prop · GH03219 · 1994-01-01 00:00:00 — Det gäller såväl inom kansliet som för det råd som skall knytas till . Enligt regeringens bedömning är det viktigt att kompetensen särskilt på det juridiska området, på barn- och familjeområdet samt på det internationella området säkerställs. Behovet av kompetens på olika områden och vid olika tillfällen bör, som tidigare nämnts, kunna lösas genom att myndighetens resurser disponeras på ett flexibelt sätt. inrättas vilket innebär att kommittén skall arbeta skyndsamt. 9 Anslag för /95 Regeringen har budgetproposition (prop.1993/94:100 bil. 6) föreslagit att, i avvaktan på en särskild proposition om handikappombudsman, till för /95 beräkna ett ramanslag på . Regeringen tar nu upp denna fråga. 1992/93 Utgift* 5 934 281 1993/94 Anslag* 5 829 000 1994/95 Förslag 8 374 000 har lämnat en enkel anslagsframställning för /95. Rådet föreslår inga förändringar jämfört med /94 utan räknar med oförändrat ramanslag som pris- och löneomräknas. Regeringen föreslår i denna proposition att en handikappombudsman inrättas och ersätter . Den nya myndigheten får namnet . Medelsbehovet för beräknas till för /95. I förhållande till anvisade medel innevarande budgetår innebär det att myndigheten tillförs med anledning av förändrad organisation och inriktning. Vid beräkningen har hänsyn tagits till de tekniska justeringar som redovisas i finansplanen till följd av bl.a. ny ordning för avsättningar till enligt RALS 1993-95 och att finansieringsformen för förändrats. Med hänsyn till omstruktureringen av till Handi- kappombudsmannen, anser regeringen att myndigheten nu bör få en ettårig planeringsram. Myndigheten bör under /95 få disponera en låneram i på för investeringar i anläggningstillgångar för förvaltningsändamål. 10.1 Förslaget till lag om 1 § Av första stycket framgår att har till uppgift att bevaka frågor som angår funktionshindrade personers rättigheter och intressen. Några begränsningar av ombudsmannens verksamhetsområde har inte angetts. Ombudsmannen skall således kunna verka i hela samhällslivet. Med samhällslivet avses förutom arbetslivet, även sådana verksamheter inom den offentliga eller enskilda sektorn av samhället som t.ex. skolan, boendet, hälso- och sjukvården, föreningslivet och näringslivet. skall i första hand arbeta på ett generellt plan. Ombudsmannen skall på olika sätt aktivt försöka förmå myndigheter, organisationer, huvudmän för olika verksamheter osv. att beakta och respektera funktionshindrade personers rättigheter och intressen. skall arbeta för att beslutsfattare och andra vidtar åtgärder för att förbättra villkoren för personer med funktionshinder. Målet för ombudsmannens verksamhet skall vara detsamma som de handikappolitiska målen - full delaktighet i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor för personer med funktionshinder. Med anledning av Lagrådets synpunkter har begreppen delaktighet och jämlikhet preciserats något i förhållande till lagrådsremissens förslag. Anledningen till att vi har valt begreppet jämlikhet i levnadsvillkor i stället för det av Lagrådet förordade jämlikhet med andra, är att begreppen i denna paragraf då mer stämmer överens med de som används i 1 § socialtjänstlagen (1980:620). Med begreppen delaktighet i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor menas att personer med funktionshinder aktivt skall kunna delta i samhällslivet och ha samma rättigheter och skyldigheter som människor utan funktionshinder. Innebörden av detta är att människor med funktionshinder skall beredas möjligheter att som andra få god utbildning, delta i arbetslivet, ha ett tryggt och värdigt boende, delta i olika fritids- och kulturaktiviteter och i övrigt leva ett aktivt och självständigt liv. Bakom dessa handikappolitiska mål står principen om alla människors lika värde och lika rätt och att samhället skall utformas så att det blir tillgängligt för alla medborgare. skall enligt andra stycket ha en allmänt uppföljande och utvärderande roll. Ombudsmannen skall följa upp och utvärdera handikappolitikens utveckling och måluppfyllelse på olika samhällsområden, göra nationella utvärderingar etc. 2 § I denna paragraf och den följande anges huvudsakliga uppgifter utöver uppföljning och utvärdering. Uppgifterna är av generellt slag. I denna bestämmelse anges rätt och skyldighet att söka avhjälpa brister i lagar och andra författningar. En viktig uppgift för ombudsmannen är att följa rättstillämpningen på handikappområdet. Ombudsmannen skall granska och utvärdera gällande författningar och om brister däri upptäcks verka för att dessa avhjälps. Detta kan ske både formlöst - t.ex. genom under- handskontakter med berört departement - eller formligt genom t.ex. framställning till regeringen. I enlighet med vad Lagrådet förordat har andra meningen i det till Lagrådet remitterade förslaget strukits. har naturligtvis även utan särskilt stadgande rätt att göra framställningar till 3 § Enligt första stycket i paragrafen skall ombudsmannen när det behövs ta initiativ till överläggningar med myndigheter, företag, organisationer och andra i syfte att motverka att personer missgynnas eller på annat sätt utsätts för orättvis eller kränkande behandling på grund av funktionshinder. Ombudsmannen skall försöka förmå dessa myndigheter etc. att själva vidta åtgärder mot eller upphöra med sådant som kan innefatta missgynnande eller annan orättvis eller kränkande behandling av personer med funktionshinder. Med personer förstås såväl någon eller några enskilda individer med funktionshinder som en mera obestämd krets av personer med viss eller vissa typer av funktionshinder. Ombudsmannen skall också ta initiativ till förebyggande åtgärder. Överläggningar som ombudsmannen håller kan tänkas dels tjäna till erfarenhetsutbyte samt insamling av fakta och andra upplysningar, dels ha en attitydbildande funktion. Ett missgynnande innebär i detta sammanhang att en person med funktionshinder får stå tillbaka för någon annan eller får en sämre behandling än någon annan på grunder som är osakliga. skall inte motverka t.ex. sådana bestämmelser som uppställs av säkerhetsskäl och som därför särbehandlar personer med vissa typer av funktionshinder (körkortsbestämmelser etc.). Missgynnandet kan vara både direkt och indirekt. Med indirekt missgynnande menas att ett krav eller villkor uppställs som formellt gäller alla men vars effekt blir att vissa missgynnas. Det kan t.ex. vara fråga om att en arbetsgivare utan sakliga skäl utformar en arbetsuppgift så att en person med funktionshinder i praktiken utestängs från möjligheten att utföra den. Ett annat exempel är att allmänna val hålls i en lokal som utestänger funktionshindrade personer från möjligheten att utöva sin rättighet som väljare i vallokalen. Om någon blir positivt särbehandlad föreligger naturligtvis inte missgynnande. Uttrycket missgynnas förutsätter enligt vanligt språkbruk en jämförelse mellan olika handlingssätt eller åtgärder. Därför har efter missgynnas tillagts "eller på annat sätt utsätts för orättvis eller kränkande behandling på grund av funktionshindret". skall enligt andra stycket vidare genom information och på annat liknande sätt verka mot att personer missgynnas eller på annat sätt utsätts för orättvis eller kränkande behandling på grund av funktionshindret. Däri ingår bl.a. att ge personer som vänder sig till ombudsmannen information och allmänna råd om hur han eller hon skall kunna bevaka sina intressen. 4 § Bestämmelsen har i allt väsentligt formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt första stycket första meningen skall myndigheter, landsting och kommuner som har skyldighet att fullgöra uppgifter som rör funktionshindrade, på uppmaning lämna uppgifter om sin verksamhet. Enligt andra stycket gäller uppgiftsskyldigheten också den som enligt 11 kap. 6 § tredje stycket anförtrotts förvaltningsuppgift som rör funktionshindrade eller som erhållit bidrag av staten, landsting eller kommun med skyldighet att främja funktionshindrades intressen. Bestämmelsen om uppgiftsskyldighet syftar till att ge ombudsmannen möjlighet att få insyn i verksamhet som är avsedd att skydda eller främja funktionshindrade personers rättigheter och intressen. Uppgiftsskyldiga är, inom ramen för respektive uppgifter på handikappområdet, främst statliga och kommunala myndigheter. Det kan t.ex. vara fråga om ansvariga myndigheter för planläggningsarbete, byggnadsverksamhet, transportväsende eller arbetsmarknadsfrågor. Även organisationer, sammanslutningar, företag m.fl. kan omfattas av uppgiftsskyldighet (enligt andra stycket) om de anförtrotts förvaltningsuppgift som rör funktionshindrade (t.ex. inom kommunikationsområdet) eller mottagit statliga eller kommunala bidrag för att i något avseende främja funktionshindrade personers intressen (t.ex. ). Uppgifter som inhämtar och som rör någons personliga eller ekonomiska förhållanden omfattas av sekretesskyddet enligt förslaget till ändring i sekretesslagen (1980:100). Skyldigheten enligt 4 § omfattar uppgifter om myndighetens (företagets etc.) verksamhet. Det är inte uteslutet att uppgifter om verksamheten ibland kan innefatta uppgifter som på ett eller annat sätt rör enskilda personer. Detta täcks i så fall av uppgiftsskyldigheten. Uppgifter som kan hänföras till enskilda skyddas som nämnts av sekretess hos . Om av en myndighet begär att få uppgifter om en namngiven enskild person krävs dock att en sekretessprövning först görs av den utlämnande myndigheten. En sådan begäran torde i praktiken närmast bli aktuell då någon enskild vänt sig till för råd e.d. I så fall kan sekretesskyddade uppgifter ofta inhämtas med den berördes samtycke. Avsikten med att begära in uppgifter är som tidigare framhållits inte att ombudsmannen skall fullgöra någon tillsynsuppgift (se den allmänna motiveringen, avsnitt 6). De som är uppgiftsskyldiga är också skyldiga att på uppmaning komma till överläggningar. Någon sanktionsmöjlighet för den som underlåter att lämna begärda uppgifter eller komma till överläggningar har inte bedömts nödvändig med hänsyn till den krets som är i fråga. kan även i andra fall ha överläggningar och begära in uppgifter enligt 3 §. Någon skyldighet för andra än de som anges i 4 § att komma till sådana överläggningar eller lämna uppgifter till finns dock inte. 5 § är uppbyggd på samma sätt som . skall biträdas av ett särskilt råd, vara rådets ordförande och leda dess verksamhet. Regeringen skall utse ombudsmannen och rådets övriga ledamöter för en bestämd tid. 10.2 Förslaget till ändring i sekretesslagen (1980:100) 9 kap. 21 § I ett nytt tredje stycke föreslås att uppgifter som inhämtar eller på annat sätt får del av i sin verksamhet skall omfattas av sekretess, om uppgifterna rör någons personliga eller ekonomiska förhållande och om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. Skyddet omfattar därigenom alla typiskt sett känsliga uppgifter som avser personliga eller ekonomiska förhållanden. Att sekretesskyddet föreslås omfatta även närstående sammanhänger med att det kan framkomma känsliga uppgifter som rör t.ex. en hel familj eller fall där andra familjemedlemmar än den funktionshindrade kan påverkas av ett utlämnande (jfr 7 kap. 34 § sekretesslagen angående sekretess hos ). Utdrag ur slutbetänkande Ett samhälle för alla (SOU 1992:52) Bevakning av funktionshindrades likställighet med andra invånare (kap. 15) Varje samhällssektor har ett ansvar för att bevaka frågor som rör funktionshindrade och deras villkor. Dessa uppgifter skall förvaltas och utvecklas integrerat med sektorns övriga uppgifter. Vi anser att det är otillräckligt att bevakning, utveckling etc. enbart skall ske genom myndigheter med särskild inriktning på handikappfrågor. Fördelen hos dessa myndigheter är möjligheten att hålla en hög samlad kompetens i sakfrågorna. Det föreligger dock betydande risk för att andra inom respektive sektor "friskriver" sig från sitt ansvar. Därigenom uppstår oönskade särlösningar. Vi har därför även sett behov av en kraftfull funktion som brett över hela samhällsfältet kan följa efterlevnaden av lagar m.m. och särskilt uppmärksamma att funktionshindrade inte missgynnas. Vi har föreslagit inrättande fr.o.m. av en särskild ombudsman, en handikappombudsman, som dels skall ha en rådgivande och en upplysande funktion, dels en roll som granskare och utvärderare av gällande lagstiftning på området. skall vidare vara en garant för funktionshindrades rättigheter i samhället och kunna verka brett över hela samhällsfältet. För att kunna fylla denna uppgift bör ombudsmannen i samspel med organisationer och myndigheter sträva efter att öka insikten om gällande regler och värderingar som dessa bygger på samt initiera förändringsprocesser för att framhäva funktionshindrades intressen. Ombudsmannens uppgifter är både generella och individuella. Till de förra hör att genom överläggningar med statliga och kommunala myndigheter, företag och organisationer m.fl. främja funktionshindrades möjligheter att nyttja allmän och enskild verksamhet på ett sätt som leder till delaktighet och jämlikhet. Ett underlag för sådana överläggningar är bl.a. de välfärdsstudier som vi föreslår skall utföras av SCB med särskild inriktning på levnadsvillkor för svårt funktionshindrade (se nedan). Till de individuella uppgifterna hör att ge råd och upplysningar till enskilda om hur de skall kunna ta till vara sin rätt, vem de skall vända sig till etc. Vi föreslår i vissa hänseenden en processförande roll för ombudsmannen som dock inte skall verka som enskildas "advokat". Vi menar att ombudsmannen på eget initiativ skall ha möjlighet att företräda den enskilde i ärenden som är betydelsefulla för rättstillämpningen. På så sätt får ombudsmannen ytterligare ett medel att följa hur gällande lag fungerar. Detta kräver ingående överväganden inom varje samhällsområde. Vi har efter sådana överväganden föreslagit lösningar som i vissa fall skiljer sig från varandra avseende de av oss prioriterade åtta områdena. Inom två områden - arbetslivs- och näringsverksamhetsområdena - föreslår vi i detaljerade bestämmelser förbud mot diskriminering av funktionshindrade. Vi föreslår även rättsföljder i detta sammanhang. Inom dessa områden får handikappombudsmannen en processförande roll i mål och ärenden av betydelse för rättstillämpningen. I fråga om arbetslivsområdet föreslår vi att handikappombudsmannen skall kunna företräda den enskilde om det annars finns särskilda skäl. Inom vissa andra områden föreslår vi att handikappombudsmannen skall följa efterlevnaden av bl.a. tidsgränser för att förverkliga av oss föreslagna tillgänglighetsskapande åtgärder. Vi föreslår i dessa sammanhang att handikappombudsmannen genom vitesföreläggande skall kunna framtvinga åtgärder. Ombudsmannens ansvar och befogenheter har vi angett i ett förslag till lag om handikappombudsman. I kapitlet redovisas även andra förslag för att bevaka funktionshindrades likställighet med andra. Vi föreslår att SCB får ett särskilt uppdrag att fortlöpande följa välfärdsutvecklingen för svårt funktionshindrade och att materialet skall ställas till huvudmännens, brukarorganisationernas, handikappombudsmannens m.fl. förfogande. Statsbidragshanteringen avseende bidrag till handikapporganisationerna knyts till och de administrativa uppgifter styrelsen redan har rörande dessa bidrag. En ändrad uppgiftsfördelning med tydligare ansvar för varje samhällssektor leder till förslag om avveckling av () från . De nya kostnader som blir följden av att inrätta en handikappombudsman, ca , räknar vi med skall täckas av det anslag som utgår till SHR. Utdrag ur förslag Ett samhälle för alla (SOU 1992:52) 24 Specialmotivering till lagförslagen 24.2 Förslaget till lag (1993:000) om handikappombudsman 1 § Denna lag har till ändamål att ta tillvara och främja funktionshindrades rättigheter och intressen i samhället samt att motverka diskriminering av funktionshindrade. Med diskriminering av funktionshindrad avses att en person eller en grupp av personer missgynnas i förhållande till andra eller på annat sätt utsätts för orättvis eller kränkande behandling på grund av Bestämmelsen klargör att lagen har två syften nämligen att dels rent allmänt ta tillvara och främja funktionshindrades rättigheter och intressen i samhället dels att motverka missgynnande (diskriminering) av funktionshindrade i samhället. Diskriminering av funktionshindrad består i att någon missgynnas eller särbehandlas i förhållande till någon annan. Det kan också vara fråga om att missgynna en grupp av människor. Ett missgynnande innebär att någon får stå tillbaka för någon annan eller får en sämre behandling än någon annan på grunder som är osakliga. Diskriminering kan vara både direkt och indirekt. Med indirekt diskriminering menas att ett krav eller ett villkor uppställs som formellt gäller alla men vars effekt blir att vissa missgynnas. Det kan t.ex. vara fråga om att en arbetsgivare utan sakliga skäl utformar en arbetsuppgift så att en funktionshindrad i praktiken utestängs från möjligheter att utföra den. Ett annat exempel är att allmänna val hålls i en lokal som utestänger rörelsehindrade från möjlighet att utöva sin rättighet som väljare i vallokalen. Om någon blir positivt särbehandlad på en godtagbar grund föreligger inte missgynnande. Uttrycket diskriminering förutsätter enligt normalt språkbruk en jämförelse mellan olika handlingssätt eller åtgärder. En diskriminering kan också bestå i att någon behandlas illa eller kränkande utan att behandlingen direkt kan jämföras med hur någon annan blir behandlad. För att täcka in sådana fall anges i bestämmelsen att med diskriminering av en funktionshindrad avses också att någon utsätts för orättvis eller kränkande behandling på grund av sitt 2 § Regeringen utser en ombudsman för funktionshindrade (handikappombudsman). Ombudsmannen skall verka för att funktionshindrades rättigheter tas tillvara samt att deras intressen i övrigt uppmärksammas och tillgodoses. Det är regeringen som utser handikappombudsmannen. Enligt bestämmelsen är det ombudsmannens huvuduppgift att i enlighet med lagens ändamål verka för att funktionshindrades rättigheter tas tillvara och att deras intressen i övrigt uppmärksammas och tillgodoses. Som framgår av den allmänna motiveringen har inte angetts några begränsningar av ombudsmannens verksamhetsområde. Sålunda skall ombudsmannen verka i hela samhällslivet. Privatlivet hålls därmed utanför den tänkta ordningen. I uttrycket verka för ligger att ombudsmannen i första hand skall arbeta på ett generellt plan. Han skall på olika sätt aktivt förmå myndigheter och andra i samhällslivet att i tillräcklig utsträckning beakta och respektera funktionshindrades rättigheter. Ombudsmannen skall också verka för att funktionshindrades intressen i övrigt uppmärksammas och tillgodoses. Han skall alltså - även i fall där funktionshindrades intressen inte kan konkretiseras i rättighetstermer - arbeta för att beslutsfattare och andra vidtar åtgärder för att förbättra funktionshindrades villkor. Som exempel på detta kan nämnas fritidsaktiviteter och kulturutbud. 3 § Ombudsmannen skall genom överläggningar med myndigheter, företag och organisationer ta initiativ till åtgärder mot diskriminering av funktionshindrade. Ombudsmannen skall även genom informationsverksamhet och på annat liknande sätt verka mot diskriminering av funktionshindrade. Ombudsmannen skall vidare genom råd och på annat liknande sätt medverka till att den som utsatts för diskriminering på grund av funktionshinder kan ta tillvara sina rättigheter. Ombudsmannen skall också verka för att brister i lagstiftningen i fråga om funktionshindrade avhjälps. Finner ombudsmannen anledning att väcka fråga om författningsändring eller annan åtgärd från statens sida får ombudsmannen göra framställning om detta till regeringen. I första stycket ges exempel på uppgifter som ombudsmannen har på ett generellt plan. Ombudsmannen skall bl.a. försöka förmå statliga myndigheter, kommuner, företag, organisationer och enskilda att själva motverka eller upphöra med sådant som kan innefatta diskriminering av funktionshindrade. Ombudsmannen skall också ta initiativ till aktiva åtgärder som förebygger diskriminering. Överläggningar som ombudsmannen håller kan tänkas dels tjäna till erfarenhetsutbyte samt insamling av fakta och andra upplysningar dels ha en attitydbildande funktion. skall enligt bestämmelsen i andra stycket kunna ge personer som vänder sig till honom råd och information om hur den enskilde skall kunna ta tillvara sin rätt. Det kan vara fråga om att ge upplysning om de regler som saken gäller och om hur man kan få juridisk hjälp. Det kan därvid finnas anledning för ombudsmannen att göra närmare efterforskningar i ett visst ärende innan han tar ställning till på vilket sätt den enskildes rätt bäst tillvaratas. Han skall ge upplysningar om de rättsregler i saken och vilka möjligheter som finns att ta tillvara sin rätt. I övrigt hänvisas till den allmänna motiveringen (kap. 15). En viktig uppgift för ombudsmannen är att följa rättstillämpningen på handikappområdet. Han skall granska och utvärdera gällande lagstiftning och om han i sitt arbete upptäcker brister i lagstiftningen skall han verka för att dessa avhjälps. Detta kan ske både formlöst - t.ex. genom underhandskontakter med berört departement - eller formligt genom framställning till regeringen. I tredje stycket anges ombudsmannens rätt och skyldighet i detta hänseende. Med uttrycket "andra åtgärder" avses t.ex. tilldelning av medel för olika ändamål exempelvis forskningsinsatser. 4 § En arbetsgivare är på ombudsmannens uppmaning skyldig att komma till sådana överläggningar och lämna sådana uppgifter som berör arbetsgivarens förhållande till arbetssökande och arbetstagare och som behövs för ombudsmannens verksamhet på arbetslivets område. Föreligger särskilda skäl är arbetsgivaren inte skyldig att lämna ut uppgifter. Samverkan med arbetsmarknadens parter är en väsentlig uppgift för ombudsmannen. Möjligheten att överlägga med arbetsgivare i individuella ärenden är därvid viktig inte minst för att ombudsmannen skall kunna bedöma om gällande ordning är tillräcklig för att motverka diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder eller om ytterligare åtgärder måste övervägas. Om det i ombudsmannens verksamhet kommer fram att en arbetsgivare bedriver en diskriminerande anställningspolitik bör ombudsmannen inskrida kraftfullt t.ex. genom kontakt med parterna på arbetsmarknaden eller på annat sätt. I sista hand bör ombudsmannen föreslå lagstiftningsåtgärder för att komma till rätta med missförhållandet. I bestämmelsen begränsas uppgiftsskyldigheten så till vida att arbetsgivaren inte behöver lämna uppgifter till ombudsmannen när särskilda skäl föreligger. Denna begränsning är motiverad av att det för både offentliga och privata arbetsgivare kan finnas behov av att i vissa situationer inte behöva lämna ut uppgifter om sin verksamhet till ombudsmannen. Detta kan vara fallet med uppgifter där motstående intressen är så starka att uppgiften inte bör lämnas ut t.ex. uppgifter som gäller utrikestjänsten, försvaret samt affärs- och driftsförhållanden. I dessa fall får bedömas om intresset av att undanta uppgifterna från offentligheten väger tyngre än ombudsmannens intresse av att få del av uppgifterna. Den avvägning som kan behöva göras mellan motstående intressen får i sista hand överlåtas till domstol som enligt 6 § har att pröva frågan om utdömande av vite. Som regel bör dock även i nu förevarande fall sådana upplysningar kunna lämnas till ombudsmannen att denne ändå får ett tillräckligt bakgrundsmaterial för sin behandling av ärendet. 5 § För att ta tillvara funktionshindrades rättigheter och intressen i övrigt enligt denna lag, får ombudsmannen begära uppgifter av myndigheter, organisationer, företag och andra vars verksamhet berör rättigheter som avses här. Föreligger särskilda skäl behöver en uppgift inte lämnas.