prop · GH03178 · 1994-01-01 00:00:00 — Något krav på vissa mått eller viss utrustning i olika slag av bostäder ligger inte i detta. Vi vill i detta sammanhang erinra om att regeringen i prop. 1993/94:199 Ändringar i hyresförhandlingslagen m.m. föreslagit att hyresnämnden skall kunna ålägga hyresvärden att rusta upp en bostadslägenhet till lägsta godtagbara standard (12 kap. 18 a jordabalken). Vad som krävs för att en lägenhet skall anses ha lägsta godtagbara standard beskrivs i 12 kap. 55 a jordabalken. Bl.a. skall lägenheten vara utrustad med spis, diskho, kylskåp, förvaringsutrymmen, avställningsytor, förrådsutrymmen och anordningar för hushållstvätt. Utredningen har föreslagit att även bestämmelsen i 3 kap. 8 PBL utmönstras ur den nya lagstiftningen. I den bestämmelsen föreskrivs det att byggnader skall utföras med sådant material och på sådant sätt att reparations-, underhålls- och driftkostnader begränsas. Utredningen anför i den delen följande (betänkandet s. 233 och 234). "Kraven på reparations-, underhålls- och driftsekonomi i 3 kap. 8 PBL skiljer sig från de övriga kraven i 3 kap. på det sättet att de inte ställer något krav på byggnaden som sådan utan på det material som ingår i byggnaden och på det sätt på vilket byggnaden utförs. Avsikten är inte att uppnå några egenskaper hos byggnaden utan att byggnadens funktioner och egenskaper med skäliga insatser skall kunna hållas i stånd under den avsedda brukstiden. När det gäller byggnadens grundkonstruktion, stomme och andra bärande delar saknar bestämmelsen i 3 kap. 8 betydelse, eftersom det redan i 3 kap. 4 PBL föreskrivs att dessa byggnadsdelar skall ha en betryggande beständighet. Därmed menas enligt förarbetena att de skall ha en livslängd som motsvarar byggnadens avsedda brukstid (prop. 1985/86:1, s. 488). Föreskriften har såvitt gäller materialkravet inte någon självständig funktion vid sidan av föreskrifterna i byggproduktlagen. Denna lag omfattar produkter som är avsedda att stadigvarande ingå i en byggnad eller annan anläggning och som har betydelse för byggnadsverkets egenskaper när det gäller bärförmåga, stadga och beständighet, säkerhet i händelse av brand, skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö, säkerhet vid användning, skydd mot buller samt energihushållning och värmeisolering (2 ). För att få ingå i byggnadsverk skall produkter ha sådana egenskaper att det byggnadsverk i vilket de skall ingå - rätt projekterat och uppfört - kan uppfylla de nämnda egenskapskraven (3 ). Bedömningen av produkten skall ske under den förutsättningen att byggnadsverket skall uppfylla de angivna kraven under en ekonomiskt rimlig livslängd. Med det sistnämnda uttrycket avses enligt ett tolkningsförslag inom EG den tidsperiod under vilken det avsedda byggnadsverket med hänsyn till omständigheterna kommer att bibehållas på en nivå som är adekvat för dess användning. Begreppet "ekonomiskt rimlig livslängd" synes alltså i huvudsak komma att ges samma inne- börd som uttrycket "byggnadens avsedda brukstid" i PBL-propositionen. Byggproduktlagens krav på byggprodukter torde således komma att bli strängare än PBL:s på det sättet att det beständighetskrav som uppställs i 3 kap. 4 PBL på materialet i grundkonstruktion, stomme och andra bärande delar utvidgas till att gälla materialet också i de byggnadsdelar som har betydelse för brand- och brukarsäkerhet, hygien, hälso-, buller- och miljöskydd, energihushållning och värmeisolering. När byggproduktlagens regler träder i kraft och harmoniserade standarder successivt antas blir bestämmelsen i 3 kap. 8 PBL överflödig i detta avseende. kommer 3 kap. 8 alltså sannolikt att få reell betydelse bara när det gäller valet av material i sådana byggnadsdelar, som inte har betydelse med hänsyn till hälsa och säkerhet i vid mening, och när det gäller sättet att utföra byggnaden. Bestämmelsen har visserligen det vällovliga syftet att åstadkomma en ekonomiskt lämplig balans mellan investeringskostnaderna och reparations-, underhålls- och driftkostnaderna så att de senare kan hållas låga genom att de förra ökas något. Detta är emellertid enligt min mening inte något som bör föreskrivas av samhället. Det kan inte anses vara ett väsentligt allmänt intresse. Inte heller några hushållningssynpunkter av allmänt intresse gör sig gällande i sammanhanget." Regeringen delar utredningens principiella syn på dessa frågor. Bestämmelsen i 3 kap. 8 PBL bör därför upphävas utan att flyttas över till den nya lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. Det förtydligandet bör dock här göras att sedan utredningens betänkande lämnades har antagit s.k. tolkningsdokument till byggproduktdirektivet (89/106/EEG). Där behandlas direktivets bestämmelse om att dess krav på byggprodukter, under förutsättning av normalt underhåll, skall uppfyllas under en ekonomiskt rimlig livslängd. Till en början framgår det att med "ekonomiskt rimlig livslängd" menas den tid under vilken det med hänsyn till alla relevanta omständigheter är ekonomiskt rimligt att bibehålla byggnadsverket på en egenskapsnivå som motsvarar direktivets kravnivå beträffande byggnadsverks egenskaper. Därefter sägs att det av de harmoniserade tekniska specifikationerna för byggprodukter (standarden m.m.) skall framgå vilken livslängd produkten förväntas ha, så att rätt produkt kan väljas med hänsyn till byggnadsverkets avsedda livslängd. Visserligen innehåller byggproduktdirektivet inte - lika litet som byggproduktlagen - något uttryckligt krav på att de byggprodukter som har en livslängd som motsvarar minst byggnadens ekonomiskt rimliga livslängd skall väljas. Detta framgår dock indirekt, eftersom de sex väsentliga kraven i direktivet syftar till att förhindra att byggnader förorsakar skador eller ohälsa. Beträffande kravet på mekanisk motståndsförmåga och stabilitet sägs det också uttryckligen i direktivet att dessa egenskaper skall uppfyllas under "bruksskedet". Slutligen bör det med anledning av ett par remissynpunkter påpekas att föreskriften inte ger uttryck för något kretsloppstänkande. Bestämmelsens innebörd är enligt propositionen med förslaget till PBL att byggnader skall utföras med sådant material och sådana system som är ekonomiskt och praktiskt möjliga att sköta. Byggnadsdelar och installationer m.m. med begränsad livslängd skall vara lätt åtkomliga och lätta att underhålla, driva och besikta. Avsikten med detta är enligt propositionen att byggnadens funktioner och egenskaper under bruksskedet skall kunna hållas i stånd till måttliga kostnader genom att byggherren lägger ned något större kostnader på investeringen. Kravet innebär dock inte att kan fordra t.ex. ett dyrare byggnadsmaterial än det som är tillräckligt för att uppfylla övriga egenskapskrav (prop. 1985/86:1 s. 234 och 496). Syftet med föreskriften var således att - främst då det gäller bostäder - tvinga fastighetsägarna att göra sina investeringar så att de fick låga drifts- och underhållskostnader för fastigheterna. Med det förutvarande statliga subventionssystemet innebar det att staten tog på sig att delvis finansiera dessa dyrare investeringar i syfte att åstadkomma lägre boendekostnader.Bestämmelser som främjar ett kretsloppsanpassat byggande måste införas på ett annat sätt än genom att behålla 3 kap. 8 PBL. Plan- och byggutredningen har således fått i uppdrag att ägna uppmärksamhet åt frågan om byggprodukter som kan ingå i ett kretslopp. Utredningen behandlar denna fråga i delbetänkandet Miljö och fysisk planering (SOU 1994:36). Regeringen finner med ett undantag inte skäl att nu föreslå några andra ändringar av de gällande egenskapskraven på byggnader än dem som utredningen föreslagit. Vissa av de preciseringar som några remissinstanser föreslagit bör ske på föreskriftsnivå. Statliga föreskrifter om tekniska lösningar bör över huvud taget inte meddelas. Det nämnda undantaget gäller det underhållskrav på ventilations- anläggningar som regleras i förordningen (1991:1273) om funktionskontroll av ventilationssystem. Detta krav bör i detta sammanhang för tydlighetens och enhetlighetens skull uttryckligen anges i lagtexten. I övrigt bör samma regler gälla för funktionskontrollanter som för kvalitetsansvariga. 7.3.2Reglering i lag eller förordning Regeringens förslag: De egenskapskrav som gäller för byggnader och andra anläggningar anges kortfattat i lag. Närmare föreskrifter om tillämpningen meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser bl.a. handikapp- organisationer, har yttrat sig i frågan. De befarar att förslaget kan leda till en avreglering och sänkta egenskapskrav. Skälen för regeringens förslag: Som anförts i föregående avsnitt bör de flesta bestämmelserna om byggnaders tekniska egenskaper flyttas från PBL till den nya lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. De bestämmelser i 3 kap. PBL som helt eller delvis har motsvarigheter i 3 byggproduktlagen är kraven på energihushållning, bärförmåga m.m., hygien och inomhusklimat m.m., olycksfalls- och brandskydd samt avfallshantering i 3, 4, 5 och 6 . Bestämmelsen i 3 byggproduktlagen är formulerad med utgångspunkt från EG:s byggproduktdirektiv och anger att en byggprodukt är lämplig, om den har sådana egenskaper att det byggnadsverk (byggnader och anläggningar) i vilket den skall ingå, rätt projekterat och uppfört, kan uppfylla krav på 1. bärförmåga, stadga och beständighet, 2. säkerhet i händelse av brand, 3. skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö, 4. säkerhet vid användning, 5. skydd mot buller, och 6. energihushållning och värmeisolering. Eftersom den exakta innebörden av byggproduktlagens krav är beroende av rättsutvecklingen inom EES är det lämpligt att bestämmelserna om egenskapskrav i den nya lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. ges samma kortfattade lydelse som den i 3 byggproduktlagen och att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela de tillämpningsföreskrifter som behövs. De bestämmelser som saknar motsvarighet i byggproduktlagen men som är av sådan karaktär att de bör sammanföras med dessa i den nya lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. bör lämpligen ges samma kortfattade formulering som de nyssnämnda kraven och med samma bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att närmare precisera kraven i förordning. När egenskapskraven, så som föreslagits, anges mycket kortfattat i lagen och utvecklas närmare i förordningen ligger det i sakens natur att behovet av myndighetsföreskrifter i viss mån minskar och att dessa kan begränsas till föreskrifter av mer teknisk natur. Regleringen blir på så sätt systematiskt redig och konsekvent och möjliggör smidiga förändringar av innehållet i de krav som finns i byggproduktlagen och som genom förbundit sig att anpassa till den tillämpning som gäller i EES. En sådan konstruktion möjliggör också smidigare förändringar av i vilken omfattning olika slag av byggnader och anläggningar skall omfattas av de olika kraven. Det kan bli aktuellt genom rättsutvecklingen inom EG eller på grund av inhemska behov. Slutligen undviks den variation i detaljeringsgrad som de nuvarande bestämmelserna har i PBL och den inkonsekvens som ligger däri att ett par av PBL:s nuvarande bestämmelser inte bara anger egenskapskrav utan också vilka avsteg från dessa krav som i vissa fall kan tillåta. Frågor av sistnämnda slag bör principiellt regleras på annat sätt. Med den nya uppbyggnaden av regelsystemet kommer att ange de grundläggande tekniska egenskapskrav som skall ställas på byggnader och regeringen att inom denna ram ange de preciseringar som är av mer politisk natur medan föreskrifter med huvudsakligen tekniskt innehåll överlåts till en myndighet. Uppbyggnaden medger också en smidig anpassning av behovet av föreskrifter till behovet av att dessa till sin innebörd är så preciserade att de är förutsebara. Detta är helt nödvändigt med hänsyn till det nya system för byggkontrollen som föreslagits. Det är också praktiskt och lämpligt att de olika kravnivåer som skall gälla vid nybyggnad respektive tillbyggnad och ändring av en byggnad läggs fast i förordning i stället för i lagen. regleras tillbyggnads- och ändringskraven i lag men ombyggnadskraven i förordning. Också de undantag från PBL:s krav som enligt 3 kap. 9 och 10 PBL gäller för vissa fritidshus bör återfinnas i förordningen. Detsamma gäller de nyanseringar i kraven som alltjämt bör gälla beträffande åtgärder som inte kräver bygglov och beträffande s.k. "andra ändringar" än till- och ombyggnader. Slutligen bör regeringen i förordning ha möjlighet att meddela föreskrifter om olika kravnivåer i vissa fall utom respektive inom detaljplan eller beträffande vissa slag av byggnader. Dessa föreskrifter skulle motsvara dagens regler om att egenskapskraven i 3 kap. PBL endast gäller i skälig utsträckning beträffande åtgärder som inte kräver bygglov (8 kap. 1, 3 - 6 och 10 PBL). Överflyttningen till förordning innebär självklart inte i sig någon ändring av kravnivån. Det är helt och hållet en praktisk fråga om i vilket slag av författning som bestämmelser av olika detaljeringsgrad lämpligen återfinns. Den nu föreslagna uppdelningen är den normala på andra områden än byggandets. Inställningen bland en del remissinstanser i denna fråga tyder på att de befarar att regeringen skulle föra en annan politik än riksdagsmajoriteten, något som knappast är möjligt. I förordningsarbetet kan en del av de preciseringar och förtydliganden av egenskapskraven som några remissinstanser efterlyst göras. 7.4 Vissa bemyndiganden m.m. Utöver de förslag som lämnat bör vissa bemyndiganden samt tillsyns- och sanktionsregler ändras i samband med de tidigare föreslagna lagändringarna. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om typgodkännanden och till- verkningskontroll av material, konstruktioner eller anordningar för användning i byggnader eller andra anläggningar. Beslut om typgodkännanden och tillverkningskontroll får meddelas av organ som ackrediterats för detta ändamål av Styrelsen för teknisk ackreditering. Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande bestämmelser (16 kap. 3 PBL) prövas frågor om typgodkännanden och tillverkningskontroll av det eller de organ som regeringen bestämmer. I enlighet med principerna om öppna system för teknisk provning och kontroll bör rätten att meddela typgodkännanden och beslut om tillverkningskontroll tillkomma varje kompetent organ. Det är därför inte lämpligt att regeringen utser sådana organ utan att de ackrediteras genom Styrelsen för teknisk ackreditering. 7.4.2Vissa värmeanordningar, hissar m.m Regeringens förslag: Bestämmelserna om tillsyn och sanktioner samt bemyndiganden för regeringen i den nuvarande byggproduktlagen utvidgas till att omfatta också sådana anordningar i byggnader som kan jämställas med byggprodukter utan att omfattas av EG:s byggproduktdirektiv. Skälen för regeringens förslag: Genom har förbundit sig att genomföra bl.a. av om funktionen hos värmeanordningar för rumsuppvärmning och varmvattenförsörjning i nya eller befintliga icke-industriella byggnader samt värmeisolering och varmvattenförsörjning i hushåll i nya, icke-industriella byggnader (78/170/EEG). Detta direktiv har väsentligt byggts ut och konkretiserats i rådets direktiv av om effektivitetskrav för nya värmepannor som eldas med flytande eller gasformigt bränsle (92/42/EEG). Det sistnämnda direktivet omfattas inte av men torde komma att ingå i tilläggsavtalet till detta. De tekniska krav som uppställs i de båda direktiven är i sak införda i byggregler (BFS 1993:57). Dessa har utfärdats med stöd av bemyndigandet i 2 PBF för verket att meddela de föreskrifter som behövs för tillämpningen bl.a. av bestämmelserna i 3 kap. 3 PBL om hushållning med energi. Detta bemyndigande går i sin tur tillbaka på bemyndigandet i 16 kap. 1 PBL för regeringen att utse en myndighet att meddela de föreskrifter som, utöver bestämmelserna i 3 kap., behövs för en lämplig utformning av byggnader m.m. Utöver tekniska krav innehåller emellertid direktiven också bestämmelser om kontroll och märkning av värmeanordningar i samband med tillverkningen och om vissa förutsättningar för marknadsföring. Några bestämmelser om detta finns inte i . I 5 byggproduktlagen finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter bl.a. om bestyrkande av överensstämmelse med gällande krav beträffande byggprodukter och om märkning av byggprodukter som förutsättning för att produkten skall få släppas ut på marknaden och användas. Enligt 10 byggproduktlagen får en tillsynsmyndighet förelägga en tillverkare, en importör eller den som saluför byggprodukter att t.ex. ta bort EG-märket om en produkt trots att den inte överensstämer med kraven. Enligt 8 byggproduktlagen slutligen har en tillsynsmyndighet rätt att för tillsynen bl.a. få tillgång till vissa handlingar och lokaler. Motsvarande bestämmelser saknas för de nämnda värmeanordningarna. Regeringen har beslutat en förordning (1993:1598) om hissar och vissa andra motordrivna anordningar, vilken träder i kraft . Den omfattar anordningar som en byggnad eller fastighet försetts med, men innehåller inga regler om tillverkning och marknadsföring av anordningarna (1 ). Förordningen är utfärdad med stöd av 16 kap. 1 PBL, som ger regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer rätt att bl.a. meddela föreskrifter som utöver bestämmelserna i 3 kap. PBL behövs till skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa. Hissar omfattas av kraven i 3 kap. PBL och kräver bygglov. Detsamma gäller linbanor och skidliftar, som också omfattas av den nya förordningen. Vissa hissar faller under EG:s maskindirektiv (89/392/EEC). Inom EG pågår arbete med att utarbeta ett särskilt hissdirektiv. Diskussioner pågår också om ett linbanedirektiv. Liksom då det gäller de nyssnämnda värmeanordningarna är det också här, förutom tekniska krav på anordningarna, aktuellt med regler om märkning, marknadsföring och tillsyn av samma slag som då det gäller sådana byggprodukter som omfattas av EG:s byggproduktdirektiv Maskindirektivet är genomfört i genom Arbetarskydds-styrelsens föreskrifter (AFS 1993:10), som innehåller såväl tekniska föreskrifter som föreskrifter om marknadsföring m.m. och har meddelats med stöd av 18 arbetsmiljöförordningen (1977:1166). Den bestämmelsen går bl.a. tillbaks på bemyndigandet i 4 kap. 2 arbetsmiljölagen (1977:1160) rörande marknadsföring av tekniska anordningar som kan föranleda ohälsa eller olycksfall i verksamhet i vilken arbetstagare utför arbete för arbetsgivares räkning. Tekniska krav på hissar finns också i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter (AFS 1989:5) om hissar. Dessa föreskrifter är utfärdade med stöd av 18 arbetmiljöförordningen och 3 kungörelsen (1939:783) angående anordnande och begagnande samt tillsyn av vissa hissar. Den sistnämnda kungörelsen upphör att gälla när den nya förordningen om hissar och vissa andra motordrivna anordningar träder i kraft. Utöver de nämnda författningarna finns på hissområdet lagen (1977:484) med bemyndigande att meddela föreskrifter om hissar och andra lyft- eller transportanordningar. Denna innehåller inga bestämmelser om märkning och marknadsföring. Det saknas alltså en möjlighet för regeringen att meddela föreskrifter med krav på kontroll och märkning som villkor för marknadsföring av hissar och liknande anordningar då det gäller andra aspekter på hissarna än arbetarskyddssynpunkter. Sådana föreskrifter kan bli aktuella genom vårt samarbete inom EES. Regler bör införas som gör det möjligt att - i den mån det blir aktuellt genom utvecklingen inom EES och behovet inte täcks av arbetsmiljölagens regler - genom förordning göra sådana bestämmelser om kontroll, märkning, marknadsföring och marknadsövervakning som finns i byggproduktlagen tillämpliga också på anordningar som inte omfattas av EG:s byggproduktdirektiv men som är avsedda att ingå i byggnadsverk på samma sätt som byggprodukter. Regeringen har därvid möjlighet att allt efter omständigheterna åstadkomma en lämplig samordning med andra förordningsbestämmelser av samma slag. Lagförslagen föreslås träda i kraft . Beträffande ärenden som avgjorts av kommunen före ikraftträdandet skall dock äldre bestämmelser tillämpas både vad gäller förfarandet och i sak. Överflyttningen av bestämmelser från PBL till en ny lag om egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. och inarbetandet av byggproduktlagen i denna lag är i sig enbart en lagteknisk fråga. Detsamma kan sägas om att preciseringen av vissa egenskapskrav på byggnader överförs från PBL till en förordning till den nya lagen. De ökade möjligheterna att i detaljplan besluta om befrielse från kravet på bygglov medför något mer arbete för kommunerna vid utarbetandet av detaljplaner men detta vägs utan vidare upp av de förenklingar och kostnadsbesparingar både för kommunen och de enskilda som det innebär att bygglov inte behövs inom planområdet. Förändringarna då det gäller kraven på trevnad, ändamålsenlighet och driftsekonomi beträffande byggnader har visserligen i praktiken till stora delar redan börjat tillämpas genom byggregler, men de innebär en väsentligt förbättrad möjlighet att finna kostnadsbesparande planlösningar av bostäder och bör få en mätbar effekt i form av lägre boendekostnader. De bör också stimulera bostadsproducenterna till konkurrens om att uppföra bostäder som har en hög kvalitet till ett lågt pris. Även detta bör bidra till att hålla boendekostnaderna låga. innebär de ändrade kraven en avreglering som leder till ett minskat behov av kontroll från byggnadsnämndernas sida, vilket även kan medge besparingar. Effekterna av att bygglovsprövningen av de tekniska egenskapskraven ersätts med det föreslagna nya kontrollsystemet är svåra att exakt bedöma, eftersom de i hög grad beror på hur olika parter utnyttjar de möjligheter som systemet ger. Det nya systemet gör det möjligt att minska kostnaderna för byggnadsnämnderna som det kan leda till ökade kostnader för byggherrarna i form av noggrannare projektering och kontroll. Dessa kostnadsökningar bör dock väl uppvägas av att byggfelen och reparationskostnaderna minskar. De största vinsterna torde dock uppstå om de större byggherrarna förmår att ta till vara de möjligheter till ett rationellt byggande och teknisk utveckling som det nya systemet stimulerar till. En ökad konkurrens mellan byggföretagen i sistnämnda avseenden torde i hög grad kunna bidra till bl.a. lägre boendekostnader för de enskilda medborgarna. Andra effekter av det nya kontrollsystemet är att det bättre än det nuvarande ger möjligheter att utnyttja de nya regler och rutiner som vi måste införa som en följd av och som är en följd av den övergång till s.k. öppna system när det gäller teknisk kontroll som i övrigt håller på att genomföras. Några komplikationer i förhållande till EES eller EG förutses inte. Inledningsvis kan ett visst föreskrifts- och uppföljningsarbete krävas av . Sannolikt kommer också vissa utbildnings- och informationsinsatser att krävas. För statens del är det som svarar för detta. Sammantaget medför förslagen inga kostnadskonsekvenser för staten och något sänkta kostnader för kommunerna. För byggföretagen medför förslagen en begränsad kostnadsökning, vilken dock mer än väl uppvägs av möjligheter till kostnadsbesparingar och högre kvalitet i byggandet. 9.2 Ändringar i annan lagstiftning De föreslagna ändringarna i PBL föranleder ändringar i civilförsvarslagen (1960:74), naturvårdslagen (1964:822), fastighetstaxeringslagen (1979:1152) och lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring. Ändringarna belyses i författningskommentaren, avsnitt 10. 10.1Förslaget till lag om ändring i (1987:10) Paragrafen, som presenterar de olika tillståndsbesluten enligt PBL, har kompletterats genom ett tillägg i första stycket avseende bygganmälan, som behandlas i 9 kap. 2 och 3 .