prop · GH03149 · 1994-01-01 00:00:00 — Definitionen är densamma som gällt enligt förordningen (1963:654) om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit, m.m. Alkoholhaltigt läkemedel behandlas alltså separat i lagen och följer inte reglerna för s.k. alkoholhaltiga preparat annat än där så anges. 5 § 1 mom. Nuvarande hänvisning till förordningsbestämmelserna beträffande alkoholhaltiga läkemedel tas bort. Nuvarande hänvisning till förordningsbestämmelser beträffande försäljning av teknisk sprit från apotek tas bort. Härigenom klargörs att 5 § inte gäller alkoholhaltiga läkemedel samt försäljning av teknisk sprit från apotek, vilket regleras i de nya 5a -5c §§. 5 a § Första stycket. Läkemedel som innehåller mer än 10 viktprocent etylalkohol och teknisk sprit får endast säljas eller lämnas ut från apotek efter ordination eller beställning av läkare, tandläkare eller veterinär. Medlen får dock lämnas ut till annat apotek. Möjlighet till undantag finns dock enligt 5 b § för sådana medel som inte kan antas ge anledning till missbruk i berusningssyfte. får ordination och beställning av teknisk sprit endast avse absolut alkohol och koncentrerad, utspädd eller denaturerad sprit. Detta kan tas upp i föreskrifter. Ordination eller beställning får vidare inte avse annat än utvärtes bruk eller desinfektion av instrument. Beställning får även avse laboratorieändamål i beställarens yrkesutövning. Om det kan antas att spriten skall användas till annat än angivna ändamål får den enligt tredje stycket inte lämnas ut. 5 b § I 5 a § finns bestämmelser om när alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit får lämnas ut från apotek. Dessa bestämmelser behöver inte tillämpas om det inte kan antas att medlen kan ge anledning till missbruk i berusningssyfte. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får i sådana fall meddela erforderliga bestämmelser om utlämnandet. I fråga om andra alkoholhaltiga läkemedel än sådana som avses i 5a § och som kan ge anledning till antagande att de kan användas i berusningssyfte ankommer det på regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, att utfärda föreskrifter om försäljning och användning. I övrigt får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Läkeme- delsverket enligt tredje stycket besluta om ytterligare föreskrifter i fråga om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit om det behövs för att förhindra missbruk. 5 c § Om dragit in eller begränsat läkares eller tandläkares behörighet att förskriva alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit får sådana medel inte lämnas ut på ordination av läkaren eller tandläkaren. Bestämmelser om indragning och begränsning av förskrivningsrätten finns i 9 och 10 §§ lagen om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område. har bestämmelserna om möjlighet att förhindra läkares och tandläkares missbruk av förskrivningsrätten av alkoholhaltiga läkemedel funnits i förordningen (1963:654) om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit, m.m. Bestämmelserna och besluten riktade sig tidigare till apotekspersonalen. I förslaget till lag om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område föreslås att bestämmelserna om begränsning i förskrivningsrätten regleras där och att de istället riktar sig till den förskrivande. Förbudet att lämna ut de aktuella medlen bör dock finnas kvar. Motsvarande skall gälla då dragit in eller begränsat en veterinärs behörighet att förskriva sådana medel. 6 § Försäljning av teknisk sprit från apotek regleras enligt förslaget i 5a - 5c §§. Hänvisningen till bestämmelserna skall till följd härav ändras. 7 § Teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat får inte säljas eller på annat sätt tillhandahållas om det kan antas att de skall användas i berusningssyfte. Det är inte heller tillåtet att hjälpa andra att anskaffa sådana medel om det kan antas att de skall användas i berusningssyfte. Detsamma bör gälla i fråga om alkoholhaltiga läkemedel. Paragrafen har också jämkats 9 a § Paragrafen innehåller straffbestämmelser för den som lämnar ut alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit från apotek i strid med bestämmelserna i 5a § första eller tredje stycket. En straffbestämmelse finns även för det fall att någon bryter mot förbudet i 5c § att från apotek lämna ut alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit på ordination av läkare, tandläkare eller veterinär vars förskrivningsrätt dragits in eller begränsats av resp. . Motsvarande bestämmelse har tidigare funnits i förordningen (1963:654) om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit, m.m. Paragrafens utformning innebär att det krävs att brottet gjorts uppsåtligen för att straffansvar skall kunna utkrävas. 10 a § Paragrafen innehåller bestämmelser om straff för den som gör alkoholhaltigt läkemedel icke avsett för invärtes bruk användbart för förtäring. 13 § Bestämmelser om förverkande av läkemedel varmed vidtagits åtgärd som avses i 10a § och tillhörande emballage samt använda redskap finns i ett nytt andra stycke. Motsvarande bestämmelser har tidigare funnits i förordningen (1963:654) om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemdel och teknisk sprit, m.m. I övrigt har endast redaktionella och språkliga ändringar gjorts. 11.5 Förslag till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 2 a § Bestämmelserna om tysnadsplikt inom den enskilda hälso- och sjukvården föreslås införas i lagen om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården. Till följd härav skall hänvisningen till bestämmelserna ändras. 11.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. 3 § I paragrafen finns en erinran om att bestämmelser om återkallelse av legitimation och om meddelande av ny legitimation efter återkallelse finns i tillsynslagen. Till följd av att tillsynslagen föreslås upphävas och bestämmelserna införas i lagen om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område skall hänvisningen i paragrafen ändras. 11.7 Förslag till lag om ändring i patientjournallagen (1985:562) 6 § I paragrafen föreskrivs att en journalhandling inte får utplånas eller göras oläslig i annat fall än som avses i 13 §. I 17 § ges bestämmelser om när en journalhandling får förstöras. Sistnämnda paragraf benämndes tidigare 13 §. Till följd av den ändring av paragrafbenämningen som gjordes genom SFS 1992:459 skall hänvisningen i paragrafen ändras. 16 § I paragrafen hänvisas till bestämmelserna om tystnadsplikt inom den enskilda hälso- och sjukvården. De bestämmelser som avses, föreslås införas i den nya lagen om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården. Till följd härav skall hänvisningen i paragrafen ändras. 11.8 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 16 kap. 1 § I paragrafen hänvisas till bestämmelserna om tystnadsplikt inom den enskilda hälso- och sjukvården. De bestämmelser som hänvisningen gäller föreslås införas i den nya lagen om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården. Till följd härav skall hänvisningen i paragrafen ändras. Bilaga 1 Sammanfattning av tillsynsutredningens betänkande (SOU 1991:63) I enlighet med de för tillsynsutredningen utfärdade direktiven (Dir. 1987:21 och 1989:17) har utredningsarbetet avsett tre huvudsakliga ämnesområden nämligen 1) omfattningen av det med lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (den s.k. tillsynslagen) förenade tillämpningsområdet, 2) tillsynsfunktioner särskilt rörande den enskilda hälso- och sjukvårdsverksamheten och 3) behovet av förändringar avseende dels hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (), dess organisation och rutiner och dels vissa bestämmelser i tillsynslagen. Omfattningen av tillsynslagens tillämpningsområde Inom detta ämnesområde har utredningen haft att överväga dels den principiella frågan om i vilken utsträckning hälso- och sjukvårdspersonalen i sin yrkesutövning bör omfattas av tillsynslagens bestämmelser och dels vilka yrkesgrupper som bör hänföras till denna personal. I praxis har enligt en åsiktsriktning gjorts gällande att tillsyns- lagens bestämmelser är tillämpliga på hälso- och sjukvårdspersonalen i all dess yrkesutövning. Enligt andras mening är lagen tillämplig endast då personalen utövar sitt yrke i den individinriktade vården av patienter. anser att frågan om när tillsynslagen skall vara tillämplig i det enskilda fallet bör stå i överensstämmelse med lagens syfte, nämligen att befrämja kvaliteten i allt vad som åligger hälso- och sjukvårdspersonalen i hälso- och sjukvården med tonvikt på patienternas trygghet och säkerhet i vården. Detta område för yrkesutövningen är emellertid så omfattande, att det är nödvändigt att i lagtexten ange vilka arbetsuppgifter eller snarare uppgiftsområden för hälso- och sjukvårdspersonalen som avses. - föreslår att det i tillsynslagen införs en ny 1 §, i vilken anges att lagen gäller tillsynen över hälso- och sjukvårdspersonal i dess yrkesutövning inom hälso- och sjukvården 1. vid undersökning, vård och behandling av patienter, 2. vid omhändertagande och undersökning av avlidna, 3. vid bemötande av närstående till patienter eller avlidna i fall när närstående genom bestämmelse i lag eller förordning är patientens eller den avlidnes ställföreträdare eller på något annat sätt har en liknande ställning samt 4. vid forskning. Endast när den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen utövar sitt yrke inom något av dessa uppgiftsområden omfattas han av tillsynslagens bestämmelser. I kapitel 9 preciserar utredningen innebörden av vart och ett av dessa uppgiftsområden. Den föreslagna 1 §:ns första punkt avser principiellt alla traditionella hälso- och sjukvårdsuppgifter, som fullgörs direkt eller indirekt i förhållande till patienterna, utfärdande av intyg och utlåtanden samt vissa administrativa uppgifter av betydelse för hälso- och sjukvårdens kvalitet och patienternas säkerhet och trygghet i vården. Med patient bör enligt utredningen förstås varje enskild person i varje kontakt som denne har med hälso- och sjukvården i frågor som berör hans eget hälsotillstånd. Det innebär att den enskilde blir att anse som patient oberoende av i vilken situation kontakten etableras. Paragrafens andra punkt innebär en utvidgning av lagens tillämpningsområde. Redan nu omhändertags avlidna inom hälso- och sjukvården. I det sammanhanget utför hälso- och sjukvårdspersonal t.ex. de sedvanliga omedelbara åtgärderna i samband med att ett dödsfall inträffat på ett sjukhus. Med undersökning av avlidna avses sådana undersökningar som utförs både vid sjukvårdsinrättningarnas patologiska enheter som inom rättsmedicinalväsendet. Utredningen anser att hälso- och sjukvårdspersonalens disciplinansvar enligt tillsynslagen också bör omfatta bemötandet av närstående till patienter och avlidna. Enligt utredningens mening bör emellertid endast sådana fall, som avser personalens handlande gentemot närstående med ställning av ställföreträdare för en patient eller avliden, kunna föras till prövning i . Paragrafens tredje punkt avser detta bemötande. Också patienter, som deltar som försökspersoner i medicinska forsk- ningsprojekt, måste därvid vara tillförsäkrade en så säker och riskfri vård och behandling som möjligt. För den skull bör hälso- och sjukvårdspersonalens handlande vid utförande av kliniska uppgifter i den medicinska forskningen omfattas av tillsynslagen. I konsekvens med utredningens definition av begreppet patient blir också friska personer, som deltar som försökspersoner i forskningsprojekten, att anse som patienter. - Vad beträffar den formella avgränsningen av begreppet hälso- och sjukvårdspersonal föreslår tillsynsutredningen i huvudsak ingen förändring av den princip som ligger till grund för bestämmelserna i nuvarande 1 § tillsynslagen, dvs. att anknytningen till en viss arbetsplats, t.ex. en allmän eller enskild sjukvårdsinrättning, är det primära för avgörande av huruvida någon tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen eller ej. Utredningen gör emellertid ett avsteg från denna princip genom att föreslå att alla som har legitimation för yrke inom hälso- och sjukvården tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen. I vissa myndigheter, organisationer och verksamheter med annat huvudsakligt syfte än att bedriva hälso- och sjukvård finns bland personalen också de som är vårdutbildade. För att utröna om tillsynslagen bör omfatta även dessa personalgrupper har tillsynsutredningen analyserat arbetsuppgifter och övriga förutsättningar för yrkesutövningen för 1. vårdutbildade administratörer vid myndigheter och allmänna försäkringskassor, 2. läkare vid privata försäkringsbolag, 3. personal inom företagshälsovården, 4. personal inom rättsmedicin, rättspsykiatri och rättskemi, 5. personal vid vissa fristående laboratorier inkl. tandtekniska laboratorier, 6. personalen inom , 7. personalen inom verksamheten med särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda, 8. personal inom det allmänna hälsoskyddet samt 9. personal inom smittskyddsverksamheten. - föreslår att dessa yrkesutövare i sin yrkesverksamhet hos ifrågavarande myndigheter, organisationer och verksamheter skall omfattas av bestämmelserna i tillsynslagen endast då de fullgör uppgifter inom området Statlig tillsyn över allmän och enskild hälso- och sjukvårdsverksamhet m.m. Under denna rubrik behandlar tillsynsutredningen frågor som rör olika statliga myndigheters, främst , funktioner i tillsynen över verksamheterna med hälso- och sjukvård m.m. I statens tillsyn över hälso- och sjukvården skiljer man mellan två olika typer av tillsyn, individtillsyn och verksamhetstillsyn. Individtillsynen avser bevakningen av hur den enskilde yrkesutövaren fullgör sina arbetsuppgifter i hälso- och sjukvården. Frågorna härom regleras i tillsynslagen. Verksamhetstillsynen avser verksamheten som sådan, dvs. om vederbörande huvudman organiserar och bedriver sin hälso- och sjukvårdsverksamhet i överensstämmelse med gällande lagstiftning på området, att tillräckligt med personal finns för verksamhetens bedrivande, att erforderlig medicinteknisk utrustning finns m.m. Bestämmelser om denna form av tillsyn finns i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL) med avseende på den allmänna öppna och slutna hälso- och sjuk- vården, i stadgan (1970:88) om enskilda vårdhem m.m. (vårdhemsstadgan) beträffande enskild sluten vård och i tandvårdslagen (1985:125) rörande folktandvården. Intill utövade - med några smärre undantag - tillsynen på hälso- och sjukvårdsområdet. Fr.o.m. denna dag förändrades styrelsens förutsättningar för tillsynsverksamheten, eftersom den dittillsvarande läkemedelsavdelningen då bröts ut ur styrelsens organisation och ombildades till den nya självständiga myndigheten . upphörde att vara chefsmyndighet för statens rättskemiska laboratorium och rättsmedicinska stationer. Dessa verksamheter fördes till det nybildade rättsmedicinalverket. Fr.o.m. förs även den rätts- psykiatriska undersökningsverksamheten från till rätts- medicinalverket. är enligt sin instruktion, förordning (1990:434), central förvaltningsmyndighet för kontroll och tillsyn av läkemedel och vissa andra produkter, som med hänsyn till egenskaper och användning står läkemedel nära. Enligt föreskrift i förordningen skall lämna stöd till tillsynsverksamhet. har uppfattat att rättsmedicinalverket skall ha tillsynen över verksamheterna rättsmedicin, rättskemi, rättsserologi och den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten. Utredningen har inte funnit anledning att föreslå några ändringar i vad avser de båda nya myndigheternas tillsynsuppgifter. Det innebär enligt tillsynsutredningens mening bl.a. att den personal, som utövar yrke inom de båda myndigheternas ansvarsområden och därvid - i enlighet med utredningens förslag - räknas till hälso- och sjukvårdspersonalen, skall stå under tillsyn. I konsekvens med tillsynsutredningens uppfattning att även hälso- och sjukvårdspersonal inom och rättsmedicinalverkets ansvarsområden i denna sin yrkesutövning bör stå under tillsyn, anser utredningen att rätten att göra anmälan till i ansvars- och behörighetsfrågor rörande denna personal bör tillkomma i samma utsträckning som beträffande hälso- och sjukvårdspersonalen i övrigt. och rättsmedicinalverket bör således inte tillerkännas självständig anmälningsrätt i förhållande till . Med hänsyn till att , och är självständiga myndigheter är de i enlighet med sekretesslagens bestämmelser förhindrade att utbyta sekretesskyddad information. Det finns inte någon sådan föreskrift i lag eller förordning om ömsesidig uppgiftsskyldighet, som medför att de tre myndigheterna i enlighet med bestämmelserna i 14 kap. 1 § sekretesslagen kan utbyta uppgifter med varandra utan hinder av sekretess. - Med beaktande av att hälso- och sjukvårdsområdet är ett för , och rättsmedicinalverket delvis gemensamt ansvarsområde och då var och en av dem kan äga tillgång till sekretessskyddade uppgifter, som någon av de andra två myndigheterna har behov av för sin tillsynsverksamhet, föreslår tillsynsutredningen att det i tillsynslagen införs en bestämmelse om att , och skall vara skyldiga att, när det begärs, lämna varanda de uppgifter, som var och en av dem behöver för sin tillsyn på hälso- och sjukvårdens område (se avsnitt 11.2.5). - För att kunna fullgöra sina uppgifter avseende kontroll och tillsyn över förskrivning och förbrukning av läkemedel och för att kunna följa verksamheten med klinisk prövning av läkemedel är beroende av att få tillgång till uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess. föreslår därför att det i den läkemedelslag, som är under utarbetande, införs en regel, som innebär skyldighet för hälso- och sjukvårdspersonalen att till överlämna i hälso- och sjukvården befintliga sekretesskyddade uppgifter, som verket behöver för att kunna fullgöra sina uppgifter avseende förskrivning och förbrukning av läkemedel och klinisk prövning av läkemedel (se avsnitt 11.2.5). I avsnitt 11.2.6. diskuterar tillsynsutredningen frågan om åtgärder mot det mycket allvarliga problemet med patienters missbruk av narkotika och alkoholhaltiga läkemedel. Mycket har gjorts och görs alltjämt från inte minst samhällets sida för att hjälpa missbrukare att bli av med sitt missbruk. Flera åtgärdsprogram har emellertid inte kunnat fullföljas, därför att sekretessbestämmelser hindrat det utbyte av information, t.ex. mellan olika vårdmyndigheter, som är en förutsättning för att i det enskilda fallet kunna ge missbrukaren erforderligt stöd och hjälp. har emellertid fattat beslut om sådan ändring i sekretesslagen (se lagen i dess lydelse enligt lag 1991:426) att det i fortsättningen blir möjligt för myndigheter inom hälso- och sjukvården och att till varandra och utan hinder av sekretess lämna ut uppgifter bl.a. beträffande enskilda, som inte fyllt eller som fortgående missbrukar alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel, och avseende missbrukande kvinnor som väntar barn. Dessa lättnader i sekretessen berör dock inte den i detta sammanhang mycket viktiga information, som kan finnas på apotek. Med tillgång till de uppgifter, som finns där måste möjligheterna förbättras exempelvis då det gäller att ge hjälp till missbrukare, som vänder sig till flera läkare och som från var och en av dem erhåller recept på normala doser av sådana läkemedel som det här är fråga om. - I uteslutande det syftet att hjälpa människor med ett fortgående eller begynnande missbruk av narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel föreslår tillsynsutredningen att det i tillsynslagen införs en bestämmelse, enligt vilken apotekspersonalen åläggs skyldighet att till utlämna på apotek befintliga uppgifter om förskrivning av sådana läkemedel som det här är fråga om, då det finns grundad anledning anta att styrelsen bör ingripa mot sådan förskrivning för att avhjälpa ett fortgående missbruk eller förhindra att ett sådant missbruk utvecklas. I 12 kapitlet diskuterar tillsynsutredningen frågan om tillsynregeln i nuvarande 18 § HSL bör avse all hälso- och sjukvårdsverksamhet. Enligt bestämmelserna i denna paragraf har verksamhetstillsyn över den hälso- och sjukvård som bedrivs av landstingskommunerna och kommunerna utanför landsting. Fr.o.m. kommer bestämmelserna i denna paragraf, som då får beteckningen 27 §, att omfatta all hälso- och sjukvård. Vad beträffar övrig hälso- och sjukvård har verksamhetstillsyn enligt 16 § tandvårdslagen över folktandvården och enligt 3 § vårdhemsstadgan över de enskilda vårdhemmen. Den medicinska tillsynen på länsregional nivå över de enskilda vårdhemmen utövas emellertid av länsstyrelserna. Utredningen konstaterar att av enskild bedriven öppen hälso- och sjukvård och tandvård inte omfattas av statlig verksamhetstillsyn. Vad beträffar frågan om länsstyrelsernas medicinska tillsyn över de enskilda vårdhemmen noterar tillsynsutredningen att denna tillsynsuppgift hänger samman med länsstyrelsernas befogenhet att meddela - och i förekommande fall återkalla - sådant tillstånd som krävs för att driva sådant hem. Det skall också noteras att ifrågavarande tillsynsuppgift tidigare, innan länsläkarorganisationen upplöstes, ålåg genom de dåvarande länsläkarna. har erfarit att länsstyrelsernas resurser för handläggning av sådana ärenden, som kräver medicinska bedömningar, numera är så knappa, att länsstyrelserna måste anlita konsultläkare härför. kommer medicinsk expertis att finnas fast knuten till den regionala tillsynsorganisation inom , som är under uppbyggnad. - föreslår att länsstyrelsernas medicinska tillsyn över de enskilda vårdhemmen skall upphöra. Denna tillsyn kommer därmed att åligga enbart . Enligt utredningens mening bör länsstyrelserna däremot ha kvar sina uppgifter i tillståndsfrågorna. Det avgörande skälet härför är att det i samband med tillståndsgivningen inte bara är medicinska synpunkter som måste beaktas utan också frågor om brandskydd, miljö- och hälsoskydd och byggverksamhet. Att såsom länsstyrelserna ha nära tillgång till sådana experter och organ, som har kännedom om de lokala förhållandena, är utan tvivel en stor fördel vid handläggningen av tillståndsärendena. I sådana sammanhang måste emellertid också medicinska synpunkter vägas in. För dessa bör svara. - För den skull föreslår tillsynsutredningen att det skall åligga läns- styrelserna att inhämta yttrande från innan beslut fattas i det enskilda ärendet om meddelande eller återkallande av tillstånd att driva enskilt vårdhem. betonar i detta sammanhang att utredningens förslag beträffande ändringar i vårdhemsstadgan får ses som provisoriska lösningar i avvaktan på en genomgripande översyn av denna stadga. Utredningen har uppmärksammat den pågående utvecklingen inom den enskilt bedrivna hälso- och sjukvårdsverksamheten, som innebär att man i såväl öppen som sluten vård med mycket modern och avancerad utrustning behandlar även komplicerade sjukdomar och skador. Vid vissa enskilda vårdhem, som egentligen borde benämnas enskilda sjukhus, bedrivs en specialistvård som kvalitetsmässigt och annorledes ligger i nivå med motsvarande vård, som meddelas på allmänna sjukhus. Inom den enskilda öppna vården kan iakttas inte bara en ökad specialisering utan också skapandet av större enheter med specialistkompetenta läkare inom olika medicinska specialiteter och med tillgång till gemensamma laboratorieresurser. Härtill kommer att också andra vårdutbildade än läkare och tandläkare bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet i egna mottagningar. Såvitt tillsynsutredningen förstår ökar denna utveckling kraven på statlig tillsyn inte minst med avseende på verksamheten som sådan. Sådana krav kan inte med samma styrka resas mot den enskilt bedrivna tandvården, som alltjämt i huvudsak bedrivs i mindre enheter. - Mot bakgrund av denna utveckling föreslår tillsynsutredningen att tillsynsregeln i HSL utvidgas till att omfatta också all enskilt bedriven öppen och sluten hälso- och sjukvård. I detta sammanhang noterar tillsynsutredningen också den utveckling som i praktiken innebär en integrering mellan allmän och enskild hälso-och sjukvård.