrollerat och det är väl känt att en stor del av de trafiknykterhetsbrottslingar som vid provtagningstillfället har under 1,5 eller i många fall har alkoholproblem. Från kör- kortssynpunkt anser kommittén därför att det finns anledning att behandla alla förare som dömts för trafiknykterhetsbrott på samma sätt. Visserligen torde andelen förare med alkoholproblem vara lägre vid låga alkoholhalter än vid de riktigt höga. Trafiknykterhetsbrott utgör emellertid, enligt kommitténs mening, ett så starkt tecken på olämplighet från nykter- hetssynpunkt att det är motiverat att låta alla förare som dömts för tra- fiknykterhetsbrott underkastas den utvidgade lämplighetsprövningen vid ansökan om körkortstillstånd. Den utvidgade lämplighetsprövningen föreslås således omfatta alla förare som dömts för rattfylleri eller grovt rattfylleri; alltså även förare beträffande vilka det saknas bevisning om alkoholkoncentrationen i blodet eller utand- ningsluften och förare som varit påverkade av annat medel än alkohol. Återkallelse av körkort på grund av trafiknykterhetsbrott Även de trafiknykterhetsbrottslingar som vid provtagningstillfället har relativt sett låga alkoholhalter utgör en fara i trafiken och även dessa förare har ofta alkoholproblem. Enligt kommitténs mening saknas därför anledning att från körkortssynpunkt särbehandla förare vars alkoholkoncentration understigit eller motsvarande. Bestämmelsen om att återkallelse skall underlåtas vid förhållandevis låga alkoholhalter, om varning av särskilda skäl får anses vara en tillräcklig åt- gärd, bör därför utgå. För att varning skall få träda i stället för återkallelse vid trafiknykterhetsbrott bör alltid krävas att det föreligger synnerliga skäl och att det kan ske utan fara för trafiksäkerheten. Sjöfylleridelen Sammanfattningsvis innebär kommitténs förslag i sjöfylleridelen följande. * Kommittén har prövat men underkänt tanken att med ett nedre gränsvärde för alkoholhalten i gärningsmannens blod eller utandningsluft bestämma vad som skall straffas som enkelt sjöfylleri; straffbarheten får som prövas genom s.k. klinisk bedömning. * Det har däremot ansetts både möjligt och lämpligt att genom ett övre gränsvärde bestämma vad som skall straffas som grovt sjöfylleri; detta gränsvärde skall vara detsamma som för grovt rattfylleri. Men för att brottet alls skall anses vara grovt måste det begås i en syssla som efter omständig- heterna ställde höga krav på gärningsmannen. * Det förutsätts att det nedre gränsvärdet för straffbar alkoholpåverkan i vägtrafiken _ eller motsvarande värde i utandningsluften _ kommer att få inflytande på den maritima straffrättskipningen. Gränsvärdet för grovt brott Gränsvärdet för alkoholkoncentrationen _ alkohol i blodet eller per liter utandningsluft _ införs bland de omständigheter som särskilt skall beaktas vid bedömningen av om ett sjöfylleri är grovt. En så hög alkoholhalt indicerar avsevärd påverkan hos envar. Enligt kommitténs förslag skall vid bedömningen av om ett sådant brott är grovt i första hand beaktas den uppgift gärningsmannen haft att fullgöra och de krav uppgiftens beskaffenhet efter omständigheterna ställt på gärningsmannen. De uppgifter som utförs ombord på fartyg kan vara av många olika slag och ställa olika höga krav. Ansvarsfulla uppgifter som är komplicerade och kräver koncentration och snabb reaktionsförmåga ställer naturligtvis högre krav på nykterhet än enkla uppgifter som kan utföras mer eller mindre mekaniskt. Hur höga krav en uppgift ställer på utövaren varierar också med hänsyn till exempelvis fartygstyp, väderlek, farvatten, trafikintensitet och den last som fartyget transporterar. Hårt väder och svårnavigerade vatten kan medföra att annars tämligen enkla uppgifter blir krävande och transport av farlig last ställer större krav på precision, omdöme och reaktionssnabbhet än transport av annan last. Huruvida uppgifter i det enskilda fallet ställt höga krav på gärningsmannen måste beaktas innan man går in på de andra i bestämmelsen nämnda omständigheterna som särskilt skall beaktas. Har de aktuella uppgifterna efter omständigheterna ställt höga krav på gärningsmannen skall särskilt beaktas vissa andra omständigheter. Förutom en alkoholhalt som uppgått till alkohol i blodet eller per liter utandningsluft nämns i kommitténs förslag annan avsevärd påverkan av alkohol eller annat medel samt påtaglig fara för säkerheten till sjöss. Avsevärd påverkan kan, med hänsyn till de individuella variationer som finns vad gäller den påverkan en viss alkoholkoncentration leder till, i vissa fall föreligga även vid lägre alkoholkoncentrationer än i blodet eller motsvarande i utandningsluften. Lagens budskap blir således: För grovt sjöfylleri blir Du dömd på samma bevis som fäller rattfylleristen. Den nedre straffbarhetsgränsen Kommittén har inte ansett sig böra föreslå införandet av något nedre gränsvärde för alkoholkoncentrationen i blodet eller utandningsluften. Det antas att den nedre straffbarhetsgränsen för alkoholpåverkan i vägtrafiken _ alkohol i blodet eller motsvarande alkoholhalt i utandningsluften - kommer att inverka på den maritima straffrättskipningen. Det är nämligen uppenbart att framförande av fartyg i många fall ställer minst lika höga krav på omdöme och precision som framförande av motorfordon i vägtrafiken. Det som är straffbar påverkan i vägtrafik bör vara det även i snarlika fall till sjöss; låt vara att bevisföring som inskränkts till utredning om alkohol- halt i blod eller utandningsluft kräver säkerhetsmarginal. De fall kommittén här i första hand haft för ögonen är exempelvis de där den tilltalade fört snabbgående motorbåt i livligt trafikerade vatten; likheten med vägtrafik är då, liksom i vissa andra fall, slående. Även utan så tydlig parallell till för- hållandena inom vägtrafiken kan både uppgiften ombord och yttre omständigheter ställa så höga krav på den tilltalade att alkoholhalter i närheten av det nedre gränsvärdet för rattfylleri bör tydas så att toleranströskeln överskridits. Det lätt förenklade budskap kommittén vill förmedla blir här detta: För sjöfylleri kan Du komma att dömas på samma bevis som fäller rattfylleristen. 1 Förslag till Lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott Härigenom föreskrivs att 4 och 4 a lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 [3] Den som för ett Den som för ett motordrivet fordon eller motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha en spårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltiga förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd att drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen alkoholkoncentrationen under eller efter färden under eller efter färden uppgår till minst 0,2 uppgår till i hans blod eller milligram per liter i per liter i hans utandningsluft hans utandningsluft döms föreller i rattfylleri till böter hans blod döms för eller fängelse i högst sex rattfylleri . För rattfylleri enligt första stycket döms också den som för ett motordrivet fordon eller en spårvagn och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han inte på ett betryggande sätt kan föra fordonet. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. Första stycket gäller inte förare av motordrivet fordon, som är avsett att föras av gående. Första och andra styckena gäller inte om förandet av fordonet ingår som ett led i en vetenskaplig eller därmed jämförlig undersökning till vilken tillstånd har lämnats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 4 a [4] Är ett brott som avses i Är ett brott som avses 4 första eller andra i 4 första eller andra stycket att anse som stycket att anse som grovt, skall föraren dömas grovt, skall föraren dömas för grovt rattfylleri till för grovt rattfylleri fängelse i högst . Vidtill fängelse i högst två bedömande av om brottet är år. Vid bedömande av om grovt skall särskilt brottet är grovt skall beaktas om särskilt beaktas om 1. föraren har haft en 1. föraren har haft en alkoholkoncentration som alkoholkoncentration som uppgått till minst 1,5 uppgått till i hans blod eller milligram per liter i per liter i hans utandningsluft hans utandningsluft, eller i hans blod, 2. föraren annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, eller 3. framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Denna lag träder i kraft den **Fotnot** [3] Senaste lydelse 1990:149. [4] Senaste lydelse 1990:149. Lag om ändring i sjölagen (1891:35 s.1) Härigenom föreskrivs att 325 och 325 a sjölagen (1891:35 s.1) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 325 [1] Den som framför fartyg Den som framför fartyg eller i övrigt på fartyg eller i övrigt på fartyg fullgör uppgift av väsentligfullgör uppgift av betydelse för säkerheten väsentlig betydelse för till sjöss och då är så säkerheten till sjöss och påverkad av alkoholhaltiga då är så påverkad av alko- drycker eller något annat holhaltiga drycker eller medel, att det kan antas, något annat medel, att att han inte på ett det kan antas, att han betryggande sätt kan utförainte på ett betryggande vad som därvid åligger sätt kan utföra vad som honom, döms för sjöfylleri därvid åligger honom, döms till böter eller fängelse iför sjöfylleri till böter högst . Straffvärdet bedöms med utgångspunkt i de krav som uppgiftens beskaffenhet efter omständigheterna ställt på gärningsmannen. 325 a [2] Är ett brott som avses i Är ett brott som avses 325 att anse som grovt, i 325 att anse som skall dömas för grovt grovt, skall dömas för sjöfylleri till fängelse i grovt sjöfylleri till högst . Vid bedömandefängelse i högst . Vid av om brottet är grovt bedömandet av om brottet skall särskilt beaktas om är grovt skall främst 1. gärningsmannen varit beaktas om uppgiftens avsevärt påverkad av alkoholbeskaffenhet efter om- eller något annat medel, ständigheterna ställt höga 2. den uppgift som krav på gärningsmannen. I gärningsmannen haft att sådant fall skall därnäst fullgöra varit särskilt särskilt beaktas om gär- krävande med hänsyn till ningsmannen fartygets egenskaper eller 1. har haft en andra omständigheter eller alkoholkoncentration som 3. framförandet av uppgått till minst 0,50 fartyget inneburit en milligram per liter i påtaglig fara för säkerhetenhans utandningsluft till sjöss. eller i hans blod, 2. annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, eller 3. fullgjort uppgiften på ett sätt som medfört påtaglig fara för säker- heten till sjöss. Denna lag träder i kraft den **Fotnot**