prop · GH0327 · 1994-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1993/94:27 om ändringar i fastighetsbildningslagen Regeringen föreslår att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet . Propositionen innehåller förslag till sådana ändringar i 3 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) som skall göra det möjligt att bilda mindre jordbruks- och skogsbruksfastigheter. Enligt förslaget skall bedömningen av om en jordbruks- eller skogsbruksfastighet är lämpad för sitt ändamål göras efter delvis nya kriterier. De regional- politiska intressena skall tillmätas ökad vikt. Den särskilda skyddsregeln för jordbruksnäringen mjukas upp, medan skyddsregeln för skogsbruket jämkas så att skyddet för skogsnäringen och miljöintressena förstärks. I propositionen läggs också fram förslag till vissa ytterligare ändringar i fastighetsbildningslagen. Bland annat föreslås att fastig- hetsbildningsmyndigheten ges möjlighet att avvisa en ansökan om fastighetsbildning om sökanden inte betalar ett förelagt förskott på förrättningskostnaderna. De föreslagna ändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till Lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988) Härigenom föreskrivs att 3 kap. 5, 6 och 7 §§, 4 kap. 9 och 10 §§ samt 11 kap. 8 § fastighetsbildningslagen (1970:988)[1] skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 kap. 5 § En För att en jordbruksfastighet jordbruksfastighet skall för att anses skall anses lämpad lämpad för sitt för sitt ändamål ändamål ha sådan skall den ha sådan storlek, storlek, sammansättning och sammansättning och utformning att den utformning att den medger att det medger att det företag som skall företag som skall bedrivas på bedrivas på fastigheten blir fastigheten ger ett ekonomiskt godtagbart godtagbart. Vid ekonomiskt utbyte. bedömningen av om Vid bedömningen företaget blir härav skall hänsyn ekonomiskt tas till godtagbart skall möjligheterna att hänsyn tas till kombinera företaget regionalpolitiska med annan varaktig intressen och till verksamhet på orten. betydelsen av att Särskild hänsyn vården av natur- skall tas till och kulturmiljön intresset av att främjas. sysselsättning och bosättning i glesbygd främjas. Hänsyn skall också tas till betydelsen av att vården av na- tur- och kulturmiljön främjas. Första stycket gäller även i fråga om en skogsbruksfastighet. 6 §[2] Fastighetsbildning Fastighetsbildning som berör som berör en jordbruksfastighet jordbruksfastighet får äga rum endast får inte äga rum om om åtgärden är till åtgärden är ägnad övervägande nytta att medföra någon för jordbruksnä- olägenhet av ringen. betydelse för jordbruksnäringen. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Åsyftas med fastighetsbildning- en att nybilda eller förbättra fastighet som är avsedd för annat ändamål än jordbruk, får åt- gärden dock ske om den icke medför olägenhet av någon betydelse för jordbruksnäringen. 7 § som är avsedd som är avsedd för skogsbruk får för skogsbruk får ej indelas på inte delas in på ett sådant sätt att sådant sätt att möjligheten att möjligheten att ekonomiskt utnyttja ekonomiskt utnyttja skogen undergår skogen undergår försämring av någon försämring av någon betydelse. Fastig- hetsbildning som berör sådan mark får inte heller äga rum, om den innebär en skadlig delning av en skogsbruks- fastighet. 4 kap. 9 § Uppfyller ansökan Om ansökan inte ej föreskrifterna i uppfyller före- 8 § eller är den i skrifterna i 8 § övrigt eller i övrigt är ofullständig, kan ofullständig, kan fastighetsbild- fastighetsbild- ningsmyndigheten ningsmyndigheten förelägga sökanden förelägga sökanden att avhjälpa att avhjälpa bristen. Om fastighetsbildningsmyndig- heten har beslutat att sökanden skall betala förskott på förrätt- ningskostnaderna innan ansökan tas upp till prövning, kan sökanden också föreläggas att fullgöra denna skyldighet. 10 § Efterkommes ej Följer sökanden föreläggande att inte ett före- avhjälpa brist i läggande enligt 9 § ansökan och är första stycket, får bristen så ansökan avvisas, om väsentlig att den är så ansökningen icke ofullständig att den kan ligga till inte kan ligga till grund för grund för en för- förrättning, får rättning. Ansökan ansökningen får också avvisas om avvisas. sökanden, eller i förekommande fall samtliga sökande, har underlåtit att betala förskott som har förelagts enligt 9 § andra stycket. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Föreligger hinder Om det finns hinder mot att upptaga den mot att ta upp den väckta frågan till väckta frågan till prövning, skall prövning, skall ansökningen ansökan avvisas. Fråga om avvisande av ansökan skall skyndsamt utredas och avgöras. 11 kap. 8 § Bestämmelserna i i 5 kap. om 5 kap. om ersättning ersättning mellan mellan sakägare vid sakägare vid fastighetsreglering, fastighetsreglering om förbud eller och om tillträde villkor för äger motsvarande skogsavverkning tillämpning vid eller jord-, grus- klyvning. eller sandtäkt och om tillträde tillämpas även vid klyvning. Denna lag träder i kraft . **FOOTNOTES** [1]Lagen omtryckt 1992:1212. [2]Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden . , , , , , , , , , , , , , , , , , P. , Proposition om ändringar i fastig- hetsbildningslagen 1 Ärendet och dess beredning I 3 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) finns bestämmelser om de allmänna villkoren för fastig- hetsbildning. Bestämmelserna innebär att en fastighet som ny- eller ombildas genom fastighetsbildning skall vara lämpad för sitt ändamål. Beträffande jordbruks- och skogsbruksfastigheter stadgas att fastigheten skall anses lämpad för sitt ändamål om den har sådan storlek, sammansättning och utformning att den medger att det företag som skall bedrivas på fastigheten blir ekonomiskt godtagbart. Vid bedömningen av om så är fallet skall hänsyn tas till regionalpolitiska intressen och till betydelsen av att natur- och kulturvården främjas. Bestämmelserna anses innebära att fastigheten måste vara så stor att den kan ge sin brukare hans huvudsakliga utkomst. Det anses att kraven på fastigheten kan ställas lägre i glesbygd. De nu angivna lämplighetsvillkoren för jord- och skogsbruksfastigheter beslutades av . Efter beslut har en ny livsmedelspolitik beslutats och omfattande förändringar har gjorts i jordförvärvslagen (1979:230). har också fattat beslut om en ny skogspolitik. I en skrivelse som kom in till framhöll att det är angeläget att fastighetsbildningslagen möjligt anpassas till rådande förhållanden på landsbygden. Med anledning av skrivelse har det inom upprättats en departementspromemoria, Fastighetsbildning för landsbygdsutveckling (Ds 1992:125), med förslag till ändringar i bl.a. 3 kap. fastighetsbildningslagen. Promemorian har remissbehandlats. Jag ämnar nu ta upp de lagstiftningsfrågor som behandlas i departementspromemorian. I anslutning härtill kommer jag även att behandla förslag som har lagts fram i en annan inom utarbetad promemoria, Avvisande av ansökan om fastighetsbildning på grund av bristande betalning av förrättningskostnader. Även den sistnämnda promemorian har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels lagförslagen i promemoriorna som bilaga 1 och 2, dels förteckningar över remissinstanserna som bilaga 3 och 4. Sammanställningar över remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr 92-4765 och 92-4037). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det förslag som utarbetats inom på grundval av de båda promemoriorna. Lagrådsremissens lagförslag och Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 5 och 6. Lagrådet har lämnat vissa allmänna synpunkter på lagförslaget och har även föreslagit en omformulering i lagtexten. Jag återkommer till Lagrådets synpunkter i det följande. I förhållande till lagrådsremissen har några smärre ändringar av redaktionell natur gjorts i lagtexten. 2.1 Villkoren för bildande av jordbruks- och skogsbruksfastigheter Bestämmelser om ny- och ombildning av fastigheter finns i fastighets- bildningslagen (1970:988). Nybildning av fastigheter kan komma till stånd genom avstyckning, klyvning eller sammanläggning. Vidare kan fastigheter ombildas genom fastighetsreglering. I 3 kap. fastighetsbildningslagen finns vissa grundläggande villkor som gäller vid all fastighetsbildning. Dessa bestämmelser kompletteras av särskilda bestämmelser som gäller specifikt för de särskilda fastighetsbildningsinstituten. Grundprincipen är att varje fastighet skall vara "varaktigt lämpad för sitt ändamål" med hänsyn till belägenhet, omfång och övriga förutsättningar (3 kap. 1 §). Hänsyn skall tas till planer och bestämmelser som gäller för området (3 kap. 2 §). I 3 kap. 5 - 7 §§ finns särskilda bestämmelser för fastighetsbildning som rör jordbruk och skogsbruk. I 3 kap. 5 § stadgas sålunda att jordbruks- och skogsbruksfastigheter för att anses lämpade för sitt ändamål skall ha sådan storlek, sammansättning och utformning att de medger att det företag som skall bedrivas på fastigheten blir "ekonomiskt godtagbart" (i det följande benämnt det företagsekonomiska villkoret). Vid bedömningen av om företaget blir ekonomiskt godtagbart skall hänsyn tas till regionalpolitiska intressen och betydelsen av att vården av natur- och kulturmiljön främjas. Bestämmelsen fick sin nuvarande utformning (se prop. 1989/90: 151, bet. 1990/91: BoU3). Om fastighetsbildningen rör en jordbruks- fastighet får den - enligt 3 kap. 6 § - genomföras endast om den är till övervägande nytta för jordbruksnäringen. Är syftet med fastighetsbildningen att nybilda eller förbättra en fastighet som är avsedd för annat ändamål än jordbruk, får åtgärden dock ske, om den inte medför olägenhet av någon betydelse för jordbruksnäringen. avsedd för skogsbruk får enligt 3 kap. 7 § inte indelas på sådant sätt att möjligheterna att ekonomiskt utnyttja skogen undergår försämring av någon betydelse. Enligt 3 kap. 9 § får en fastighet ny- eller ombildas även om den inte blir varaktigt lämpad för sitt ändamål, såvida fastighetsindelningen förbättras och en mera ändamålsenlig indelning inte motver- kas. Bestämmelsen ger således möjlighet att avvika från lämplighetskraven i 3 kap. 1 och 5 §§. Vidare får - enligt 3 kap. 10 § - fastighetsbildning som är till övervägande nytta från allmän synpunkt ske även om den skulle stå i strid med bestämmelserna om skydd för jordbruk och skogsbruk. Hänsynen till andra näringar och samhällsintressen kan alltså föranleda att man gör avsteg från bestämmelserna i 3 kap. 6 och 7 §§. En väsentlig fråga är givetvis vilken storlek en fastighet skall ha för att anses lämplig. Såsom framgår av 3 kap. 1 § fastighetsbildningslagen skall lämplighetsprövningen anknyta till fastighetens avsedda användningssätt. I fråga om jordbruksfastigheter gällde t.o.m. att en sådan enligt 3 kap. 5 § fastighetsbildningslagen i dess dåvarande lydelse skulle anses lämpad för sitt ändamål endast om den medgav "tillfredsställande lönsamhet hos det företag som skall bedrivas på fastig- heten". En motsvarande bestämmelse gällde för skogsbruksfastigheter. Dessa bestämmelser var nära kopplade till äldre jordbrukspolitiska riktlinjer. Bestämmelserna uppfattades ofta som ett principiellt förbud mot bildandet av jordbruks- och skogsbruksfastigheter som inte gav sina innehavare full sysselsättning och utkomst. Den ändring av 3 kap. 5 § fastighetsbildningslagen som beslutades avsåg att underlätta bildandet av mindre jordbruksfastigheter. Det skedde mot bakgrund av de förändrade jordbrukspolitiska riktlinjer som hade kommit till synes och bl.a. innebar att större vikt lades vid regionalpolitiska hänsyn. Genom ändringar i jordförvärvslagen (1979:230), som trädde 1987, hade lagstiftaren redan vidgat möjligheterna att förvärva en jordbruksfastighet i avsikt att använda den för deltidsjordbruk. Ändringen i 3 kap. 5 § fastig- hetsbildningslagen var avsedd att utgöra en anpassning till de jordbrukspolitiska riktlinjer som gällde då lagstiftningen beslutades . Ändringen gjorde det möjligt att - inom vissa ramar - bilda jordbruks- och skogsbruksfastigheter som inte gav full utkomst till sin innehavare. gäller därför det kravet att det företag som skall bedrivas på den åsyftade jordbruks- eller skogsbruksfastigheten skall vara ekonomiskt godtagbart. Härmed avses enligt förarbetena (se prop. 1989/90:151 s. 23 f.) att företaget måste kunna ge intäkter som täcker kostnaderna samt rimlig ersättning för det arbete som läggs ner. Det räcker att det är fråga om ett deltidsjordbruk. En väsentlig begränsning är dock att företaget måste ge innehavaren hans huvudsakliga utkomst, dvs. av hans försörjning. Företag som endast ger mindre bidrag till brukarens försörjning skall alltså som regel inte godtas. Särskilda hänsyn skall emellertid kunnas tas där det är motiverat av regionalpolitiska skäl. I lagtexten sägs sålunda att regionalpolitiska intressen skall beaktas. Det innebär enligt förarbetena att, om det i ett glesbygdsområde finns möjlighet att kombinera ett jordbruksföretag med annan näring, det skall finnas utrymme att bilda även jordbruksfastigheter som inte ger brukaren ens hans huvudsakliga utkomst. Även hänsynen till vården av natur- och kulturmiljön kan motivera att vanliga lönsamhetskriterier inte tillämpas. - De särskilda hänsynstaganden som skall göras i glesbygdsområden har i fastighetsbildningspraxis tillämpats i de kommuner och kommundelar som anses som "glesbygd" vid tillämpningen av jordförvärvslagen (se 1 § nämnda lag och 4 § jordförvärvsförordningen, SFS 1991:736). Även 1990 beslutade lagändringen har gjort det möjligt att bilda mindre jordbruksfastigheter än tidigare gäller dock fortfarande de särskilda skyddsreglerna i 3 kap. 6 och 7 §§. Fastighetsbildningsåtgärden måste alltså fortfarande vara till övervägande nytta för jordbruksnäringen och får inte innebära sådan indelning av skogsmark att denna inte kan utnyttjas ekonomiskt. I förarbetena till lagstiftningen underströks särskilt att bärkraftiga och utvecklingsbara familjejordbruk alltjämt bör vidmakthållas (se bet. 1990/91:BoU3 s. 6). Lämplighetskraven för jordbruks- och skogsbruksfastigheter kom länge att präglas av de riktlinjer för jordbrukspolitiken som fastlades . Dessa riktlinjer syftade bl.a. till jordbrukets rationalisering och till uppbyggandet av effektiva jordbruksföretag. Detta har givetvis kommit till uttryck i fastighetsbildningspraxis och har bidragit till den omfattande strukturrationalisering av svenskt jordbruk som har skett under . De jord- och planpolitiska målsättningarna har emellertid genomgått betydelsefulla förändringar. Dessa förändringar kännetecknas bl.a. av ökade hänsyn till regionalpolitiska intressen och till natur- och kulturvårdens intressen. beslutade om riktlinjer för en samlad livsmedelspolitik. Dessa innebar vissa förändringar i förhållande till tidigare jordbrukspolitiska beslut. Huvudmålet för livsmedelspolitiken angavs vara att trygga livsmedelsförsörjning under kriser och krig. En ytterligare målsättning var att främja en god regional balans. Det underströks också att jordbruket och livsmedelsproduktionen måste ta hänsyn till kravet på en god miljö och till behovet av en långsiktig och planerad hushållning med naturresurser. livsmedelspolitiska beslut följdes av ändringar i jordförvärvslagen. Dessa trädde i kraft . Lagens ursprungliga syfte hade varit att åstadkomma rationaliseringar inom jord- och skogsbruket. De nya jordförvärvsreglerna kännetecknades av minskade ambitioner när det gällde rationaliseringen inom jordbruket. De kännetecknades också av ett ökat hänsynstagande till regionala förutsättningar, av ökade möjligheter att ta jordbruksmark ur jordbruksproduktion samt av vissa hänsynstaganden till landskapsvården. ansågs det dock vara ett övergripande mål att familjelantbruket skulle vidmakthållas. Det borde särskilt eftersträvas att det bildades företag som var ändamålsenliga från regionalpolitisk synpunkt (se prop. 1986/87:122 s. 12 och 13). beslutade om en ny livsmedelspolitik. I regeringens proposition till konstaterade föredragande departementschefen att den dittills gällande livsmedelspolitiken hade kännetecknats av dålig måluppfyllelse med bl.a. kostsam överpro- duktion, stigande livsmedelspriser, negativa miljöeffekter och en negativ regionalpolitisk utveckling (se prop. 1989/90:146 s. 29-35). Departementschefen ansåg att en utgångspunkt för livsmedelsproduktionen fortsättningsvis borde vara att denna i princip skulle vara underkastad samma villkor som andra näringar. Han föreslog därför en ny målformulering för livsmedelspolitiken. Denna - som sedermera godtog (se bet. 1989/90:JoU25 s. 141 och rskr. 1989/90: 327) - innebar väsentligen - Det övergripande målet för livsmedelspolitiken bör vara en god hushållning med samhällets totala resurser. - Prisutvecklingen på livsmedel skall vara rimlig i förhållande till prisutvecklingen på övriga varor och tjänster. Konsumenternas val skall styra produktionen. - Landets livsmedelsförsörjning under kriser och i krig skall tryggas. - Vid val av markanvändning och brukningsmetoder måste hänsyn tas till kraven på en god miljö och långsiktig hushållning med naturresurserna. Miljömålet skall vara att slå vakt om ett rikt och varierat odlingslandskap och att minimera jordbrukets miljöbelastning. - Producenterna skall få en skälig ersättning för varor och tjänster. - Livsmedelspolitiken bör bidra till regional utjämning av sysselsättning och Den nya livsmedelspolitiken innebär att de interna marknadsregleringarna avskaffas. Produktionen förutsätts därigenom kunna anpassas till vad som kan avsättas på kommersiella villkor. En följd av detta blir att sysselsättningen inom jordbruket kommer att minskas. Detta kommer emellertid, menade den dåvarande departementschefen, till stor del att uppvägas av ett ökat inslag av kompletterande sysselsättning, såsom självsysselsättning i skogen, annat företagande eller tjänst utanför företaget (prop. 1989/90:146 s. 53-55). Den regionala utjämning som livsmedelspolitiken skall bidra till borde enligt departementschefen åstadkommas genom riktade åtgärder. Bl.a. skall jordbruksnäringen i norra ges särskilt stöd (prop. s. 91). med beslutet om den nya livsmedelpolitiken beslutade om ändringar i bl.a. lagen (1979:425) om skötsel av jordbruksmark. Den tidigare skötselplikten för jordbruksmark avskaffades. gäller som huvudregel att jordbruksmark får tas ur jordbruksproduktion efter det att anmälan därom har gjorts till (4 § lagen om skötsel av jordbruksmark). Den skogspolitik som har gällt beslutades . Det övergripande målet för skogsbruket formuleras i 1 § skogsvårdslagen (1979:429): Skogsmark och skog på sådan mark skall genom lämpligt utnyttjande av markens virkesproducerande förmåga skötas så att den varaktigt ger en hög och värdefull virkesavkastning. Hänsyn skall tas även till naturvården och andra allmänna I förarbetena betonades att man med hänsyn till skogens stora betydelse för landets ekonomi och sysselsättning bör eftersträva en väl avvägd hushållning med skogarna som gör det möjligt att kontinuerligt utnyttja det virke som skogarna kan ge. Vidare framhölls att produktionsförutsättningarna hos den mark som står till förfogande för skogsproduktion bör utnyttjas på bästa sätt. Stor vikt borde läggas vid att skogsskötseln inriktas på en hög volymproduktion av värdefullt virke. Dessutom underströks att omsorgen om sysselsättningen även i fortsättningen bör få spela en väsentlig roll i skogspolitiken. Hänsyn skall tas till naturvårdens intressen. I flera därpå följande riksdagsbeslut har betydelsen av naturvårdshänsyn understrukits. miljöpolitiska beslut framhölls att man bör slå vakt om den biologiska mångfalden och nyttja naturresurserna på ett långsiktigt hållbart sätt (se prop. 1990/91:90 s. 422 f.). Den ökade betoningen av naturvårdshänsyn har också tagit sig uttryck i statligt stöd till olika skogsvårdsåtgärder. har beslutat om en ny skogspolitik (prop. 1992/93:226, bet. 1992/93:JoU15, rskr. 1992/93:352). Den nya skogspolitiken gäller från . I beslutet jämställs produktionsmålet för skogsbruket med ett nytt miljömål. Produktionsmålet för skogsbruket preciseras på följande sätt. "Skogen och skogsmarken skall nyttjas effektivt och ansvarsfullt så att den ger en uthålligt god avkastning. Skogsproduktionens inriktning skall ge handlingsfrihet i fråga om användningen av vad skogen producerar" (prop. s. 32). Som miljömål anges i propositionen bevarandet av skogsmarkens naturgivna produktionsförmåga. Biologisk mångfald och genetisk variation i skogen skall säkras. Skogen skall brukas så att växt- och djurarter som naturligt hör hemma i skogen ges förutsättningar att fortleva under naturliga betingelser och i livskraftiga bestånd. Skogens kulturmiljövärden samt dess estetiska och sociala värden skall värnas (prop. s. 27). I den skogspolitiska propositionen framhåller föredragande departe- mentschefen även sambandet mellan å ena sidan en effektiv skogsproduktion och å andra sidan sysselsättning och försörjning. Det framhålls också att arbete i skogsbruk på många håll är nödvändigt som komplement till sysselsättning inom andra sektorer (prop. s. 34). I propositionen behandlas emellertid inte frågor rörande lämplig företags- och fastighetsstruktur inom skogsbruket. beslut om en ny livsmedelspolitik följdes av ytterligare ändringar i jordförvärvslagen. De nya reglerna trädde i kraft . Före gällde som huvudregel att det för förvärv av lantbruksegendom fordrades förvärvstillstånd från lantbruksnämnden. Bakom denna regel låg bl.a. syftet att göra det möjligt för lantbruksnämnden att verka för jordbrukets rationalisering. I det nyssnämnda lagstiftningsärendet uttalades att jordförvärvslagen inte har varit något effektivt instrument för att uppnå de uppställda målen (se prop. 1990/91:155 s. 17). Det framhölls också att det är viktigt att den lagstiftning som gäller för jordbruket inte utformas så att en marknadsanpassning av näringen försvåras. Rationaliseringssträvandena bör därför i fortsättningen i princip överlåtas till näringen. Detta är också, menade departementschefen, en logisk följd av att brukningsplikten för jordbruksmark slopats. Mot den bakgrunden finns det inte längre behov av någon generell förvärvsprövning med hänsyn till jordbrukets rationalisering (prop. s. 22). Prövningen enligt jordförvärvslagen, såvitt avser rationalisering av jord- och skogsbruket, bör i stället begränsas till arronderingsförbättringar i starkt ägosplittrade områden, bl.a. i . Däremot ansåg departementschefen att möjligheterna att genom bestämmelser i jordförvärvslagen beakta glesbygdsintressena borde förstärkas så att bestämmelserna kan användas som ett självständigt regionalpolitiskt instrument (prop. s. 18). Lagen borde användas för att främja inte bara sysselsättningen utan också bosättningen i glesbygd (prop. s. 27). Enligt jordförvärvslagen gäller numera i huvudsak följande. Om en lantbruksegendom, dvs. fast egendom som är taxerad som lantbruksenhet, förvärvas genom köp, byte eller gåva eller vissa andra särskilt angivna fång, fordras förvärvstillstånd i tre särskilda situationer (se 3 a §). För det första fordras förvärvstillstånd om förvärvet avser egendom i glesbygd. Detta gäller dock inte för den som i minst har varit bosatt i glesbygd inom den kommun där egendomen är belägen. Kravet på tillstånd gäller inte heller den som i ett särskilt åtagande har förbundit sig att vara bosatt på fastigheten (3 b §). Om förvärvstillstånd fordras, kan sådant tillstånd vägras om egendomen behövs för att främja sysselsättningen eller bosättningen på orten (4 § första stycket jordförvärvslagen). Regeringen har bemyndigats att ange vilka kommuner eller delar av kommuner som skall anses som glesbygd (se jordförvärvsförordningen, SFS 1991:736). Förteckningen över dessa områden upptar framför allt kommuner och församlingar i norra men också ett betydande antal enstaka församlingar i och skogs- och mellanbygder.