prop · GH0385 · 1994-01-01 00:00:00 — Den begärda förändringen kräver därför överväganden som ligger utanför ramen för detta lagstiftningsärende. Det kan emellertid finnas skäl att återkomma i frågan sedan konsekvenserna av den begärda förändringen klarlagts i olika hänseenden. Till saken hör också att i sitt remissvar uttalat att en regel av den nu diskuterade innebörden skulle bli premiehöjande för vissa försäkringsformer och kanske inte särskilt vanligt förekommande. Någon egentlig konkurrensnackdel för försäkringsbolagen torde således inte uppkomma på detta område. Den samlade bedömningen av remissutfallet ger vid handen att konkurrensneutraliteten mellan försäkringssparandet och det individuella pensionssparandet förbättras ytterligare i och med de förslag som lagts fram i promemorian och att någon egentlig konkurrensfördel inte föreligger för någon av sparformerna gentemot den andra om förslagen genomförs. Regeringen delar denna bedömning. Det är i detta samman- hang också viktigt att påminna om att någon absolut neutralitet mellan sparformerna inte går att genomföra på grund av de sakliga skillnader som föreligger mellan sparande med resp. utan försäkring. De förslag som regeringen nu lägger fram följer därför i stort promemorieförslagen. 5.2 Avdrag för till utländska försäkringsgivare Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget möter inte någon erinran. Skälen för regeringens förslag: Ett grundläggande villkor för att en försäkring skall anses som P-försäkring är att den har meddelats i en här i landet bedriven försäkringsrörelse. En utländsk livförsäkring klassas därför skattemässigt som en K-försäkring. En undantagsbestämmelse finns dock som ger skattemyndigheten rätt att efter ansökan besluta att en utländsk livförsäkring skattemässigt skall likställas med en svensk P-försäkring. För det nya individuella pensionssparandet ställs som krav att pensionssparkontot skall föras av ett svenskt pensionssparinstitut eller av ett utländskt instituts filial i . Vid reglernas utformning har hänsyn tagits till den ändrade lagstiftningen för banker och andra kreditinstitut med anledning av (prop. 1992/93:89, bet. 1992/93:NU9, rskr 1992/93:109, SFS 1992:1613). Genom ändringarna i banklagstiftningen kan tjänster bl.a. tillhandahållas över gränserna utan krav på etablering (gränsöverskridande verksamhet). Kraven som ställs upp för det individuella pensionssparandet i fråga om verksamhetens lokalisering medför att de för sparsystemet nödvändiga reglerna om uppgiftslämnande samt innehållande och redovisning av skatt kan uppfyllas. Ett utländskt försäkringsföretag kan driva försäkringsrörelse här i landet genom ett svenskt dotterbolag eller genom en generalagent. Om verksamheten drivs i ett svenskt dotterbolag gäller för detta bolag samma regler som för svenska bolag i allmänhet. Dessa regler finns i huvudsak intagna i försäkringsrörelselagen (1982:713). Drivs verksamheten genom en generalagent gäller i stället lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i . För att det utländska försäkringsföretaget skall få koncession krävs, förutom en generalagentur i , en deposition av värdehandlingar till ett värde som motsvarar 300 basbelopp. har det inte beviljats någon sådan koncession för livförsäkringsverksamhet. har utländska försäkringsgivare också möjlighet att marknadsföra försäkringar här i landet genom samverkande försäkringsföretag som har koncession för verksamhet i . Regeringen har lämnat förslag om ändrad lagstiftning för försäkringsverksamhet med anledning av (prop. 1992/93:257). Utländska försäkringsgivare som hör hemma i EES-området ges i förslaget större möjlighet att verka här i landet. Även på försäkringsområdet föreslås regler för gränsöverskridande verksamhet m.m. som liknar dem som införts på bankområdet. Tillstånd krävs dock enligt förslaget om den gränsöverskridande marknadsföringen av livförsäkringar riktas direkt mot enskilda och verksamheten inte sker genom förmedling av ett försäkringsbolag som har koncession i . Det föreslås vidare att en utländsk försäkringsgivare får beviljas tillstånd att bedriva försäkringsverksamhet här genom agentur eller filial (etablering). Kravet att deponera värdepapper slopas för ett sådant företag. Enligt regeringens mening bör de utvidgade möjligheterna för utländska försäkringsgivare att bedriva verksamhet i inte föranleda någon förändring i principerna för avdragsrätt för . Det bör således alltjämt krävas för avdragsrätt att P-försäkring meddelats i en här i landet bedriven försäkringsrörelse. Denna reglering bör emellertid efter mönster från det individuella pensionssparandet preciseras så att det uttryckligen framgår att marknadsföring av försäkringar här i landet från ett fast driftställe i annat land (gränsöverskridande verksamhet) inte är verksamhet som gör premierna avdragsgilla. En sådan verksamhet medför nämligen inte något skydd för de svenska skatteanspråken. För avdragsrätt bör det krävas att skattskyldighet här i landet till avkastningsskatt resp. statlig inkomstskatt föreligger för verksamheten. Det krävs därför att verksamheten drivs genom ett avdelningskontor i med självständig förvaltning (filial). Filialen har bl.a. en egen bokföring som är skild från det utländska företagets bokföring i övrigt [11 § lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. och 2 kap. 1 § fjärde stycket den föreslagna lagen om EES-försäkringsgivares verksamhet i ]. När verksamheten drivs här i landet genom en generalagent på ett sådant sätt att skattskyldighet för denne föreligger i så bör även denna verksamhet medföra avdragsrätt för P-försäkringspremier. Vid koncessionsgivningen bör det bl.a. prövas om verksamheten är sådan att anspråken på avkastningsskatt m.m. kan säkerställas. Försäkringsgivarens uppgiftsskyldighet beträffande utbetalda belopp, mottagna m.m. måste också beaktas. För det fall filialen skulle läggas ned måste garantier finnas för en fortsatt hantering av befintliga försäkringar enligt svenska skatteregler. Det kapital som förvaltas för livförsäkringstagarnas räkning i filialen blir alltså föremål för samma skatt som motsvarande kapital i ett svenskt livförsäkringsföretag. Det är också värt att påpeka att ett skattemässigt betingat krav att P-försäkring skall tecknas hos svensk försäkringsgivare eller hos en utländsk försäkringsgivares filial i är förenligt med den nuvarande EG-rätten (jfr prop. 1992/93:187 s.148). Motsvarande regler är också gängse i i övrigt. Frågan om dispens från regeln behandlas i avsnitt 5.8.2. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av de remissinstanser som yttrat sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: Med P-försäkring avses försäkring som inte kan betalas ut med andra försäkringsbelopp än ålderspension, invalidpension eller efterlevandepension. Invalidpension är således en särskild pensionsform som avser pension som betalas ut till den försäkrade så länge han är arbetsoförmögen eller har nedsatt arbetsförmåga. Denna ordning bör behållas men det kan sättas i fråga om beteckningen invalidpension bör kvarstå. Termen är delvis missvisande och kan ibland uppfattas som en mindre lämplig beteckning på försäkringsformen. Därför bör den bytas ut mot termen sjukpension. Samma byte av beteckning har tidigare föreslagits av utredningen om beskattning av tjänstepensioner i betänkandet Tjänstepension - tryggande och beskattning (SOU 1985:63 s. 175 f.). 5.4 Rätt att teckna försäkring för annan Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Höjningen av åldersgränsen till tillstyrks överlag. Försäkringsbranschens företrädare anser att avdragsrätt bör införas för makes P-försäkring och framhåller att ett fortsatt övervägande av saken bör ske skyndsamt. TCO anser att det vore fel att nu återinföra avdragsrätt för makes pensionspremier. Enligt TCO bör frågan avgöras först när det står klart hur det framtida allmänna pensionssystemet kommer att utformas. Skälen för regeringens förslag: En arbetsgivare kan såväl teckna tjänstepensionsförsäkring till förmån för anställd som äga försäkringen. Denna ordning är lämplig av flera skäl. När det gäller frivillig individuell P-försäkring godtas med ett undantag inte annan än försäkringstagaren som försäkrad. Undantaget innebär att P-försäkring kan tecknas på makes (eller med make jämförlig sambos) liv till förmån för barn . Avdragsrätten för P-försäkringspremie bygger på synsättet att pension är en från den aktiva verksamhetstiden uppskjuten förvärvsinkomst. Detta betraktelsesätt är och bör alltjämt vara orubbat. Den som tecknar försäkringen skall i princip också vara den som pensioneras. En motsatt ordning skulle, såvitt gäller ålderspension, ge möjlighet för försäkringstagare att systematiskt utnyttja en skillnad i marginalskattenivå mellan makar för att nå skattefördelar. Regeln att P-försäkring endast får tecknas på försäkringstagarens eget liv bör således ligga fast. Försäkring som tecknas på makes liv Syftet med undantaget från nämnda princip för försäkring som tecknas på makes liv är att öppna en möjlighet till kompensation för den ökning av kostnaderna för barns skötsel som uppkommer om maken avlider. Den omständigheten att försäkringstagaren inte har avdragsrätt för periodiskt understöd till barnet har inte ansetts som ett hinder för denna form av P-försäkring. Motiven för rätten att i ett särfall teckna försäkring på makens liv har fortfarande bärkraft. Skälen för att åldersgränsen bestämts till har inte utvecklats närmare i förarbetena till reglerna. Troligen har gränsen satts mot bakgrund av att barnbidrag betalas ut till dess barnet fyller . Föräldrarnas underhållsskyldighet mot sina barn upphör först då barnen fyllt eller i vissa fall (7 kap. 1 § ). Barn bor dock inte sällan kvar hos föräldrarna till dess de slutfört en gymnasial eller motsvarande utbildning och i åtskilliga fall även därefter. Mot denna bakgrund framstår det som rimligt att låta den aktuella gränsdragningen knyta an till det bidrag som ersätter barnbidraget (studiehjälp) och som utgår längst till och med det år då barnet fyller . En frivillig P-försäkring bör således kunna tecknas på makes liv till förmån för barn . Avdrag för för makes P-försäkring En närbesläktad fråga gäller rätten för make att göra avdrag för betald premie som avser den andre makens försäkring. Motsvarande frågeställning togs upp i propositionen om individuellt pensionssparande (prop. 1992/93:187 s. 147 f.). Det föredragande statsrådet anförde att det inte fanns skäl att införa avdragsrätt för inbetalningar på makes pensionssparkonto. Han tillade att frågan kräver ytterligare överväganden, bl.a. med hänsyn till att det efter förmögenhetsbeskattningens avskaffande inte finns någon kvarstående rest av sambeskattning i skattesystemet. Från försäkringsbranschens sida har efterlysts en avdragsrätt för försäkring ägd av make. Branschen har pekat på vissa faktorer som försvagat ställningen för make med låga egna inkomster. Motsvarande krav har även framförts i riksdagsmotioner. Pensionsskyddet för hem- och deltidsarbetande makar har i viss utsträckning försvagats genom den beslutade avvecklingen av den allmänna änkepensionen. Den nya äktenskapslagstiftningen som började gälla medförde förändringar för samma grupp. Den innebar ett frångående av den tidigare huvudregeln att privata P-försäkringar skulle bli föremål för bodelning vid äktenskapsskillnad. Huvudregeln är i stället att värdet av egen P-försäkring i huvudsak inte skall ingå i bodelning mellan makarna. Den fullständiga särbeskattningen av inkomst innebär i sin nuvarande utformning bl.a. att endast den make som är försäkringstagare är berättigad till avdrag för försäkringsutgiften. Som ett led särbeskattningsreform slopades nämligen rätten till avdrag för för P-försäkring som ägs av den skattskyldiges make. Genom ändringen hindrades ett utnyttjande av makarnas skilda marginalskattesatser. Regeringen konstaterar att det finns ett behov av förbättrad ålderspension för makar med ingen eller låg förvärvsinkomst. Enligt regeringens mening utgör detta dock inte skäl att nu lägga fram förslag om en ändrad avdragsordning. Avdragsfrågan kan inte ses isolerad och de fortsatta överväganden som kan bli aktuella bör ske med utgångspunkt från principen om särbeskattning av makar. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker överlag förslaget. Gällande ordning: Efterlevandepension betalas ut efter den försäkrades död till make resp. sambo eller till barn till endera den försäkrade eller dennes make resp. sambo. Även tidigare make eller sambo och deras barn ingår i den krets som kan vara förmånstagare till efterlevandepension. Detsamma gäller för styvbarn och fosterbarn. Efterlevandepension betalas ut antingen som en ren efterlevandepension eller som en s.k. försörjningsränta. En ren efterlevandepension kan vara antingen livsvarig eller temporär. Om barn mottar en ren efterlevandepension skall pensionen dock vara temporär och upphöra senast när barnet fyller . Den rena efterlevandepensionen betalas ut till en särskilt angiven förmånstagare inom den tillåtna kretsen. Försörjningsränta utgår, under vissa villkor, så länge någon i den tillåtna kretsen av förmånstagare lever. Pension i form av försörjningsränta är således inte beroende av en viss pensionstagares liv - eller såvitt gäller barn, att de är - utan endast av att någon lever i den krets av personer som kan vara förmånstagare. Regleringen innebär att det oftast finns en större möjlighet till pensionsutbetalning när pensionen utgår som försörjningsränta än i de fall då en ren efterlevandepension betalas ut. Förutom själva konstruktionen med "kollektivt medförsäkrade" beror detta således på att försörjningsränta kan utgå till barn utan någon övre åldersgräns. För att en försäkring med försörjningsränta skall godtas som P-försäkring skall vissa ytterligare krav vara uppfyllda. Dessa krav är följande. Försörjningsräntan skall vara kombinerad med en livsvarig ålderspension eller en livsvarig efterlevandepension till make resp. sambo. Utbetalningarna av försörjningsräntan skall börja direkt efter den försäkrades död. De årliga utbetalningarna av försörjningsränta får inte överstiga den livsvariga pensionens årsbelopp. Försörjningsräntan får betalas ut under högst . Om den kombineras med en ålderspension får utbetalningar till förmånstagaren inte ske efter den tidpunkt då den försäkrade skulle ha fyllt . En försörjningsränta ställer dessutom särskilda krav på inbetalningarna av försäkringspremierna. Premierna för försörjningsräntan och den livsvariga pensionen får inte betalas in än den avtalade utbetalningsperioden för försörjningsräntan minskad med . Premierna skall vara jämnt fördelade över inbetalningsåren. Under en del av tiden för premiebetalning, som skall motsvara nämnda kortaste tillåtna inbetalningstid, får det belopp som betalts i inte vid utgången av något kalenderår överstiga det belopp som sammanlagt skulle ha betalts in om inbetalningarna hade fördelats jämnt på den kortast tillåtna tiden. lagstiftning rörande beskattning av livförsäkring infördes begreppet försörjningsränta för den garanterade delen av försäkringarna. Den garanterade utbetalningstiden föreskrevs få överstiga premiebetalningstiden och premierna skulle fördelas jämnt . , , hade det garanterade antalet utbetalningsår maximerats till 20. Bestämmelserna skall självfallet ses mot bakgrund bl.a. av att regleringen tillät avdragsrätt för engångspremie utan några beloppsmässiga begränsningar och att P-försäkring fick tecknas på vems liv som helst. föreslog i ett betänkande att försörjningsränta inte skulle godtas som efterlevandepension. Som skäl för detta angav kommittén att försörjningsräntan i regel inte fyller något pensioneringssyfte (se SOU 1975:21 s. 109). Regeringen följde denna linje i sitt lagförslag (prop. 1975/76:31 s. 122). Det föredragande statsrådet förklarade sig inte kunna tillstyrka P-försäkring i form av försörjningsränta ens till en begränsad förmånstagarkrets eftersom behovet av efterlevandeskydd i allt väsentligt kunde tillgodoses genom övrig efterlevandepension som föreslogs kunna vara såväl livsvarig som temporär. Vid riksdagsbehandlingen av förslaget bestämdes emellertid att försörjningsränta skulle godtas som P-försäkring. Reglerna inskränktes dock på så sätt att förmånstagarkretsen begränsades på samma sätt som för övriga P-försäkringar (bet. 1975/76:SkU20 s. 46). Som skäl för avvikelsen från regeringsförslaget anförde skatteutskottet att beloppsgränserna för avdragsrätten m.m. medförde att frågan om försörjningsräntans fortbestånd inte var av avgörande betydelse för möjligheterna att motverka skatteflykt och andra inte avsedda skattelättnader. Den restriktiva inställningen till försörjningsränta beror således på de möjligheter till skatteanpassning en sådan utbetalning kunnat ge. I frånvaro av inskränkande regler skulle den försäkrades kapital kunna föras över till hans närstående utan arvsskatt och utan att syfte förelåg att tillgodose den försäkrades behov av ålderspension. skulle inkomstskattefördelar uppnås. Skälen för regeringens förslag: har P-försäkringar ofta kommit att innehålla allt mer av sparande och mindre av försäkringsskydd. Försäkringsavtal kan numera utformas så att försäkringsinslaget, trots ett krav på visst minsta riskinnehåll, är av marginell betydelse sett ur den enskilde försäkringstagarens synvinkel. En ålderspension kan t.ex. utformas som en temporär pension utan dödsfallsskydd resp. premiebefrielse vid sjukdom. Det utbetalda årsbeloppets storlek beror i sådana fall på sparbelopp, avkastningen, avdraget för omkostnader och arvsvinster i försäkringstagarkollektivet. Den egentliga försäkringsdelen av utfallet av ett sådant avtal består av arvsvinster som tillgodoförs försäkringstagaren, dvs. en del i sparande som ackumulerats av "för tidigt" avlidna försäkringstagare. I vissa försäkringsavtal är sparandet det helt dominerande inslaget. P-försäkringens sociala anknytning och försörjningsskydd är således inte lika framträdande som . Förutsättningarna för att utnyttja en efterlevandepension i syfte att uppnå skattelättnader har numera förändrats. Genom skattereform har högsta marginalskatt för inkomstskatten sänkts till (vid en skattesats om ). En avkastningsskatt har införts på P-försäkringskapitalet som särskild löneskatt påförs näringsidkare som gör avdrag för försäkringspremie i förvärvskällan. Med verkan har vidare arvsskatten sänkts betydligt. För skatteklass I och II halverades den högsta arvsskattesatsen och uppgår nu till . Skiktgränserna i arvsskatteskalan fördubblades dessutom i de lägre skikten. slopas förmögenhetsbeskattningen helt (jfr prop 1992/93:50 bil. Dessa förändringar i skattesystemet i kombination med den alltjämt gällande avdragsramen för frivillig P-försäkring har kraftigt minskat möjligheterna att utnyttja P-försäkringssystemet i skatteundandragande syfte. Från försäkringsföretagens sida har framhållits att den komplicerade försörjningsränteregleringen fordrar mycket kostnadskrävande kontroll- funktioner och andra betungande administrativa göromål. I åtskilliga fall framtvingar omläggningar i premiebetalningarna o.d. sidorutiner som inte kan åtgärdas i det normala ADB-systemet. Företagen har också pekat på att reglerna ger ett begränsat utrymme för valfrihet och flexibilitet och därför hämmar produktutvecklingen på pensionsområdet. Till de omständigheter som talar mot inskränkningar i möjligheterna att teckna en P-försäkring med försörjningsränta skall också läggas regeringens framlagda förslag om ett individuellt pensionssparande utan försäkringsinslag. Denna pensionsform medger, som tidigare nämnts, att barn oavsett ålder kan vara förmånstagare till efterlevandepension. Intresset av att de skilda pensionsinstituten verkar under samma förutsättningar talar således starkt för ett slopande av hindren för att sätta in vuxna barn som förmånstagare till pension från P-försäkring. Det nuvarande kravet att pension till efterlevande barn skall upphöra senast när barnet fyller bör därför slopas. Ett krav utbetalningstid bör gälla även för pension till barn. Det bör dock vara möjligt att i försäkringsavtalet begränsa utbetalningstiden till den tidpunkt då barnet fyller . Samma regel bör gälla för det nya individuella pensionssparandet. Frågan kvarstår dock om vissa begränsande regler bör behållas för efterlevandepension till barn för att hävda syftet med skattelättnaderna, dvs. att ett pensioneringsändamål skall föreligga. Starka skäl talar dock mot att behålla sådana begränsande regler som enbart skall gälla på försäkringsområdet. För att neutralitet skall råda mellan P-försäkring och det nya individuella pensionssparandet bör de begränsningar som gäller för sparformerna så långt möjligt vara lika. En ensidig begränsning för P-försäkring i form av efterlevandepension till barn som fyllt skulle därför endast kunna motiveras om mer gynnsamma skatteregler gällde för P-försäkring än för den nya sparformen. Så är inte fallet. Det bör därför inte gälla någon inskränkning i möjligheten att teckna P-försäkringsavtal med efterlevandepension som inte motsvaras av likartade begränsningar i det individuella pensionssparandet. Något egentligt intresse hos försäkringstagarna av en livsvarig efterlevandepension till friska barn torde normalt inte finnas. Efterfrågan på efterlevandepension till barn med mycket långa utbetalningstider torde således främst gälla fall då barnet är handikappat eller i övrigt har behov av särskilt stöd. En generös tidsgräns för efterlevandepension till barn skulle därför i och för sig kunna ställas upp utan att flexibla pensionslösningar hindras. En sådan tidsgräns skulle dock i åtskilliga fall medföra extra administrationskostnader för omläggning o.d. av försäkringen utan att några egentliga vinster uppnås. Något förslag om längsta utbetalningstid för efterlevandepension lämnas därför inte. De nya bestämmelserna om efterlevandepension bör tillämpas även för äldre försäkringsavtal. Övergångsbestämmelserna kommenteras närmare i specialmotiveringen. För avtal som tecknats före reformen bör äldre övergångsbestämmelser alltjämt gälla. Kortare utbetalningstid vid omgifte I fråga om efterlevandepension till make bör en justering göras i reglerna för minsta utbetalningstid . Undantaget som ger möjlighet till kortare utbetalningstid vid omgifte saknar numera tillräcklig saklig grund och bör slopas. Därigenom uppnås även på denna punkt en överensstämmelse med reglerna för det nya individuella pensionssparandet. Den i kollektivavtal reglerade ITP-försäkringen innehåller emellertid motsvarande möjlighet till avkortad utbetalningstid vid omgifte. Eftersom reglerna på området bör samordnas redovisas dock inte något förslag på denna punkt i avvaktan på att reglerna om tjänstepensionsförsäkring har setts över. 5.6 Utbetalningar till dödsbo Promemorians förslag: P-försäkringskapitalet skall alltjämt inte kunna betalas ut med ett engångsbelopp till den försäkrades dödsbo och beskattas där. Remissinstanserna: Försäkringsbranschens företrädare understryker vikten av att utbetalningar i dödsbo tillåts efter avskattning på samma sätt som gäller för det individuella pensionssparandet. Det framhålls att detta är förenligt med kravet på riskinnehåll i försäkring och att ändringen bör införas av konkurrensskäl även om sådana utbetalningar blir premiehöjande för vissa försäkringsformer och därför inte särskilt vanligt förekommande. Skälen för regeringens bedömning: I det föregående har nämnts att P-försäkringskapitalet inte kan betalas ut med ett engångsbelopp till den försäkrades dödsbo och beskattas där. I det nya individuella pensionssparandet faller sparkapitalet ut i pensionsspararens dödsbo om det saknas förmånstagare. Det utbetalda beloppet avskattas därvid i inkomstslaget tjänst. Halva det utbetalda beloppet ingår i underlaget för arvsskatt.