prop · GH03238 · 1994-01-01 00:00:00 — Sammanfattningsvis har bättre intjäning, lägre kreditförluster och rationaliseringar lett till betydande resultatförbättringar . Den samlade rörelseförlusten i bankkoncernerna på 1992 har reducerats kraftigt (exklusive ). Den helt dominerande delen av det senaste årets rörelseförluster kan hänföras till . Ett par banker redovisar vinst. Den mycket starka intjäningsförmågan har grundats på en kombination av gynnsamma externa omständigheter och egna åtgärder i bankerna. I vissa avseenden finns anledning att räkna med en mer normaliserad utveckling . Vinsterna på obligationsportföljen kan t.ex. förutses bli lägre eftersom räntorna inte kan fortsätta falla i samma takt. Räntenettot påverkas negativt av att räntegapet minskar. Möjligheterna till en fortsatt bra intjäning får sammantaget ändå bedömas som goda. Mot bakgrund av en förutsedd fortgående minskning av kreditförlusterna bör därmed flertalet bankkoncerner åter ha förutsättningar att visa positiva rörelseresultat. Detta är givetvis nödvändigt för att långsiktigt kunna upprätthålla en tillräckligt stor kapitalbas i en växande ekonomi. Bankernas kapitalbas är av avgörande betydelse för möjligheterna till finansiering till konkurrenskraftiga villkor och för utlåningskapaciteten. En viss lägsta kapitaltäckning är vidare i enlighet med internationella regler lagstadgad. Kapitalbasen, i princip eget kapital eller det s.k. primära kapitalet samt förlagslån, skall utgöra lägst av placeringarna. Det primära kapitalet får inte sjunka . Placeringarna åsätts olika lagstadgade vikter efter graden av kreditrisk. Kapitaltäckningen i bankkoncernerna försvagades totalt sett 1992, då de stora rörelseförlusterna ledde till att det primära kapitalet minskade. Täckningsgraden sjönk med närmare en procentenhet till (inräknat statens stödinsatser för Nordbanken och samt finansiella försäkring). Den kraftiga deprecieringen av kronan bidrog till en svagare täckningsgrad genom att tillgångar i utländsk valuta kom att stiga omräknat till svenska kronor. Möjligheterna att på egen hand stärka kapitaltäckningen var i stort begränsade till kapitalrationalisering, dvs byte av mer kapitalkrävande placeringar mot mindre kapitalkrävande, eller minskad omslutning genom bl.a. utförsäljning av lånestockar eller andra till- gångar. Utvecklingen visar att bankkoncernerna i viss utsträckning lyckats minska kapitalkravet i kronor räknat genom dylika åtgärder. Omvänt har detta således bidragit till att stärka den faktiska kapitaltäckningsgraden. Möjligheterna till externa kapitaltillskott genom nyemission har i realiteten inte stått till buds under den mest osäkra perioden. I samband med bankernas allt bättre intjäningsförmåga och de stigande kurserna på bankaktier öppnades emellertid den vägen för S-E-Banken och att få in friskt kapital. Även kunde genom bl.a. sina intressegrupper genomföra en lyckad nyemission. Sammantaget tillfördes banksystemet genom nyemissioner i nytt primärt kapital . Kapitaltäckningen uppgick till vid utgången av 1993 och för de större privata affärs- bankerna till . Kapitalsituationen har således stärkts avsevärt, men det bör framhållas att bankernas primärkapital totalt sett alltjämt understiger nettovolymen problemkrediter vilket inte var fallet . Bankkoncernerna och främst moderbankerna har olika affärsinriktning och tyngdpunkter i verksamheten. För de mer internationellt orienterade bankerna är kapitalstyrkan strategisk för synen på bankens stabilitet och för tillträdet till utvecklade marknader. Särskilt storleken av det primära kapitalet synes ha fått ökad betydelse i omvärlden. För inhemska och regionalt verkande banker kan något lägre kapitaltäckning sannolikt bättre accepteras av t.ex. finansiärerna. Allmänt ökar dock kraven internationellt på högre kapitaltäckning vilket hör samman med att inte bara kreditrisker utan även ränte- och andra marknadsrisker bedöms kräva särskild kapitaltäckning. Här kommer inom snar framtid att anpassa sina regler till de regler som kommer att gälla internationellt. I bostadsinstituten, som med ett par undantag ingår i bankkoncernerna, har kreditförlusterna varit måttligare. Priser och värden på bostäder, som är institutens huvudsakliga utlåningssektor, har genomgående fallit mindre än för kommersiella fastigheter. Hushållens disponibla inkomster har också kunnat hållas uppe trots den höga arbetslösheten. Erfarenheter från andra länder visar att kreditförluster för bostadsinstituten eller jämförliga institut ligger i en senare fas än bankernas. Trenden i visar också på större kreditförluster och kan de preliminärt beräknas till . Från att ha legat på en helt försumbar nivå i procent av utlåningen har förlustnivån därmed ökat till närmare en procent. Det finns risk för att förlusterna kvarstår på relativt höga nivåer ytterligare med tanke på de finansiella påfrest- ningarna för vissa kategorier och årgångar av bostäder. Bostadsinstitutens intjäning, kreditförluster och rörelseresultat, miljarder kr. Resultat Kredit- Rörelse- Kredit- före kredit- förluster resultat förluster förluster i % av ut-låningen 1989 3,3 0,018 3,3 0,002 1990 4,6 0,2 4,4 0,03 1991 6,0 1,3 4,7 0,14 1992 8,4 5,9 2,4 0,6 1993 9,2 7,7 1,5 0,8 Generellt har emellertid förlusterna kunnat motverkas av en radikalt bättre intjäningsförmåga . Avgörande härför är att pålägget över upplåningskostnaden ökat kraftigt från under en halv procent till . Mot bakgrund av att instituten måste räkna med fortsatta förluster och även räntebortfall från oreglerade fordringar kan ett högre pålägg komma att bestå . Genom att räntegapet således vidgats har instituten totalt sett kunnat uppvisa ett positivt om än sjunkande rörelseresultat även . Kapitaltäckningen för sektorn som helhet har härigenom kunnat upprätthållas. har även kapitalbasen stärkts av nytt aktiekapital och förlagslån. låg kreditexpansionen i ekonomin på , men har därefter kontinuerligt fallit. minskade den totala lånestocken i kreditinstituten med , motsvarande . Detta beror till helt övervägande del på att bankernas valutautlåning minskat kraftigt. Företagen har reducerat sina lån i utländsk valuta med drygt en tredjedel. Motsvarande minskning har däremot inte skett av utlåningen i kronor. Allmänhetens minskande lånestock beror i allt väsentligt på att kreditefterfrågan varit extremt svag både från företag och hushåll. Det har skett en betydande skuldsanering och hushållens skuldkvot, mätt i relation till inkomst eller tillgångar, har sjunkit till nivåer som är betydligt lägre än . Sannolikt har de radikalt ändrade förutsättningarna för att låna och spara mer långsiktigt sänkt skuldsättningsnivån. Mot bakgrund av den kraftiga skuldsanering som förevarit och osäkerheten om den nu är avslutad, är det svårt att bedöma i vilken utsträckning den pågående konjunkturförstärkningen får genomslag på kreditefterfrågan totalt sett. Utlåning till allmänheten 1987-1993. Anm: Källa . Sista observationen avser . En jämförelse av utlåningsutvecklingen mellan banker, bostadsinstitut och finansbolag har försvårats . Inom koncernerna har bostadsinstitutens problemkrediter i form av lån till kommersiella fastigheter överförts till bankerna bl.a. i syfte att renodla institutens bostadsfinansierande verksamhet. har en ökad omläggning skett från banklån med rörlig ränta till fastförräntade lån i bostadsinstituten. Mellan banker och finansbolag har också skett betydande överföringar av lån. Problemkrediter har lyfts ut i särskilda nybildade finansbolag, i första hand och Retriva. De traditionella finansbolagens verksamhet har också renodlats och krediter lagts över till moderbankerna. I statistiken har finansbolagens sammantagna utlåning blåsts upp till högre nivåer . I realiteten har antalet finansbolag ungefär halverats . Även den sektorfördelade utlåningen är mot bakgrund av bl.a. ovanstående statistikproblem svår att tolka. Några belägg för att de mindre och medelstora företagen totalt sett varit "kreditransonerade" finns inte i tillgänglig statistik. En tydlig tendens har däremot varit att bankutlåningen till hushåll minskat relativt kraftigt medan den ökat något från bostadsinstituten. Ovan konstaterades att både banker och bostadsinstitut vidgat gapet mellan ut- och inlåningsräntorna. Detta kan sannolikt förklaras av att samtliga på grund av kreditförluster haft behov att öka intjäningsförmågan som låneefterfrågan varit extremt svag och konkurrensen från exempelvis utländska kreditgivare varit av liten omfattning. I och med att bankernas finansiella situation nu medger en mer aktiv kreditverksamhet bör också räntegapet minska. Statistiken visar också att en sådan utveckling påbörjats. Marginalen mellan bankernas in- och utlåningsräntor, kvartalsvis Anm: Källa . Statistikomläggning fr.o.m. sista kvartalet 1992 medför att siffrorna inte är fullt jämförbara. Per har ändrade rap- porteringsrutiner höjt utlåningsräntan och därmed marginalen med . Prissättningen kommer sannolikt i ökad utsträckning att differentieras med hänsyn till olika riskfaktorer. Balansen mellan tillgång och efterfrågan på kredit torde dock förbli en central faktor för utvecklingen av räntegapet. Bankerna har ett betydande utrymme för utlåning inom ramen för den lagstadgade miniminivån för kapitaltäckningen. Hur detta utrymme i praktiken utnyttjas beror mycket på hur de bedömer behovet av en god kapitaltäckning samt på möjligheterna att medelst rörelsevinster bygga på kapitalbasen i takt med en ökad utlåning. Otvivelaktigt har emellertid bankerna nu en utlåningskapacitet som bör kunna möta en växande kreditefterfrågan i en konjunkturuppgång. Det gynnsammare läge som uppstått är resultatet av såväl en samhällsekonomisk stabilisering och nedgång i räntenivån som statens åtagande och direkta stödåtgärder. I nästa avsnitt följer en redogörelse för de olika åtgärder som vidtagits. beslut om åtgärder för att stärka det finansiella systemet innebär att staten garanterar att banker och vissa andra kreditinstitut kan fullgöra sina förpliktelser i rätt tid. Garantin innebär ett åtagande att lämna stöd till fortsatt verksamhet i livskraftiga institut, varvid stödet skall förenas med krav på åtgärder från institutens sida, eller att lämna stöd till rekonstruktion eller avveckling i ordnade former av institut som inte förväntas uppnå lönsamhet . Syftet med den statliga garantin är att trygga stabiliteten i betalningssystemet och säkra kreditförsörjningen. inrättades hantera stödet och nämnden övertog därmed den verksamhet som tidigare bedrivits i . Institut som omfattas av det statliga stödet är banker med svensk oktroj och vissa kreditinstitut med statlig anknytning. Stöd utges främst i form av lån, garantier och kapitaltillskott. Stödåtgärderna skall utformas på ett affärsmässigt sätt så att statens långsiktiga kostnader för stödet minimeras. Kostnaderna för stödet skall, i möjligaste mån, återvinnas till staten. Staten skall inte eftersträva att bli ägare till banker eller andra kreditinstitut. Stödsystemet skall kvarstå så länge som det behövs och avvecklas när så kan ske utan att fordringsägarnas intressen riskeras. En avveckling kan bara genomföras efter ett nytt beslut av . övergripande mål är att, när det behövs, genom stödåtgärder verka för att stabiliteten i betalningssystemet garanteras och kreditförsörjningen tryggas. Nämnden skall analysera den finansiella situationen i stödsökande institut och utforma förslag till villkor för stödet samt besluta om stöd. Vidare skall nämnden följa upp de avtal som har träffats. De institut som sökt stöd har genomgått en noggrann granskning som legat till grund för bedömningen av om något stöd har behövts och hur det i så fall skulle utformas. Villkoren för det statliga stödet har utformats så att de institut som sökt stöd inte funnit skäl att begära mer stöd än vad som varit nödvändigt. I vissa fall har instituten förbundit sig att utarbeta planer för och genomföra rationaliseringar av verksamheten. Instituten har även undersökt möjligheterna att förstärka kapitalbasen utan statligt stöd genom exempelvis nyemission och försäljning av delar av verksamheten. Vid rekonstruktionen av några institut har en uppdelning skett så att merparten av de nödlidande engagemangen överförts till av staten helägda bolag. Nedan följer en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits angående de olika stödsökande bankerna. framkom att Första , som ingår i , åsamkats omfattande kreditförluster. Situationen föranledde en statlig garanti på för ett lån avsett att trygga en rekonstruktion av banken (prop. 1991/92:63, bet. 1991/92:NU12, rskr. 1991/92:52). visade sig denna insats vara otillräcklig. Garantin omvandlades till ett statligt lån till den stiftelse som då ägde Första . Lånet löpte räntefritt till utgången av 1995 och därefter med 4 procents ränta. Först efter 1999 kunde lånet sägas upp. Vidare gick staten i borgen för ett lån från till Första och de övriga tio sparbanksstiftelser, vilka uppkommit vid ombildning av sparbank till bankaktiebolag, på sammanlagt jämte räntekostnader på högst . Som säkerhet för lånet och statens borgensåtagande pantsatte stiftelserna av sitt aktieinnehav i (prop. 1991/92:168, bet. 1991/92:NU34, rskr. 1991/92:288). bildades genom en sammanslagning av , de tio regionala dotterbankerna och servicebolagen inom samt . /93 anmälde att den sannolikt skulle behöva statligt stöd, utöver det stöd som redan hade lämnats för att lösa problemen i Första . En formell ansökan inkom . undersökte tillsammans med möjligheten att förstärka kapitalbasen utan ytterligare statligt stöd. meddelade att ansökan om stöd återkallades. I samband därmed offentliggjordes planer på ytterligare kapitalförstärkning genom en nyemission och en börsintroduktion av banken . visade det sig att stiftelserna saknade möjligheter att betala förfallen ränta på lånet från . infriade därför staten genom en del av sitt åtagande genom att betala ränta med . Infriandet finansierades genom en anslagsbelastning på statsbudgeten. Till följd av att stiftelserna inte kunde betala räntan skulle lånet från förfalla till förtida inlösen . Lånet och förfallen ränta skulle då komma att uppgå till sammanlagt . Stiftelserna begärde till följd härav att få omförhandla avtalen. utarbetade tillsammans med stiftelserna ett nytt avtal vilket regeringen godkände . I enlighet med avtalet har genomfört en nyemission på . Stiftelserna har sålt aktier för . Detta belopp skall, så långt det räcker, användas till att i första hand betala statens regressfordran på jämte ränta därpå och i andra hand ränta och delbetalning avseende lånet från . Stiftelserna har vidare enligt avtalet bildat ett aktiebolag till vilket de av stiftelserna pantsatta aktierna i samt låneskulderna överförs. Bolaget skall ta upp ett nytt lån på marknaden som skall användas till att återbetala lånet från . Vidare skall bolaget ta upp ytterligare ett lån på marknaden, uppgående till , som skall användas till att återbetala det räntesubventionerade lånet till staten. Den totala lånesumman på garanteras i sin helhet (inklusive räntor) av staten. Bolaget erlägger garantiavgift till staten. Skillnaden mellan det ursprungliga beloppet på , vad avser det statliga lånet, och den summa som återbetalas utgörs av nuvärdet på den tidigare beviljade räntesubventionen. Genom den föreslagna lånekonstruktionen kommer räntesubventionen att belasta statsbudgeten och inte som en årlig belastning motsvarande uteblivna ränteintäkter under lånets löptid. Det totala statliga åtagandet sjunker således från till . Statens lånebehov minskas från till . Belastningen på statsbudgeten ökar med netto då räntesubventionen görs synlig , som sparbanksstiftelserna betalar statens regressfordran på på grund av infriandet av garantin beträffande ränta på lånet till . tvingades staten som huvudägare till Nordbanken att skjuta till genom en nyemission (prop. 1991/92:21, bet. 1991/92:NU4, rskr. 1991/92:8). visade det sig att detta kapitaltillskott inte var tillräckligt på grund av att problemen var betydligt allvarligare än man befarat. Regeringen bedömde att det var nödvändigt med en rekonstruktion av banken. bemyndigade regeringen att, inom en ram på , omstrukturera banken (prop. 1991/92:153, bet. 1991/92:NU36, rskr. 1991/92:352). Därefter köpte staten ut de övriga aktieägarna för totalt . Den finansiella rekonstruktionen av Nordbanken påbörjades . tillfördes banken i form av aktieägartillskott för att kunna öka reserveringarna för befarade kreditförluster. Nordbanken delades upp, så att merparten av de nödlidande engagemangen överfördes till ett för ändamålet särskilt bildat bolag, , och dess dotterbolag. Därmed kunde banken koncentrera sig på traditionell bankverksamhet medan uppdrag blev att förvärva och avveckla de tillgångar som låg till grund för de nöd- lidande krediterna. förvärvade staten samtliga aktier i för av Nordbanken. Till fördes krediter och andra tillgångar till ett nominellt belopp av . Då Nordbanken i sitt bokslut reserverat för dessa tillgångar kunde köpeskillingen sättas till . Köpet finansierades genom att staten , med stöd av bemyndigandena som beslutade med anledning av prop. 1992/93:135 om åtgärder för att stärka det finansiella systemet, kapitaliserade med som Nordbanken lånade ut till , varav är garanterade av staten. Statens sammanlagda stödinsatser till Nordbanken och uppgår till , varav utbetalningar har skett med . Rekonstruktionen av Nordbanken har fått avsedd effekt. Banken fungerar nu väl och gjorde en vinst på . hade Nordbanken ett eget kapital på . redovisade kreditförluster på . Rörelseresultatet före kreditförluster visade ett underskott på . Den ursprungliga planen för innebär att bolaget avvecklas och att dess egna kapital i stort skall förbrukas det tar för bolaget att avveckla sina tillgångar. Om marknadsutvecklingen blir fortsatt gynnsam finns förutsättningar för att avvecklingen kan genomföras än och med ett bättre ekonomiskt utfall. Avvecklingen av bolagets tillgångar skall ske i flera steg. Först omvandlas krediterna till andra tillgångar genom att tar över de underliggande säkerheterna för lånen. Sedan organiseras innehaven i ett flertal dotterbolag som med tiden kan säljas ut. Naturligtvis kan även enstaka objekt i dotterbolagen säljas ut. har en större del av krediterna omvandlats till andra tillgångar. framkom att , med dess dotterbolag , stod inför betydande förluster som kunde medföra att banken kom på obestånd. Regeringen gjorde en utfästelse att skulle kunna infria sina förpliktelser. Moderbolaget, , som inte omfattades av regeringens utfästelse, försattes i konkurs. tog staten över samtliga aktier i banken från . beslutade regeringen att utfärda en förlusttäckningsgaranti på som en temporär lösning av problem. gav om hur banken skulle redovisa befarade kreditförluster. Direktivet innebär att helårets prognosticerade kreditförluster skall tas upp som faktiska kreditförluster redan i delårsbokslutet. Som en konsekvens av direktivet ökade de redovisade kreditförlusterna i halvårsrapporten mer än vad som förväntats tidigare . Utan ytterligare stödinsatser hade banken redovisat en kapitaltäckningsgrad på per . beslutade därför att utöka garantin med . Regeringen godkände nämndens beslut . beslutade att dela och att huvuddelen av problemengagemang, till ett nominellt värde av högst , skulle överföras till ett förvaltningsbolag, och dess dotterbolag. Syftet med överföringen var bl.a. att underlätta försäljningen av . beslutade om rekonstruktion av och finansiering av . Beslutet innebär för del bl.a. att de utställda förlusttäckningsgarantierna återtas, att banken tillförs ett ovillkorat aktieägartillskott på högst samt att staten förvärvar samtliga aktier i från för . Vad avser innebär beslutet bl.a. att tillförs som ett ovillkorat aktieägartillskott, att tillförs som likvid för nyemitterade aktier i bolaget samt att staten går i borgen för ett av upptaget förlagslån på högst . Det totala åtagandet för /Retriva uppgår, i enlighet med beslut, till , varav har föranlett utbetalningar från staten. Regeringen godkände beslut . Sammanslagning av Nordbanken och beslutade att överlåta till Nordbanken på de villkor som skulle komma att fastställas av nämnden. Nämnden konstaterade i sitt beslut att det efter en omfattande försäljningsprocess endast återstod en anbudsgivare, . Enligt visade de verkställda undersökningarna entydigt att betydande synergieffekter kan utvinnas vid en samordning mellan Nordbanken och inför en privatisering av Nordbanken. Värdet av dessa samordningsvinster överstiger, enligt nämnden, klart vad övriga anbudsgivare varit villiga att betala utöver substansvärde. Regeringen godkände nämndens beslut . Tidpunkten för överlåtelsen av till Nordbanken beslutades till . Då staten äger både Nordbanken och borde det enligt beslut ankomma på Nordbanken att, sedan staten gjort de kapitaltillskott som krävs för att fylla bristen i balansräkning, kapitalisera . Överlåtelsen av aktierna i till Nordbanken kunde härigenom ske genom ett aktieägartillskott utan någon ersättning. garanterar dock gentemot att bankens aktiekapital om är intakt per i samband med att aktierna i tillskjuts Nordbanken. Garantin begränsas till . anmälde S-E-Banken att banken sannolikt skulle vara i behov av statligt stöd. lämnade banken in en formell ansökan om statligt stöd. Efter överläggningar mellan S-E-Banken och meddelade banken att dess kapitalbas skulle stärkas genom en nyemission på . Emissionen blev fulltecknad. Ansökan om statligt stöd återtogs . anmälde /93 att banken var i behov av statligt stöd. har undersökts ingående och dess tillgångar har värderats. stod det klart att banken inte längre förmådde klara kapitaltäckningskravet på . uppgick koncernens kapitaltäckningsgrad till . arbete har varit inriktat mot att i första hand skall stärka sitt kapitalbehov utan statlig medverkan. beslutade att ingå ett avtal om statligt stöd till . Om banken utvecklas på ett gynnsamt sätt och inte behöver utnyttja sin rätt enligt avtalet så skall stödinsatserna kunna avslutas utan att något statligt tillskott av riskkapital har ägt rum. Avtalet förutsatte att banken genomförde en nyemission som tillförde banken . För att möjliggöra den planerade nyemissionen gav staten stöd i form av ett kapitaltäckningsskydd. Avtalet innebär i korthet följande. Banken emitterar konvertibla skuldebrev om sammanlagt till staten. Som betalning för skuldebreven utfärdar staten en revers på samma belopp och löptid till banken. Fordringarna löper med samma ränta och får inte överlåtas. Om banken får sådana kreditförluster att kapitaltäckningen hamnar har banken rätt att begära att så stor del av skuldebreven konverteras till aktier att kapitalet förslår till att täcka förlusterna. Vidare innehåller avtalet bl.a. förutsättningar för att konvertering skall få ske, bestämmelser om de aktier som staten erhåller för det fall konvertering sker, när en eventuell förtida inlösen av skuldebreven får äga rum samt vilken avgift banken skall betala till staten. Avtalen omfattar också vissa krav som staten ställer på banken beträffande vidtagande av vissa åtgärder, informations- och rapporteringsskyldighet m.m. Nyemissionen i genomfördes . Utfallet av emissionen blev att aktier tecknades för . I tabellen nedan görs en sammanfattning av utfallet av de ovan beskrivna statliga stödåtgärderna. Av kolumnen Utbetalt framgår i vilken utsträckning stödet har påverkat statens lånebehov. miljoner kr Totalt Utbetalt Belastat åtagande statsbudgeten garanti 5 500 0 0 räntesubventioner 1 000 1 000 1 000 Totalt 6 500 1 000 1 000 Nordbanken aktieteckning 4 191 4 191 4 191 aktieköp 2 055 2 055 2 055 kapitaltillskott 10 000 10 000 10 000 Totalt 16 246 16 246 16 246 garanti 1 9 850 9 850 9 850 garanti 2 14 150 13 150 13 150 aktieköp 1 000 1 000 0 borgen 10 000 0 0 Totalt 35 000 24 000 23 000 kapitaltillskott 20 000 20 000 20 000 garanti 3 000 0 0 Totalt 23 000 20 000 20 000 Retriva kapitaltillskott 3 800 3 800 0 borgen 3 500 0 0 Totalt 7 300 3 800 0