prop · GH03209 · 1994-01-01 00:00:00 — Många har emellertid av skilda skäl valt eller inte kunnat ansluta sig till en kassa. Det sistnämnda kan bero bl.a. på att det inte finns någon arbetslöshetskassa som är verksam inom det aktuella yrkesområdet. Införandet av den allmänna avgiften innebär att de avgifts- betalande skall ha rätt till en likvärdig ersättning på likvärdiga villkor. Regeringen har övervägt utredarens förslag att införa ett grundbelopp och en tilläggsförsäkring. Regeringen har därvid funnit det mer ändamålsenligt att nu föreslå en annan ordning. För att på ett enkelt och obyråkratiskt sätt göra det möjligt för samtliga förvärvsarbetande att omfattas av likvärdiga förmåner föreslår regeringen att det i dagens KAS-system införs två ersättningsformer, dels ett grundbelopp, dels en dagpenning. Dessa förmåner skall prövas hos ar- betsmarknadskassorna. Grundbeloppet skall motsvara det stöd som lämnas enligt dagens regler för KAS. Dagpenningen inom KAS-systemet skall vara en inkomstrela- terad ersättning som motsvarar den dagpenning som lämnas från arbetslös- hetsförsäkringen. KAS infördes som ett komplement till arbetslös- hetsförsäkringen och skulle främst vara en ersättningsform för dem som inte hade en klar anknytning till arbetsmarknaden. Den grupp som avsågs var i första hand nytillträdande på arbetsmarknaden, främst ungdomar, men även sådana som endast hade haft en tillfällig eller lös anknytning till arbetsmarknaden. Regeringens förslag att införa ersättningsformen dagpenning i KAS innebär att det blir möjligt för den som har haft en klar anknytning till arbetsmarknaden att även från arbetsmarknadskassan få en ersättning som motsvarar den som lämnas från arbetslöshetsförsäkringen. Nytillträdande på arbetsmarknaden bör få samma stöd som de kan få enligt de nuvarande reglerna i KAS-lagen. Stödet skall lämnas i form av ett grundbelopp. Grundbeloppet bör liksom det nuvarande stödbeloppet i KAS inte vara relaterat till den tidigare inkomsten. Stödbeloppet i KAS fastställs av regeringen. Rege- ringen föreslår att denna ordning också bör gälla i fråga om grundbeloppet. lämnas stödbeloppet i KAS med per dag. Med hänsyn till den genomförda höjningen har regeringen för avsikt att fastställa grundbeloppet fr.o.m. till oförändrat per dag, dvs. lämnas dagpenning från arbetslöshetsförsäkringen av den tidigare inkomsten, dock högst med per dag och lägst med per dag. För den som får vissa former av pension finns i arbetslöshetsförsäkringen regler som föreskriver att kompensationsnivån skall vara av den tidigare inkomsten. Denna reglering har till syfte att undvika fall av överkompensation och innebär också att dagpenningen kan reduceras till belopp . För att dagpenningen som lämnas från arbetsmarknadskassan skall vara likvärdig den som lämnas i arbetslöshetsförsäkringen bör samma regler gälla inom de båda systemen. Det innebär att samma högsta och lägsta dagpenningnivåer, samma kompensationsnivåer, samma reduceringsregler m.m. skall gälla. Även i fråga om dagpenningen bör det, på samma sätt som gäller inom arbetslöshetsförsäkringen, vara regeringens uppgift att fastställa den högsta och lägsta nivån. Dessa nivåer bör fr.o.m. vara desamma som gäller inom arbetslös- hetsförsäkringen, dvs. Det innebär i detta avseende ingen förändring i arbetslöshetsförsäkringen. I detta sammanhang vill regeringen ta upp frågan om nivån på utbild- ningsbidragen vid arbetsmarknadsutbildning m.m. Regeringen har bemyndigande att anpassa nivåerna på dessa bidrag till arbetslös- hetsersättningarna. Då regeringen inte överväger några förändringar av dessa ersättningar från kommande budgetårsskifte kommer inte heller utbildningsbidragen att förändras. En justering måste dock ske. De som blir berättigade till dagpenning från en arbetsmarknadskassa bör få utbildningsbidrag enligt samma grunder som gäller för dem som omfattas av arbetslöshetsförsäk- ringen. 6 Förmånsrättsberättigade till KAS Regeringens förslag: KAS i form av grundbelopp eller dagpenning lämnas till den som inte är försäkrad enligt ALF-lagen. KAS i form av grundbe- lopp lämnas också till den som är försäkrad enligt ALF-lagen och som efter inträdet i en arbetslös- hetskassa har uppfyllt kassans arbetsvillkor men inte ALF-lagens avgiftsvillkor. Grundbeloppet lämnas dessutom till den som är försäkrad enligt ALF-lagen men som inte har rätt till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen på grund av att ersättningsperioden har gått till ända sedan han eller hon har uppnått eller som efter fyllda har utförsäkrats från dagpenningen i KAS utan att ett nytt arbetsvillkor har uppfyllts. Dagpenningen i KAS lämnas även till den som är . Utredarens förslag: KAS slopas i och med införandet av en ny arbets- löshetsförsäkring som skall täcka alla förvärvsarbetande. Skälen för regeringens förslag: KAS är ett komplement till ar- betslöshetsförsäkringen. Enligt de nuvarande reglerna lämnas KAS till den som inte är medlem i en arbetslöshetskassa eller till en kassamedlem som uppfyller arbetsvillkoret men inte medlemsvillkoret. Detta uppgår till tolv månaders medlemskap (i vissa företagarkassor ). KAS lämnas vidare till den som har fyllt och som inte har rätt till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen på grund av att ersättningsperioden har gått till ända utan att ett nytt arbetsvillkor har uppfyllts. Denna regel innebär att en person som har fyllt kan gå över till att få KAS efter ut- försäkring från arbetslöshetsförsäkringen, utan att behöva uppfylla ett nytt arbetsvillkor. KAS lämnas inte till den som är . Den som har fyllt har inte rätt till KAS. Den som har börjat uppbära hel ålderspension, hel förtidspension eller helt sjukbidrag enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, har inte heller rätt till KAS. KAS i form av en inkomstrelaterad dagpenning skall vara ett alternativ till ar- betslöshetsförsäkringen. Grundbeloppet bör dock även fortsättningsvis vara ett komplement till försäkringen. Grundbelopp bör således, på samma sätt som gäller , kunna lämnas dels till den som inte är medlem i en arbetslös- hetskassa, dels till den som är kassamedlem och som uppfyller arbetsvillkoret men inte kassans avgiftsvillkor. Dessutom bör grundbelopp få lämnas till den som har blivit utförsäkrad från arbetslöshetsförsäkringen eller dagpenning i KAS efter att ha fyllt . gäller som den nedre åldersgränsen för att få KAS. Den som är yngre skall i stället erbjudas aktiva åtgärder. Inom arbetslöshetsförsäkringen finns ingen nedre åldersgräns för att bli medlem i en arbetslöshetskassa. Det innebär i praktiken att ersättning får lämnas tidigast från det medlemmen har varit med i kassan oavsett ålder. Ej heller i fråga om dagpenningen från en arbetsmarknadskassa bör någon nedre åldersgräns gälla. Den som har etablerat sig på arbets- marknaden och betalat avgifter till finansieringen av arbetslöshetsförmåner skall ha samma valfrihet mellan KAS och arbetslöshetsförsäkringen som andra yrkesarbetande. Någon förändring av den övre åldersgränsen för rätt till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen eller KAS föreslås inte. För grundbeloppet bör även fortsättningsvis den nedre åldersgränsen gälla. Regeringens förslag: Dagpenning enligt ALF-lagen eller KAS-lagen lämnas till den som under en ramtid av 24 månader före arbetslöshetens inträde har haft för- värvsinkomster för vilka han eller hon är skyldig att betala avgift enligt lagen (1993:1441) om allmän avgift för finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet (avgiftsvillkor) eller är skyldig att betala skatt enligt lagen (1958:295) om sjömans- skatt. Kravet på viss tids medlemskap i en arbetslöshetskassa för rätt till ersättning ersätts med avgiftsvillkoret. Avgiftsvillkoret bör vara detsamma för både anställda och företagare. Utredarens förslag: Utredaren har i denna del inte haft något förslag. Skälen för regeringens förslag: I 6 första stycket 1 ALF-lagen föreskrivs att för rätt till ersättning från försäkringen skall den enskilde om han eller hon har haft sin huvudsakliga försörjning genom arbete för annans räkning ha varit medlem i en arbetslöshetskassa (medlemsvillkor). För personer som har haft sin huvudsakliga försörjning som enskilda företagare är medlemsvillkoret 24 månader. AMS får om det finns särskilda skäl medge ett kortare medlemsvillkor än 24 månader för företagare. Som medlem i en arbetslöshetskassa betalar den enskilde en avgift som fr.o.m. endast skall täcka administrationskostnaderna och en utjämning av dessa kost- nader mellan olika arbetslöshetskassor (utjämningsavgift). Dessutom betalar alla förvärvsarbetande, som har redogjorts för, en allmän avgift till staten på sin förvärvsinkomst för finansieringen av de kontanta förmånerna vid ar- betslöshet. Arbetslöshetsförsäkringens medlemsvillkor har historiskt sett sin bakgrund i att den enskilde skall ha visat att han eller hon har en klar anknytning till arbetsmarknaden och har bidragit till finansieringen av försäkringen. Kravet på medlemskap har i fråga om finansieringen bärighet så länge denna helt eller delvis bygger på en frivillig egenavgift från den enskilde. Genom införandet fr.o.m. av den obligatoriska allmänna avgiften för att finansiera bl.a. arbetslöshetsförsäkringen har argumentet för varaktigheten av medlemsvillkoret i arbetslöshetsförsäkringen mist sin bärighet. Den enskilde har ju inte längre någon möjlighet att undandra sig finansieringen. Liksom bör naturligtvis krävas medlemskap i en arbetslös- hetskassa för att få dagpenning från denna. Det skall inte vara möjligt att först när arbetslösheten har inträtt vända sig till en kassa för att få ersättning. För att bli medlem skall personen i fråga när han eller hon ansöker om medlemskap förvärsarbeta inom kassans verksamhetsområde i genomsnitt minst och uppfylla de övriga krav för medlemskap som ALF-lagen och kassans stadgar ställer upp. Dessa övriga krav gäller bl.a. en övre åldersgräns . På en punkt föreslås en ändring i förhållande till nuvarande regler. krävs en viss varaktighet på medlemskapet, 12 månader för an- ställda och 24 månader för företagare. Denna varaktighet bör ersättas med ett avgiftsvillkor, som bör vara lika för de båda kategorierna. Även fortsättningsvis måste det tydligt markeras för den enskilde att ersättningsrätt förutsätter en klar anknytning till arbetsmarknaden och ett ekonomiskt ansvarstagande för finansieringen av understöden vid arbetslöshet. Härigenom ökar bland annat den enskildes ansvarstagande som det upp- står ett intresse för att hålla nere kostnaderna. Det bör därför finnas ett krav på att den enskilde skall ha varit etablerad på arbetsmarknaden. Detta bör komma till uttryck genom med avgiftsskyldighet för allmänna avgifter. Denna tid bör sättas inom en ramtid före arbetslöshetens inträde. Samma avgiftstid bör, som sagts, gälla oavsett om sökanden är arbetstagare eller företagare. Som avgiftstid skall räknas månader då sökanden har betalat avgift enligt lagen (1993:1441) om allmän avgift för finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet eller är skyldig att betala inkomstskatt enligt lagen (1958:295) om sjömansskatt. Det bör vara den preliminära avgiftsskyldigheten som är avgörande och inte den i efterhand slutligt fastställda betalningsskyldigheten. Ersättningsformen dagpenning enligt KAS-lagen skall vara ett alternativ till arbetslöshetsförsäkringens ersättning. Samma avgiftsvillkor bör i fråga om antalet avgiftsmånader gälla för dagpenning från en arbetsmarknadskassa som för dagpenning från arbetslöshetsförsäkringen. Den som är avgiftsskyldig enligt lagen (1993:1441) om allmän avgift för finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet behöver inte ha haft en särskilt stabil förankring på arbetsmarknaden. Bland annat är den nedre inkomstgränsen för skyldighet att betala avgiften relativt lågt satt, av basbeloppet, vilket innebär att även grupper med en svag anknytning till arbetsmarknaden betalar avgiften. Avgiftsvillkoret bör därför kompletteras med ett arbetsvillkor, som visar att den enskilde har en klar anknytning till arbetsmarknaden. Regeringen återkommer strax (avsnitt 8) till utformningen av arbetsvillkor. Rent praktiskt innebär avgiftsvillkoret att den enskilde måste visa att han eller hon har haft en förvärvsinkomst under ett visst antal månader. Detta torde inte innebära några större administrativa problem eftersom uppgiften framgår av de arbetsgivarintyg, lönebesked och andra handlingar som är en förutsättning för att få en ansökan prövad. De som är skattskyldiga enligt sjömansskattelagen betalar inte någon avgift enligt lagen om allmän avgift för finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet. Dessa skattskyldiga har emellertid oftast en sådan anknytning till arbetsmarknaden att det skulle vara oskäligt om de inte hade möjlighet att få rätt till dagpenning. Även tid då dessa är skyldiga att betala sjömansskatt bör därför få tillgodoräknas i avgiftsvillkoret. Inom pågår för övrigt en beredning av förslag som innebär att skattskyldiga enligt sjömans- skattelagen från och med årsskiftet 1994/95 åläggs avgiftsskyldighet för fi- nansiering av de kontanta förmånerna vid arbetslöshet. Som har nämnts skall avgiftsvillkoret omfatta tolv avgiftsmånader inom en ramtid av 24 månader. I denna ramtid skall inte räknas in sådan tid som enligt nu gällande regler är överhoppningsbar vid fastställande av ramtiden för arbetsvillkoret, i den mån avgift inte betalas för tiden i fråga. Vid merparten av den överhoppningsbara tiden betalas den allmänna avgiften. Det gäller bl.a. då olika skattepliktiga förmåner lämnas i form av sjukpenning, utbildningsbidrag m.m. Om en skattepliktig ersättning har lämnats blir tiden tillgodoräkningsbar som avgiftsmånad. Detta bör också gälla för de övriga fall då ingen skattepliktig ersättning lämnas men som ändå räknas som jämställd tid. Grundbeloppet enligt KAS-lagen skall kunna lämnas till den som uppfyller ett arbetsvillkor men inte avgiftsvillkoret. Det innebär ingen förändring i förhållande till de nuvarande möjligheterna i KAS-systemet. Regeringens förslag: Den sökande skall inom en ramtid av före arbetslöshetens inträde ha förvärvsarbetat minst (allmänt arbetsvillkor) för att få rätt till dagpenning enligt ALF-lagen eller KAS-lagen eller grundbelopp enligt KAS-lagen. För den vars arbetstid inte har uppgått till minst införs möjligheten att uppfylla ett alternativt allmänt arbetsvillkor. Detta skall omfatta förvärvs- arbete minst inom ramtiden . Dagpenning enligt ALF-lagen och dagpenning eller grundbelopp enligt KAS-lagen skall även läm- nas till den som uppfyller ett särskilt arbets- villkor. Ett allmänt arbetsvillkor får inte till någon del fullgöras med sådan jämställd tid som endast får räknas in i det särskilda arbetsvillkoret. Tid då den enskilde har beredskapsarbete enligt förordningen (1987:411) om beredskapsarbete räknas inte som förvärvsarbete för uppfyllande av ett allmänt arbetsvillkor. Den som uppfyller det särskilda arbetsvillkoret när en ersättningsperiod har gått till ända har rätt till en ny ersättningsperiod om rätten till den föregående ersättningsperioden grundar sig på ett allmänt arbetsvillkor. Den som får grundbeloppet i KAS har dock rätt till en andra ersättningsperiod även om ersättningsrätten i den första ersättnings- perioden grundar sig på ett särskilt arbetsvillkor. Vid fastställande av ramtiden för uppfyllande av ett arbetsvillkor i KAS får beaktas överhoppningsbar tid än . Utredarens förslag: Utredaren föreslår dels ett allmänt arbetsvillkor, dels ett särskilt arbetsvillkor. För att få ersättning första gången från arbetslöshetsförsäkringen måste sökanden uppfylla ett allmänt arbetsvillkor. Det allmänna arbetsvillkoret innebär att den sökande under en ramtid före arbetslöshetens inträde skall ha utfört arbete fördelade . Endast månad då arbete har utförts skall räknas in. Enligt utredaren skall den sökande vidare ha utfört arbete fördelade för att uppfylla det särskilda arbetsvillkoret. Det särskilda arbetsvillkoret kan uppfyllas med tid som jämställs med tid då förvärsarbete skall ha utförts. Remissinstanserna: Cirka en tredjedel av remissinstanserna har kommenterat förslaget. och anser att endast den som har utfört förvärvsarbete motsvarande 18 månaders heltidsarbete bör vara kvalificerad för en första ersättningsperiod. Förvärvsarbete av mindre omfattning bör dock kunna kvalificera till en kortare ersättningsperiod. tillstyrker uppdelningen i en särskilt och allmänt arbetsvillkor, men anser att utformningen av villkoren inte ställer tillräckliga krav på anknytningen till arbetslivet. föreslår att arbete, gärna beräknat i timmar, skall ha utförts under en ramtid av samt att krav på att det minsta antalet arbetade timmar skall ställas så att det motsvarar minst ett halvtidsarbete, ca . och vid anför att det finns en uppenbar risk för att andelen arbetslösa som kan komma att få ersättning minskar genom det skärpta arbetsvillkoret, vilket kan medföra en ökad belastning på . (), i , (), Akademikers (), och samt Arbetslöshetskassornas () och avstyrker förslaget. AMS, SO, TCO och LO hänvisar till att en preliminär granskning som AMS och SO har gjort pekar på att en icke obetydlig andel av dem som uppbär kontantförmåner vid arbetslöshet kommer att utestängas från ersättning. , och anför liknande farhågor. LO framhåller i detta sammanhang deltidsarbetande och säsonganställda inom privata tjänstesektorn och offentlig förvaltning, varav merparten är kvinnor. Det föreslagna arbetsvillkoret bör därför inte införas utan att man först har undersökt vilka effekter det får. pekar på sambandet med förslagen i betänkande Ny anställningsskyddslag (SOU 1993:32) i fråga om ökade möjligheter till provanställning och visstidsanställning. Om förslagen i betänkandet genomförs kommer det att bli betydligt vanligare med kortare anställningar för personer som är nytillträdande på arbetsmarknaden. Det kommer därför att bli betydligt vanligare att perioder av arbetslöshet och perioder av arbete avlöser varandra i början av den yrkesverksamma tiden. Detta får betydelse i minst för många av de nyutbildade akademikergrupperna framöver. TCO anser att den framtida arbetslöshetsförsäkringen bör bygga vidare på och ta till vara de positiva delarna av dagens arbetslöshetsförsäkring. De nuvarande kvalifikationskraven och ersättningsperioderna kan bilda utgångspunkt. Andelen arbetslösa som får ersättning skulle utvidgas genom ökade möjligheter att uppfylla kvalifikationsvillkoren genom deltagande i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. och finner det nu gällande arbetsvillkoret väl avvägt och påpekar att kontraktsanställningar som ges medlemmarna vanligtvis löper högst en månad, vilket är för att uppfylla det föreslagna allmänna villkoret. Vid kontroll skulle av de då nytillkommande arbetslöshetsfallen som uppfyllde det gällande arbetsvillkoret inte ha klarat det föreslagna nya arbetsvillkoret. anser att det gällande arbetsvillkoret innebär en lämplig avgränsning mellan vilka grupper som bör anses vara etablerade på arbetsmarknaden och de som bör anses inte vara det. SO anser att ersättningsrätten skall bygga på ett och samma arbetsvillkor oavsett antalet tidigare ersättningsperioder. SO finner vidare att reglerna om arbetsvillkor och arbetsutbud inte är synkroniserade i förslaget. AMS anser för sin del vidare att två arbetsvillkor skulle komplicera regelsystemet i onödan. AMS anser dock att utredaren i princip har rätt i att arbetsvillkoret måste vara utformat så att det säkrar att den försäkrade har aktiv och tillräcklig anknytning till arbetsmarknaden och föreslår i stället ett arbetsvillkor, lika för såväl nytillträdande som för utförsäkringshotade, exempelvis med minst under en ramtid . Skälen för regeringens förslag: För att få KAS skall den sökande enligt 6 KAS-lagen ha förvärvsarbetat inom en ramtid av före arbetslöshetens inträde. Hänsyn tas endast till månad då arbete har utförts . I 6 första stycket 2 ALF-lagen föreskrivs ett arbetsvillkor som innebär att den arbetslöse inom en ramtid av före arbetslöshetens inträde skall ha förvärvsarbetat under minst fördelade . Hänsyn tas då endast till dag då arbete har utförts . Enligt 7 första stycket 1 - 4 ALF-lagen och 7 första stycket 2 - 4 KAS-lagen jämställs med förvärvsarbete tid (jämställd tid) under vilken sökanden har deltagit i och, om inte särskilda skäl har hindrat det, har fullföljt arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering för vilken statligt utbildningsbidrag har lämnats, har haft semester eller annars har varit ledig av annan anledning än sjukdom, har fullgjort värnplikt eller åtnjutit föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. I fråga om tid då värnpliktstjänstgöring har fullgjorts eller föräldrapenningförmån åtnjutits får dock tillsammans högst jämställas med förvärvsarbete. Enligt 7 1 KAS-lagen räknas som jämställd tid också tid då sökanden i enskilt hem har vårdat åldring eller handikappad i sådan utsträckning att han eller hon har varit förhindrad att stå till arbetsmarknadens förfogande. Av detta följer också att tid i ungdomspraktik och arbetslivsutveckling (ALU), vilka är olika former av arbetsmarknadsutbildning, får jämställas med tid då förvärvsarbete har utförts. Vid bestämmande av den ramtid inom vilken arbetsvillkoret skall fullgöras bortses både enligt ALF-lagen och KAS-lagen enligt de nuvarande reglerna från (överhoppningsbar tid). Hit hör tid då den arbetslöse har varit hindrad att arbeta på grund av styrkt sjukdom, heltidsutbildning som den sökande har avslutat efter fyllda eller som har föregåtts av sammanhängande förvärvsarbete på heltid , nykterhetsvård på anstalt, frihetsberövande på kriminalvårdens område, vård av eget eller adoptivbarn som inte har fyllt , beslut enligt smittskyddslagen (1988:1472) eller livsmedelslagen (1971:511) eller föreskrifter som har meddelats med stöd av sistnämnda lag. Enligt 8 KAS-lagen får den överhoppningsbara tiden inte överstiga . Någon motsvarande begränsning finns inte i ALF-lagen. I den mån tid inte tillgodoräknas den sökande som tid jämställd med förvärvsarbete, skall enligt ALF-lagen och KAS-lagen, som överhoppningsbar tid räknas tid då den sökande har fått föräldrapenningförmån enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller har varit förhindrad att arbeta på grund av värnpliktstjänstgöring, arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering. I förordningen (1987:406) om arbetsmarknadsutbildning föreskrivs att en arbetslös som har fått ersättning enligt ALF-lagen att ersättningsperioden riskerar att gå till ända, på begäran skall beviljas arbetsmarknadsutbildning, om det inte finns särskilda skäl mot det. I förordningen (1987:411) om beredskapsarbete och i förordningen (1992:1333) om arbetslivsutveckling finns föreskrifter med motsvarande innehåll. Dessa s.k. utförsäkringsgarantier i kombination med en obegränsad möjlighet att under pågående ersättningsperioder kvalificera sig för nya ersättningsperioder innebär att det i princip inte finns någon begränsning för hur länge en person kan uppbära kontanta stöd vid arbetslöshet. Regeringen avser att till /96 anpassa de s.k. utförsäk- ringsgarantierna till de nu framlagda förslagen. Den nuvarande ordningen skall dock gälla med en oförändrad möjlighet till en arbetsmarknadspolitisk åtgärd efter en första ersättningsperiod grundad på ett allmänt arbetsvillkor. Av redovisningen för de nuvarande reglerna framgår att arbetsvillkoret i KAS skiljer sig från det i arbetslöshetsförsäkringen. Förslaget om införande av ersättningsformen dagpenning i KAS förutsätter att KAS och arbetslöshetsförsäkringen har ett och samma arbetsvillkor. 1993/94:80 En allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring föreslog regeringen att det nuvarande arbetsvillkoret i KAS skulle bibehållas. Vidare föreslogs att arbetsvillkoret i KAS skulle införas i arbetslöshetsförsäkringen. Det har hävdats att arbetsvillkoret för KAS har en sådan utformning att det kan leda till s.k. tröskeleffekter som för den enskilde framstår som oskäliga.