prop · GI03150 · 1994-12-31 00:00:00 — 11994års koiiq)letteringsproposition anfördes att regeringen avsåg att tillJustitidcanslem (JK) överlämna ett antal fell för prövning där det mligt RRVkan ha förelegat jävsföihållanden mellan å ena sidan myndigheten och å andrasidan t.ex. bolag. Regeringm fettade beslut om uppdraget till JK dm 23 juni1994 och inkom JKrs yttrande i frägan. Av yttrandetfiramgår att JK fiinnit att jävssituationer förelegat i samtliga granskade feU.Regeringen ser allvarligt på det inträffede och har i ett beslut uppmanatsamtliga lärosätm att - goiom att sprida kunsbq) om jävsreglema och på andrasätt - tillse att jävssituationer undviks. 4.2Revision av verksamhet i statliga aktiebolag och Prop. 4.2.1 rätt att granska verksamhet Enligt 1 § lagm (1987:519) om Riksrevisionsveiketegranskning av sUtliga aktiebolag och stiftelser f&r Riksrevisionsveiket(RRV) granska den verlcsamhet som sUten bedriver i form av aktiebolag ellerstiftelse, om veiksamhetoi är reglerad i lag eller någon annan för&tttningeller om sUten som ägare eller genom tillskott av anslagsmedel eller genomavtal eller på något annat sätt har ett bestämmande inflytande över verksamheten.I förordningen (1993:958) om Riksrevisionsverkete granskning av sUtligaaktiebolag och stiftelser anges vilka bolag och stiftelser som RRV har rätt attgranska. Lagen fick sin nuvarande lydelse mot bakgrund avatt sUtm i ökad uteträckning besluUt föra över veiksamhet som bedrevs avmyndighet till annan verksamhetsform gmom bildande av bolag och stiftelser(prop. 1992/93rl50, bet. 1992/93rFiU30, rskr. 1992/93r447). Genom lagändringenfick lagen en generell utformning i stället för att som tidigare ha innehållitm uppräkning av de aktiebolag och stiftelser som RRV fick granska. Avsiktai medlagändringen var inte att utöka tillämpningsområdet t.ex. genom att ge RRV rättatt granska veiksamhet i bolag som sUten, av konjunkturella eller liknandeskäl, iklätte ett ägaronsvar för. Ändringen syftade oibart till en försUtemaktema effektivare hantering av frägan. bildade sUten två stiftelsehögskolor -Stiftelsen med ochStiftelsoi med iJönköping AB, i ,Ingenjörshögskolan i och - vilkanu driver högskoleveiksamhet i dotterbolag. Veiksamhetoi är till stor delberömde av uppdrag från sUtoi. RRV bör ges rätt att granska verksamheterna somstiftelserna och deras dotteitwiag driver. Lagtdcniskt bör detU - dtersomstiftelsehögskolomas konstruktion är av särskilt slag - lösas geaota att det i1 § lagen (1987r519) om Riksrevisionsverkete granskning av sUtliga aktiebolagoch stiftelser läggs till att RRV också får granska stiftelserna jämte derasdotterbolag. I oilighet med vad regeringen anfört har inomFinansdqjartementet upprätUte förslag till lag om ändring i lagen (1987r5I9) om Riksrevisionsverketegranskning av sUtliga aktiebolag och stiftelser. Förslaget bör fogas till protokollet i detU ärmde sombilaga 1.4. Förslaget, som feller inom Lagrådete granskningsområde, ärav sådan Prop. 1994/95:150 enkel beskaffoihet att Lagrådete hörande skullesakna betydelse. Yttrande Bilaga 1 från Lagrådet behöver därför inteinhämtas. 4.3 Risk- och skadehanteringen i staten Regmngens bedömning: Det principiella förbudet för myndighetemaatt teckna eller låta teckna extem försäkring för sUtens egendom elleransvarighet bör fortfarande gälla. Bakgrunden till regeringens bedömning: I prop. 1992/93:100bil. 1 s. 122-129 har föreslagite riktlinjer för risk- och skaddianteringm isUten. De föreslagna riktlinjerna som har godtagite av riksdogi (bet.1992/93:FiU20, rskr. 1992/93:189) avser bl.a. myndighetemas riskanalyser,skaddÖrebyggande arbete och riskfinansiering. Bland annat skall möjlighetmprövas att skapa intema sUtliga lösningar för riskfinansiering. Det konsUterasdock att underlag saknas för ett ddinitivt ställningstagande till vilka metoderför riskfinansiering som är mest adekvaU. Riktlinjerna skall mynna i ett nytt regelverk. I avvaktanpå det nya regelveiket gäller dock fort&rande den gnmdregel som innebär attsUtliga myndigheter inte får teckna försäkring för sUtens egidom elleransvarighet. Motivet för detU förbud mot extem föisäkring är att sUt»i somhelhet har tillräcklig finansiell styrka att hantera sina risker och skador.Genom sina stora tillgångar kan sUt«i således själv sprida sina risker. DetUföifaåUande gäller däremot inte för dm mskilda myndigheten, som därför harbehov av att på något sätt finansiera sina risker och skador. Sedan sq>tember 1993 gäller förordningoi (1993:674) omförsäkringsskydd m.m. vid sUtliga tjänsteresor. Dm innebär att myndigheternaskaU se till att de anställda är försäkrade eller har motsvarande skydd vidtjänsteresor. Myndighetema har möjlighet att ingå i ett intemt sUdigt försäkringssystemsom täcker skador i samband med tjänsteresor. Det finns ivea ett motsvarandesystem som ersätter skador som uppkommer när sUtms fordon är inblandade.Försäkringssystemm förvaltas av Kammar-koUegiet. Rringm hor besluUt att samtliga myndigheterskall gmomföra riskanalyser och göra beräkningar av sina riskkostnader. De skaUävm planera och goiomföra skadeförebyggande aibete. Kammarkollegiet har på uppdrag av regeringen utarbeUtallmänna råd för riskanalyser m.m. och har även lämnat övrigt stöd för dessaanalyser, liksom för skadrebyggande arbete hos myndighetema. Kollegiet harockså utrett och lämnat förslag om ett utvidgat sUtligt försäkringssystem. Problem med dennuvarande ordningen Prop. Bilaga 1 Det utvecklingsarbete som bedrivs beträffande risk- ochskaddunteringen i statm har visat att flera väsitliga problem kvarstår påområdet. De kan sammanfettas på följande sätt. Skadeförebyggandeåtgärder främjas inte i tillräcklig uteträckning av det sätt på vilket risker hanteras. Finansieringenav kostnadema för inträffade skador sker på ett osystematiskt sätt. Fördelamamed att kunna jämna ut de enlda myndighetemas risker över hela dm sUtliga verksamheten tas inte tiU vara. Det nuvarande systemet att reglera skador ärineffektivt och alltför komplext. Informationen om risker och inträffade skador ärbristfällig. Enligtde riktlinjer för risk- och skadehanteringen som riksdagai antagit skallmyndighetema själva avgöra hur risker och skador skall finansieras. DetU liggeri linje med dm utveckling som innebär att beslutanderättm i finansiella fiågorskall delegeras till ndighetema. I riktlinjerna anges också att externaförsäkringslösningar bör undvUcas i så stor uteträckning som möjligt, eftersomden nuvarande självförsäkringsprincipen är mest fördelaktig frän striktdcoaomisk synpunkt. De nya riktlinjerna om ökad frihet att välja riskfinansiering harhittills inte tilläiiq>ate i någon större uteträckning, dtersom det externaförsäkringsförbudet i princip fort&rande gäUer för myndigheterna.Effdcter-na kan dock i viss mån studeras genom att de har möjlighet att tecknaexterna försäkringar för anställda som gör tjänsteresor. Myndighetema kan ävenavtala om motsvarande dcydd genom dm tjänsteresdörsäkring som förvaltas avKammaricoUegiet. MöjUghetm att teckna extema tjänsteresdörsäkringar har främstpersonalpolitiska motiv. Det har bedömte som angeläget att snabbt ge sUtUgtanställda ett försäkringsskydd som motsvarar vad som allmänt tillämpas förprivatanställda. Reglema har tillkommit mot bakgrund av dd bristandeförsäkringsskyddet för de dterlevande till de sUtligt anställda som omkom vidolyckan på flygplate . KammaikoUegidhar i m promemoria redovisat sina erfarenheter av dd sUtligatjänstereseskyddd. Kollegiet anser bl.a. att det finns m bristande jämförbaihetmellan de sUtliga och de extema föisäkringsaltemativm, vilkd försvårarpremiesättningm och upp-handlingm. Dmav KammaikoUegid föreslagna intema sUtliga försäkringslös-ningm fömtsätter attdd nuvarande extema försäkringsförbudd består. KoUegidanser att de urrungliga motivm för detU förbud fortfarande Prop. 1994/95:150 ärgiltiga. De myndigheter som på olika sätt följt aibetd att utveckla ett BUaga 1nytt riskfinansieringssystem har inte redovisat någon avvikande uppfattning.Sveriges försäkringsförbund, som är m branschoiganisation förföraäkringsbolagm, har yttrat sig över KammarkoUegiete principlösning. Förbunddmotsätter sig inte heUer det föreslagna systemd och mmar att dm sammanhållnalösningm inom sUtm tvddöst har fördelar. Regeringm bedömer mot denna bakgrund att det inte är motiverat attupphäva dd extema försäkringsförbud som gäUer . Det finns således urriskfinansieringssynpunkt inte något skäl för sUtm att anliU försäkringsbolagsom försäkringsgivare. Däremot kan det vara kost-nadsdfektivt att i vissa fallutnyttja dm speciella kompetms som finns i försäkringsbranschen, t.e9c. ifrägor om riskteknisk service och skadebe-sUctning. Dd regelverk som kommer attutarbetas för risk- och skadehan-teringm i sUtm bör därför ha som principiellutgångspunkt dt fortsatt förbud för sUtliga myndigheter att teckna extemförsäkring för statens egmdom eller ansvarighet. Utvecklingen av ett nytt rislnansieringssystem Detfortsatta aibetet med att utveckla ett intemt sUtligt system förriskfinansiering har följande inriktning. Riktlinjerna för risk- och skadehanteringen innebär bl.a. attndig-hetema i princip skall bära hela kostnaden för inträffade skador. Sedannågra år gäller att myndighetema i legel har ea ram för sina förvaltningskostnader.För fiiuinsieringen av sina skador kommer myndighetema i försU hand att användade möjligheter som redan finns inom ddU system med ramanslag, t.ex.anslagskrediter och anslagssparande. Regeringen kan ävm besluU om memtgifter påramanslagen. Ramarna för lån i kan också anpassas med hänsyntUl inträffade skador, i dm mån de avser anläggningstillgångar. Vissa större skador kan inte hanteras inom ramen för m myndighetebefintliga resurser. För att lösa kvarståmde finansieringsproblem kommer därförett intemt sUtUgt försäkringssystem att skapas. Myndighetema fii möjlighd attansluU sig tiU ddU tem som ävm omfattar skadeservice, dcadereglering ochskadekostnadsrapportering. Försäkringm är avsedd att gäUa i föisU hand föregmdom, följdskador, skadeståndsskyldighet och förmögmhetebrott. betalar m premie och f&r som motpresUtion ersättning,skadeservice och hjälp med skadereglering på fömtsdMua grunder. Premiensstorlek är beroende av det faktiska skadeut&Ud hos myndigheten ochförutsatte bli justerad efter band. Även inriktaiingm på dd skadeförebyggandearbetet skaU kunna påverka premiens storlek. Om en myndighet har en högskyddsnivå tiU följd av skaddörebyggande åtgärder skall detU således leda tUllägre . Dm likviditetemässiga riskutjämningen kommer att ske cmtralt gmom dträntebärande konto hos Riksgäldskontord som disponeras av KammaricoUegid. DetUkonto har i princip samma funktion som de nuvarande intemastatliga motorfordons- och tjänsteresdöisäkringama Prop. 1994/95:150 hosKammarkoUegiet. AvsUcti är att dessa försäkringar skaU integreras BUaga 1 idd nya riskfinansieringssystemet. tillkommande centrala administrationm skaU ha en myckd Utmom&ttning. Regeringi fömtsätter att kostnaderna för dmna administrationväsentligt understiger de dirdcta besparingar som kan antas uppstå tiU följd avsystemet. Ett försäkringssystems främsta kännetecken - att fördela riskermellan de deltagande aktörerna och över tiden -innebär nämligen i sig ökademöjligheter tiU besparingar. Försäkringssystemet kommer att tillämpa relativt höga självrisker.Därigenom undviks att de centrala delama av systemet belastas medadministration»! av mindre skador. Dessutom motveikas risken attföisäkringssystemd skulle kunna minska incitammtm för skaddörebyggande aibetehos myndighetema. Höga självrisker innebär ävm att riskfinansieringai i storuteträckning sker giom de metoder som redan finns tUl förfogande formyndighetema. De löpande större skadoma kommer i fÖrsU hand att finansieras medriskutjämningskontote premiemedel. För att kunna hantera högrisksituationerkommer det dock att finnas möjlighet att utnyttja särskilda krediter hosRiksgäldskontoret. Myndighetema kommer att finansiera räntor och amorteringarför de utnyttjade krediterna i dteifaand. Riskfinansiering gmom extemåterförsäkring eller samförsäkring kommer därför att ske endast iundantagsfall, av andra än finansieUa skäl. Vid extremt stora skador kanregeringen besluU om särskilda medelstillskott. I sådana fall kan sjuttondehuvudtitelns förslagsanslag Ofömtsedda utgifter användas. Dd nya riskfinansieringssystemete försäkringsmommt innebär eaytterUgare nedtoning av de efterhandsåtgärder som karaktäriserar dm nuvarandeordningen för risk- och skadehanteringen. De riskanalyser som genomförts avmyndighetema och det skadeförebyggande arbete som påbörjate iimebär attåtgärder som vidtas i förväg f&tt ökad vikt. Risk-finansieringssystemdfömtsätter även att det finns en ftmgerande skaderapportering.Riskfinansieringen kan således inte hanteras isolerat utan kompletterar ochstödjer övriga delar av systemd för risk- och skadehantering. Dessutomsynliggöis de skadekostnader som iq>pstår oavsett vilkd risk- ochskaddianteringssystem som tUlänqias. Kundupenom myndigheternas risker och skadrntfall kommer efter hand att öka,huvudsakligm genom dd planerade riskfinansieringssyste-md. Därmed kommerfömtsättningar att finnas för en fortlöpande anpassning av systemd - t.ex. gmomsuccessivt precisare premieberäk-ningar - så att de totala riskkostnadema försUten kan minimeras. Ddfortsatta utvecklingsarbetd har inriktningen att riskfinansieringssystemetskaU kunna tas i bruk successivt från dm . Veiksamhden komineratt finansieras med avgifter fiin myndigheterna i form av . Enmyndighd kommer i princip att själv fil välja om doi skaU ingå i dd nyariskfinansieringssystemet. DetU överensstämmer också med de delegeradestyrformer som gäller i sUtm. I mkätsvar tiU KammaikoUegid har flertaldmyndigheter visat intresse av att delta i systemd.Dd ligger dock i sakms natur att incitammtd tUl fortsatt Prop. 1994/95:150deltagande påverkas av hur bl.a. skaderiskenu, skadeut&lld och BUaga 1 premiesättningen utvecklas. Dessa föifaållandoi bestämmer i hög gradsystemete sUbilitd. Regeringm avser därför att noga följa utvecklingrai påområdd. En fömtsättningslös uppföljning och utvärdering kommer dessutom attgöras dter . Vidare kommer Kammoikollegiet att få i uppdrag attfortlöpande rapportera tUl regeringen hur riskfinansieringssystemettillänq>as. 4.4 Konsekvenser för de statliga myndighetema m.fl. avinförandet av en allmän löneavgift m.m. Ienlighd med beslut (bet. 1994/95:SkU16, rskr. 1994/95: 149) infördesm allmän löneavgift fr.o.m. och frän samma tidpunktgenomfördes höjningar av de särskilda löneskattema och den särskildapremieskatten på gmpplivförsäkringar för finansiering av medlemskap i . I årete budgeroposition (prop. 1994/95:100 bil. 1) nämnde regeringenatt sUtliga myndigheters kostnad fÖr löneavgiften och skattehöjningarna /95 skulle betalas samlat frän tillgängliga medel påinkomsttitel Statliga pensionsavgifter, netto. Regeringenmeddelade vidare sin avsikt att åteikomma kotnpletteringspropositionangående hanteringen av dm allmänna löneavgiftm m.m. för /96. Sutiigamyndigheter har tidigare koii>«iserate för förändringar avarbetegivaravgifter och skatter. Detsamma har gällt vissa oiganisationer.Regeringen kommer, som en besparing, att avstå från att kompensera för kostnademaför doi besluUde allmänna löneavgiften och för höjningen av de särskildalöneskatterna och premieskatten på gmpplivförsäkringar. Beslutet att intekompensera för dessa kostnader kommer att om&tta alla myndigheter ochoiganisationer. 4.5 Arbetsgivaravgifter för statliga myndigheter 4.5.1Ärendet och dess beredning I1992 års budgeroposition aviserade reringm sin avsUct att låta utredamöjUghetema tiU att förändra systemet för finansiering av stadiga ndigheterspersonalomkostaiader (prop. 1991/92rl00 bU. 1 s. 48, bet. 1991/92rFiU20, rskr.1991/92rl28). Regeringen beslöt dm att tUlkalla m särskildutredare med uppdrag att pröva möjlighetema att ersätta den statiiga sdctomslöndcostnadspålägg med ett system för uppbörd av lagstadgade arfoetegivaravgifter,särskUd löneskatt och avgifter som följer av kolldctivavtal som motsvarar ddsystem som gäller den private sdctom (dir. 1993 r 89). Syftd var att göraanställningsförhållandena inom statm jämförbara med dem som råder på arbete- maiknadoii övrigt och att föistärka ett självständigt aibetegivaransvar för de totalapersonalkostnadema vid myndigheterna. Utredningai har ifebruari 1995 lagt fiam sitt betänkande Fullt dconomiskt aibetegivaransvar (SOU1995r9). Arbetd har bedrivite i tre etiper. I etapp 1 bdiandlades delagstadgade aibetegivarovgiftema för statliga oifoetegivare, i etapp 2finansieringoi av ersättning vid oibete-skodor och i etapp 3 finansieringm avde avtolsreglerade förmåner som dagens löndcostnadspålägg är avsett att täcka. Utredningen har iseptember 1994 avlämnat m lägesrapport avseende etapperna 1 och 2. Rapporten,som i huvudsak överensstämmer med betänkandet vad gäller dessa eUpper, harremissbehandlate. Regeringen behandlar här endast de två försU eUppema, dvs. dmframtida hanteringen av de lagstadgade arbetegivaravgiftema för sUtiigaaibetegivare och finansieringen av ersättning vid arbetsskador. När det gällerfinans-ieringoi av de avtalsreglerade förmåner som behandlate i utredningenseUpp 3, avser regeringen att återkomma till . Regeringen har dockredovisat sin grundsyn i frägan i prop. 1993/94rl50 bil. 1 s. 93 f. Följanderemissinstanser har yttrat sig över lägesrapporten frän utredningen omarbetegivaravgifter för sUtliga myndigheterr ,, , , ,SUtens jordbruksverk, Sutens jämvägar, SUtis löne-och pensionsverk, SUtistiskacentralbyrån, SUtekontoret. 1994/95:150 BUaga1 4.5.2 Enhetliga rlerför uppbörd av arbetsgivaravgifter Regeringensförslag: Statliga arbetegivare skaU firån och med betala ochredovisa lagstadgade arbetegivaravgifter, aUmän löneavgift och särskiltlöneskatt på vissa förvärvsinkomster, enligt samma regler som gäUer för arbetemaiknadmi övrigt. De särregleringar som gäUer för staten på detta område skaU därförupphävas. Fömtomförändringar av administrativ natur innebär förslaget att statliga arbetegivareskaU betala aibetsskadeavgift ailigt samma regler som andra arbetegivare ochatt arbetsskadeersättning tiU statligt anställda skaU finansieras viaAibdsskadefonden. Betalnings-ansvard för de arbetsskadeersättningar som hänförstill arbetsskador som reglerate före den 1 juU 1995 och som debiterasstatebud-geteas inkomsttitel SUtliga pensionsavgifter, netto, skall också förasöver till Aibetsskadefondm. Bdräffande ersättning tiU arbetstagare som varanställd hos ett affirsveik när arbetsskadan inträffade debiteras ersättningenalltjämt veiket om skadan fiistetäUte i laga-kraftvunnet beslut fÖre utgångenav , i annat fall finansieras ersättningen av Aibeteskadefonden. Utredningensförslag: Övermsstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoritetm av remissinstanserna är uttalat positivaBUaga 1 tiU utredningms förslag. När dd gäller finansiering av osättning vidaibetsskoda invänder dock () mot att sUtligaaibetegivare skaU betala arfoetsskadeovgift och anser, bl.a. avstate-finansieUa skäl, att staten som koUektiv ävm i fortsättningm skall sva»för verkliga kostnader för skadeersättningar. Sjuk- och aibetsskadebered-ningmsarbete bör avvaktas enligt RFV. Även hänvisar tUl Sjuk- ocharbeteskadeberedningen och anser det rimligt att de sUtliga oibetegivama gesnedsättning i avgiften med en procitenhet i avvaktan på kommande förslag fränberedningen. Flertalet remissinstanser förordar vidare attikraftträdandebestämmelsema för finansiering av ersättning vid arbetsskadautformas så att affärsverkm inte övergångsvis drabbas av en hög finansieUbelastning. Bakgnmd till reringens förslag: SUten som arbetegivare om&ttas av \agea (1981:691) om socialavgifter och sUten betalar således redan i daglagstadgade arbetegivaravgifter. Uppbörden av aibetegivarovgiftema regleras ilagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetegivare ().Normalt redovisar och betalar aibetegivarm de olika lagstadgade aibetegivarovgiftematillsammans med innehållen preliminär skatt tiU skattemyndigheten månaUigenenligt m uppbördsdeklaration. RFV fördelar inkomna avgifter påaktuella inkomsttitlar i sUtebudgeten. USAL gäller dock inte sUUigaarbetegivare. För sUten styrs uppbördm av socialavgifterna av en särskild förordning,förordningm (1984:674) om uppbörd av vissa aibetegivarav-gifter frän sUten.Enligt denna förordning svarar RFV för inbetalning av myndighetemas samladeaibetegivaravgifter genom överföring av medel från , till respdctive inkomsttitel under inkomsthuvudgmppenLagstadgade socialavgifter. Myndighetema i sin tur betalar avgifterna i form avlöndcostnadspålägg enligt förordningen (1969:54) om beräkning och redovisningav lönekostnadspålägg. Lönekostnadspålägget är ävm avsett att finansieraavtalade förmåner som inte finansieras direkt av arbetegivarm. Inbe-talningm avlönekostnadspålägget sker till RFV som överför medlen tillsUtsveikete checkräkning i Riksbankoi och redovisar beloppd mot inkomsttitelnSUtliga paisionsavgifter, netto, på statebudgeten. Affärsveikoi betalar lagstadgade arbetegivarovgifter tiU RFV genomdirektinsättning på statens checkräkning. RFV redovisar beloppoi motinkomsthuvudgmppm Lagstadgade socialavgifter på statebudgetm. Vid sidan av de skilda uppbördsmtinema är den oida sakliga skillnadmmeUan statms cxrh övriga aibetegivares betalning av lagstadgade aibetegivaravgifter,att stati inte betalar arbetsskadeavgift. Myndigheternas aibeteskadorfinansieras i ställd koUektivt via löndcostnadspålägget. Affarsveikm debiterasdock de verkliga kostnadema. Skälen för regeringens förslag: Regeringens aUmänna strävan på densUtliga arbetemarknaden är att förstärka myndigheternas självständighet somarbetegivare. Det finns också dcäl att minska särlösningarna och att ökajämfoibaihden med dsa övriga arfoetemaiknadoi. Utredningm har visat att dd inte finns några avgörandeskäl mot att Prop. 1994/95:150 låta sUtliga arbetegivare följa de regler förredovisning och inbetalning BUaga 1 av lagstadgade arbetegivarovgifter somgäller för andra aibetegivare. Regeringen delar utredningois iq>p&ttningatt ett mhetligt system för all uppbörd av lagstadgade arbetegivarovgifter börskrias genom att gällande särrleringar för sUt«i upphävs. Bortsett från rmtadministrativa konsekviser innebär detU m förändrad hantering av sUtensarbete-skadeersättningar. Från att vara vad som kan kaUas självförsäkrare ochbetala arbetsskadeersättning tiU sina anställda, skall statea betalaaibetsskadeavgift. Arbetsskadeersättningar tiU sUtUgt anstäUda finansieras ifortsättningm via Aibetsskaddbnden. Utredningen har visat att sUtens arbeteskador kostarmindre än vad som kommer att inbeUlas i arbetsskadeavgift när de allmännareglema i 2 kap. 1 § lagen (1981:91) om socialavgifter tillämpas på sUten.Anled-ningm tUl att sUten har relativt låga kostnader förarbetsskadeersättningar torde mligt utredningen vara att arbetsskadorna ärbetydligt färre på den typ av aibetsplatser som är vanliga inomsUtsförvaltningm än på oibetsplatser inom arbetelivd i övrigt. Regeringen anserdock att sUten inte skall särbehandlas utan ansluter sig till utredningens synatt de nackdelar som följer av schablonmässigt satU försäkringsavgifter är problemsom måste lösas för dm svenska arbetemarknaden i dess helhet. Dmna frägabehandlas inom Sjuk- och arbeteskadeberedningm (S 1993: 07). Av utredningenframgår också att det &ktum att sUten skaU betala aibetsskadeavgift inteinnebär någon extra belastning för sUt«is finanser. Arbetsskadefonden har förnärvarande ett ackumulerat underskott som uppgick tiU cirka 21mUjarder kronor. Under de närmaste årm beräknas de årliga intäkterna fiånarbetsskadeavgiftema överstiga utbetalningarna frän fonden. DetU årligaöverskott överförs till statebudgeten såsom amorteringar på den skuld somuppkommit gmom de senaste arms underskott i Arbeteskadefonden. Gmom attstatliga arbetegivare skaU börja betala arbetsskadeavgift kommer ytterligaremedel att återföras tUl statebudgeten så länge dd ackumulerade underakottetkvarstår i fonden. Statens avgiftsskyldighet skall i övrigt inte utvidgas.