prop · GH03162 · 1994-01-01 00:00:00 — föreslår att de parter som varaktigt disponerar eller äger utlandsförbindelser anges som "nätansvarig enhet" från svensk sida. Skälen för regeringens bedömning: antog det s.k. eltransite- ringsdirektivet (nr 90/547/EEU) som omfattas av . Direktivet syftar till att underlätta handel med el över nationsgränserna genom att transitering av el inte får vägras utan vägande skäl eller endast erbjudas på oskäliga villkor. Villkoren för transiteringen skall dock inte äventyra försörjnings- tryggheten eller servicekvaliteten och skall särskilt ta full hänsyn till användningen av reservproduktionskapacitet och den mest effektiva driften av befintliga system. De uppgörelser om elöverföring som enligt eltransiterings- direktivet skall anses vara transitering av el mellan nät är de som utförs av enheter som i medlemsländerna är ansvariga för elektriska högspänningsnät. Vidare skall överföringen börja eller sluta inom Gemenskapen och innebära överskridande av minst en nationsgräns inom Gemenskapen. Överföringen skall avse en leverans överstigande . De elektriska högspänningsnäten och de enheter som är ansvariga för dem är förtecknade i en särskild bilaga till direktivet. har i angivits som sådan "nätansvarig enhet" i med skyldigheter motsvarande de berörda enheternas inom Gemenskapen. Eftersom är ansvarigt för det storkraftnät som måste utnyttjas även när de fåtaliga icke-statliga utlandsförbindelserna utnyttjas för en transitering bör ensamt anges som berörd nätansvarig enhet. Regeringen avser att uppdra åt att fullgöra de skyldigheter som anges i direktivet. De förslag till ändringar av ellagen som föreslås i denna proposition innebär att den svenska lagstiftningen innefattar de krav på transiteringsrätt under skäliga villkor som uppställs i EG:s eltransiteringsdirektiv. Ellagstiftningsut- redningen påpekar att i frågor som berör en begärd transitering över en kraftledning som förvaltas av någon annan än finns i sista hand möjlighet för att begära att den svenska tillsynsmyndigheten prövar om vägran är skälig. 9.4 Övervakning av utrikeshandeln Regeringens bedömning: Skilda konkurrensförhållanden på elmarknaderna i och andra länder kan ge upphov till konkurrenssnedvridningar. sker reformer av elmarknaderna i flera länder. Utvecklingen bör följas noggrant. Regeringens förslag: En generell anmälningsplikt införs beträffande långsiktiga kontrakt om import eller export av el. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att anmälan om import eller export av el skall göras till regeringen. Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser lämnar utredningens förslag om anmälningsplikt utan invändning. Några remissinstanser, bl.a. , , , , , och , understryker risken för konkurrenssnedvridningar när den svenska elmarknaden öppnas för handel med andra länder. Skälen för regeringens bedömning och förslag: Utredningen föreslår en generell anmälningsplikt beträffande import eller export av el som säljs på långsiktiga kontrakt. Anmälningsplikten innebär enligt utredningen att uppgift om förekomst och omfattning av sådana avtal måste lämnas till regeringen, men behöver inte omfatta uppgifter om priser eller om motparter. Informationen skall enligt utredningsförslaget användas som del i underlaget för en analys av om handeln med el mellan och andra länder orsakar allvarlig störning i landets ekonomi eller allvarligt påverkar beredskapen. Den kan också användas som underlag för bedömningar vad avser behovet av nyin- vesteringar, förväntad leveranssäkerhet och prisutvecklingen på den svenska marknaden. Vid behandling av regeringens proposition om en elmarknad med konkurrens anslöt sig näringsutskottet till de mål och strategier för elmarkna- dens reformering som förordades i propositionen och som innebär att en friare elmarknad med ökad konkurrens skall uppnås. Därvid betonade utskottet det önskvärda i att hänsyn tas till behovet av internationell ömsesidighet för att konkurrenssnedvridningar skall undvikas. biföll utskottets hemställan (Prop. 1991/92:133, bet. 1991/92:NU30, rskr. 1991/92:322). erinrade om att i sitt arbete borde beakta frågan om ömsesidighet. I sitt betänkande påpekar utredningen att el omfattas av grundläggande bestämmelser om fri rörlighet av varor och tjänster. Som huvudregel för utrikeshandeln med el gäller därmed att handelshinder är förbjudna. Handelsrestriktioner vid import av en vara kan dock accepteras när det finns väsentliga skyddsintressen som rör t.ex. miljö eller allmän hälsa och säkerhet. När det gäller export kan tillämpningen av den fria rörligheten tolkas något mindre strikt. Endast sådana åtgärder som medför negativa verkningar i andra medlemsstater är otillåtna. Utredningens bedömning är att det inte är möjligt att motverka bristen på internationell ömsesidighet genom att t.ex. låta möjligheten att överföra el på det svenska nätet bara gälla för svenska producenter och kunder. Med hänsyn till önskvärdheten av ömsesidighet kan det dock finnas skäl att noga följa utvecklingen. Utredningen bedömer att ett system med anmälningsplikt skulle vara förenligt med . Det finns anledning att noga följa utvecklingen av elmarknadsstrukturen i våra grannländer. Det är inte endast i som elmarknaden reformeras. Också i väntas regeringen föreslå en reformering av elmarknaden. Det är därför sannolikt att konkurrenssituationen på den svenska elmarknaden snart är ungefär densamma som i två av våra grannländer. och tog emot av vår elexport och svarade för av vår elimport. Med dessa länder sker alltså merparten av vår elhandel. Inom ramen för arbetet inom har en särskild arbetsgrupp för elmarknadsfrågor tillsatts. Gruppen har till uppgift att bl.a. granska förutsättningarna och behov av gemensamma åtgärder för att utveckla den nordiska elmarknaden. De förändringar av marknadsvillkoren som sker i flera av länderna är en huvudanledning till att arbetsgruppen har etablerats. I rapporten el - export och import av el, som är publicerad i departementsstencilen Utredningar om elmarknadsreformen (Ds 1994:2), har bl.a. förutsättningarna för den svenska utrikeshandeln med el redovisats. En slutsats i studien är att de senare årens ökade intresse av att exportera el från och delvis beror på att en överkapacitet beräknas att finnas framåt, och att producenterna vill utnyttja den för export. Förutsättningarna kan dock bli annorlunda om överkapaciteten försvinner. Kraftledningar är för- hållandevis dyra att bygga och tillkommande produktionskapacitet kommer att uppföras nära avsättningsområdena. Intresset för export av el från är därför delvis av tillfällig karaktär. Det finns dock ett långsiktigt intresse av kraftutbyte för att kunna jämna ut förbrukningsvariationer och för att ha tillgång till importerad el, exempelvis vid fel på kraftstationer. En annan slutsats i rapporten är att konkurrensen på den svenska marknaden kommer att påverka utrikeshandelns omfattning på kort sikt. Om konkurrenstrycket är lågt på den inhemska elmarknaden är möjligheterna större för kraftföretagen att hålla höga priser för de ordinarie kunderna. Elförbrukningen blir då lägre inom landet och den kraftproduktion som kan exporteras blir större. Prissänkningen blir störst i det fall den svenska marknaden öppnas för såväl export som import. Det finns, enligt rapporten, inga samhällsekonomiska fördelar av att exempelvis begränsa importen med hänvisning till att elmarknaden i vissa grannländer inte är tillgänglig för svensk export. Regeringens slutsats är att det inte finns anledning att ändra inriktningen av en öppen svensk handelspolitik på elområdet. Det finns dock anledning att noga följa utvecklingen på elmarknaderna i våra grannländer och inom och att analysera följderna av de pågående förändringarna på bl.a. konkurrenssituationen. bör få till uppgift att fortlöpande följa och rapportera till regeringen i dessa frågor. Den föreslagna anmälningsplikten för den som exporterar eller importerar el är nödvändig av flera skäl. Sådan information behövs för att det skall bli möjligt att göra marknadsbedömningar, t.ex. beträffande förväntad leveranssäkerhet och prisutveckling på den svenska marknaden. Den ändring av ansvarsfördelningen i det svenska elsystemet som följer av avregleringen innebär bl.a. att ansvaret för det svenska elsystemet inte längre kommer att utövas av dem som handlar med el över gränserna. svarade de större kraftföretagen för de utländska kraftaffärerna och hade hand om systemansvaret. som har att utöva systemansvaret kommer med nödvändighet att behöva information om det önskade framtida utnyttjandet av utlandsförbindelserna för att kunna fullgöra sin uppgift. Informationen behövs också som underlag för en analys av huruvida handeln med kraft mellan och andra länder orsakar störningar i elförsörjningen eller påverkar beredskapen på elområdet. Anmälan om import eller export av el enligt långsiktiga kontrakt bör inges till . Skyldigheten gäller den som begär överföring till eller ifrån . Anmälningsplikten bör omfatta kontrakt som medför att import eller export av el kommer att pågå . Anmälan bör innefatta uppgift om förekomst och omfattning av sådana avtal, men behöver inte omfatta uppgifter om priser eller andra kommersiella villkor. Regeringen avser att bemyndiga att utfärda närmare föreskrifter om innehållet i en anmälan. Regeringens bedömning: Det är ett samhällsintresse att nätverksamheten regleras för att säkerställa att den bedrivs rationellt och effektivt. För att minska risken för s.k. korssubventionering bör det ställas särskilda krav på organisation och drift av nätverksamhet. Skälen för regeringens bedömning: En förutsättning för att konkurrens skall kunna uppnås på elmarknaden är att köpare och säljare av el kan utnyttja ledningsnäten på skäliga och icke diskriminerande villkor. Elnäten är s.k. naturliga monopol. Nätverksamheten har en betydande roll för samhällsekonomin genom bl.a. överföringskostnadernas storlek. Näten är också en del av en viktig infrastruktur. Det ligger ett stort ekonomiskt värde i att investeringarna i landets infrastruktur kan tillgodogöras och utnyttjas effektivt. Den som har koncession för nätverksamhet har ett naturligt monopol på en affärsverksamhet. Det är därför viktigt att starka incitament för rationalise- ring och effektivisering kan skapas. Nätverksamhet skall redovisas skilt från annan verksamhet. Skäligheten i tariffer och övriga överföringsvillkor bör kunna granskas av myndighet och slutligen prövas i domstol. Kundens intresse av låga och stabila nätavgifter skall vara den viktigaste faktorn när det gäller att bedöma om överföringsvillkoren är skäliga. 10.2 Avgränsning av nätverksamhet Regeringens förslag: En juridisk person som bedriver produktion av eller handel med el får inte bedriva nätverksamhet. förslag: Utredningen har inte lämnat något förslag i denna fråga. Remissinstanserna: rekommenderar att statsmakterna redan från början ställer krav på skilda juridiska personer för nätverksamhet och affärsverksamhet i stället för att enbart kräva särredovisning. anser att det är väsentligt att avregleringen också kombineras med en renodling av elverksamheten. KREAB anser att nätverksamhet alltid, även nätverksamhet, skall drivas i egen juridisk person. Skälen för regeringens förslag: Produktion av och handel med el kommer att vara konkurrensutsatt verksamhet. Nätverksamhet är däremot ett naturligt monopol. För att minska risken för s.k. korssubventionering mellan produktion av och handel med el (elverksamhet) och nätverksamhet bör det ställas krav på att elverksamhet och nätverksamhet bedrivs i skilda företag. Det bör ske genom en lagregel som föreskriver att en juridisk person som bedriver elverksamhet inte får bedriva nätverksamhet i samma juridiska person. Detta gäller även den elverksamhet som bedrivs med stöd av en leveranskoncession (se avsnitt 7). För företag och kommuner som bedriver elverksamhet och nätverksamhet i samma juridiska person innebär detta att en av verksamheterna måste brytas ut och läggas i egen juridisk person. Det ställs dock inte krav på att just nätverksamheten skall läggas i egen juridisk person. Vilken verksamhet som bör brytas ut i egen juridisk person avgörs av den som bedriver verksamheten. Det bör vara möjligt att bedriva andra, helt skilda verksamheter, tillsammans med elverksamhet. Detta är naturligt när det gäller konkurrensutsatt verksamhet som elverksamheten. Det är inte ovanligt att konkurrensutsatta företag har skilda verksamhetsområden inom samma företag. För nätverksamhet är förhållandena annorlunda. Nätverksamhet bör vara underkastad viss reglering för att säkerställa att den bedrivs rationellt och effektivt. Nätverksamhet bör i princip inte blandas med andra verksamheter. Den bör bedrivas som renodlad nätverksamhet så att risken för korssubventionering mellan naturliga monopol och annan verksamhet kan undvikas. Om andra verksamheter bedrivs i samma juridiska person som nätverksamheten måste denna särredovisas. Frågan om särredovisning behandlas i avsnitt 10.3. De nätägare som inte bedriver nätverksamhet i egen juridisk person torde i flertalet fall finna det ändamålsenligt att göra det. Regeringens bedömning är dock att det inte är realistiskt av bl.a. kostnads- och administrativa skäl att nu kräva även en ombildning av samtliga nätverksamheter i landet till när det föreslagna regel-verket föreslås träda i kraft. bör särskilt följa hur redovisningen av nätverksamhet fungerar i de fall där denna bedrivs tillsammans med annan verksamhet. 10.3 Särredovisning av nätverksamhet 10.3.1 Utformningen av särredovisningen Regeringens förslag: All nätverksamhet skall särredovisas. Den som bedriver nätverksamhet och annan verksamhet inom samma rörelse skall ekonomiskt redovisa nätverksamheten som en särskild rörelsegren. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i utredningens förslag eller lämnar det utan invändning. , och är kritiska och anser i huvudsak att det inte är rimligt att en ekonomisk särredo- visning skall vara bunden till koncessionen på det sätt som utredningen föreslår. De anser att det måste vara möjligt att under löpande koncessionstid utan särskilt dispensförfarande sammanföra koncessionsområden till gemensam redovisningsenhet likaväl som att koncessionsområde skall kunna delas i flera redovisningsenheter. Skälen för regeringens förslag: Nätverksamheten utgör ett naturligt monopol. Det är därför viktigt att skapa sådana förutsättningar att nätägaren bedriver nätverksamheten rationellt och effektivt. Tillsynen över nätverksamheten är en viktig myndighetsuppgift. Bl.a. för att skapa förutsättningar för en effektiv tillsyn bör det ställas krav på den som innehar nätkoncession att ekonomiskt redovisa nätverksamheten åtskild från annan verksamhet. Genom en långtgående särredovisning minskas också riskerna för korssubventionering. En viktig uppgift för nätmyndigheten kommer att vara att bedöma skäligheten i nättariffer och övriga villkor för nättjänster. Myndighetens bedömning skall baseras på de faktiska förhållandena i respektive koncessionsområde. I skälig- hetsbedömningen bör hänsyn tas till de intäkter och kostnader som entydigt hör till nätverksamheten i koncessionsområdet. Därför föreslås att nätverksamhet skall redovisas som en särskild rörelsegren och hållas i sär från annan verksamhet som koncessionshavaren bedriver. Detta gäller alla fysiska och juridiska personer, inklusive stat och kommun, som bedriver nätverksamhet. Den nätverksamhet som skall särredovisas kan äga rum i olika organisatoriska former som aktiebolag, ekonomisk förening eller kommunalt verk. Regeringen avser att utfärda föreskrifter om särredovisning av nätverksamhet för område och linje bl.a. avseende enhet för särredovisningen. Nätverksamheten bör, om den inte är koncessionshavarens enda verk-samhet, redovisas som en avgränsad rörelsegren. Detta kommer att innebära långtgående krav på en korrekt fördelning av intäkter och kostnader mellan nätverksamhet och annan verksamhet. En nätägare kan ha både nätkoncessioner för linje och nätkoncessioner för område. Den som har nätkoncession för område bör särredovisa varje sådan koncession för sig. Den som har nätkoncessioner för såväl område som linje kan redovisa linjeverksamheten samlat. Nätägaren bör kunna redovisa för nätmyndigheten hur kostnaderna har beräknats för var och en av linje- koncessionerna. Om flera företag inom en koncern har nätkoncession för linje bör nätverksamheten redovisas separat för varje företag. bör dock om det finns särskilda skäl kunna medge undantag från kraven på separat redovisning av varje nätkoncession för område för sig. Det gäller i de fall där koncessionshavaren har ett antal nätkoncessioner för område som ligger geografiskt nära varandra och för vilka denne inte differentierar tarifferna. Remissinstansernas synpunkter har till största delen beaktats genom den här föreslagna ordningen. Nättariff för område får dock inte konstrueras med utgångspunkt var i området en kund är belägen (se vidare avsnitt 6.3.4). Detta innebär att ett koncessionsområde inte får delas upp i redovisningsområden med skilda tariffer som några remissinstanser har föreslagit. Vidare skall nättarifferna baseras på kostnaderna för den särredovisade nätverksamheten. 10.3.2 Föreskrifter om särredovisningens innehåll Regeringens förslag: Särredovisningen skall ske i enlighet med bestämmelserna i bokföringslagen och 11 kap. aktiebolagslagen. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten skall kunna utfärda föreskrifter om de övriga redovisningskrav som lämpligen bör ställas på nätverksamhet. Regeringen bör kunna före-skriva om undantag från bestämmelserna i bokföringslagen och 11 kap. aktiebolagslagen. förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Utredningens förslag godtas eller lämnas utan invändning av remissinstanserna. Skälen för regeringens förslag: Nätverksamhet kan bedrivas i olika juridiska former. Det är viktigt att särredovisningen bygger på samma grund och förutsättningar oberoende vilken typ av associationform nätverksam-heten bedrivs i. Enhetliga regler bör tillämpas för att skapa möjligheter till bl.a. jäm- förbarhet mellan olika typer av nätverksamhet. Företag som bedriver nätverksamhet bör särredovisa denna i enlighet med be- stämmelserna i bokföringslagen och 11 kap. aktiebolagslagen. Detta skapar en gemensam och enhetlig redovisningsgrund för nätverksamhet som är väl känd och beprövad. redovisar överväganden om de utgångspunkter och redovisningskrav som bör ställas på utformning och innehåll av den ekonomiska särredovisningen. föreslår bl.a. att de fördelningsgrunder och fördelningsnycklar som används för särredovisningen skall dokumenteras och redovisas öppet. Vidare skall enligt utredningsförslaget eventuella koncernbidrag som berör nätverksamheten redovisas i årsredovisningen. Regeringen avser att utfärda föreskrifter om särredovisningen i huvudsak enligt förslag. Regeringen bör vidare bemyndigas att meddela föreskrifter som innebär undantag från bokföringslagens och 11 kap. aktiebolagslagens bestämmelser. Sådana undantag kan bli aktuella då nätverksamheten bedrivs endast som en del av en organisations verksamhet och då nätverksamheten inte bedrivs i aktiebolagsform, t.ex. i ett kommunalt verk eller som en ekonomisk förening. Med stöd av bemyndigandet avser regeringen att bemyndiga nätmyndigheten att i vissa fall kunna ge dispens till enskilda nätverksamheter. bör ha möjlighet att om det finns särskilda skäl ge dispens vad avser ställda redovisningskrav, särskilt efter det att lagen har trätt i kraft. Offentlig insyn, uppföljning och kontroll bör vara naturliga inslag i ett regelssystem för särredovisning av nätverksamhet. Koncessionshavaren bör åläggas att till nätmyndigheten sända in årsredovisning enligt de principer som gäller enligt 11 kap. aktiebolagslagen. De årsredovisningar som koncessionsha- varna avger skall vara offentliga. Koncessionshavaren bör vidare vara skyldig att rapportera andra förhållanden av vikt. Det är en uppgift för nätmyndigheten att ange vilka övriga uppgifter som koncessionshavaren skall redovisa. Det kan t.ex. finnas skäl för myndigheten att, som bas för sin verksamhet, begära in en kopia av anläggningsregistret första gången det har upprättats. För att kunder skall kunna bedöma skäligheten i det pris som faktureras räcker det inte med att tariffer och andra leveransvillkor för nättjänster är offentligt tillgängliga. Priset för nättjänsten måste dessutom klart framgå av den faktura som kunden får av koncessionshavaren eller i samband med elleverans. Regeringen förutsätter att man inom branschen kommer att ta fram riktlinjer för offertgivning och fakturering, så att kunder utan svårighet kan skilja mellan pris för nättjänst och pris för levererad kraft. Dispens från redovisningskrav i vissa fall Dispens i vissa redovisningsfrågor som inte innebär undantag från bok- föringslagens och 11 kap. aktiebolagslagens bestämmelser bör kunna lämnas av nätmyndigheten. Dispens bör lämnas restriktivt och främst avse tidpunkter för och omfattning av redovisningsmaterial samt temporära förenklingar av detsamma. Omfattningen av en sådan dispensgivning får av myndigheten bedömas mot bakgrund av bl.a. att nätverksamhet bedrivs i skilda juridiska och organisatoriska former. Det är troligt att övergången till gemensamma regler för hur nätverksam- heten skall redovisas kan innebära vissa anpassningsproblem i inledningsskedet. Dispensmöjligheten bör främst omfatta nätverksamheter som bedrivs t.ex. i förvaltningsform eller som ekonomisk förening. bör vidare, om det finns särskilda skäl, kunna medge undantag från kraven på separat redovisning av varje nätkoncession för område för sig (se vidare avsnitt 10.3.1). 10.3.3 Revision av nätverksamhet Regeringens förslag: Revisor hos den som bedriver nätverksamhet skall särskilt granska redovisningen av nätverksamheten. Revisorn skall i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om redovisningen av nätverksamheten har upprättats enligt gällande be- stämmelser. Detta intyg skall tillsammans med bl.a. årsredovisningen ges in till nätmyndigheten. Regeringen bör kunna utfärda föreskrifter om revision av nätverksamhet. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Lämnar utredningens förslag utan invändning. Skälen för regeringens förslag: Av de tidigare avsnitten har det framgått att särredovisningen måste göras otvetydig och följa fastställda riktlinjer. Företagens ordinarie revisorer är de som är bäst skickade att kontinuerligt granska att kraven efterlevs. Revisorerna bör åläggas att i ett särskilt intyg som fogas till års- redovisningen aktivt uttala sig om hur redovisningen har upprättas med utgångs- punkt i gällande lagstiftning och andra vägledande bestämmlser. Detta intyg skall tillsammans med övrig information från nätföretaget sändas in till nätmyndigheten. kan med bl.a. detta intyg och årsredovisningar som underlag följa hur kraven på redovisning av nätverksamhet efterlevs. Företagets revisorer skall vidare vid sin granskning ägna särskild uppmärksamhet åt att fördelningsgrunder och fördelningsnycklar för samkostnader är adekvat utformade och använda. Nätverksamhet kan som tidigare nämnts bedrivas av den som inte enligt andra regler har skyldighet att ha auktoriserad eller godkänd revisor, t.ex. en kommun. Regeringen bör därför bemyndigas att kunna utfärda föreskrifter om revision av nätverksamhet. Sådana föreskrifter kan bli aktuella när det bl.a. gäller kompetenskrav för revisor. 10.4 Effektivitets- och prisutveckling i nätverksamhet Regeringens förslag: Vid bedömningen av en nättariffs skälighet skall särskilt beaktas konsumentintresset. Hänsyn skall dessutom tas till krav på en rimlig av- kastning i nätverksamheten. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.