prop · GH03210 · 1994-01-01 00:00:00 — : Lagstiftarens negativa inställning till samarbetet som princip, medför nu att man tvingas till en särlagstiftning till och med för samverkan mellan medlemmarna i en primärförening. Detta förslag styrker enligt vår mening uppfattningen att nuvarande konkurrenslag vilar på bristfällig grund. Arbetsgruppen/regeringen vidgår nu också, att det är "naturligt och oftast nödvändigt" för producenterna att sluta sig samman för sin överlevnad. Det är enligt vår mening principiellt otillfredsställande att kooperativa aktörer ska tvingas till dispensbedömningar via en särlagstiftning. Denna lagstiftningsmetod torde vara en internationellt sett unik företeelse. Även av detta skäl förutsätter därför att kooperationens konkurrensrättsliga ställning blir föremål för fortsatta överväganden och då inte enbart utifrån jordbrukspolitiska synpunkter (EG-harmonisering m m) utan även i förhållande till föreningsrättsliga principer, internationellt erkända kooperativa principer samt lagen om ekonomiska föreningar. TCO: Det är viktigt att understryka att samverkan i princip är önskvärd, men att den blir problematisk, när primärföreningarna blir så stora att de kan domi- nera marknaden och på ett monopolliknande sätt styra utbud och prissättning. : Både konsument- och lantbrukskooperationen spelar en viktig roll om svaga konsument- och producent intressen. Det är därför viktigt att samhället inte förhindrar kooperativ samverkan. Avsikten med arbetsgruppens översyn av konkurrenslagen är att föreslå juster- ingar av konkurrenslagen, så att viss samverkan skall kunna ske även fortsätt- ningsvis mellan producenter i primärledet. Vi är införstådda med den balansgång mellan olika intressen som genomsyrar problemställningarna. Å ena sidan finns beslut om avreglering av den svenska ekonomin i allmänhet och jordbruks- och livsmedelssektorn i synnerhet, medan å andra sidan finns lant- brukskooperationens intressen att bevaka sin monopolliknande ställning inom ramen för en marknadsanpassad ekonomi. Det är som vi ser det viktigt att lantbrukskooperationen inte ställs utanför en effektiv konkurrenskontroll, som hänsyn måste tas till nödvändiga förutsättningar för den föreningsrörelse som är lantbrukskooperationens och där konkurrensko- ntrollen måste ske på likvärdiga villkor, oavsett om produktion och förädling sker via föreningskooperation eller privat ägande och i bolag. Vi vill också un- derstryka vikten av att skapa förutsättningar för en likvärdig internationell konkurrens. I ett eventuellt framtida EU-medlemskap bör konkurrensneutraliteten enligt vår mening finnas inom varje av EU indelad region. 8 Företag som bör omfattas av de föreslagna konkurrensreglerna Särskilda konkurrensregler behövs som i allt väsentligt medger samverkan mellan jordbruksföretag och andra råvaruproducenter inom ekonomiska föreningar på lant- brukets område (s.k. primärföreningar). De särskilda konkurrensreglerna skall gälla för företag som bedriver jordbruk, skogsbruk eller trädgårdsverksamhet, eller lokala sammanslutningar av sådana företag, som samverkar i en primärförening. 8.2 Remissvaren 8.2.1 Definition av primärföreningar : De begrepp som definieras i detta lagrum återfinns endast i den följande paragrafen. Hovrätten föreslår att "i denna lag" ersätts med "i 18 b ". En annan möjlighet skulle vara att placera definitionerna tillsammans med lagens övriga definitioner under rubriken , förslagsvis mellan 3 och 4 , och i så fall i en ny 3 a . Den föreslagna 18 b skulle då i stället benämnas 18 a . Vad som avses med "primärförening" synes tillräckligt tydligt framgå av innehål- let i punkten 1. Punkten 2 förefaller därför överflödig och är dessutom något svårbegriplig. : Beträffande definitionen av begreppet primärförening anser verket att denna definition bör göras snävare. Detta är viktigt eftersom den i promemorian föreslagna definitionen av en primärförening innebär att den som medlemmar kan ha, förutom jordbruksföretag, även sammanslutningar av jordbruksföretag som i förhållande till föreningen är att betrakta som lokala. delar i och för sig uppfattningen att de föreslagna reglerna även bör omfatta samverkan mellan mindre lokala sammanslutningar av jordbrukare. Det är dock av vikt att lagtexten ges en sådan utformning att den inte gör konkurrensbegränsande samverkan möjlig mellan föreningar. Även definitionen av "lokala sammanslutningar" bör därför förtydligas. Detta kan ske genom att i specialmotiveringen ange exempel på några typiska lokala sammanslutningar. En sådan exemplifiering kan på ett bra sätt ge en fingervisning om hur det aktuella begreppet skall tolkas. RRV: Utredningens förslag till undantag från 6 KL innebär att kravet på konkur- rens minskar inom jordbruket område jämfört med den tidigare lagen 1991:921. Lagens förbud gällde inte vid påverkan av konkurrensen i "begränsad utsträckning". Om utredningens förslag skall införas måste enligt RRVs mening 18 justeras så att en övre gräns anges för storleken på primärföreningar som kan undantas från 6 KL. Om förslaget till undantag kvarstår utan att en övre gräns för primärföreningens storlek anges kan i princip en primärförening bildas för hela den svenska mark- naden på varje därför lämpligt produktområde. Något som skulle omintetgöra den interna konkurrens som RRV efterlyst i sitt huvudförslag. RRV anser i konsekvens med en regel angiven i förarbetena till nämnda lag borde det nu föreslagna undantaget inte gälla primärföreningar som har en marknadsandel som är större än av den svenska marknaden. Handelns Samarbetsorgan i jordbruksfrågor, till vilket livsmedelshand- laresförbund ansluter sig (SSLF): Organisationerna stödjer förslaget om särskilda konkurrensregler för samverkan i primärföreningar i så motto att det bör vara möjligt för jordbruksföretag och andra råvaruproducenter att samverka i s.k. primärföreningar när det gäller samordning betr. produktion, insamling, inköp, lagring och försäljning. SLU: På de två ställen där termen "primärförening" förekommer, bör denna utskif- tas mot "förening", eller ännu hellre - "producentkooperativt företag". LRF m.fl.: Förbundet vänder sig mot den konstlade uppdelningen i "primärföre- ningar" och andra föreningar. Härigenom skiktas federationen, uppenbarligen med syftet att försvåra för medlemmarna att organisera verksamheten på ett optimalt sätt. Föreningslagen känner icke begreppet primärförening. Förslagets bestämning av jordbruksprodukter, trädgårdsprodukter och skogsprodukter är dock godtagbar. TCO: En brist i förslaget är att en regel saknas i den föreslagna 18a eller 18b om hur stor marknadsandel en primärförening får ha för att omfattas av det nu föreslagna undantaget. Förslaget, som det är formulerat, öppnar enligt TCOs mening möjligheten av en primärförening omfattande hela landet och en mycket stor del av marknaden. 8.2.2 Vidden av undantaget : Domstolen noterar att det remitterade förslaget har begrän- sats till att avse samverkan i ekonomiska föreningar på jordbrukets, trädgårds- näringens och skogsbrukets områden och att, med den gjorda avgränsningen, områden där motsvarande samverkan kan förekomma, t.ex. inom fiskerinäringen, sålunda inte omfattas av den föreslagna undantagsregeln. : Det föreslagna undantaget borde omfatta jordbruk men inte skogsbruk för att bättre motsvara täckning. : Enligt promemorian är det påkallat att samma konkurrensregler skall gälla för föreningarna inom skogsbruket som för jordbruket. Det framgår inte av departementspromemorian vilka överväganden som gjorts med anledning av som trädde i kraft . SLU: Lagtexten bör generellt beakta att samverkan mellan jordbrukare och andra råvaruproducenter kan bedrivas i andra associationsformer än ekonomisk förening. Det finns vissa lantbrukskooperativa företag, som inte omfattas av den föreslagna lagen. Med de nuvarande formuleringarna finns risk att nä- ringslivets dynamik hämmas, dvs svårigheter kan uppstå för producentkooperativa företag, som skulle vilja bedriva verksamhet i annan associationsform än eko- nomisk förening. En brist i utredningens förutsättningar är att begreppet producentsamverkan av- gränsas till ekonomiska föreningar. Det finns producentkooperation i andra asso- ciationsformer. Redan av detta skälet finns anledning att i lagen innefatta också producentkooperation, som bedrives i form av bl a aktiebolag och han- delsbolag. kan det inte uteslutas av vissa producentkooperativa företag skulle vilja bedriva sin verksamhet såsom framför allt aktiebolag (givet hembudsskyl- dighet för aktierna och andra paragrafer i bolagsordningen, som garanterar att företaget förblir kooperativt). Detta är tänkbart i och med att framtidens hårda konkurrens och starka ekonomiska krav kan göra det svårt för lantbrukskoopera- tionen att behålla den för konkurrensutsatt producentkooperation mindre lämpade associationsformen ekonomisk förening. Fram till dess att får en lag, som är utformad specifikt för producentkooperativ verksamhet, bör således kon- kurrenslagstiftningen gälla för all producentkooperation oavsett associations- form. Flera av förslagen innebär att konkurrensförutsättningarna för de producent- kooperativa företagen blir systematiskt försämrade i relation till icke-koopera- tiva företag och till utländska producenter (oavsett företagsform), dvs det är en diskriminering av svensk kooperation och de småföretagare som utgör dess med- lemmar. På grund av lagförslagets krav på svag vertikal samordning inom det svenska jordbruket och livsmedelssektorn kommer den svenska produktionen att hamna i ett konkurrensmässigt underläge gentemot importvaror och försämra dess konkurrenskraft i ett öppet . SLU anser det vara diskriminerande att producentkooperationen utanför lantbruket - köpmanna-, taxi-, åkerikooperationer, , m.fl. faller utanför det aktuella lagförslaget och konkurrenslagen. Eftersom lagstiftningen inte om- fattar producentkooperativa företag utanför lantbruket, kommer dessa att hämmas, vilket får negativa samhällsekonomiska konsekvenser. Om det lägges hinder för producentkooperation, kommer småföretagarnas villkor att försämras.Mot denna bakgrund vore det lämpligt att låta lagen omfatta all producentkooperation. Om lagstiftningen lägger onödiga hinder för producentkooperationen utanför lant- bruket, kommer denna företagsform att hämmas. Detta vore samhällsekonomiskt olyckligt, eftersom sådana företag har visat sig vara mycket effektiva. Det finns också hållbara teoretiska skäl för att producentkooperativa företag har ett existensberättigande i skilda branscher, nämligen inom den nyinstitutio- nalistiska ekonomiska teorin. Genom partiell vertikal integration, som koopera- tivt företagande alltid innebär, kan man åstadkomma god samordning mellan verk- samhetsgrenar, som kräver smådrift och som kräver stordrift. Om dessa företag hämmas, blir det helintegrerade storföretag som tar över motsvarande verksam- heter, och småföretagarna blir diskriminerade. Småföretagens villkor i försämras, när de inte har möjlighet att i gemensam form utföra de verksam- hetsgrenar, där det finns stordriftsfördelar. Som jämförelse kan nämnas att tysk producentkooperation utanför lantbruket har en omsättning, som är runt dubbelt så hög som lantbrukskooperationens, och detta trots att lantbrukskooperationen har marknadsandelar, som är nästan i svensk klass. Någon statistik över denna producentkooperations omfattning i föreligger inte, men uppskattningsvis är dess relativa styrka något mindre här. : Förbundet ser med oro på de förslag till lagändring som presenterats. Även helt fristående icke lantbruksanknutna företag kan av samma skäl som redovisas i förslaget ha ett lika legitimt behov av att samarbete i former som föreslås bli godkända för de lantbruks- kooperativa företagen. Om förslaget realiseras går det inte att bortse från riskerna av att icke lantbrukskooperativa företag, t. ex. i förädlingsledet, kommer att missgynnas i förhållande till de lantbrukskooperativa och att konkurrensen därmed kommer att snedvridas. Handelns Samarbetsorgan i jordbruksfrågor och (): I skälen till regeringens förslag redovisas en listning av orsaker till varför samverkan mellan jordbruks-, trädgårds- och skogsbruksföretag uppstått. Med utgångspunkt i denna listning och med hänvisning till att det in- ternationellt sett är "relativt vanligt" att liknande samarbeten undantas från konkurrensregler motiveras även i ett undantag från gällande konkurrensregler. De särskilda konkurrensreglerna avser således de ekonomiska föreningar vars medlemmar är företag som jordbruk, trädgårdsverksamhet eller skogsbruk, s.k primärföreningar. Samarbetsorganet har inget att invända mot att t ex jordbruksföretag samverkar och att sådan samverkan sker i s.k. primärföreningar. Vi vill däremot invända mot flera av de skäl som ligger till grund för regeringens förslag. Att produk- tionen är biologiskt betingad och väderberoende borde enligt vår syn inte utgöra grund för förslag till undantag i konkurrensbestämmelserna. Inte heller det för- hållandet att förädlingsverksamhet startats i föreningarna p.g.a. uppvisade brister i marknadens funktion. Det sistnämnda skälet torde huvudsakligen ha historiskt intresse och de först angivna orsakerna är också applicerbara på andra verksamheter för vilka undantag överhuvudtaget inte diskuteras. Skälen till våra synpunkter i denna del är att vi menar att uppmärksamheten i konkurrensfrågan avskärmas från de verkliga förhållandena. Det är mer den jord- brukspolitiska utgångspunkten som blir avgörande än det verkliga förhållandet, nämligen att förslaget avser företag som på grund av sin ringa storlek, låga förädlingsgrad, geografiska spridning m.m. för sin existens är beroende av samverkan. : Det finns skäl att här påpeka att även annan typ av samverkan mellan småföretag, än den här aktuella, bör rymmas inom konkurrenslagens ram t ex den samverkan som förekommer mellan småföretag med monopolliknande ställning såsom AB Tipstjänst, AB Trav och Galopp, m.fl. : Vi vill med skärpa understryka att vi beklagar den teknik som valts, att definiera vissa näringsgrenar, och inte på associationsrättsliga grunder. Såvitt är känt för , förekommer det nu aktuella fallet med samverkande företag/föreningar i primärföreningar endast i de aktuella branscherna. Frågan kan emellertid komma att aktualiseras även i andra branscher, dels beroende på hur den nu införda definitionen av primärförening kan komma att tillämpas i andra kooperationer, dels beroende på utvecklingen av den kooperativa sektorn. KF: Lagförslagets 18a tycks inte helt konsistent. Lagen behandlar jordbruk, skogsbruk och trädgårdsverksamhet. I paragrafen förklaras däremot vad som avses med jordbruksprodukter, trädgårdsprodukter och skogsprodukter. Det kan inte uteslutas att verksamheterna och produkterna kan omfatta skilda företeelser. LRF m.fl.: Förbundets principiella inställning är att undantaget skall omfatta alla ekonomiska föreningar och även federationer som kan jämställas med motsvarande koncernförhållanden. Ett absolut krav är att undantaget från 6 konkurrenslagen skall omfatta samtliga "primärföreningar" inom hela jordbruket, trädgårdsnäringen och skogsbruket med binäringar (lantbruket). I motiven måste detta tydligt klargöras. Arla: Förslagets utgångspunkt är att en ekonomisk förening är en kartell mellan företag som i vissa särskilt angivna fall skall undantas från tillämpningen av 6 KL. Förslaget respekterar därvid inte den ekonomiska föreningen som associationsform. Arla är fullt införstått med att på marknaden, gentemot konsumenter och kon- kurrenter, skall gälla samma konkurrensvillkor som för övrigt näringsliv som bedrivs i aktiebolagsform. Arla och dess medlemmar kan dock inte acceptera att den fullt legitima verksamhet som bedrivs inom ramen för den ekonomiska föreningen endast får bedrivas "på undantag". Förslaget har generell betydelse för ekonomiska föreningar och särskilt för de lantbrukskooperativa företagen. Arla ansluter sig därför till det remissvar som lämnas av LRF för den samlade lantbrukskooperationens räkning. : De jordbrukskooperativa företagen har självfallet ett berättigande och naturligtvis måste det föreligga en rätt för enskilda producenter att organisera sig i ekonomiska föreningar. Det är vidare så att dessa föreningar med samma klara rätt som övriga företag, skall ha möjlighet att styra sin verksamhet rationellt och effektivt. Den ändring av 18 a, som föreslås kan vi därför tillstyrka. En förutsättning för att godta rättigheten för enskilda producenter att organisera sig i föreningar, är självfallet att dessa föreningar i sig bedriver en konkurrensneutral verksamhet. Inte minst den strukturförändring som ägt rum mot mycket stora och marknadsdominerande föreningar, som inom sina respektive områden oftast har total marknadsdominans klargör detta. Den omfördelande verksamhet på råvarusidan som tidigare bedrev på råvarusidan har också försvunnit. Varje förening önskar dessutom öka sin egen förädlingsgrad, vilket måste innebära att stora risker finns för att råvaruunderlaget kommer att minska för exempelvis de enskilda styck- ningsföretagen. Många av de frågetecken som tidigt fanns kring denna utveckling fick sin lösning 1982 i den s.k. . Vi vill understryka att av betraktas som ett av de väsent- ligaste policydokumenten när det gäller konkurrensneutralitet i verkligheten, som ett skydd för de många och små styckningsföretagen. Samfod-överenskommelsens giltighet förefaller oss tveksam. Redan det förhållandet att Slakteriför- bundets roll dramatiskt förändrats, som föreningarna vuxit i styrka och marknadsdominans är ägnat inge oro. Såvitt vi kan förstå finns ej heller någon riktigt bra lösning på frågan om hur en sådan överenskommelse skall kunna kontrolleras. Vi anser därför att de förändringar som föreslås av departe- mentet vad gäller 18 förutsätter att Samfod-överenskommelsen "översättes" till att gälla i den nya situation som inträtt. Det är därför angeläget att uppdrar åt att i samråd med berörda parter skapa instrument så att andemeningen i Samfod-överenskommelsen kan fullföljas, även inom ramen för av departementet föreslagen lagstiftning. Sågverksföreningarna: I sin framställning till regeringen av rörande särlagstiftning för viss versamhet inom jordbrukets primärföreningar presen- terade ett förslag till tidsbegränsad särlag som inte omfattade skogsnäringen. framhöll att det inom skogsnäringen inte föreligger förhållanden på marknaden motsvarande de som föranleder ett införande av en särlagstiftning för jordbrukets primärföreningar. Syftet med att inkludera skogsnäringen i Arbetsgruppens uppdrag framgår inte, men enligt vår uppfattning finns ingen grund för att tolka detta som att Arbets- gruppen instruerats att inkludera skogsnäringen i sitt förslag, utan endast att självständigt pröva bedömning. Arbetsgruppen skriver att det är påkallat att samma konkurrensregler gäller för skogsbrukets primärföreningar som för lantbruket i övrigt. Som skäl anges endast att det även i fråga om skogsbruket rör sig om biologisk produktion, att de enskilda medlemmarna i föreningarna på skogsbrukets område är mindre skogsägare och att dessa också kan vara jordbrukare som är medlemmar i en eller flera föreningar på jordbrukets område. Arbetsgruppen har således inte redovisat någon bedömning av huruvida de faktiska konkurrensförhållandena inom skogsnäringen motiverar att denna näring inkluderas i förslaget till undantag från KLs förbud. Enligt vår uppfattning är så inte fallet. Skogsnäringen är inte - och har inte varit - någon reglerad bransch. Den förädlingsverksamhet som flera skogsägareföreningar bedriver i form av sågverk har inte uppkommit p g a marknadens bristande funktion, som inom jordbruket. Skälen har i stället varit rent kommersiella. Några beaktansvärda skäl att inkludera skogsnäringen i förslaget existerar enligt vår uppfattning inte. Vi föreslår mot bakgrund av ovanstående att förslaget till ändring av KL endast skall omfatta jordbruket och trädgårdsnäringen, men inte skogsnäringen. : Det kan konstateras att särlagstiftningen kommer att omfatta skogsägareföreningar men inte exempelvis sågverksföreningar. Ej heller i detta avseende har några närmare skäl redovisats. Konsekvensen av förslaget kan bli att helt olika spelregler kommer att gälla för marknadens parter beroende av företagsform. Förslaget går betydligt längre än som är nödvändigt för primärföreningarnas existens och möjlighet att bedriva verksamhet. Såvitt vi kan bedöma överensstämmer förslaget ej heller med mot- svarande regler inom EU på jordbruksområde respektive skogsbruksområdet. Några skäl för ett så pass långtgående förslag har ej redovisats av arbetsgruppen. MoDo: De sakliga skäl som angivits i promemorian för att inkludera skogsbruket, dvs skogsägarföreningarna, i en särlagstiftning är inte särskilt tunga. Vi har uppfattat situationen så, att det föreligger en klar politisk vilja att låta särlagstiftningen omfatta alla de tre angivna produktrelaterade områdena. Vi vill också uttrycka vår tveksamhet mot att särskilja och särbehandla en före- tagsform, ekonomisk förening. De aktuella verksamheterna kan mycket väl visa sig vara lämpade att driva i annan juridisk form. Lagstiftaren riskerar här att skapa en styrning vid val av företagsform som kan visa sig vara olämplig. MoDo godtar dock förslaget under en viktig förutsättning att lagstiftaren ut- tryckligen anvisar en rätt och skyldighet att vid tillämpningen av konkurrenslagen beakta effekterna av den föreslagna lagstiftningen. Konkur- rensverket måste ges en rätt att tillåta samverkan också bland köpare av olika kategorier så länge detta kan anses gagna en effektiv handel med skogsråvara, som i slutledet gynnar konsumenterna av skogsindustrins förädlade produkter. : Från ABs sida ser vi med mycket stor oro på en situation, där primärföreningarna via särbehandling ges en ännu mer dominerande roll. Skulle exempelvis inte kunna fortsatta att vara en motvikt till Skogsägarföreningarna, blir dessa helt dominerande på virkesmarknaden. Det är därför av största betydelse att alla berörda parter och konstellationer kan fortsätta att verka som tidigare och på så lika villkor som möjligt, även ur konkurrensrättslig synpunkt. Om skogsägarföreningarna, som det föreslås i promemorian, tillåts verka som tidigare förutsätter vi att motsvarande regler skall gälla för även . måste således ge rätt att tillåta motsvarande sam- verkan för övriga köparkategorier för att bibehålla en fungerande virkesmarknad och en sund konkurrens mellan parterna. behandlar Industriskogs jämte dess ägares ansökan om att tillstånd skall medges att bedriva det samarbete som Stora, och MoDo bedriver inom Industriskog. Med hänsyn till de uttalanden som förekommer i propositionen till konkurrenslagen har utgått från att nuvarande skogsägareföreningar även kommer att kunna verka på motsvarande sätt som , vad gäller prissättning av virkesråvara. Om skogsägareföreningarnas existens garanteras enligt lag uppstår en ny situation såtillvida att de sammanslutningar som bildats som en motvikt till skogsägare- föreningarna inte har motsvarande skydd som föreningarna har i lagstiftningen. Kan inte Industriskog och dess verksamhet accepteras av , innebär det att skogsägareföreningarna totalt kommer att dominera marknaden inom verksamhetsområde. Det är därför av yttersta vikt att i lagförslaget även intas bestämmelser om att vid prövningen av om avtal strider mot 6 konkurrenslagen, särskilt skall beakta om avtalet tillkommit för att motverka det inflytande och den ställning som en primärförening (eller annan association) enligt 18 a har på den relevanta marknaden. För att ytterligare belysa bakgrunden till skogsägareföreningarnas och skogsindustriernas olika sammanslutningar hänvisas bl.a. till tidigare ärenden rörande Industriskog, som handlagts av 459/86 och 116/87 samt bilagda kopia av anmälan till . Den föreslagna lagstiftningen omfattar endast primärföreningar, vilket synes vara en alltför snäv begränsning.