prop · GH039 · 1994-01-01 00:00:00 — Insamlingsstiftelser, kollektivavtalsstiftelser och tryggandestiftelser skall också ha namn innehållande ordet stiftelse (jfr 11 kap. 2 och 4 §§ första och andra styckena samt 9 § andra stycket och 27 § tredje stycket förslaget till lag om ändring i tryggandelagen). En bestämmelse som innebär att ordet stiftelse eller en förkortning av detta ord inte får användas av andra rättssubjekt än stiftelser återfinns i förevarande paragrafs andra stycke. Stiftelselagen innefattar emellertid inte några regler som skyddar en stiftelse mot att en annan stiftelse använder den förra stiftelsens namn utan tillstånd. Detta betyder dock inte att stiftelsen helt saknar rättsligt skydd mot att så sker. Stiftelsens namn torde nämligen åtnjuta skydd om det har blivit allmänt känt (se prop. 1974:4 s. 62 f, m.fl., Immaterialrätt, 2. uppl., s. 158 och 1991/92:LU20). Bestämmelsen i stycket har utformats efter mönster av bestämmelsen i 14 kap. 3 § första stycket lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. Den innebär att ordet ''''''''stiftelse'''''''' får ett bättre skydd än f.n. (jfr också 10 § första stycket 4 och 16 § firmalagen, 1974:156, 4 § 2 b) mönsterskyddslagen, 1970:485, samt 13 § första stycket 5 namnlagen, 1982:670). När det i andra stycket talas om ''''''''stiftelse'''''''' avses därmed samtliga de former av stiftelser som nämns i 1 §. Att även vissa äldre förmögenhetsbildningar som vid stiftelselagens ikraftträdande inte uppfyller kraven på stiftelse enligt 1 § får (och även skall) använda ordet stiftelse i sitt namn följer av förslaget till lag om införande av stiftelselagen (se 3 § andra meningen och 4 § första stycket). Förbudet för andra rättssubjekt än stiftelser att använda ordet stiftelse eller en förkortning av detta ord är sanktionerat i 10 kap. 12 § stiftelselagen. Förbudet är dock inte absolut (jfr 15 § förslaget till lag om införande av stiftelselagen). Som berörts i den allmänna motiveringen (se avsnitt 2.8.2) skall firmarättsliga verkningar vara knutna till registreringen i stiftelseregistret. Generella bestämmelser om firma meddelas i firmalagen (1974:156). Som berörts i den allmänna motiveringen måste firmalagens bestämmelser kompletteras med bestämmelser som rör endast stiftelsers firma. Det har ansetts lämpligt att här ta in en upplysning om var i stiftelselagen man finner den lagens bestämmelser om firma. Bestämmelserna i 5 § och 6 § första stycket och 2--10 kap. gäller inte i fråga om stiftelser vilkas tillgångar enligt stiftelseförordnandet får användas endast till förmån för bestämda fysiska personer. (Jfr 1 kap. 1 § 4 promemorieförslaget) Bestämmelsen i denna paragraf innebär att sådana stiftelser i vars destinatärs- krets som den angivits i stiftelseförordnandet ingår endast bestämda fysiska personer undantas från stiftelselagens tillämpningsområde. Hithörande fråga har behandlats i avsnitt 2.2.3 i den allmänna motiveringen. Motsvarande paragraf i det till Lagrådet remitterade förslaget innehöll även ett undantag för ''''''''kyrkostiftelser''''''''. På Lagrådets inrådan har emellertid den bestämmelsen flyttats till 4 § andra stycket lagen om införande av stiftelselagen. omfattas givetvis av förevarande undantagsbestämmelse om stiftaren i förordnandet direkt har namngett en eller flera personer som samtidiga eller successiva destinatärer. Detsamma gäller om destinatärerna endast har angetts indirekt, t.ex. alla anställda vid ett visst företag vid en viss, vid förordnandets avgivande redan passerad tidpunkt. S.k. vinstandelsstiftelser kan ha en destinatärskrets som är bestämd på ett sådant sätt. Förevarande undantagsbestämmelse är också tillämplig om tillhörighet till viss släkt enligt förordnandet utgör den enda kvalifikation man måste uppfylla för att kunna komma i fråga som destinatär. Detta betyder att stiftelselagen inte gäller för ett testamentariskt förordnande som t.ex. innebär att den löpande avkastningen på viss egendom skall tillkomma testators barn så länge de lever, varefter testators ännu ofödda barnbarn skall erhålla egendomen med äganderätt (ett sådant förordnande är giltigt enligt 9 kap. 2 § ). Ett förordnande som innebär att frågan vem eller vilka som skall komma i åtnjutande av förmån av stiftelsen avgörs efter en av stiftarens vilja oberoende prövning av stiftelsens förvaltning eller av annan omfattas däremot inte av undantagsbestämmelsen i 7 §. Härav följer bl.a. att stiftelselagen gäller i sin helhet för s.k. familjestiftelser, dvs. stiftelser vars förordnanden innebär att tillhörighet till viss släkt är en men inte den enda kvalifikationen för att man skall kunna komma i fråga som destinatär (jfr a.a., s. 311 f). Härav följer också att stiftelselagen gäller för ett förordnande som innebär att destinatären är den person som från tid till annan innehar en viss tjänst vid en viss myndighet eller ett visst företag (jfr a.a., s. 311). Förevarande undantagsbestämmelse gäller bara om stiftelsen uteslutande har bestämda destinatärer. Om stiftaren har förordnat t.ex. att avkastningen på stiftelsens förmögenhet skall tillfalla vissa i förordnandet namngivna personer så länge de lever och att den därefter skall användas i syfte att främja vetenskaplig forskning av visst slag är således stiftelselagen tillämplig på stiftelsen redan från det att den bildades. Det bör påpekas att stiftelser som omfattas av 7 § får ha ett namn som innehåller ordet stiftelse. I 9 kap. finns bestämmelser om att stiftelser står under tillsyn av en tillsynsmyndighet. I 10 kap. finns bestämmelser om att vissa stiftelser skall vara registrerade i ett stiftelseregister. (Jfr promemorieförslaget 1 kap. 6 §) Såväl begreppet tillsynsmyndighet som stiftelseregister förekommer på åtskilliga ställen i lagtexten. Vilken myndighet som är tillsynsmyndighet framgår dock först av bestämmelserna om tillsyn i 9 kap. Lagens bestämmelser om stiftelseregistret återfinns först i 10 kap. Det har därför ansetts lämpligt att redan här ange var i stiftelselagen man hittar reglerna om tillsyn och registrering. I detta kapitel meddelas bl.a. bestämmelser om vilken betydelse det har att stiftaren meddelat olika förvaltningsföreskrifter i sitt förordnande och om förvaltningsformerna egen och anknuten förvaltning. Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.1--2.6.5. I detta avsnitt (1--8 §§) meddelas mera allmänna bestämmelser som gäller för förvaltningen av en stiftelse oavsett förvaltningsform. Föreskrifterna i stiftelseförordnandet skall följas vid förvaltningen av stiftelsens angelägenheter, om inte föreskrifterna strider mot någon bestämmelse i denna lag. (Jfr 2 kap. 1 § promemorieförslaget) Bestämmelsen i paragrafen har behandlats i avsnitt 2.6.1 i den allmänna motiveringen. Som framgår där är den utformad i enlighet med vad Lagrådet förordat. Bestämmelsen slår fast utgångspunkten för all stiftelseförvaltning -- att föreskrifterna i stiftelseförordnandet skall följas. Med undantag för föreskrifter om revision (jfr 4 kap. 9 § tredje stycket) tar bestämmelsen sikte på alla föreskrifter som stiftaren har meddelat och således inte bara på föreskrifter avseende frågor som behandlas i detta kapitel. Med begreppet ''''''''föreskrifter i stiftelseförordnandet'''''''' avses inte enbart de ursprungligen, av stiftaren meddelade föreskrifterna utan även föreskrifter som har ändrats med stöd av bestämmelserna i 6 kap. eller motsvarande äldre bestämmelser. Det bör särskilt observeras att bestämmelsen saknar betydelse i fråga om stiftelsens ändamålsföreskrifter. Ett stiftelseförordnande blir nämligen ogiltigt om de avsedda ändamålsföreskrifterna står i strid mot en tvingande bestämmelse meddelad i stiftelselagen. Detta följer av allmänna rättsgrundsatser (jfr vad som anförts i avsnitt 2.1.1). Eftersom ogiltigheten följer av allmänna rättsgrundsatser gäller f.ö. att ett stiftelseförordnande blir ogiltigt även i fall då ändamålsföreskrifterna strider mot någon annan tvingande lagbestämmelse. Och om det skulle inträffa att en ändamålsföreskrift står i strid mot en tvingande bestämmelse meddelad i en annan (grundlagsenlig) författning än lag, får det också anses följa av allmänna rättsgrundsatser att förordnandet blir ogiltigt. Det nu sagda innebär alltså att ändamålsföreskrifterna för en stiftelse aldrig kan ersättas av några bestämmelser meddelade i lag eller annan författning. Sammanfattningsvis gäller alltså följande för en giltig stiftelsebildning. Av stiftaren meddelade ändamålsföreskrifter skall alltid följas så länge de inte har ändrats eller upphävts enligt bestämmelserna i 6 kap. I övrigt skall stiftelseförordnandets föreskrifter rörande förvaltningen av stiftelsen följas om de inte strider mot en tvingande bestämmelse i stiftelselagen, i vilka fall i stället den tvingande bestämmelsen skall tillämpas. Det nu senast sagda gäller även i fall då förvaltningsföreskriften i stiftelseförordnandet strider mot någon tvingande bestämmelse i annan lag eller författning. Om det inte följer av stiftelseförordnandet (på grund av uttryckliga föreskrifter eller annat) vilka regler som skall gälla i en viss fråga, fyller stiftelselagens förvaltningsbestämmelser ut förordnandet. En bestämmelse i stiftelselagen är dispositiv om det i anslutning till den anges i lagtexten att den skall gälla om inte annat följer av stiftelseförordnandet. Bestämmelser som saknar ett sådant förbehåll är tvingande. Om ett åtagande att förvalta stiftelsens egendom i enlighet med stiftelseförordnandet görs av en eller flera fysiska personer, föreligger egen förvaltning. Görs ett sådant åtagande av en juridisk person, föreligger anknuten förvaltning. Den eller de fysiska personer som har åtagit sig att förvalta stiftelsens egendom i enlighet med stiftelseförordnandet bildar styrelse för stiftelsen. Vid ett sådant omhändertagande av egendom som avses i 1 kap. 2 § andra stycket får stiftelsen företrädas av någon som skall ingå i styrelsen. Den juridiska person som har åtagit sig att förvalta stiftelsens egendom är förvaltare för stiftelsen. Om staten har gjort ett sådant åtagande, är det i stället den myndighet som har gjort åtagandet för statens räkning som är förvaltare. (Jfr 2 kap. 2 § promemorieförslaget) Bestämmelserna i detta stycke definierar begreppen egen respektive anknuten förvaltning. Avgörande är vem som har lämnat förvaltningsåtagandet enligt 1 kap. 2 § andra stycket. Vid stiftelsebildning som sker medan stiftaren är i livet är det alltid stiftaren som bestämmer stiftelsens förvaltningsform. Hans val av förvaltningsform kommer då till ett otvetydigt uttryck genom att han själv kontaktar den eller de personer eller den juridiska person som han önskar skall förvalta den tänkta stiftelsen. Hans val av förvaltningsform kan därutöver också komma till uttryck direkt eller indirekt i själva stiftelseförordnandet. I ett stiftelseförordnande som skall verkställas sedan stiftaren har dött kan stiftaren ha meddelat föreskrifter om förvaltningsform för stiftelsen men i likhet med gällande rätt ställer inte stiftelselagen något krav på att så sker. Om stiftelseförordnandet inte lämnar något som helst besked på denna punkt, bör man som regel kunna tolka detta så att stiftaren avsett att stiftelsen skall ha egen förvaltning. Har stiftaren däremot i förordnandet namngivit ett antal personer som tillsammans, för förordnandet, bildar ett organ för en viss juridisk person, t.ex. är ledamöter i en ideell förenings styrelse, får förordnandet tolkas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Ett förordnande som innebär att de (icke namngivna) personer som från tid till annan bildar ett visst organ i en viss juridisk person skall vara styrelse för stiftelsen torde däremot som regel ges den tolkningen att stiftaren avsett att stiftelsen skall ha egen förvaltning. Oavsett vilken förvaltningsform stiftaren avsett att stiftelsen skall ha kan det i fall då stiftelseförordnandet är testamentariskt tänkas uppstå svårigheter att finna någon som vill lämna ett förvaltningsåtagande. Med tanke på sådana fall har det i 9 kap. 9 § tagits in bestämmelser som innebär att i det län där stiftaren hade sitt hemvist skall verka för att ett sådant förvaltningsåtagande lämnas (jfr 3 § andra stycket tillsynslagen). Enligt de angivna bestämmelserna i stiftelselagen får vidare om det föreligger svårigheter med att finna någon som vill lämna ett förvaltningsåtagande förordna om annan förvaltningsform för stiftelsen i fråga än den som har föreskrivits av stiftaren. Om det är en eller flera fysiska personer som har lämnat ett förvaltningsåtagande bildar den eller de personerna ett organ för stiftelsen som i stiftelselagen benämns styrelse. Som redan framhållits i den allmänna motiveringen finns det däremot inte något hinder mot att en stiftelse använder en annan beteckning än styrelse på det organ som rättsligt sett utgör dess styrelse, om stiftaren i stiftelseförordnandet har meddelat föreskrift om att detta organ skall ha en annan beteckning. Bestämmelsen i andra meningen har tillkommit på förslag av Lagrådet. Av bestämmelsen följer att den av stiftaren för stiftelsen anslagna egendomen är avskild och stiftelsebildningen fullbordad så snart egendomen har tagits om hand av en person som åtagit sig att förvalta den i enlighet med stiftelseförordnandet. I fall då det enligt stiftelseförordnandet skall ingå mer än en person i styrelsen, är det alltså inte någon förutsättning för stiftelsens tillkomst att styrelsen är komplett eller ens beslutför. Om förmögenhetsdispositionen omfattar endast fast egendom, räcker det således med att det skriftliga överlåtelseavtalet avseende egendomen undertecknas av endast en person för stiftelsens räkning (jfr vad som anförs i anslutning till 9 kap. 7 §). kan endast ha en förvaltare. Däremot kan en juridisk person mycket väl vara förvaltare för flera stiftelser. Motivet till bestämmelsen i andra meningen har berörts närmare i allmänna motiveringen, avsnitt 2.6.2. Frågor om mottagande för statens räkning av gåvo- och donationsmedel prövas enligt förordningen (1964:484) om mottagande för statens räkning av gåvo- och donationsmedel. Ett beslut enligt den förordningen att ta emot en viss donation är inte liktydigt med ett förvaltningsåtagande enligt 1 kap. 2 § andra stycket. För att ett sådant åtagande skall föreligga i det enskilda fallet krävs det att den av stiftelseförordnandet omfattade egendomen har tagits om hand av en myndighet vars företrädare gentemot stiftaren eller dennes rättsinnehavare för statens räkning lämnat ett åtagande att förvalta den i enlighet med förordnandet. Styrelsen eller förvaltaren svarar för att föreskrifterna i stiftelseförordnandet följs. Första stycket medför inte ansvar för styrelsen eller förvaltaren för åtgärder som i enlighet med stiftelseförordnandet vidtagits av någon annan än styrelsen i fråga om att utse eller entlediga ledamöter eller ordförande i styrelsen eller av någon annan än styrelsen eller förvaltaren i fråga om att utse eller entlediga revisor i stiftelsen eller att bestämma arvode åt styrelsen, förvaltaren eller revisorerna. Inte heller medför första stycket ansvar för styrelsen eller förvaltaren för innehållet i en revisors uppdrag till den del det finns föreskrifter om detta i stiftelseförordnandet. (Jfr 2 kap. 3 § promemorieförslaget) Paragrafen innehåller de centrala bestämmelserna om vilka uppgifter styrelsen och förvaltaren skall svara för vid förvaltningen av en stiftelse. Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.3. I redaktionellt avseende är paragrafen utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen i detta stycke slår fast att det vid egen förvaltning är styrelsen och vid anknuten förvaltning förvaltaren som svarar för att föreskrifterna i stiftelseförordnandet följs. En föreskrift i ett stiftelseförordnande kan vara ogiltig (se 1 § och vad som anförs i kommentaren till den paragrafen). Det har inte ansetts nödvändigt att i förevarande stycke klargöra att styrelsen eller förvaltaren i ett sådant fall inte skall tillämpa den ogiltiga bestämmelsen. Vissa andra undantag från regeln i stycket har emellertid tagits upp i paragrafens andra och tredje stycke. Vid anknuten förvaltning är det ytterst ett åliggande för förvaltarens högsta verkställande organ eller, om ett handelsbolag är förvaltare, på envar av de bolagsmän som har rätt att företräda bolaget eller, om bolagsmännen gemensamt företräder bolaget, på bolagsmännen i förening att se till så att förordnandet efterlevs (se allmänna motiveringen, avsnitt 2.6.2). Ansvaret för detta kommer således att hos förvaltaren vila på myndighetens chef eller i vissa fall myndighetens styrelse, om förvaltaren är en statlig myndighet, kommunens eller styrelse, om förvaltaren är en kommun eller ett landsting, kyrkorådet, om förvaltaren är en kyrklig kommun, bolagets eller föreningens styrelse, om förvaltaren är ett aktiebolag eller en ekonomisk förening, föreningens eller stiftelsens styrelse, om förvaltaren är en ideell förening eller en stiftelse (med egen förvaltning), eller envar av de bolagsmän eller på de bolagsmän i förening som företräder bolaget, om förvaltaren är ett handelsbolag. Vilket organ som i det enskilda fallet är det högsta verkställande organet för en statlig myndighet får -- i fråga om myndigheter under regeringen -- avgöras med ledning av instruktionen för den aktuella myndigheten. Om det av den följer att verksförordningen (1987:1100) i sin helhet är tillämplig på myndigheten är det chefen för myndigheten som är myndighetens högsta verkställande organ. Det ansvar som enligt bestämmelsen i stycket åvilar styrelsen eller förvaltaren innefattar först och främst att se till att stiftelsens tillgångar kommer till användning i det syfte och på det sätt som stiftaren föreskrivit samt i förekommande fall till förmån för någon som omfattas av den av stiftaren bestämda destinatärskretsen. När det gäller avkastningsstiftelser är det därvid i regel så att syftet skall främjas genom utbetalning av kontanta bidrag till ett värde som svarar mot en viss del av stiftelsens avkastning . I fråga om begreppet avkastning uttalades det i lagrådsremissen (i specialmotiveringen till 2 kap. 3 §) att man därmed bör förstå sådan avkastning som är direkt knuten till den av stiftelsen , dvs. löpande avkastning i form av ränta och utdelning, såvida inte stiftelseförordnandet i det enskilda fallet ger fog för en annan tolkning. Lagrådet har riktat invändningar mot detta uttalande och ifrågasatt om det inte finns skäl att anlägga ett mer nyanserat synsätt. Enligt Lagrådet skulle det -- inte minst mot bakgrund av den utveckling som ägt rum på värdepappersmarknaden -- framstå som konstlat och från ekonomisk synpunkt som omotiverat att göra den åtskillnad mellan löpande avkastning och avkastning i form av värdestegring som antyds i specialmotiveringen. Med anledning av vad Lagrådet sålunda anfört måste först och främst slås fast att gränsen för vad som får användas för främjandet av stiftelsens syfte ytterst alltid måste bestämmas med ledning eller tolkning av föreskrifterna i stiftelseförordnandet. Om gränsen därvid har preciserats till en viss del av avkastningen, är det alltså en uppgift för stiftelsens styrelse eller förvaltare att bedöma vad stiftaren för sin del kan ha lagt in i detta begrepp. I många fall kan det direkt följa av stiftelseförordnandet vilken betydelse stiftaren lagt in i begreppet avkastning. Stiftaren kan t.ex. ha föreskrivit att endast löpande avkastning får användas eller att stiftelsens kapital inte får användas för främjandet av stiftelsens syfte. Föreskrifter av sådant slag innebär förbud mot att avkastning i form av värdestegring används och stiftelsens styrelse eller förvaltare måste då göra en åtskillnad mellan avkastning som är löpande och avkastning som beror på värdestegring, även om en sådan åtskillnad skulle framstå som konstlad och omotiverad från ekonomisk synpunkt. När det därefter gäller fall då varken stiftelseförordnandet eller omständigheterna i övrigt ger någon som helst ledning för bedömningen av vilken innebörd stiftaren lagt in i begreppet avkastning är det naturligt att stiftelsens styrelse eller förvaltare tillskriver stiftaren den uppfattning om begreppet som för förordnandet var förhärskande i civilrättsliga sammanhang. I civilrättsliga sammanhang har begreppet avkastning ansetts ha betydelsen av sådan ränta och utdelning som är direkt knuten till en viss förmögenhet, dvs. löpande avkastning (jfr t.ex. prop. 1929:83, s. 99, , a.a., s. 164, RÅ 1979 ref. 2:9, 4 kap. 10 § jordabalken, 65 § köplagen, 1990:931, och prop. 1988/89:76 s. 188). Den av Lagrådet påtalade utvecklingen på värdepappersmarknaden torde i varje fall inte ännu ha förändrat detta synsätt. Slutsatsen av det nu anförda blir därför att man med begreppet avkastning i ett stiftelseförordnande bör förstå löpande avkastning, så länge inte stiftelseförordnandet eller omständigheterna i övrigt i det enskilda fallet ger stöd för en annan tolkning. All användning av stiftelsetillgångar behöver inte stå i direkt och uttrycklig överensstämmelse med stiftelsens ändamål. Till exempel måste de kostnader som en avkastningsstiftelse förorsakas till följd av den bidragsgivande verksamheten eller av omplaceringar av förmögenheten bestridas av stiftelsen. Det följer för övrigt även av vissa bestämmelser i stiftelselagen att en stiftelse får förbruka medel utan att det sker till främjande av stiftelsens ändamål (jfr t.ex. 2 kap. 15 och 22 §§ samt 4 kap. 16 §). Bestämmelsen i förevarande stycke innebär vidare att om det följer av stiftelseförordnandet hur stiftelsens förmögenhet skall vara placerad är det styrelsen eller förvaltaren som svarar för att förordnandet efterlevs på denna punkt. Det är därvid att märka att stiftaren kan reglera placeringen av förmögenheten inte endast genom direkta föreskrifter i förordnandet utan även via ändamålet. Det senare är fallet i fråga om verksamhetsstiftelser. vars syfte är att främja tillgången till bostäder i en viss kommun och som skall verka för sitt syfte genom att uppföra och förvalta flerfamiljshus skall således i huvudsak ha sin förmögenhet placerad i flerfamiljshus eller andra tillgångar som naturligt hör samman med ägande och skötsel av bostadsfastigheter. Stiftaren kan i stiftelseförordnandet ha meddelat föreskrifter av organisatorisk natur. Vid egen förvaltning kan en sådan föreskrift innebära att stiftelsen skall ha andra organ utöver styrelsen. I en stipendiestiftelse kan det t.ex. röra sig om ett organ som självständigt skall fatta beslut om stipendiater eller som skall överpröva styrelsens beslut om stipendier. Vid anknuten förvaltning kan organisatoriska föreskrifter innebära att vissa av stiftelsens angelägenheter självständigt skall handhas av ett visst organ hos förvaltaren, t.ex. den ideella föreningens årsmöte eller bolagsstämman i ett aktiebolag, eller ett för stiftelsen särskilt inrättat organ. Om stiftelseförordnandet t.ex. innebär att det för stiftelsen skall finnas ett annat organ än styrelsen eller förvaltaren är det styrelsens eller förvaltarens skyldighet att se till så att det ''''''''extra'''''''' organet inrättas och att det sätts i tillfälle att utöva sina beslutsbefogenheter. Men om det dessutom följer av stiftelseförordnandet att det extra organet skall utöva sina beslutsbefogenheter självständigt kan bestämmelsen i stycket betyda att så inte blir fallet. Denna konsekvens belyses enklast med ett par exempel. Egen förvaltning: Tre fysiska personer har lämnat ett förvaltningsåtagande i fråga om en stipendiestiftelse och utgör alltså stiftelsens styrelse. Enligt stiftelseförordnandet skall stiftelsen ha ett extra organ, ett utdelningsråd. Rådet skall självständigt fatta beslut om stipendiater. Rådet skall i övrigt inte ha någon befattning med stiftelsens angelägenheter. Stiftelsen har således två beslutande organ, styrelsen och utdelningsrådet.