prop · GH03162 · 1994-01-01 00:00:00 — Om myndigheten inte skulle kunna träffa tillfredsstäl- lande avtal med kraftproducenterna kommer regeringen, med stöd av bemyndigandet i tredje stycket, att utfärda närmare föreskrifter som ger myndigheten befogenheter att beordra kraftproducenterna att öka eller minska sin produktion. Denna ökning eller minskning av produktionen skall ge rätt till marknadsmässig ersättning. Den marknadsmässiga ersättningen är en del av de systemkostnader som berörs i avsnitt 8.2.1. Myndighetens beslut om ersättning kan, enligt 31 , överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Som framgår av lagtexten gäller ansvaret för balanshållningen bara på kort sikt. Detta kan också uttryckas så, att ansvaret omfattar den momentana balanshållningen med hjälp av de produktionsresurser som står till buds vid varje givet tillfälle. Då landets elproduktion ligger på den högsta möjliga nivån markerar detta gränsen för såväl myndighetens ansvar som dess befogenheter. Om obalans föreligger bortom denna gräns får den avhjälpas på andra sätt. Obalansen kan i ett sådant fall bero på någon allvarlig störning i kraftproduktionen, som i inledningsskedet får avhjälpas genom ransonering av elkonsumtionen och därefter genom återställande av produktionskapaciteten genom erforderliga reparationsarbeten. Obalansen kan också vara av mer permanent art, dvs. produktionsresurserna motsvarar inte konsumtionsbehovet. Obalansen kan då bara avhjälpas genom ransoneringar eller investeringar i nya produktionsan- läggningar. Som nämnts ligger det dock utanför systemansvaret att avhjälpa en sådan brist, oavsett vad den beror på. Inte bara den direkta produktionen och konsumtionen påverkar balansen utan så gör också själva överföringssystemets kapacitet. På storkraftnätet finns ett antal punkter, de s.k. snitten, som vid extrema överföringsförhållanden kan bli överbelastade. Detta innebär i praktiken ofta att tillräckligt med ström inte kan överföras från norra till . Den samlade elkonsumtionen i södra delen av landet blir då större än den samlade elproduktionen, som står till förfogande i den delen av landet. För att att avhjälpa denna obalans krävs då att produktionen söder om det överbelastade snittet ökas. Att så sker faller inom ramen för systemansvaret.För att kunna fullgöra sitt systemansvar måste den systemansvariga myndigheten få kännedom om hur mycket kraft som kommer att matas in på och tas ut från överföringssystemet och även var och när detta kommer att ske. Myndigheten behöver alltså information från de stora aktörerna på elmarknaden. Det förutsätts att denna informationsskyldighet regleras i avtal mellan myndigheten och aktörerna. Om tillfredsställande avtal inte kan träffas kommer regeringen att, med stöd av bemyndigandet i fjärde stycket, utfärda erforderliga föreskrifter. 21 Såvitt avser frågor om elsäkerhet utövas tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. I den nya lydelsen av 2 6 mom. har angivits att tillsynen, utom såvitt avser frågor om elsäkerhet, utövas av nätmyndigheten. I förevarande paragraf har därför det förtydligandet gjorts att tillsynen, såvitt avser frågor om elsäkerhet, utövas av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. 31 Beslut av nätmyndigheten enligt 2 4, 6 eller 7 mom. eller 3 eller beslut om ersättning till den som enligt 15 a tredje stycket beordrats att öka eller minska produktionen av ström får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. får inträda som part i målet när myndighetens beslut prövas av domstol. Ändras nätmyndighetens avgörande i sak genom beslut av länsrätt eller kammarrätt, får nätmyndigheten överklaga beslutet. Föreskrifter om överklagande av en myndighets beslut enligt 23 , 24 första eller andra stycket, 25 eller 26 eller med stöd av ett bemyndigande enligt lagen meddelas av regeringen. Föreskrifter om överklagande av ett beslut av en riksprovplats meddelas av regeringen. Paragrafen behandlar överklagandefrågor. Rätten att överklaga har behandlats i avsnitt 13 i den allmänna motiveringen. De ändringar som föreslås innebär framför allt att möjligheten att överklaga till domstol utvidgas. Första stycket har fått en helt ny lydelse medan andra och tredje styckena är oförändrade. sker överklagande till regeringen, utom vad avser beslut angående förpliktelse att tillhandahålla eller köpa ström enligt 2 4 mom. samt återkallelse av koncession. I de båda sistnämnda fallen är kammarrätt fullföljdsinstans. blir huvudregeln att nätmyndighetens beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. De frågor det gäller är koncessionshavarens skyldigheter enligt 2 4 och 7 mom., förelägganden för någon att fullgöra sina skyldigheter och återkallelse av nätkoncession enligt 2 6 mom., koncessionshavarens skyldighet att vidta vissa återställningsåtgärder enligt 3 samt ersättning till kraftproducent enligt 15 a tredje stycket. I proposition (1993/94:133) instansordningen m.m. i de allmänna förvaltningsdomstolarna föreslås ändringar i bl.a. 14 lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Den nuvarande lydelsen i nämnda paragraf innebär att länsrätt skall pröva mål enligt de lagar som särskilt anges i paragrafen. Den föreslagna lydelsen innebär att om det i lag eller annan författning föreskrivs att talan skall väckas vid eller fullföljas till allmän förvaltningsdomstol skall det ske vid länsrätt. I den nya lydelsen av förevarande paragraf föreskrivs att beslut av nätmyndigheten får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, vilket alltså innebär att överklagandet skall ske hos länsrätt. Om ett beslut, meddelat av nätmyndigheten, överklagas till domstol får nätmyndigheten inträda som part i målet. Denna rätt gäller i alla instanser även om myndigheten inte har varit part i instansen under den, där målet är anhängigt. Rätten gäller oavsett hur många parter i övrigt som finns i målet. är inte tvungen att inträda som part utan får själv avgöra om så bör ske. Dessutom får nätmyndigheten rätt att överklaga en dom, varigenom myndighetens beslut har ändrats i sak. Denna rätt gäller oavsett om myndigheten har uppträtt som part i målet eller ej. Denna lag träder i kraft . De nya föreskrifterna skall, med det undantag som anges i 2, tillämpas även på koncessioner som har beviljats före ikraftträdandet. Därvid skall linjekoncession anses som nätkoncession för linje och områdeskoncession som nätkoncession för område. Beslut i ärenden som har prövats enligt 2 7 mom. i dess äldre lydelse får inte överklagas. I ärenden där ansökan har gjorts före ikraftträdandet skall 2 2, 3,6 och 7 mom. i dess äldre lydelse tillämpas. Enligt punkt 1 i övergångsbestämmelserna träder de föreslagna ändringarna i ellagen i kraft . De nya föreskrifterna gäller från denna dag även för innehavare av redan beviljade koncessioner med ett undantag som anges i punkt 2. Därvid skall föreskrifterna om nätkoncession för linje tillämpas på äldre linjekoncessioner och föreskrifterna om nätkoncession för område tillämpas på äldre områdeskoncessioner. I punkt 2 anges ett undantag från den i punkt 1 intagna huvudregeln. Ärenden enligt 2 7 mom. i dess äldre lydelse avser frågor om prisreglering, vilka prövas av , som är en beslutande nämnd inom . Enligt nuvarande bestämmelser får nämndens beslut inte överklagas. Denna reglering bör gälla även i de fall då ansökan har gjorts före ikraftträdandet men beslut meddelas först efter ikraftträdandet. I punkt 3 regleras hur man skall hantera ärenden där ansökan har gjorts före ikraftträdandet men där ärendet inte har avgjorts då de nya föreskrifterna träder i kraft. Det anges där att i sådana ärenden skall föreskrifterna i vissa paragrafer tillämpas i sin äldre lydelse. Det gäller 2 2 mom. som behandlar förutsättningarna för att få koncession, 2 3 mom. som reglerar kon- cessionstiodens längd, 2 6 mom. som anger de förutsättningar under vilka en koncession kan återkallas samt 2 7 mom. som behandlar koncessionshavarnas s- kyldighet att underkasta sig prisreglering. Skälen för denna reglering är följande. Beträffande de två första bestämmelserna är ansökningarna och därmed hela ärendet anpassat efter de äldre föreskrifterna. Eftersom det saknas starka skäl att gå över till de nya föreskrifterna blir det enklast att prövningen fortsätter enligt de äldre föreskrifterna. Vad gäller bestämmelserna om återkallelse ändras kriterierna för återkallelse något. Det är rimligt att bedömningskriterierna inte ändras under behandlingen av ett så ingripande ärende som återkallelse. Vad slutligen beträffar ärenden om prisreglering handlar sådana ärenden oftast om förhållanden i förfluten tid. Med hänsyn härtill bör de äldre föreskrifterna tillämpas. Regleringen i punkt 3 innebär att övriga paragrafer skall tillämpas i sin nya lydelse i ärenden som inte har avgjorts vid ikraftträdandet. I praktiken berörs bara 2 4 mom. som reglerar koncessionshavarnas skyldigheter, närmare bestämt skyldigheterna att ansluta anläggningar till nätet, att överföra ström åt annan samt att utföra mätning och rapportera mätdata. Eftersom regleringen avser framtida förhållanden bör de nya föreskrifterna tillämpas från ikraftträdandet. 16.2Förslaget till lag om handel med el, m.m. I lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (ellagen) regleras såväl handel med el som distribution av el (nätverksamhet). Den reform som föreslås i denna proposition innebär framför allt att regleringen av handel med el avskaffas medan regleringen av nätverksamhet bibehålls. Ellagen kommer alltså i fortsättningen endast att reglera nätverksamhet. Det behövs dock alltjämt några föreskrifter angående handel med el. Av strukturella skäl har dessa föreskrifter inte tagits in i ellagen utan samlats i en särskild lag. I det till Lagrådet remitterade förslaget benämndes den föreslagna lagen "lag med vissa bestämmelser om handel med el, m.m." föreslås den enklare benämningen "lag om handel med el, m.m." 1 En juridisk person som bedriver produktion av eller handel med el får inte bedriva nätverksamhet enligt 1 fjärde stycket lagen (1902:71 s. 1), innefat- tande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar. Innebörden av denna paragraf är att produktion av eller handel med el (elverksamhet) inte får bedrivas tillsammans med nätverksamhet i samma juridiska person. Däremot får elverksamhet resp. nätverksamhet bedrivas tillsammans med alla andra typer av verksamhet i samma juridiska person. Om så sker beträffande nätverksamhet måste denna redovisas särskilt enligt föreskrifter i 2 7 mom. ellagen. För kommuner innebär detta, eftersom hela kommunen är en juridisk person, att kommunen inte kan bedriva både elverksamhet och nätverksamhet i förvaltningsform. Detta innebär ju att båda verksamheterna bedrivs i samma juridiska person, kommunen. Därför måste åtminstone en av dessa verksamheter läggas i en annan juridisk person, vilket oftast torde bli ett av kommunen ägt aktiebolag. Den i paragrafen reglerade frågan har behandlats i den allmänna motiveringen under avsnitt 10.2. 2 Den som ingår avtal, som medför att import eller export av ström kommer att pågå av skall göra anmälan om avtalet till den myndighet regeringen utser. Sådan anmälan skall göras inom en månad från det avtalet ingicks. Regeringen eller den myndighet regeringen utser får utfärda närmare före- skrifter om anmälningsskyldigheten. I denna paragraf, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, upptas bestämmelser om att mera långsiktiga import- och exportkontrakt i förväg skall anmälas till en av regeringen utsedd myndighet. Utlandshandel med el är inte underkastad något direkt tillståndskrav. Däremot har det ansetts viktigt att import- och exportkontrakt av mera långsiktig karaktär är allmänt kända. Sådan information behövs för att det skall bli möjligt att göra marknadsbedöm- ningar, t.ex. beträffande förväntad leveranssäkerhet och prisutveckling på den svenska marknaden. Informationen behövs också som underlag för en analys av huruvida handeln med kraft mellan och andra länder orsakar allvarlig störning i landets ekonomi eller allvarligt påverkar beredskapen. Anmälningsskyldigheten är alltså inte knuten till den som producerar eller använder kraften, utan till den som begär överföring till eller ifrån . Skyldigheten är inte heller knuten till produktion eller användning av kraften i . Den som t.ex. köper kraft i och säljer den i skall anmäla importen även om köparen i sin tur säljer kraften vidare till . Avtal som skall gälla torde normalt vara skriftliga. Om ett sådant avtal skulle vara muntligt, skall anmälan ändå ske. För anmälningsskyldighet krävs att avtalet skall avse export eller import . Antingen kan den bestämda avtalstiden vara eller kan den enligt avtalets bestämmelser förlängas . Det saknar betydelse för skyldigheten att anmäla om förlängnings- klausulen är skriftlig eller muntlig. Ett tremånaderskontrakt skall alltså anmälas om parterna träffat muntlig överenskommelse om tre månaders förlängning. Anmälningsskyldigheten inträder då överenskommelsen om förlängning ingås och omfattar då hela avtalstiden. Med stöd av bemyndigandet i andra stycket kommer regeringen eller den myndighet regeringen utser att utfärda närmare föreskrifter om innehållet i en anmälan. Därvid kommer det inte att krävas att anmälan skall innehålla uppgift om priset och motparten. 3 Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte gör anmälan enligt 2 i rätt tid eller i sådan anmälan lämnar oriktig uppgift döms till böter. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. I paragrafens första stycke föreskrivs om straffansvar för den som bryter mot bestämmelsen i 2 . I andra stycket stadgas att ansvar inte skall utdömas i ringa fall. Dit hör exempelvis att anmälan görs för sent eller att anmälan innehåller en mer bagatellartad felaktighet. 4 Ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap. 16-18 kommunallagen (1991:900) får, utan hinder av föreskriften i 2 kap. 1 kommunallagen om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar, utanför kommunens område bedriva 1. produktion av och handel med el samt därmed sammanhängande verksamhet, eller 2. nätverksamhet enligt 1 lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa be- stämmelser om elektriska anläggningar, i geografisk närhet till företagets nätverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamålsenlig nätverksamhet. Frågan om undantag från vissa kommunala principer har behandlats i den allmänna motiveringen under avsnitt 12.3. I denna paragraf avhandlas undantag från lokaliseringsprincipen. Sådant undantag blir tillåtet i två fall. Det första fallet utgörs av produktion av och handel med el samt därmed sammanhängande verksamhet. Med det sistnämnda avses exempelvis konsultverksamhet med inriktning på energihushållning och entreprenadverksamhet med anknytning till elproduktionen. Det andra fallet avser nätverksamhet. I motsats till det första fallet får nätverksamhet utanför kommungränsen inte bedrivas var som helst i landet utan det bör finnas ett klart samband med företagets nätverksamhet i den egna kommunen. Som framhållits i den allmänna motiveringen måste också syftet vara att uppnå en ändamålsenlig nätverksamhet genom att bilda rationella kon- cessionsområden. Företagets nätverksamhet utanför kommunen skall därför ha geografisk närhet till den egna nätverksamheten inom kommunen. Detta innebär inte att koncessionsområdena direkt måste gränsa till varandra. Det bör dock inte vara tillåtet att etablera nätverksamhet i skilda delar av landet. En förutsättning för att undantag från lokaliseringsprincipen skall vara tillåten är i båda fallen att verksamheten bedrivs i en egen juridisk person, dvs. det är inte tillåtet att bedriva verksamheten i ett kommunalt verk. 5 Om ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap. 16-18 kommunallagen (1991:900) bedriver sådan verksamhet som avses i 4 1 eller distribution av fjärrvärme eller naturgas skall verksamheten drivas på affärsmässig grund. Verksamheten skall redovisas särskilt. En kommun som bedriver produktion av och handel med el eller distribution av fjärrvärme eller naturgas kan välja att bedriva verksamheten i ett kommunalt verk eller i en fristående juridisk person, vanligen ett aktiebolag. Om verksformen väljs måste verksamheten bedrivas med iakttagande av gällande kommunala principer. Om kommunen däremot väljer bolagsformen för denna verksamhet måste denna, enligt förevarande paragraf, bedrivas på affärsmässig grund. Som framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 12.3) innebär detta att självkostnads- och likställighetsprinciperna inte får tillämpas. Möjligheten att välja mellan verksform och bolagsform finns bara då verksamheten bedrivs med iakttagande av lokaliseringsprincipen. Om kommunen vill bedriva produktion av och handel med el utan att vara bunden av lokaliseringsprincipen måste, enligt föregående paragraf, bolagsformen väljas. Att verksamheten "skall" bedrivas på affärsmässig grund innebär främst att företaget skall tillämpa ett affärsmässigt beteende och en korrekt prissättning. En viss vinstmarginal skall inräknas i priset, om inte annat undantagsvis är särskilt motiverat. De villkor som gäller för det privata näringslivets affärs- drivande verksamhet skall alltså vara vägledande. Den verksamhet som skall bedrivas på affärsmässig grund skall redovisas sär- skilt. Kravet på särredovisning avser den samlade verksamheten som bedrivs på affärsmässig grund. Om ett företag driver både produktion av och handel med el samt distribution av fjärrvärme eller naturgas får dessa verksamheter alltså redovisas tillsammans. 6 Inom område som omfattas av nätkoncession för område enligt 2 1 mom. lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar krävs tillstånd (leveranskoncession) för att få leverera ström till anläggningar som är anslutna till det ledningsnät vilket omfattas av nätkoncessionen. Leveranskoncession krävs dock inte i fall som anges i 12 . Leveranskoncession meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Leveranskoncession kan omfatta ett eller flera områden som omfattas av nätkoncession för område (leveransområde). Det får endast meddelas en leveranskoncession per leveransområde. I denna och följande paragrafer behandlas ett nytt koncessionssystem för leverans av ström inom område som omfattas av nätkoncession för område enligt 2 1 mom. lagen (1902:71 s.1) innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (ellagen). Koncessionskravet omfattar alltså bara leverans, dvs. försäljning av ström och berör alltså inte överföringen (nättjänsten). I första stycket anges huvudregeln att det krävs leveranskoncession för att få leverera ström till anläggningar som är anslutna till det ledningsnät vilket omfattas av nätkoncessionen, dvs. i praktiken det lokala nätet. Utanför kravet på leveranskoncession ligger därmed leverans till anläggningar som är direkt kopplade till en regional ledning, vilken ju omfattas av en nätkoncession för linje. Kravet på leveranskoncession gäller inte i fall som anges i 12 . Enligt denna paragraf kan en elkonsument efter viss uppsägningstid köpa ström av någon annan än leveranskoncessionären. För leverans till sådana kunder krävs inte leveranskoncession. I andra stycket anges att leveranskoncession meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. I tredje stycket behandlas det geografiska området för en leveranskoncession (leveransområde). Över hela förekommer ett stort antal områdeskoncessioner som enligt de föreslagna övergångsbestämmelserna till ellagen skall behandlas som nätkoncession för område. Dessa har bildats under olika tidsskeden efter hand som nya områden har elektrifierats. I många fall har ett och samma företag ett antal sådana koncessioner som ligger i närheten av varandra och där kostnadsstrukturen är likartad. I sådana fall kan det vara rationellt att en leveranskoncession täcker flera nätkoncessioner för område. I den allmänna motiveringen har framhållits att avsikten är att nuvarande innehavare av områdeskoncession skall meddelas leveranskoncession. Att bilda leveransområden som består av flera områdeskoncessioner blir därmed aktuellt främst i sådana fall då ett och samma företag innehar flera områdeskoncessioner. I fjärde stycket anges att endast en leveranskoncession per område får beviljas. Detta innebär att koncessionshavaren får ensamrätt till ström- leveranser inom leveransområdet med de undantag som angivits ovan. Denna ensamrätt motsvaras av en skyldighet att leverera ström till kunder inom leveransområdet i enlighet med bestämmelserna i 9 . 7 Leveranskoncession får endast ges till den som från allmän synpunkt är lämplig att leverera ström inom leveransområdet. Leveranskoncession ges för bestämd tid, längst . Leveranskoncession får inte överlåtas utan tillstånd av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Vid prövning av ansökan om överlåtelse av leveranskoncession skall första stycket tillämpas. I första stycket upptas bestämmelser om att endast den får beviljas leveranskoncession som från allmän synpunkt bedöms lämplig att leverera ström inom området. Som redogjorts för under 6 får endast en leveranskoncession beviljas inom ett leveransområde. Detta innebär att myndigheten bland dem som söker en sådan koncession bör utse den som är mest lämplig för uppgiften. I bedömningen skall vägas in sökandens allmänna kompetens och utformningen av den organisation som skall bedriva verksamheten samt att sökanden är lämplig att ha hand om uppgiften just i det begärda området. Som har nämnts i den allmänna motiveringen är avsikten att den som innehar områdeskoncessionen i det aktuella området skall meddelas leveranskoncession, även om det förekommer flera sökande. Han torde i de allra flesta fall vara den lämpligaste på grund av sin erfarenhet av verksamhet i om- rådet. Det bör därför bara i rena undantagsfall komma i fråga att avslå en ansökan från innehavaren av områdeskoncessionen att få leveranskoncession. Detta bör främst bli aktuellt då sökanden har visat olämplighet vid innehavet av områdeskoncessionen. Den som får leveranskoncession blir skyldig att bedriva verksamheten skilt från nätverksamheten eftersom det i 1 har uppställts krav på att en juridisk person som bedriver produktion av och handel med el inte får bedriva nätverksam- het (se närmare avsnitt 10.2). Vid en eventuell förnyelse av koncession bör i bedömningen vägas in sökandens tidigare agerande som innehavare av leveranskoncession, varvid dennes relationer till konsumenterna i området bör tillskrivas särskild betydelse. I andra stycket bestäms tidsperioden för en leveranskoncession. Att tiden bestämts till längst utgör en avvägning mellan det förhållandet att systemet med leveranskoncession är att se som en övergångslösning och kravet på att den som har en leveranskoncession får rimliga planeringsförutsättningar för sin verksamhet. Samtliga koncessioner bör löpa ut . Detta för att underlätta en avveckling av koncessionssystemet om en utvärdering inför en förnyelse av koncessionerna visar att systemet inte längre behövs. Därför bör koncessionstiden bestämmas till om koncession meddelas senast vid lagens ikraftträdande. Om koncession meddelas senare bör koncessionstiden förkortas i motsvarande mån. I tredje stycket finns bestämmelser om att leveranskoncession inte får överlåtas utan tillstånd. Den nye innehavarens lämplighet skall därvid prövas på samma sätt som vid en ny koncession. 8 Gränserna för ett leveransområde får ändras av den myndighet regeringen bestämmer om det behövs för ändamålsenlig leverans och kan ske utan synnerlig olägenhet för koncessionshavaren. I 2 5 mom. ellagen finns en bestämmelse av motsvarande innehåll vad gäller ändring av gränser för nätkoncession för område. Även när det gäller ett leveransområde kan det finnas behov av att under löpande koncessionstid kunna ändra gränserna för området.