prop · GH03161 · 1994-01-01 00:00:00 — I den första fasen - den direkta marknadsöver- vakningen - behöver myndigheterna befogenheter som gör det möjligt att genomföra undersökningar. Hit hör t.ex. rätt att på begäran få tillträde till lokaler, få ut handlingar och genomföra prov samt rätt till handräckning om företaget skulle motsätta sig en sådan begäran. Den senare fasen inträder då brister har uppdagats. Det blir då fråga om att vidta olika säkerhetsåtgärder, som i sista hand kan innebära att företaget tvingas återta produkter från marknaden. Frågan gäller också lämpliga sanktioner vid överträdelser av säkerhetsbestämmelserna. Som framgår av avsnitt 3 finns i artikel 6 i produktsäkerhetsdirektivet exempli- fierade ett stort antal åtgärder, som kan komma i fråga. Det krävs dock propor- tionalitet mellan åtgärdernas art och omfattning och den risk för skada som finns. Frågan om befogenheter och sanktioner måste analyseras sektorsvis efter en sådan riskbedömning. Här måste en helhetsbedömning göras, där marknadskontrollen ses som en del i säkerhetssystemet. Givetvis måste också rättsskyddsaspekter vägas in så att inte större tvång utövas än vad som är ändamålsenligt för den marknadskontroll som skall bedrivas. Det sagda innebär att reglerna om befogenheter och sanktioner måste utformas sektorsvis efter en sådan analys. I många fall finns redan författningsregler om tillsyn, befogenheter för tillsynsmyndigheter och sanktioner. Det som måste prövas är om dessa regler är tillräckliga och lämpliga för den produktsäkerhet som marknadskontrollen syftar till. Därvid bör särskilt uppmärksammas att sank- tionsavgifter ofta kan vara lämpliga vid överträdelser av nu aktuellt slag. Erfarenheten har visat att straffbestämmelser i motsvarande situation ytterst sällan får någon praktisk tillämpning. Vad gäller konsumentprodukter finns bestämmelser i produktsäkerhetslagen, som möjliggör ingrepp mot farliga konsumentprodukter. Som nämndes i avsnitt 3.3.3 förbereds inom ett förslag till om ändringar i produktsäkerhetslagen till följd av EG:s produktsäkerhetsdirektiv. Frågan har utretts av (C 1993:01) och har redovisats i betänk- andet Produktsäkerhetslagen och EG (SOU 1993:88). På arbetsmiljöområdet avser regeringen att senare i vår föreslå ändringar i arbetsmiljölagen (1977:1160). Förslag till sådana ändringar har lämnats i betänkandet Översyn av arbetsmiljölagen (SOU 1993:81). I betänkandet föreslås bl.a. att det införs möjligheter till åläggande om återkallelse av redan levererade produkter och om varningsinformation om sådana produkter. Vidare föreslås ett införande av sanktionsavgifter för dem som bryter mot vissa före- skrifter, t.ex. om provning och kontroll. Som nämndes i avsnitt 3.2 har genom ett särskilt direktiv samtliga produktdirektiv enligt den nya metoden gjorts enhetliga vad avser CE-märkningen. Ändringarna träder i kraft . Bestämmelserna bygger på de rikt- linjer för CE-märkningen som antogs och som bl.a. innebär ett krav på att medlemsstaterna, om de upptäcker produkter som CE-märkts utan att detta varit berättigat, skall se till att överträdelsen upphör. I sista hand skall detta ske genom produktåterkallelse. De ändrade direktivbestämmelserna föran- leder ändringar i lagen (1992:1534) om EG-märket. Även denna fråga bereds inom , varvid ställning måste tas till sank- tionsfrågan. Regeringens bedömning: SWEDACs verksamhet som samord- nings- och kontaktorgan bör finansieras genom anslag. Sektorsmyndigheternas marknadskontroll bör finansieras i första hand med generella avgifter. I andra hand får myndigheterna disponera om redan anslagsfinansierade resurser, t.ex. de som frigörs till följd av det förändrade sättet att bedriva produktsäkerhetsarbete.SWEDACs förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Uppfattningarna i finansieringsfrågan är delade. Flera remissorgan är positiva till en avgiftsfinansiering och ett antal sektorsorgan redovisar olika avgiftssystem i sina egna verksamheter. Andra anser att marknadskontrollen skall finansieras med allmänna medel, vilket t.ex. motiveras med att kost- naderna bör erkännas som ett pris för medverkan i EES och de fördelar detta ger. Vad gäller principer vid avgiftsättningen påpekar och att avgifterna måste vara konkurrensneutrala. går ännu längre och hävdar, att ett avgiftssystem måste vara uppbyggt så att den som betalar en avgift också får en identifierbar prestation tillbaka. Statskontoret påpekar att behovet av resurser för marknadskontrollen ännu är oklart liksom i vilken grad nuvarande verksamheter kommer att behövas. Detta gör det svårt att besluta om vilka finansieringsprinciper som skall gälla framhåller Statskontoret. Den av SWEDAC anvisade möjligheten att inrätta en för hela systemet gemensam marknadskontrollfond, som skall byggas upp med avgifter av olika slag, får inget stöd eller avstyrks uttryckligen av flertalet remiss- instanser. Skälen för regeringens bedömning: I finansieringsfrågan såväl som vid uppläggningen av marknadskontrollen i stort bör en utgångspunkt vara, att minsta möjliga förändringar sker i nuvarande läge. En annan utgångspunkt anser regeringen vara, att marknadskontrollen ges sådana ekonomiska förut- sättningar att verksamheten kan bedrivas i den omfattning som förutsätts enligt . Rollen som samordnings- och kontaktorgan innebär för SWEDAC en tillkommande myndighetsuppgift. SWEDAC har beräknat årskostnaden för denna verksamhet till med ca två årsanställda. En betydande del av dessa kostnader avser köpta experttjänster. Regeringen har i årets budgetproposition (prop. 1993/94:100 bil.13 s. 59) redovisat förslag till anslag för detta ändamål under anslaget Styrelsen för teknisk ackreditering: Myndighetsverksamhet. En avgiftsfinansiering av själva marknadskontrollen är väl motiverad på alla områden, där avgifterna direkt kan kopplas till de produkter eller den verksamhet som skall kontrolleras. Som flera remissorgan påpekat måste avgifterna utformas så att de är konkurrensneutrala och så att de administrativa kostnaderna för dem är rimliga. är flera myndigheters tillsynsverksamhet avgiftsfinansierad, vilket gäller för t.ex. Sprängämnes- inspektionen och . Denna finansiering bör innefatta den framtida marknadskontrollen och mot- svarande avgiftssystem bör om möjligt införas även på andra områden. Efter hand bör frågan behandlas inom varje sektor där avgiftsfinansiering inte sker . Som SWEDAC redovisat finns det områden där en avgifts- finansiering knappast är möjlig. Detta gäller t.ex. konsumentvaru- och arbetsmiljöområdena. Här är en anslagsfinansiering sannolikt nödvändig, men utgångs- punkten bör vara, att resurser för marknadskontrollen skapas genom omprioriteringar i myndigheternas verksamheter och inte genom anslagsökningar. En mera ingående prövning av eventuell anslagsfinansiering av marknadskontrollen inom särskilda sektorer bör anstå tills ytterligare erfarenhet vunnits. På vissa områden, t.ex. i tillsynen av brandfarliga varor och i viss mån på byggområdet, kommer marknadskontrollen att ske genom lokala, oftast kommunala organ. Kostnaderna för denna lokala tillsyn finansieras normalt genom avgifter beslutade av kommunerna. Dessa avgifter bör i de flesta fall även kunna innefatta finansieringen av den lokala marknadskontrollen. Som ett led i strävandena att begränsa kostnaderna - men också av andra uppenbara skäl - bör marknadskontroll- myndigheterna överväga möjligheterna till nordiskt sam- arbete. Ett sådant samarbete, som även skulle kunna inne- fatta ett ömsesidigt nyttjande av resurser över gränserna mellan de nordiska länderna, bör kunna främja effektivi- teten och tillförlitligheten hos marknadskontrollen i hela . Både av allmänpreventiva skäl och med tanke på behovet att skapa rättvisa konkurrensvillkor bör som tidigare redovisats sanktions- eller straffavgifter övervägas för dem som inte iakttar säkerhetskraven för produkter. Dessa avgifter bedöms dock sakna betydelse för finansieringen av marknadskontrollen. Om de mot förmodan skulle uppgå till belopp av mer än marginell betydelse blir detta en larmsignal om att säkerhetssystemet inte fungerat tillfredsställande. Åtgärder måste då vidtas, som får till följd att avgiftsintäkterna minskar. Som ett sätt att finansiera marknadskontrollen på vissa sakområden, där möjligheterna att ta ut avgifter är begränsade eller obefintliga, har SWEDAC pekat på möjlig- heten av en marknadskontrollfond. Principen bör emellertid vara, att varje sektor skall bära sina egna kostnader om detta är möjligt och att inga överföringar av avgifter skall ske mellan sektorerna. Det finns därför enligt regeringens uppfattning inget behov av en mark- nadskontrollfond, dit överuttag av avgifter inom vissa sektorer av marknadskontrollen skulle föras tillsammans med sanktions- och straffavgifter, och som skulle användas som finansieringskälla vid särskilda insatser. I den mån särskilda avgifter kommer att utmätas bör dessa på normalt sätt levereras in till statens inkomsttitel. Behov av medel för särskilda insatser i marknadskon- trollen får sedan tillgodoses genom vanlig budget- behandling. 5.6 Behovet av informationsutbyte