prop · GH03140 · 1994-01-01 00:00:00 — Den största tillväxten hade och med (se tabell 14 i bilaga 1:1 samt figur 14 i bilaga 1:3). Ser man till sektorns utveckling inom ovannämnda 111 lokala arbetsmarknader kan noteras att sysselsättningen minskat i 20 av dessa medan den ökat inom de övriga . De största minskningarna relativt sett har i nämnd ordning skett i , , , , , , , , , , och lokala arbetsmarknader. Minskningen inom den offentliga sektorn bland dessa har varierat mellan och (se figur 15 i bilaga 1:3). Bland den stora grupp arbetsmarknader som haft en tillväxt av sektorns sysselsättning har denna i nämnd ordning varit störst i , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och lokala arbetsmarknader. Bland dessa har ökningen varierat mellan och . Länsstyrelsernas prognoser för sysselsättningen inom den offentliga sektorn innebär en mycket svag minskning . I sex av de åtta riksområdena betyder prognoserna en förhållandevis klar sysselsättningsminskning. I väntas en mindre nedgång medan prognosen för innebär en tillväxt med omkring en halv procent (se tabell 15). Ser man till prognoserna för sektorn i enskilda län kan konstateras att sysselsättningen väntas minska i 20 av dessa och då mest i , och . I dessa län uppgår minskningen till omkring en och en halv procent . , och väntas få den mest gynnsamma utvecklingen med en årlig tillväxt av antalet sysselsatta med närmare en halv procent (se tabell 14 i bilaga 1:1). En faktor som har stor betydelse för att näringslivets utveckling i olika delar av landet är arbetskraftens kompetens och utbildningsnivå. För att belysa vissa regionala skillnader som föreligger mellan länen vad gäller utbildningsnivå redovisas i tabell 15 i bilaga 1:1 hur andelarna av befolkningen i resp. län som har gymnasial- eller eftergymnasial utbildning av olika längd eller forskarutbildning. Som framgår av denna tabell är andelen som endast har högst 2-årig gymnasial utbildning i skogslänen medan den i storstadslänen resp. gruppen övriga län är resp . När det gäller gymnasial utbildning längre än har storstadslänen med en andel på en något högre andel än skogslänen och gruppen övriga län som har ungefär samma andel. Ser man till den del av befolkningen som har eftergymnasial utbildning som är kortare än så har storstadslänen och skogslänen en något högre andel än övriga län. Beträffande eftergymnasial utbildning som är uppvisar däremot storstadslänen en klart högre andel än de båda övriga grupperna av län som båda har en andel på . När det gäller skillnaderna mellan enskilda län beträffande denna utbildning så har , samt Göteborgs- och län de högsta andelarna och den lägsta . Den del av befolkningen som har genomgått forskarutbildning är närmast av marginell betydelse rent andelsmässigt och det är endast i län med universitet dvs. , , , och samt där andelen når av befolkningen inom . var sysselsättningsgraden dvs. antalet förvärvsarbetande av befolkningen inom i hela landet ,vilket kan jämföras med en andel på . Sysselsättningsgraden har således sjunkit påtagligt . Minskningen beror främst på att männens sysselsättningsgrad minskat med medan den för kvinnor endast sjunkit med omkring en halv procentenhet. Enligt SCB:s arbetskraftsundersökningar för och 1993 har sysselsättningsgraden fortsatt att minska för med , vilket innebär att en förhållandevis dramatisk minskning av sysselsättningsgraden skett . Samma undersökningar visar att männens sysselsättningsgrad minskat med och kvinnornas med . har således även kvinnornas sysselsättningsgrad minskat dramatiskt, vilket till stor del förklaras av nedskärningar inom den offentliga sektorn där andelen förvärvsarbetande kvinnor är mycket hög. På regional och lokal nivå saknas tyvärr en heltäckande aktuell och tillförlitlig statistik över sysselsättningsgraden varför den regionala redovisning som görs här måste begränsas till perioden t.o.m. . Ser man till sysselsättningsgraden i de åtta landsdelar som riksområdena representerar kan bl.a. konstateras att hade högst sysselsättningsgrad och lägst . Skillnaderna blir dock väsentligt större, som framgår av tabell 00, om man ser på sysselsättningsgraderna inom olika stödområden. Inom stödområde 1 var sysselsättningsgraden detta år och inom stödområde 2 medan den utanför dessa områden var . Skillnaderna i sysselsättningsgrad blir givetvis ännu större på lägre regionala nivåer (se tabell 16). Bland länen varierade sysselsättningsgraden från i till i . Det skiljde således mellan dessa båda län (se tabell 16 i bilaga 1:1 samt figur 16 i bilaga 1:3). Ser man på sysselsättningsgraden i ovannämnda 111 lokala arbetsmarknader kan bl.a. konstateras att denna varierade från i lokala arbetsmarknad till i lokala arbetsmarknad. Sysselsättningsgraden i låg hela sjutton procentenheter under riksgenomsnittet detta år (se figur 17 i bilaga 1:3). När det gäller sysselsättningsgraden i enskilda kommuner hänvisas till tabell 4 i bilaga 1:2 samt till figur 18 i bilaga 1:3. 5.2 Sysselsättningsgraden bland män Som tidigare konstaterats har männens sysselsättningsgrad sjunkit förhållandevis mycket . Minskningen av antalet arbetstillfällen inom byggnads- och tillverkningsindustrin har i särskilt hög grad drabbat männen. Som framgår av tabell 16 så uppgick männens sysselsättningsgrad inom till i stödområde 1 och till i stödområde 2 medan andelen var utanför dessa båda stödområden (se tabell 17). Bland män inom var sysselsättningsgraden något högre än för och här kan noteras att stödområde 2 nästan hade samma andel sysselsatta yngre män som området utanför stödområde 1 och 2. De äldre männen inom främst stödområden 1 har således en väsentligt sämre situation än de yngre. Sysselsättningsgraden bland dessa i stödområde 1 låg lägre än bland äldre män utanför stödområdena. Bland länen varierade sysselsättningsgraden bland män, , mellan i och i . Det skillde således mellan dessa båda län (se tabell 16 i bilaga 1:1). 5.3 Sysselsättningsgraden bland kvinnor Enligt arbetskraftsundersökningarna har kvinnornas sysselsättningsgrader sjunkit förhållandevis mycket . I detta fall är det såväl nedskärningar inom den offentliga sektorn som effekter av lågkonjunkturen inom olika branscher som förorsakat minskningen. Av tabell 16 framgår att kvinnornas sysselsättningsgrad inom inom stödområde 1 resp. 2 låg fyra resp. lägre än vad den gjorde i området utanför stödområde 1 och 1991. Kvinnornas sysselsättningsgrad inom stödområde 1 låg drygt en procentenhet högre än vad den gjorde för männen. Bland yngre kvinnor inom ligger sysselsättningsgraden inom stödområdena inte särskilt mycket lägre än vad den gör utanför dessa områden. Dessutom ligger de yngre kvinnornas sysselsättningsgrad högre än vad den gör för männen inom såväl stödområde 1 som 2. Detta torde främst bero på detta områdes låga industrialiseringsgrad och förhållandevis väl utbyggda offentliga sektor (se tabell 17). De äldre kvinnorna inom stödområdena har liksom de äldre männen en väsentligt sämre sysselsättningssituation än de yngre. Inom såväl stödområde 1 som 2 var de äldre kvinnornas sysselsättningsgrad lägre än i området utanför dessa stödområden (se tabell 18). Bland länen varierade sysselsättningsgraden bland kvinnor, , mellan i och i . Det skillde således mellan dessa båda län (se tabell 16 i bilaga 1:1). Länsstyrelsernas prognoser innebär för sysselsättningsgraden fram en minskning för båda könen inom med till . För männen inom denna åldersgrupp förutses en minskning från till och för kvinnorna en minskning från till (se tabell 16). Regionalt sett innebär länsstyrelsernas prognoser att sysselsättningsgraden kommer att ha minskat för båda könen inom i samtliga riksområden med undantag för där denna väntas ligga kvar nivå på . Den lägsta sysselsättningsgraden kommer enligt dessa prognoser att finnas i , vilket är under den nivå som prognosticerats för landet som helhet (se tabell 16). För stödområdenas del innebär prognoserna att sysselsättningsgraden kommer att minska med till i stödområde 1 medan stödområde 2 väntas få en minskning med omkring en procentenhet till . Utanför stödområdena väntas minskningen bli (se tabell 16). När det gäller prognoserna för enskilda län hänvisas till tabell 16 i bilaga 1:1. 6 Arbetsmarknadssituationen - arbetslöshet och åtgärder har inneburit en dramatisk försämring av arbetsmark- nadssituationen i de flesta delar av landet. uppgick den öppna arbetslösheten enligt AMS till ca 460 000 personer eller av befolkningen inom och de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna omfattade ca 118 000 personer eller . Som jämförelse kan nämnas att den öppna arbetslösheten resp uppgick till resp. . Av tabell 19 framgår bl.a. hur den öppna arbetslösheten och de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna varierade inom olika riks- och stödområden . Som framgår av tabellen avvek inte arbetslöshetsnivån eller andelen personer i åtgärder särskilt mycket från riksgenomsnittet inom de olika riksområdena. Mellersta avvek mest åt det negativa hållet med en sammanlagd nivå på öppet arbetslösa och personer i åtgärder som låg över riksgenomsnittet på . avvek ungefär lika mycket från detta riksgenomsnitt åt det positiva hållet. Jämfört med har den öppna arbetslösheten nästan tredubblats i samtliga riksområden. Ser man till den sammanlagda nivån inom stödområdena så låg denna över riksgenomsnittet på . Inom stödområde 2 låg motsvarande nivå högre än riksgenomsnittet. Nivån i området utanför dessa båda stödområden låg strax under detta genomsnitt (se tabell 19). Av tabell 17 i bilaga 1:1 och figur 26 och 27 i bilaga 1:3 framgår bl.a. hur den öppna arbetslösheten och åtgärderna varierade mellan länen . När det gäller den öppna arbetslösheten avvek inte länens nivåer särskilt mycket från riksgenomsnittet på . Mest avvek med en arbetslöshet på . När det gäller den sammanlagda nivån är avvikelserna från riksgenomsnittet på inte heller särskilt stora. Mest avvek även här med en högre nivå. Jämfört med har den öppna arbetslösheten nästan tredubblats i flertalet län. Skillnaderna i arbetslöshetsnivåer och åtgärder blir dock väsentligt större om man ser på dessa på kommunnivå. Den högsta öppna arbetslösheten hade av befolkningen inom och den lägsta . Om man till den öppna arbetslösheten även lägger de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna så hade även den högsta sammanlagda nivån och den lägsta (se tabell 5 i bilaga 1:2 samt figur 26 och 28 i bilaga 1:3). 6.1 Arbetslösheten bland män och kvinnor inom vissa åldersgrupper Som framgår av tabell 20 var männens arbetslöshetsnivåer högre än kvinnornas i samtliga riksområden . Detta gäller även bland yngre och äldre personer. Den högsta öppna arbetslösheten bland männen hade Bergslagen med medan kvinnorna hade högst arbetslöshet i . Den lägsta arbetslösheten bland män resp. kvinnor hade län med omkring åtta resp. . Inom stödområdena är skillnaderna mellan männens och kvinnornas arbetslöshetsnivåer ännu större. I stödområde 1 var denna skillnad och i stödområde 2 omkring tre och en halv procentenhet. Utanför stödområdena var skillnaden . För båda könen gäller att arbetslösheten är väsentligt högre bland yngre än bland äldre personer. Arbetslösheten bland yngre män var , vilket kan jämföras med arbetslöshet på bland äldre män. Motsvarande nivåer bland kvinnor var resp. . Arbetslösheten bland yngre män var högst i riksområdet Bergslagen med och lägst i med . Övriga sex riksområden hade en arbetslöshet på eller högre. Bland yngre kvinnor var arbetslösheten högst i Bergslagen med och lägst i med . Inom de övriga riksområdena varierade de yngre kvinnornas arbetslöshet mellan . Arbetslösheten bland de yngre männen och kvinnorna inom stödområde 1 uppgick till resp. . Motsvarande nivåer inom stödområde 2 var resp. . Utanför stödområdena var dessa nivåer resp. . Bland äldre män och kvinnor var arbetslösheten genomgående väsentligt lägre och varierade inte heller lika mycket mellan riks- och stödområden. Pendlingen, dvs. antalet förvärvsarbetande som har sin arbetsplats i annan kommun än där bostaden finns, ökade väsentligt . Pendlingen över kommungräns har ökat från ca 960 000 till ca 1 065 000 personer eller med . Pendlingen över länsgräns har ökat från ca 220 000 till ca 260 000 personer eller med . Pendlingen över kommungräns men ej länsgräns har ökat från ca 740 000 till ca 800 000 personer eller med . Ökningen ägde i huvudsak rum fram . Även om pendlingen ökat varierar dess betydelse mycket mellan olika delar av landet. Störst betydelse har pendlingen i mer tätbefolkade områden där kommunernas yta är förhållandevis liten. I mer glest befolkade delar som t.ex. inre med ytstora kommuner är pendlingen av väsentligt mindre omfattning. Detta hindrar dock inte att pendlingen över förhållandevis långa avstånd inom dessa mer glest befolkade delar ofta kan vara enda sättet att finna sysselsättning för den som inte kan eller vill flytta. De områden som tidigare hade stora inpendlingsöverskott har fått dessa förstärkta mellan . inpendlings-överskott har t.ex. ökat med från ca 34 400 till ca 41 100 mellan dessa båda år. De tre storstadslänens inpendlingsöverskott har ökat ungefär lika mycket. Inpendlingen över kommungräns i relation till antalet arbetstillfällen dvs. den förvärvsarbetande dagbefolkningen har ökat från till . Detta innebär att var fjärde yrkesverksam person pendlade över en kommungräns till sitt arbete (se tabell 18 i bilaga 1:1). Av tabell 21 och 22 framgår bl.a. vilka nettoeffekter pendlingen över kommungränserna fått för olika riks- och stödområden . Av tabellen framgår att det främst är riksområden som inrymmer storstadsregioner eller sådana som gränsar till dessa som uppvisar det största pendlingsutbytet. Nettoutpendlingen från stödområde 1 resp. 2 uppgick till ca 4 000 resp. ca 6 200 personer. För att ytterligare belysa pendlingsberoendet kan detta även studeras på kommunnivå. De tidigare omnämnda 111 lokala arbetsmarknaderna är mindre lämpliga i detta sammanhang eftersom de avgränsats mot bakgrund av faktiska pendlingsrelationer mellan kommunerna. uppvisade följande kommuner i nämnd ordning de största självförsörjningskvoterna dvs. den största nettoinpendlingen: (206,8), (149,0), (134,4), (132,4), (128,7), (127,2), (123,6), (120,7), (119,9), (118,1), (116,6), (116,2), (115,9) och (114,7). De minsta självförsörjningskvoterna dvs. den största nettoutpendlingen hade följande kommuner: (31,7), (41,1), (44,2), (44,3), (45,3), (45,9), (47,7), (49,1), (49,7), (50,6), (50,7), (52,4) samt (53,6). Tabell 1: Befolkningsutvecklingen Tabell 2: Totalt flyttningsöverskott 1988-2000 Tabell 3: Inrikes flyttningsöverskott 1988-1993 Tabell 4: Utrikes flyttningsöverskott 1988-1993 Tabell 5: Födelseöverskott 1988-1993 Tabell 6: Total sysselsättningsutveckling Tabell 7: Sysselsättningsutveckling inom jord- och skogsbruk 1986-2000 Tabell 8: Sysselsättningsutveckling inom gruv- och tillverknings- industri 1986-2000 Tabell 9: Relativ fördelning av industrisysselsättningen på arbetsställen av olika storlek 1992 Tabell 10: Sysselsättningsutveckling inom byggnadsindustri Tabell 11: Sysselsättningsutveckling inom varuhandel Tabell 12: Sysselsättningsutveckling inom samfärdsel, post- och televerk 1986-2000 Tabell 13: Sysselsättningsutveckling inom privata tjänster 1986-2000 Tabell 14: Sysselsättningsutveckling inom offentlig förvaltning och tjänster 1986-2000 Tabell 15: Befolkningen grupperad efter viss utbildningsnivå Tabell 16: Sysselsättningsgrader, , 1986, 1991 och 2000 Tabell 17: Arbetslöshet och personer i åtgärder 3:e kv. 1991-1993 Tabell 18: Nettopendling och "självförsörjningsgrad" 1986, 1991 och 2000 Tabell 1 Tabell 2 Tabell 3 Tabell 4 Tabell 5 Tabell 6 Tabell 7 Tabell 8 Tabell 9 Tabell 10 Tabell 11 Tabell 12 Tabell 13 Tabell 14 Tabell 15 Tabell 16 Tabell 17 Tabell 18 Kommunvisa sifferuppgifter Tabell 1: Befolkningsutveckling 1985- Tabell 2: Totala flyttningsöverskott 1988-1993 Tabell 3: Sysselsättningsutveckling Tabell 4: Sysselsättningsgrader, , 1986 och 1991 Tabell 5: Arbetslöshet och personer i åtgärder 3:e kv. 1991 och 1993 Tabell 1 Tabell 2 Tabell 3 Tabell 4 Tabell 5 Innehållsförteckning (Figurer) Figur 1: Årlig relativ folkmängdsförändring, län, 1951-1990 Figur 2: Årlig relativ folkmängdsförändring, län, 1991-1993 Figur 3: Relativ folkmängdsförändring (index), kommuner,1951-1993 Figur 4: Årlig relativ folkmängdsförändring, kommuner, 1990-1993 Figur 5: Årligt relativt totalt flyttningsöverskott, kommuner,1990-1993 Figur 6: Årligt relativt inrikes flyttningsöverskott, kommuner,1990-1993 Figur 7: Årligt relativt utrikes flyttningsöverskott, kommuner,1990-1993 Figur 8: Årligt relativt födelseöverskott, kommuner, 1990-1993 Figur 9: Årlig relativ total sysselsättningsförändring, län 1987-1991 Figur 10: Årlig relativ total sysselsättningsförändring, lokala arbets- marknader, 1987-1991 Figur 11: Årlig relativ total sysselsättningsförändring, kommuner 1987-1991 Figur 12: Årlig relativ sysselsättningsförändring, industri, län 1987-1991 Figur 13: Årlig relativ sysselsättningsförändring, industri, lokala arbetsmarknader, 1987-1991 Figur 14: Årlig relativ sysselsättningsförändring, offentlig förvaltning och tjänster, län, 1987-1991 Figur 15: Årlig relativ sysselsättningsförändring, offentlig förvaltning och tjänster, lokala arbetsmarknader, 1987-1991 Figur 16: Sysselsättningsgrader, män och kvinnor , 1991 Figur 17: Sysselsättningsgrader, män och kvinnor , lokala arbetsmarknader, 1991 Figur 18: Sysselsättningsgrader, män och kvinnor, ,kommuner, 1991 Figur 19: Sysselsättningsgrader, män , län, 1991 Figur 20: Sysselsättningsgrader, män , lokala arbets- marknader, 1991 Figur 21: Sysselsättningsgrader, män , kommuner Figur 22: Sysselsättningsgrader, kvinnor , län, 1991 Figur 23: Sysselsättningsgrader, kvinnor , lokala arbetsmarknader Figur 24: Sysselsättningsgrader, kvinnor , kommuner, 1991 Figur 25: Andel arbetslösa, län, 3:e kvartalet 1993 Figur 26: Andel arbetslösa, kommuner, 3:e kvartalet 1993 Figur 27: Andel arbetslösa och personer i åtgärder, län, 3:e kvartalet 1993 Figur 28: Andel arbetslösa och personer i åtgärder, kommuner, 3:e kvartalet 1993 Figur 1 Figur 2 Figur 3 Figur 4 Figur 5 Figur 6 Figur 7 Figur 8 Figur 9 Figur 10 Figur 11 Figur 12 Figur 13 Figur 14 Figur 15 Figur 16 Figur 17 Figur 18 Figur 19 Figur 20 Figur 21 Figur 22 Figur 23 Figur 24 Figur 25 Figur 26 Figur 27 Figur 28 Sammanfattning av betänkandet (Ds 1993:78) Den förda diskussionen visar på vikten av att regionalpolitiken utvidgas från att vara en politik som riktas mot avgränsade stödområden till att bli en politik som i princip omfattar alla regioner i landet. Med regionalpolitik avses då en politik som explicit beaktar den geografiska dimensionen. Två argument talar för en sådan politik. För det första genomgår ekonomi en strukturomvandling som innebär att ingen kan veta var i landet den framtida tillväxten kommer. Kunskapen om vad som kännetecknar regioner med ett omfattande nyföretagande och ett dynamiskt näringsliv är bristfälliga. Att i en sådan situation koncentrera offentliga utvecklingsinsatser till vissa regioner vore förenat med en stor risk. För det andra understryker ekonomiska situation vikten av att så många regioner som möjligt bidrar till att återskapa den ekonomiska tillväxten. Den nationella tillväxttakten bestäms av hur många regioner som bidrar till den. Hög tillväxt i enstaka regioner är inte tillräckligt för att uppnå en hög nationell tillväxt. Den tillväxtskapande politiken måste därför tillföras en regional dimension som bidrar till att utvecklingsmöjligheterna i alla delar av landet tas tillvara. är det viktigt att understryka att statens möjligheter att skapa tillväxt är begränsade. Tillväxt kan inte planeras fram utan endast stimuleras. Statens uppgift begränsar sig till att lägga förhållandena till rätta. Företag och enskilda entreprenörer avgör med sitt agerande i vilken utsträckning vidtagna åtgärder leder till den eftersträvade tillväxten. En av politikens medel för att skapa förutsättningar för tillväxt är satsningar på infrastruktur. Efter två årtionden med minskade investeringar i den fysiska infrastrukturen står landet nu inför en förnyad utbyggnad av såväl väg- som järnvägsnätet. När en sådan utbyggnad görs är det angeläget att inriktningen på satsningen bestäms utifrån olika investeringsobjekts förväntade bidrag till den ekonomiska tillväxten. Så är inte fallet. Inom vägsektorn lägges avgörande vikt vid olika investeringars bidrag till att öka trafiksäkerheten. Resultatet blir en ur tillväxtsynpunkt alltför stark prioritering av förbättrad framkomlighet framför förbättringar i vägarnas kvalitet. Motorvägsutbyggnader i tätbefolkade delar av landet prioriteras framför bärighetsförbättringar i glesare befolkade delar av landet. Väginvesteringarna koncentreras på detta sätt till vissa delar av landet. Förutsättningarna för övriga delar av landet att bidra till tillväxten försämras därmed. Prioriteringen vore riktig om det finns säker kunskap om varför framtidens tillväxt kommer att skapas i de prioriterade tätbefolkade regionerna. Problemet är att i dagens ekonomiska situation kan ingen veta var tillväxten kommer att ske. Insikten inskränker sig till vetskap att tillväxten kommer att bäras upp av nyetablerade och små företag. Som visats uppvisar många typer av regioner ett omfattande nyföretagande. I en sådan situation är det rationellt att allokeringen av investeringsmedel sker utifrån en försäkringsprincip. En stark geografisk koncentration av investeringarna leder till att förut- sättningarna för industriell verksamhet i stora delar av landet inte tas tillvara. Koncentrationen sker därför till priset av att den nationella tillväxten blir lägre än vad som annars skulle bli fallet. En tillväxtorienterad investeringspolitik förutsätter därför större satsningar på många förhållandevis små förbättringsarbeten på det lågtrafikerade vägnätet. Satsningen på snabbtågstrafik bidrar till att järnvägsinvesteringarna ökar kraftigt. I detta fall är det fråga om att skapa ny infrastruktur. Prolemet med ny infrastruktur är att lönsamhetsberäkningar blir extremt osäkra. Bedömningarna vilar med nädvändighet mer på förhoppningar än på fakta. Dagens utbyggnad av snabbtågsnätet påminner i detta avseende om utbyggnaden av stambanenätet . som då krävs det en långsiktig plan för hur det svenska snabbtågsnätet skall gestalta sig när det är färdigutbyggt. I denna är det angeläget att beakta nya integrationsmönster i och deras konsekvenser för kommunikationsbehov. Inom flygtrafiken, telekommunikationsområdet och posthanteringen har en avreglering just påbörjats. Ökad konkurrens förväntas medföra lägre priser för kunderna. Ökad konkurrens och lägre priser innebär också att företagens möjligheter att korssubventionera tjänster minskar. Företagsekonomiskt lönsamma flyglinjer, tele- och posttjänster kommer inte längre att generera överskott vilka kan användas för att subventionera olönsamma flyglinjer och tjänster. Det nationella flygnätet, telekommunikationerna och posthanteringen förlorar sin karaktär av nationell infrastruktur. Infrastrukturen omvandlas till ett stort antal delbara tjänster som utbjuds på marknaden av flera konkurrerande leverantörer. En sådan omvandling leder mot ökade regionala skillnader i utbudet av och priset på dessa typer av tjänster. Åtkomligheten i stora delar av landet försämras. Detta innebär att innovationsförmåga och företagaranda inte tas tillvara i hela landet. Det är en viktig politisk uppgift att säkra att ökad konkurrens inom de aktuella områden inte leder till att flyget, telekommunikationer och posthantering förlorar sin karaktär av nationell infrastruktur. Detta kan förutsätta ett visst mått av korssubventionering inom systemet. I så fall krävs ett system för subventionering som inte diskriminerar mellan marknadens aktörer. En modell är att avgiftsbelägga flygbiljetter på destinationer där konkurrens råder. På motsvarande sätt kan alla brevförsändelser, oavsett vilket företag som distribuerar dem, beläggas med en avgift.