prop · GH0338 · 1994-01-01 00:00:00 — Bakgrunden till regeringens förslag: Delgivning av handlingar ombesörjes normalt genom att handlingen översänds med post på vanligt sätt (ordinär delgivning). Den sökte skall då själv lämna ett kvitto på att delgivning skett. Här bortses från den numera vanligen förekommande förenklade delgivningen. En brevförsändelse, som innehåller en handling som skall delges på ordinärt sätt, skiljer sig inte från andra försändelser som hanterar. Särskild postdelgivning är ett delgivningsförfarande som enligt 3 § delgivningslagen (1970:428) kan komma i fråga om det finns anledning att anta att delgivningskvitto inte kommer att lämnas eller inte kommer att lämnas . Särskild postdelgivning används företrädesvis när det gäller personer som erfarenhetsmässigt är svårdelgivna och som kan förväntas vara anträffbara . är det företagare som söks på sitt driftställe och personer på landsbygden. Vissa myndigheter som regeringen bestämmer får då ombesörja att handlingen överlämnas till den sökte i särskild ordning genom försorg. Vilka dessa myndigheter är framgår av bilaga (1990:1265) till delgivningsförordningen (1979:101). skall tillställa dessa myndigheter en förteckning över de postkontor där särskild postdelgivning kan verkställas. I 5 § delgivningsförordningen anges vad en myndighet har att iaktta när den avser att delge en handling genom särskild postdelgivning. Handlingen lämnas till postbefordran som vanligt brev. På kuvertet är fäst en blankett för delgivningskvitto. Av 17 § delgivningsförordningen framgår att formulär till delgivningskvitto enligt delgivnings- lagen fastställs av efter samråd med och . Särskild postdelgivning utförs om möjligt i samband med ordinarie postutdelning. Delgivningsförsändelsen får inte läggas ner i postlåda eller brevinkast. Den får inte heller sorteras upp i box, sändas med postväska eller aviseras. Träffas inte adressaten eller annan person som är behörig att ta emot försändelsen under den ordinarie postutdelningsturen men kan det tänkas att han är anträffbar t.ex. , utförs delgivningen * under förutsättning att den söktes bostadsadress ligger inom visst avstånd från postkontoret * genom särskilt bud. Som särskilt bud får endast postfunktionär anlitas. Sedan särskilt bud en gång har anlitats görs inte fler försök att lämna ut försändelsen utan denna återställs till myndigheten. Har försändelsen kunnat lämnas ut, skickas delgivningskvittot tillbaka till myndigheten med anteckning om hur delgivning skett. Om adressaten vägrat att kvittera försändelsen, anses enligt 19 § delgivningslagen delgivning ändå ha skett om försändelsen lämnas kvar hos adressaten. Enligt 14 § delgivningsförordningen finns särskilda bestämmelser om ersättning till för särskild postdelgivning. Skälen för regeringens förslag: Den särskilda postdelgivningen är en uppgift för som innefattar viss myndighetsutövning. I första hand innebär uppgiften dock att brevbefordrings- och utbärningstjänster tas i anspråk. Uppgiften har därför ett direkt samband med löpande affärsverksamhet. får också ersättning för utfört delgivningsarbete enligt särskilda bestämmelser. Det skall även i fortsättningen finnas möjlighet för vissa myndigheter att använda sig av den särskilda postdelgivningen. Enligt regeringens uppfattning är det naturligt att uppgiften anförtros åt * eller det eller de dotterbolag till där verksamheten kommer att bedrivas * såsom det enda rikstäckande postbefordringsföretaget. Emellertid anser regeringen i likhet med Statskontoret att det redan nu bör införas en möjlighet att anlita även annat postbefordringsföretag för uppdraget. Som tidigare nämnts skall överlämnande av förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning till bolag enligt 11 kap. 6 § regeringsformen ske med stöd av lag. I 3 § delgivningslagen (1970:428) införs en bestämmelse som ger möjlighet till särskild postdelgivning genom postbefordringsföretag som regeringen bestämmer. 6.8.3 Medverkan vid utlämnande av körkort Utredningens förslag: Lämnar inte möjlighet för annan än det statliga postbolaget att medverka vid ifrågavarande identitetsprövning. Denna har angetts ske vid underteckandet av körkortsunderlaget. I övrigt stämmer utredningens förslag överens med regeringens (se betänkandet s. 179). Remissinstanserna: De remissinstanser som har berört denna fråga godtar utredningens förslag, men påpekar att identitetsprövningen inte längre sker i samband med undertecknandet av körkortsunderlaget. föreslår att det bör vara möjligt att överlämna sådan identitetsprövning även till andra som kan komma att bedriva postverksamhet än det statliga postbolaget. Skälen för regeringens förslag: Med stöd av 97 § körkortsförordningen (1977:722) beslutar efter samråd med och om föreskrifter beträffande identitetsprövning i samband med undertecknande av körkortsunderlag. Vissa rutiner för framställning av körkort har numera rationaliserats genom s.k. bildfångstteknik, vilket medfört att identitets- prövning numera sker dels vid förarprovet, dels vid utlämnandet av körkortet. Lagstiftningen bör anpassas härefter. får, för sin medverkan vid identitetsprövningen, ersättning enligt särskilt avtal mellan och . Efter Postverkets bolagisering bör det i första hand ankomma på eller det dotterbolag till där verksamheten kommer att bedrivas, att medverka vid utlämnande av körkort. Eftersom uppgiften i viss mån får sägas innefatta myndighetsutövning, måste bolaget ges ett lagstöd för sin medverkan. Såsom påpekat kan identitetsprövningen behöva överlämnas även till andra postbefordringsföretag. En möjlighet för regeringen att överlämna denna uppgift även till andra postbefordringsföretag bör införas . I 32 § körkortslagen (1977:477) bör därför tas in en bestämmelse om att regeringen får överlämna till postbefordringsföretag att medverka vid utlämnande av körkort. 6.8.4 Handläggning av flyttningsanmälningar Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande bestämmelse kan en anmälan om flyttning lämnas bl.a. på ett postkontor. Postkontoret skall sedan enligt 1 § folkbokföringsförordningen (1991:749) genast vidarebefordra anmälan till en skattemyndighet. Behandlingen av flyttningsan- mälningar innefattar i någon mån en myndighets- funktion som, om den läggs på ett bolag, måste ske med stöd av lag. Regeringen anser att det är angeläget att flyttningsanmälningar även kan lämnas på postkontor. Att så kan ske har nämligen betydelse när det gäller folkbokföringsregistrets aktualitet. Såsom påpekats av en remissinstans, , bör regleringen om mottagande av flyttningsanmälningar ändras i samband med bolagisering. Det bör också vara möjligt att överlämna åt andra postbefordringsföretag än att ta emot sådana anmälningar. I folkbokföringslagen bör därför tas in en bestämmelse enligt vilken flyttning kan anmälas till bland andra ett postbefordringsföretag som regeringen bestämmer. 6.9 medverkan vid tullkontroll m.m. Utredningens förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens (se betänkandet s. 185). Remissinstanserna: och tillstyrker utredningens förslag. framhåller att en postförsändelse från utlandet inte utlämnats till adressatens fria förfogande i tullhänseende förrän den avhämtats av denne på ett adresspostkontor. Så länge bör även skyldighet att medverka i kontrollverksamheten kvarstå. I ett EG-perspektiv uppkommer frågan om ett postbefordringsföretag som saknar myndighetsstatus kan tillåtas medverka i tullkontrollen av tredjelandsförsändelser. Ett tungt vägande skäl för att tullskyldigheten inte bör utsträckas till andra än är det förhållandet att nu är anslutet till tulldatasystemet, vilket är en ordning som är väl fungerande och rationell och som inte bör rubbas. Utredningens förslag lämnas av övriga remissinstanser utan erinran. Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt 63 § första stycket 1 tullagen (1987:1065) får tullmyndigheten * för kontroll av att anmälnings- och uppgiftsskyldighet enligt lagen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen fullgjorts riktigt och fullständigt * undersöka bl.a. "lådor och andra utrymmen" där varor kan förvaras vid införsel till eller utförsel från tullområdet. Enligt förarbetena till lagrummet är det citerade uttrycket avsett att omfatta även paket, brev och andra postförsändelser. I fråga om meddelanden i brev eller andra försändelser föreligger inte någon anmälnings- eller uppgiftsskyldighet till tullmyndigheten, men det kan förekomma att varor som rätteligen skulle ha anmälts till tullen skickas i brev liksom i försändelser av andra slag. Det kan vara fråga om tull- och skattepliktiga varor men också om införselförbjudna varor eller varor som får införas endast under vissa förutsättningar. Ett tungt vägande skäl för rätt att undersöka brev och andra liknande postförsändelser är den hos verket prioriterade uppgiften att bekämpa narkotikabrottsligheten. För att tullmyndigheterna skall kunna upprätthålla kontroll över varor som förs in eller ut ur landet anses de därför behöva ha vissa kontrollbefogenheter även när det gäller brev och liknande försändelser. Kontrollen får inte göras mer långtgående än vad som är erforderligt för att uppnå syftet med den. Postförsändelser tullklareras vid särskilda tullanstalter som kallas posttullanstalter. Dessa finns i , , , , , , och för del i . Posttullanstalterna är utväxlingspostkontor för den utrikes posttrafiken. Vid dessa posttullanstalter, där såväl tull- som posttjänstemän arbetar, sker medverkan vid tullkontroll. Enligt 73 § andra stycket tullagen är skyldigt att medverka i tullkontrollen av varor som befordras med post. får inte självständigt öppna postförsändelser för tullkontroll. Detta medges endast tullmyndigheten. I praktiken innebär medverkan vanligen inte mer än att en posttjänsteman efter de anvisningar tullen har meddelat överlämnar försändelserna till tullen för kontroll. Enligt föreskrifter i tullförordningen (75 § jämförd med 48 § första stycket tullagen) har en tjänsteman vid på motsvarande sätt som en tulltjänsteman en allmän befogenhet att ta hand om oförtullad vara för tillfällig förvaring så snart det behövs för tullkontrollen. I fall där en posttjänsteman verkställt ett sådant omhändertagande åligger det honom att omgående sända varan till . Tips från allmänheten eller gjorda beslag kan ge mer eller mindre starka indikationer på att t.ex. narkotika förekommer * eller kommer att finnas * i ett visst flöde av försändelser. På grund av den stora mängd försändelser som passerar genom posttullanstalterna är det förenat med stora svårigheter att vid denna kontroll hitta samtliga försändelser som härrör från en viss avsändare eller som är adresserade till en viss mottagare * något som tullen ibland har intresse av. Det är däremot tämligen enkelt att fånga upp en sådan försändelse när den kommer till mottagarens lokala adresspostkontor. Kvarhållande av enstaka försän- delser (postspärr) har länge tillämpats. har dock ansett formella hinder föreligga för ett adresspostkontor att underrätta tullmyndigheten när post från utlandet ankommer till en av tullen namngiven person. uppfattning är att tullkontrollen av varor som kommer in till landet som postförsändelser är avsedd att ske vid gränser, flygplatser, hamnar etc. Postförsändelser skall därför kontrolleras vid de särskilda posttullanstalterna. Generaltull- styrelsen däremot menar att postförsändelser står under tullkontroll tills har lämnat ut försändelsen till adressaten och anser därför att är skyldigt att lämna tullen biträde i tullproceduren även på de lokala adresspostkontoren. medverkan vid kontroll enligt varu- Enligt 14 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling åligger det bl.a. posttjänstemän att, i den mån anbefalld tjänstgöring föranleder det, noggrant övervaka att brott inte begås mot lagen. Vid sådan tillsyn får posttjänstemän föranstalta om undersökning av paket som inlämnats för befordran till utrikes ort eller ankommer till riket. Någon rätt att undersöka brevförsändelser föreligger dock inte med stöd av den bestämmelsen. Enligt 15 § första stycket varusmugglingslagen har posttjänstemän även rätt att, inom ramen för tillsynsskyldigheten enligt 14 § första stycket varusmugglingslagen, beslagta egendom som kan antas vara förverkad enligt lagen. Varusmugglingsutredning har lagt fram förslag till ny lagstiftning på området i betänkandet SOU 1991:84. Enligt betänkandet skall den nya lagen på området inte innehålla någon motsvarighet till de angivna bestämmelserna i 14 och 15 §§ varusmugglingslagen. Varu- smugglingsutredningens betänkande har remissbehandlats. Varken Postverket eller har i sina remissvar framfört några invändningar mot att postpersonalens medverkan vid tullkontrollen enligt varusmugglingslagen föreslagits upphöra. Det är oklart om en ny smugglingslag- stiftning kommer att införas . Detta hänger bl.a. samman med eventuella inträde i EG. Om kommer att ingå i en tullunion med gemensam tullagstiftning förändras förutsättningarna för smugglingslagstiftningen. är enligt 80 § tullagen tullskyldigt för sådana försändelser som förmedlar, om försändelsen inte anmäls till förtullning av någon annan. De försändelser som därvid kan komma i fråga är försändelser från företag till företag. Dessa försändelser föranleder * till skillnad från dem som förs in av privatpersoner * inga svåra värderingsfrågor, eftersom värderingen alltid sker på grundval av en bifogad faktura. Det är ett avsevärt antal försändelser som skall gås igenom för att det skall kunna bedömas om tullplikt föreligger. Systemet med direktför- tullning genom försorg har därför bedömts som en praktisk nödvändighet. Exempelvis måste bara på brevsidan gå igenom 8 miljoner försändelser . Genomgången leder till att ca 70 000 av dessa förtullas. har inför det nya systemet med tulldatorisering byggt upp ett eget datasystem för tullklarering. För de försändelser som förtullas tar ut en avgift. Skälen för regeringens förslag: Med hänsyn till bolagisering finns det till en början anledning att se över bestämmelsen i 73 § andra stycket tullagen om skyldighet för att medverka i tullkontrollen. Det skulle i och för sig vara tänkbart att övertog allt ansvar för kontrollen av postförsändelserna. En sådan lösning skulle vara mer förenlig med den oberoende ställning som ett framtida statligt postbolag skall ha. Emellertid skulle en sådan ordning få negativa konsekvenser för genomströmningstiden vid posttullanstalterna. Antalet postförsändelser som passerar posttullanstalterna är mycket stort, och det finns risk för allvarliga förseningar, om postpersonal inte längre skulle medverka vid tullkontrollen. Regeringen föreslår därför att , med stöd av en bestämmelse i tullagen, åläggs en skyldighet att medverka i tullkontrollen av försändelser som kommer in i landet som postför- sändelser. Inför ett medlemskap i kommer förändringar i tullens arbete att kräva viss formalisering. Det torde dock inte medföra något hinder att vissa uppgifter såsom de här aktuella genom nationell lagstiftning läggs på bolag. Skyldigheten enligt 73 § tullagen för att medverka i tullkontrollen kvarstår så länge postförsändelsen finns hos något av Posten AB:s postkontor. Detta innebär att Posten AB:s medverkan kan ske senast när postförsändelsen finns på mottagarens adresspostkontor. När det sedan gäller varusmugglingslagen har, som tidigare nämnts, Varusmugglingsutredning föreslagit en ny lag på området som inte innehåller några bestämmelser om medverkan av postpersonal. Eftersom någon ny varusmugglingslag inte är att vänta under den närmaste framtiden anser regeringen att 14 och 15 §§ i den nu gällande varu- smugglingslagen bör ändras på så sätt att posttjänstemäns medverkan enligt paragraferna tas bort. Det torde vara tillräckligt med den förordade skyldigheten för postpersonal vid det statliga postbolaget att medverka vid tullkontroll enligt tullagen. När det gäller frågan om tullskyldighet vill regeringen framhålla att det i hög grad är önskvärt att det nuvarande systemet med direktförtullning genom försorg får fortsätta att tillämpas även efter en bolagisering av . 80 § tullagen bör därför i enlighet med 8 kap. 9 § regeringsformen ändras så att detta blir möjligt. I paragrafen bör föreskrivas att det postbeford- ringsföretag som regeringen bestämmer är tullskyldigt för försändelser som företaget förmedlar, om försändelsen inte anmäls till tullklarering av någon annan. 6.10 Föreskrifter om postverksamhet i krig m.m. Utredningens förslag: Motsvarar huvudsakligen regeringens förslag. I utredningens förslag görs dock ingen distinktion mellan föreskriftsrätten under krigsförhållanden och den under fredstida förhållanden (se betänkandet s. 193). Remissinstanserna: Överbefälhavaren framhåller att det är angeläget att tillsynsmyndigheten ges sådana befogenheter i postlagen att totalförsvarets behov av postbefordran, betalningsförmedling och penningförsörjning kan tillgodoses under krigsfara och krig på ett likartat sätt som sker . framhåller bl.a. att utredningens förslag bör anpassas till motsva- rande bestämmelse på teleområdet. Övriga remissinstanser lämnar förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: försvarsproposition (prop. 1991/92:102) har regeringen fastställt följande mål för post- befordran under kriser och krig. Samhällets behov av postkommunikationer skall kunna tillgodoses även under kriser och i krig. Organisationen skall kunna anpassa verksamheten till förändrade förutsättningar. Vissa totalförsvarsviktiga försändelser och betalningar skall kunna ges särskild prioritet. En särskild sorteringsorga- nisation för fältpostadresserad post skall kunna skapas. I propositionen sägs vidare att totalförsvarets behov av att alla kan nå alla liksom behovet av att säkerställa betalningsförmedlingen bl.a. genom Postgirot i stor utsträckning bygger på resurser. I funktionsansvar ingår att planera verksamheten och vidta sådana åtgärder att samhällets oundgängliga behov av postala tjänster kan tillgodoses även under kriser och i krig. Detta innebär att det åligger att i såväl fred som krig för totalförsvaret säkerställa postal drift och i nödvändig omfattning upprätthålla driften vid sina anläggningar. Vidare skall arbeta för att omställningen från fredsförhållanden till beredskaps- och krigstillstånd skall kunna genomföras snabbt och att uppgifterna i största möjliga utsträckning skall kunna lösas även . Planeringen av den postala verksamheten som föranletts av kundernas krav på säker och tillgänglig postbefordran i fredstid utgör enligt propositionen grunden till den uthållighet som behövs för att motsvara kraven under kriser och i krig. Flexibiliteten i den planerade verksamheten är god. Kraven på postbefordran, betal- ningsförmedling och penningförsörjning är högt ställda. Därför måste, trots gjorda beredskapsinsatser, fortsatta och konsekventa åtgärder vidtas för att säkerställa de för totalförsvaret särskilt angelägna tjänsterna. Regeringen måste liksom kunna meddela föreskrifter i dessa avseenden i situationer då det råder krig, krigsfara eller därmed likartade för- hållanden. Regeringen eller, om regeringen bestämmer det, tillsynsmyndigheten skall också kunna meddela föreskrifter om planering och andra åtgärder som behövs i fredstid för att tillgodose totalförsvarets behov av postkommunikationer. Bestämmelser om detta bör införas i postlagen. Att funktionsansvaret för totalförsvarets behov av postbefordran överförs till tillsynsmyndigheten redovisas i avsnitt 10.3. 6.11 Internationellt samarbete på postområdet Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens (se betänkandet s. 196). Remissinstanserna: Tillstyrker utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: är anslutet till (). Som medlemsland har ingått de fördrag som är knutna till föreningen. Dessa fördrag benämns tillsammans världspostfördragen. Det finns till att börja med tre obligatoriska fördrag, nämligen konstitution, Allmänna reglementet till konstitutionen samt Världspostkon- ventionen. Därutöver har undertecknat avtal om postpaket, postanvisningar, postgirorörelsen och postförskottsrörelsen. Avtalen inom är mellanstatliga avtal som för del skrivs under av befullmäktigade ombud för regeringen och i efterhand underställs regeringen för godkännande. Det finns slutligen också expeditionsreglementen som är avtal på postverksnivå. Någon generell fullmakt enligt 10 kap. 3 § RF har regeringen inte utfärdat för . I stället har regeringen lämnat fullmakt för varje enskilt avtalstillfälle. När de internationella reglerna ändras ser över sina villkor för internationell postbefordran och genomför nödvändiga ändringar. De frågor som inte är uttryckligen reglerade i de internationella överenskommelserna regleras enligt grundregeln av nationell lagstiftning. När det gäller de uppgifter i det internationella samarbetet som har karaktären av myndighetsutövning är det naturligt att tillsynsmyndigheten vid en bolagisering av träder i ställe. Detta innebär att huvudansvaret för de ingångna världspostfördragen som är knutna till världspostföreningen flyttas till tillsynsmyn- digheten, när det är fråga om överenskommelser med innehåll som huvudsakligen avser regulatörsuppgifter. Hit hör bl.a. överenskommelser som avser de grundläggande principerna för den internationella posttrafiken (se vidare avsnitt 10.4). För att kunna fullgöra sina åtaganden enligt världspostfördragen måste även efter en bolagisering av ha ett postbefordrings- företag som deltar i det internationella postsamarbetet. Frågan om vem som skall utses för denna uppgift bör stå under kontroll av staten. Lagrådet har ifrågasatt om det här i landet kommer att finnas något annat företag än som kan uppfylla de mycket höga krav som måste ställas på ett i samarbetet deltagande företag både vad gäller verksamhetens omfattning och företagets organisation och allmänna lämplighet. Detta, menar , bör lämpligen leda till att det i postlagen direkt anges att det är som deltar i det internationella postsamarbetet inom ramen för världspostfördragen. Om det ändå anses att det finns behov av en möjlighet att godkänna ytterligare något postbefordringsföretag för internationellt samarbete, bör det ankomma endast på regeringen att fatta beslut i saken. Vidare anser Lagrådet att de huvudsakliga krav efter vilka prövningen skall ske bör framgå av lagen, vilket även leder till att föreskrifter på området kan undvaras. Regeringen delar i och för sig Lagrådets bedömning att det endast finns ett företag, nämligen det statliga postbolaget, som kan komma i fråga för uppgiften att delta i det internationella samarbetet. Vi anser dock med hänvisning till den pågående utvecklingen att lagen bör utformas så att det finns möjlighet för regeringen att godkänna ytterligare företag. Såsom Lagrådet förordat bör endast regeringen kunna godkänna ett postbefordringsföretag för deltagande i det inter- nationella postsamarbetet inom ramen för världspostfördragen. För en sådan uppgift skall enligt lagen krävas att företaget har en verksamhet och organisation som garanterar att det på ett godtagbart sätt kan utföra internationell postbefordran och därvid tillämpa fördragens bestämmelser. Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens (se betänkandet s. 198). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom delar utredningens uppfattning att bör bli till- synsmyndighet även på postområdet. Dels finns det naturliga beröringspunkter mellan tele- och postkommunikationsområdena, dels kan kostnaderna för tillsynsverksamheten hållas nere genom en gemensam administration. anser att tillsynsmyndigheten måste ges sådana ramar för tillsynsverksamheten att den inte medför onödiga kostnader. Det bör inte vara tillsynsmyndighetens uppgift att beakta önskemålet om fri konkurrens och att ingripa mot konkurrens- begränsande åtgärder. Dessa uppgifter åligger det i stället att utföra. Några remissinstanser såsom , och anser att de tillsynsuppgifter som skall åläggas tillsynsmyndigheten behöver preciseras ytterligare.