prop · GH03115 · 1994-01-01 00:00:00 — När det gällde att närmare bestämma statschefens uppgifter inom ramen för ett parlamentariskt styrelseskick ansåg departementschefen att "även en rent formell medverkan från statschefens sida vid tillkomsten av politiska beslut i vissa lägen kunde tänkas bli en belastning för den symbolställning som statschefen borde inta". Departementschefen lämnade förslag till jämkningar på enstaka punkter men biträdde i princip innehållet i beredningens uppgörelse. instämde i de uttalanden som gjordes i propositionen beträffande statsformen och statschefens roll. Den nya RF och riksdagsordning (RO), som antog 1974, innebar att statschefen uppgifter inskränktes till att avse följande funktioner (bet. 1973:KU26, rskr. 1973:265, bet. 1974:KU8, rskr. För det första deltar statschefen i två ceremonier. Han skall dels förklara öppnat, dels delta i konselj i samband med regeringsskifte. I övrigt bestäms statschefens representativa uppgifter till stor del genom sedvana. Av särskilt intresse anses rollen som rikets främste företrädare i förhållande till andra länder. Vidare fullgör han inrikes representationsuppgifter av mer eller mindre officiell karaktär på skilda områden i samhällslivet. I grundlagspropositionen anförde departementschefen (prop. 1973:90 s. 174) att statschefens hela agerande inför offentligheten måste präglas av hans roll att företräda nationen i dess helhet. Representationen får således inte utövas på ett sådant sätt att det tyder på motsatsförhållande eller spänning mellan statschefen och de politiskt ansvariga organen. Det anses därför betydelsefullt att statschefen har nära kontakter med dessa organ, i först hand med regeringen. För att kunna fullgöra sina representativa uppgifter måste statschefen sålunda vara väl orienterad om rikets in- och utrikespolitiska angelägenheter. Därför skall sammanträde av informationskaraktär, konselj, äga rum mellan statschefen och regeringen när det behövs. Som ordförande i konselj skall statschefen vara formellt sammankallande. Vidare skall han liksom tidigare som regel vara ordförande i . Att statschefen är försvarsmaktens främste företrädare anses följa redan av att statschefen är rikets främste representant. För att statschefen skall kunna fullgöra sina uppgifter som en symbol också för rikets försvarskrafter har han emellertid av regeringen titulärt tillagts försvarets högsta militära grad. Beträffande kungens rättsliga immunitet innebär den att han inte kan åtalas för sina gärningar vare sig som statschef eller privatperson; det innebär emellertid inte att kungen åtnjuter immunitet i civilrättsliga angelägenheter. Immuniteten gäller även den som i kungens ställe är statschef såvitt gäller dennes handlingar i egenskap av statschef. För den händelse att kungahuset utslocknar skall en riksföreståndare utses att tills vidare fullgöra statschefens uppgifter. I RF ges inga föreskrifter om val av ett nytt kungahus. Det förutsätts dock att frågan om statsformen skall avgöras om kungahuset utslocknat. Den nya grundlagen berör inte kungens rätt att som överhuvud för det kungliga huset fatta vissa beslut. Genom RF och RO fråntogs således statschefen all politisk makt. Han skildes även från varje formell medverkan vid regeringsärendenas avgörande och från uppgifter i samband med regeringskriser. Motioner om utredning och förslag om införande av kvinnlig tronföljd behandlades och bifölls av 1975. Den utredning om kvinnlig tronföljd som tillsattes föreslog s.k. fullt kognatisk tronföljd (SOU 1977:5). Denna innebär att man och kvinna är helt likställda inom en syskonskara och att ett äldre barn alltid går före ett yngre, oavsett kön. En proposition med samma förslag antogs av som vilande 1978 och slutligt (prop. 1977/78:71, bet. 1977/78:KU36, rskr. 1977/78:233, bet. 1979/80:KU1, rskr. 1979/80:2). Reglerna om kvinnlig tronföljd infördes successionsordning (SO) och 1 kap. 5 § RF ändrades i enlighet därmed. Anknytningen mellan stamfadern konung , och hans avkomling i rätt nedstigande led, konung fick stå kvar. I övrigt reglerar bestämmelsen tronföljden efter den . Eftersom de nya tronföljds- reglerna endast avsåg efterkommande till kung fordrades en övergångsbestämmelse för att prins skulle kunna behålla sin successionsrätt till tronen efter den nuvarande kungen och dennes efterkommande. De nya bestämmelserna i och RF trädde i kraft . Den arvsordning som gäller är således att efter kronprinsessan , prins och prinsessan , i här nämnd ordning, har prins successionsrätt till tronen. Behörighetskrav och ersättare för statschefen I RF och SO betecknar termen "konung" endast kungen personligen. I RF förekommer denna benämning, förutom i 1 kap. 5 §, endast i 5 kap. och i övergångsbestämmelserna. I RF i övrigt och i riksdagsordningen (RO) används genomgående termen statschef i stället för kungen (drottning) och termen inkluderar även den som träder i hans eller hennes ställe, dvs. I 5 kap. RF finns bestämmelser om behörighetskrav för statschefen och om vem som tjänstgör som statschef när kungen, eller i förekommande fall drottning, inte finns eller inte kan fungera på grund av att han eller hon ännu inte har fyllt eller av andra orsaker. Enligt 5 kap. 2 § RF gäller behörighetskraven svenskt medborgarskap och fyllda för den som skall tjänstgöra som statschef. I samma bestämmelse stadgas att statschefen inte får vara statsråd eller utöva uppdrag som talman eller riksdagsledamot. Dessa krav gäller således både den som är statschef och den som skall tjänstgöra som sådan. Enligt övergångsbestämmelserna (punkt 14) till RF gäller vidare alltjämt kravet enligt 2 § RF, att kungen "alltid skall vara av den rena evangeliska läran, sådan som den, uti den oförändrade Augsburgiska bekännelsen, samt mötes beslut av antagen och förklarad är". I 4 § SO upprepas detta stadgande och anges som motiv för att prinsar och prinsessor av det kungliga huset skall uppfostras i samma lära. Ett avfall för kungens del innebär att han är behörig att vara statschef och för en prins eller prinsessa att han eller hon är utesluten från successionsrätt. Statschefens funktioner kan i kungens, eller i förekommande fall drottningens, ställe utövas av antingen en arvsberättigad medlem av kungahuset eller en av utsedd person. RF skiljer mellan riksföreståndare, som utses tills vidare och tillfällig riksföreståndare för tillfälligt uppkomna behov. I 5 kap. 3 § RF regleras det fallet att kungen av sjukdom, utrikes resa eller annan orsak är hindrad att fullgöra sina uppgifter. I det fallet inträder enligt gällande tronföljd medlem av kungahuset, som själv inte är hindrad, att såsom tillfällig riksföreståndare fullgöra statschefens uppgifter. Enligt RF gällde att regent alltid skulle inträda när kungen var utomlands. Om den medlem av kungahuset som enligt SO är närmast berättigad till tronen inte är behörig att tjänstgöra som statschef enligt 5 kap. 2 § RF eller är förhindrad på grund av sjukdom, utlandsvistelse eller dylikt, övergår uppgiften till den som närmast efter honom eller henne har arvsrätt till tronen. I råder som nämnts det förhållandet att kronprinsessan är närmast berättigad till tronen och efter henne prins , prinsessan och prins , i nu nämnd ordning. Eftersom varken kronprinsessan, prins eller prinsessan uppnått behörighetsåldern, , är prins den enda medlem av kungahuset som är behörig att träda i kungens ställe. När kungen är förhindrad att fullgöra sina uppgifter anmäler i skrivelse till regeringen kungens förhinder och att prins inträder såsom tillfällig riks- föreståndare. För inträdet behövs inget särskilt förordnande. Regeringen tar emellertid upp anmälan i protokollet vid aktuellt regeringssammanträde. I 5 kap. 4 § RF regleras det fallet när kungahuset utslocknar, kungen dör eller avgår och tronföljaren ännu inte har fyllt . I ett sådant fall utser en riksföreståndare som får fullgöra statschefens uppgifter tills vidare. Vid uppnådd behörighetsålder kommer den nya kungen (drottningen) därmed automatiskt att överta uppgiften som statschef.Finns det inte någon med behörighet enligt 5 kap. 3 eller 4 § som kan tjänstgöra som statschef får utse någon att efter regeringens förordnande tjänstgöra som tillfällig riksföreståndare enligt 5 kap. 6 § första stycket RF. Av 6 § andra stycket framgår att när ingen annan behörig kan tjänstgöra som statschef tjänstgör efter regeringens förordnande talmannen eller, vid förfall för denne, vice talman, som tillfällig riksföreståndare. Enligt 5 kap. 2 § får, som tidigare nämnts, statschefen inte vara statsråd eller utöva uppdrag som talman eller riksdagsledamot. I motiven sägs att om talmannen skulle väljas till riksföreståndare enligt 4 § och man kan räkna med att uppdraget blir långvarigt, ligger det nära till hands att tänka sig att talmannen avsäger sig talmansuppdraget (prop. 1973:90 s. 272). Regeringen har RF:s ikraftträdande endast en gång förordnat en tillfällig riksföreståndare med stöd av 5 kap. 6 § RF. Bedömningen av vad som är ett faktiskt hinder har skett mot bakgrund av innehållet i statschefens uppgifter. Statschefens ställning och uppgifter Statschefen är en samlande representant och symbol för landet som helhet. Han har således en symbolisk ställning. De uppgifter som åligger statschefen är, såsom sagts, av det representativa och ceremoniella slaget. För att kunna fullgöra denna funktion har statschefen ett behov av information, vilket han får vid informationskonselj och i . I 5 kap. RF finns bestämmelser dels om att kungen och även riksföreståndare för dennes handlingar i egenskap av statschef, åtnjuter rättslig immunitet (7 §), dels om information till statschefen (1 §). I den senare bestämmelsen stadgas att statsministern skall hålla statschefen underrättad om rikets angelägenheter och att regeringen, när så erfordras, sammanträder i konselj under statschefens ordförandeskap. Statschefens uppgifter i övrigt regleras i andra kapitel i RF och i RO. Enligt 6 kap. 4 § RF är statschefen ordförande i den särskilda konselj som äger rum för regeringsskifte. Vid förfall för statschefen träder talmannen in, utan att förordnande som tillfällig riksföreståndare krävs.Vidare är statschefen enligt 10 kap. 7 § RF ordförande vid sammanträde med . Vid förfall för statschefen, en tillfällig riksföreståndare inräknad, inträder statsministern. Vid ett sådant sammanträde har ordföranden rätt att besluta om ovillkorlig tystnadsplikt. är ett samrådsorgan som inte har att fatta några beslut. Ett undantag är det fall då dess ledamöter, inte nämnden, beslutar att krigsdelegation skall träda i ställe (13 kap. 2 § RF). Vid sammanträde för prövningen av en sådan fråga är i regel talmannen ordförande (8 kap. 9 § RO). Är riket i krig bör statschefen, enligt vad som stadgas i 13 kap. 11 § RF, följa regeringen. Enligt bestämmelsen skall han anses hindrad att fullgöra sina uppgifter som statschef om han befinner sig på ockuperat område eller på annan ort än regeringen. Enligt 1 kap. 6 § RO ankommer det även på statschefen att vid särskilt sammanträde med kammaren, förklara lagtima öppnat. Vid förfall för denne inträder talmannen. Statschefen kan också avge en ämbetsförklaring inför kammaren (2 kap. 10 § RO). Det innebär att han förklarar sig villig att åta sig de med ämbetet förenade plikterna. Utöver bestämmelserna i och RO om statschefens plikter framgår av SO att kungen som överhuvud för det kungliga huset, dvs. personligen, fattar vissa beslut. Statschefen representativa uppgifter i övrigt bestäms till stor del genom sedvana. Vissa funktioner utövar han enligt gällande folkrätt. I rollen som rikets främste företrädare i förhållande till andra länder skall han ackreditera och ta emot främmande sändebud samt underteckna svenska sändebuds kreditivbrev. Statschefen fullgör även representation genom för våra utlandsförbindelser betydelsefulla statsbesök och utövar värdskap vid utländska statsöverhuvudens besök i . Vidare har han representationsuppgifter i andra sammanhang gentemot utländska statsmän, diplomater och andra besökare samt inom landet av mer eller mindre officiell karaktär på skilda områden av samhällslivet. Skälen för regeringens förslag Särskilda behörighetskrav för statschefen bör gälla bara i den utsträckning det är motiverat på grund av hans eller hennes ställning. När man skall avgöra i vilka hänseenden en särreglering är motiverad kan en jämförelse göras dels med statschefer i andra stater - och då särskilt monarkier - dels med dem som har befattningar i övrigt i de högsta svenska statsorganen, dvs. närmast riksdag och regering. Det finns - sedan kvinnlig tronföljd införts - nu tre särskilda behörighetskrav för statschefen, om denne är kung eller drottning: svenskt med- borgarskap, samt viss trosbekännelse. Det sistnämnda kravet har samband med frågan om staten och kyrkan och det saknas därför anledning att gå in på det i detta sammanhang. Att kungen eller drottningen skall vara svensk medborgare för att vara statschef överensstämmer med krav som gäller för de högsta statliga tjänsterna och uppdragen (se beträffande riksdagsledamöter 3 kap. 2 § och 10 §§ RF, statsråd 6 kap. 9 § RF och andra höga statliga tjänster och uppdrag 11 kap. 9 § tredje stycket RF). Däremot framstår kravet på som omotiverat. De skäl som åberopades 1965 höja behörighetsåldern från den dåvarande allmänna myndighetsåldern kan inte anses bärkraftiga . En internationell jämförelse visar att en artonårsgräns gäller i andra länder där monarken för övrigt har konstitutionella befogenheter motsvarande dem som tidigare fanns i (se bilaga). För den svenska ledamöter gäller samma åldersgräns och för statsråd ingen alls sådan gräns. Det saknas därför tillräckliga skäl att för kungen eller drottningen avvika från den allmänna myndighetsåldern när det är fråga om behörighet att tjänstgöra som statschef. Statschefens behörighetsålder i några andra länderDanmark statsskick är enligt grundlagen inskränkt monarkiskt. Enligt grundlagen är kungen myndig när han fyllt . Detsamma gäller tronföljaren. Tronföljden är kognatisk. Även rösträtts- och valbarhetsåldern är , liksom den allmänna myndighetsåldern. Statschefen är en monark. Monarken har endast representativa uppgifter. Statschefen (regeringen) har den styrande makten och är chef för förvaltningen men utövar denna makt genom sina ministrar som är parlamentariskt ansvariga. Alla lagar och viktigare regeringsbeslut antas i statsrådet (där alla ministrar har säte), som regel under statschefens ordförandeskap. Ett regeringsbeslut som fattats av monarken kräver kontrasignation av en eller flera ministrar, vilka därmed blir juridiskt och politiskt ansvariga för beslutet. Den lagstiftande makten delas mellan statschefen (regeringen) och och den dömande makten ligger hos domstolarna. Lagarna träder i kraft först när monarken och en minister undertecknat dem. Statschefen (regeringen) har även befogenhet att benåda, ge amnesti, handlägga utrikespolitiken (med eller utrikesnämndens medverkan i vissa fall), utnämna ämbetsmän, upplösa samt utfärda provisoriska lagar när inte är samlat. Sådana lagar skall senare prövas av folkrepresentationen. Det norska statsskicket är, i likhet med det danska, inskränkt och arvsrättsligt monarkiskt. Kvinnlig tronföljd infördes . Monarkens behörighetsålder är , liksom den allmänna myndighetsåldern. Även rösträttsåldern är men valbarhetsåldern . Statschefen är en parlamentarisk monark. Hans styrande makt är inskränkt till representativa uppgifter och att vara "sina rådgivares rådgivare". Rådgivarna, statsrådets ledamöter, är parlamentariskt ansvariga. Alla lagar kräver stortingsbeslut och kunglig sanktion. Monarken har formellt suspensivt veto i alla lagfrågor, vilket numera inte utnyttjas. De regeringsärenden som kräver kunglig resolution avgörs i statsrådet under monarkens ledning. Statschefen (regeringen) har även befogenhet att benåda samt leda utrikespolitiken (med medverkan i vissa fall). Statschefen (regeringen) är också chef för förvaltningen och högsta chef för krigsmakten samt har rätt att utfärda provisoriska förordningar rörande handel, tullar och näringsliv när inte är samlat. har ingen samlad skriven konstitution. Det finns lagar av konstitutionell karaktär och i övrigt används "common law", dvs. domstolstolkning av lagarna. Tronföljden är kognatisk. Kvinnlig bröstarvinge har arvsrätt till tronen men en yngre son går före en äldre dotter. Enligt "the Act of " är den kungliga behörighetsåldern nu . Även den allmänna myndighetsåldern och rösträttsåldern är . Valbarhetsåldern är emellertid . Enligt den grundläggande författningsprincipen är parlamentet suveränt och kan lagstifta i vilket ämne som helst. styrs av regeringen (ministären ledd av kabinettet) men i monarkens (statschefens) namn. Ministrarna är ansvariga inför underhuset. Premiärministern informerar statschefen om regeringens politik. Monarken personifierar staten genom att vara huvudansvarig för den verkställande makten, ta del av den lagstiftande makten, vara den högsta ansvariga för domstolsväsendet, överbefälhavare och högsta "styresman" för Church of . I realiteten har statschefen endast representativa uppgifter och deltar inte ens formellt i regeringsbesluten. är en konstitutionell, ärftlig monarki. Tronföljden är efter en grundlagsändring 1991 fullt kognatisk. Statschefens myndighetsålder är , liksom den allmänna myndighetsåldern och rösträttsåldern. Parlamentet är ett tvåkammarsystem med lagstiftnings- och budgetarbete samt kontroll av regeringen. Valbarhetsåldern till senaten (övre kammaren) och till deputeradekammaren (nedre kammaren) är från och med nästa parlamentsval som enligt huvudregeln skall äga rum 1995. Regeringen leder förvaltningen (ministerstyrelse), lagstiftnings- och budgetarbetet. Statschefen utser och utnämner regeringschefen under beaktande av partiställningen i parlamentet. Ministrarna tillsätts nominellt av statschefen och reellt av regeringschefen. I ministerkonseljen är premiär- ministern eller statschefen ordförande. Ministrarna är parlamentariskt ansvariga. Statschefens funktioner utövas med kontrasignation. Funktionerna består i att utfärda förordningar och utfärda av parlamentet beslutade lagar. Förutom regeringschef utnämner statschefen domare och högre tjänsteman samt officererare. Vidare företräder statschefen landet internationellt, beslutar om krig, fred och om fördrag samt är chef för krigsmakten och har benådningsrätt. Statschefen har även rätt att upplösa parlamentet och utlysa nyval men är beroende av ministrarna för detta. Efter en konstitutionell omvandlingsprocess som pågått i närmare tre decennier blev en federal stat . Delstaterna, dvs. de tre regionerna respektive de tre (språk-) gemenskaperna, har långtgående befogenheter bl.a. rätt att sluta internationella avtal. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden . , , , , , , , , , , , , , , , , , P. Regeringen beslutar proposition 1993/94:115 Förlängd valperiod och vissa andra grundlagsfrågor.