prop · GH0399 · 1994-01-01 00:00:00 — I detta kapitel anges dels i vilka fall en verksamhet skall anses yrkesmässig (1-4 ), dels förutsättningarna för att en yrkesmässig verksamhet skall anses bedriven här i landet (5 ). Dessa rekvisit utgör grundläggande förutsättningar för att en skattepliktig omsättning inom landet skall medföra skattskyldighet enligt 1 kap. 2 första stycket 1 NML och för att en omsättning som görs utomlands skall betraktas som export enligt 1 kap. 10 NML och medföra rätt till återbetalning av skatt enligt 10 kap. 12 NML. Rekvisitet yrkesmässig verksamhet utgör också förutsättning för att en skattepliktig omsättning inom landet av vissa tjänster som tillhandahålls från utlandet skall medföra skattskyldighet enligt 1 kap. 2 första stycket 2 NML. Av kapitlet framgår att innebörden av begreppet verksamhet är olika beroende på vilken av yrkesmässighetsbestämmelserna som kommer i fråga. Med verksamhet i 1 1 och 5 andra stycket första meningen bör ledning kunna sökas i det inkomstskatterättsliga verksamhetsbegreppet i 18 kommunalskattelagen (1928:370, KL) i dess lydelse före (jfr prop. 1993/94:50). Uttrycket verksamhet används dock även beträffande sådana rörelser som inte inkomstbeskattas alls eller som inkomstbeskattas i annat inkomstslag än näringsverksamhet. Detta är fallet i 1 2 och i 3 . I 1 2 bör det inkomstskatterättsliga verksamhetsbegreppet kunna tillämpas analogt. I 3 och 5 andra stycket andra meningen anges verksamhet som är yrkesmässig enbart i den del som utgörs av den aktuella omsättningen. Här föreligger således identitet mellan den omsättningen och den yrkesmässiga verksamheten. Kapitlet motsvarar första - tredje, sjätte, nionde och tolfte styckena av punkt 1 av anvisningarna till 2 ML. Anvisningspunktens femte och sjunde stycken inskränker yrkesmässighetsbe- greppets räckvidd vid försäljning av inventarier, material, avfallsprodukter eller liknande resp. av personbilar och motorcyklar. Sådan verksamhet är emellertid till sin natur givetvis yrkesmässig (jfr yttrande av Lagrådet, återgivet i prop. 1989/90:111 s. 295). Med hänsyn till detta föreslås bli ersatta med motsvarande undantag från skatteplikt (3 kap. 24 NML). I anvisningspunktens åttonde stycke anges, att utgivning av program eller katalog för verksamhet som inte medför skattskyldighet inte anses som yrkes- mässig (prop. 1973:163 s. 100 f. och 126 f. samt bet. 1973:SkU62 s. 27 f.). Av motsvarande skäl som beträffande anvisningsbestämmelserna om inventarier m.m., bör regleringen föras över till skattepliktsbestämmelserna (3 kap. 18 och 19 andra stycket NML). En motsvarighet till bestämmelsen i tionde stycket i anvisningspunkten angående representant för utländsk företagare bör i överensstämmelse med vad Lagrådet förordat flyttas från förevarande kapitel till 22 kap. för att där utgöra ett andra stycke till 6 . Anvisningspunktens elfte stycke angående fastighetsägares skattskyldighet har tagits upp i det särskilda kapitlet om sådan skattskyldighet (9 kap. 2 NML). Vad som är yrkesmässig verksamhet I punkt 1 anges huvudregeln för vad som skall anses utgöra yrkesmässig verksamhet. Begreppet är definierat på ett annat sätt än i ML. Yrkesmässighetsbegreppet i ML bestäms genom en anknytning till skattepliktsreglerna i inkomstskattelagstiftningen. I punkt 1 första stycket av anvisningarna till 2 ML anges som huvudregel att en verksamhet skall anses som yrkesmässig när inkomsten utgör skattepliktig intäkt av näringsverksamhet enligt KL eller lagen om statlig inkomstskatt (1974:575, SIL). Yrkesmässighetsbegreppet i det till Lagrådet remitterade förslaget utformades på samma sätt som i ML. Lagrådet har dock ifrågasatt metoden att anknyta till skattepliktsreglerna i KL och SIL och funnit att den skattereform vid en strikt tolkning leder till att varje verksamhet som ger en skattepliktig intäkt - även t.ex. en icke yrkesmässig avyttring av tillgångar - för juridiska personer blir att betrakta som yrkesmässig i mervärdeskattehänseende. Lagrådet ifrågasätter om det inte står i bättre överensstämmelse med grunderna för mervärdesbeskattningen att reservera begreppet yrkesmässig för verksamhet som utgör näringsverksamhet i egentlig mening, dvs. sådan verksamhet som anges i 21 KL och som i äldre regler beskrevs med uttrycken jordbruksfastighet, annan fastighet och rörelse. Lagrådet föreslår därför att huvudregeln i punkt 1 utformas så att en verksamhet skall anses yrkesmässig om den utgör näringsverksamhet enligt 21 KL. Lagrådets påpekanden har beaktats och lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Avgörandet av om en verksamhet är yrkesmässig skall således grundas på en bedömning av om verksamheten har en sådan karaktär - varaktighet, självständighet bakomliggande vinstsyfte m.m. - att den utgör näringsverksamhet enligt 21 KL. Avgörande för huruvida en omsättning skall anses ske i en yrkesmässig verksamhet är i princip inte den enskilda omsättningen. Avgörande är i stället om omsättningen görs i en verksamhet som utgör näringsverksamhet enligt 21 KL. Detta är av väsentlig betydelse för beskattningens räckvidd såvitt avser exempelvis uttag enligt 2 kap. i förslaget. Vilka uttag som kan beskattas bestäms självständigt genom reglerna i 2 och 3 kap. För att uttaget skall anses som yrkesmässigt är det tillräckligt att uttaget görs i en verksamhet som utgör näringsverksamhet enligt 21 KL. Punkt 1 är utformad så att all omsättning som faller inom ramen för näringsverksamhet anses som yrkesmässig (jfr Lagrådet och föredragande statsrådet i prop. 1989/90:111 s. 295 och 298 resp. 206-208). Även om en verksamhets utåtriktade omsättning är undantagen från skatteplikt enligt bestämmelserna om mervärdesskatt, är såväl den utåtriktade verksamheten som egenregiarbeten i verksamheten att anse som yrkesmässig verksamhet. Som exempel kan nämnas ett bostadsföretag som hyr ut lägenheter åt enskilda för boende och som med egen personal utför reparationer på lägenhetshusen eller på sina förvaltningsbyggander. Såväl uthyrningen som reparationerna är yrkesmässig verksamhet. En annan fråga som berör verksamhetsbedömningen är frågan om de aktiviteter som den skattskyldige utövar utgör en eller flera verksamheter. Som framgår av 1 kap. 7 NML förstås med verksamhet även del av verksamhet. För att bedöma vad som skall utgöra verksamhet i punkt 1 bör som tidigare nämnts ledning kunna sökas i verksamhetsbegreppets användning i 18 KL i paragrafens lydelse före (jfr prop. 1993/94:50 och prop. 1989/90:111 s. 214 angående ändring av anvisningarna till 5 ML). Vad som där avses är inte en förvärvs- källa i inkomstslaget näringsverksamhet utan en sådan verksamhet som enligt 18 KL ingår i eller utgör en förvärvskälla. Utgångspunkten är att varje slag av näringsverksamhet som drivs av den skattskyldige utgör en förvärvskälla (18 tredje stycket KL). Från denna regel görs dock det undantaget att flera verksamheter som har en naturlig anknytning till varandra betraktas som en enda verksamhet (18 fjärde stycket KL). Skilda verksamheter bildar således en gemensam förvärvskälla om de har naturlig anknytning till varandra (prop. 1989/90:110 s. 587). Enligt förarbetena till 18 KL förstås med verksamhet summan av aktiviteter av enhetlig beskaffenhet, t.ex. detaljhandel i en viss bransch, industriell tillverkning av visst slag, jordbruk, fiske, fastighetsförvaltning (prop. 1989/90:110 s. 646). Såsom Lagrådet har påpekat är det dock inte givet att den avgränsning av verksamhetsbegreppet som ansetts lämplig för inkomstbeskattningen alltid ger önskat resultat vid mervärdesbeskattningen. Exempelvis bör hänsyn tas till de överväganden som legat bakom gränsdragningen mellan det skattepliktiga och det inte skattepliktiga området (jfr uttalandena beträffande uttrycket verksamhetsgren i specialmotiveringen till 1 kap. 7 NML). Någon ändring av begreppets nuvarande användning är inte avsedd i NML. Punkt 2 i förslaget motsvarar bestämmelsen i punkt 1 andra stycket av anvisningarna till 2 ML där som yrkesmässig verksamhet räknas omsättning av varor eller tjänster i former jämförliga med näringsverksamhet. Punkt 2 har dock delvis en annan utformning än sin motsvarighet. Avgörande för yrkesmässigheten enligt punkt 2 är i princip detsamma som i punkt 1 och motsvarigheten i ML. Avgörande är således inte den enskilda omsättningen utan istället att omsättningen görs i en verksamhet som bedrivs i former jämförliga med näringsverksamhet (jfr vad som anförts i prop. 1989/90:111, s. 187 och 213, om full uttagsbeskattning av de statliga affärsverken). ML fick sin nuvarande utformning genom en lagändring (prop. 1989/90:111 s. 207). I den tidigare lydelsen angavs att som yrkesmässig verksamhet räknades verksamhet i vilken varor eller tjänster omsattes under rörelseliknande former (prop. 1973:163 s. 30 f. och 61 f.). Av motiven till lagstiftning framgår, att den då gjorda ändringen var en följdändring till de genomförda ändringarna av inkomstslagen i inkomstbeskattningen. Genom ändringen i ML kom bestämmelsen att sammanfalla med det nya inkomstslaget näringsverksamhet. Detta inkomstslag ersatte de tidigare inkomstslagen rörelse, annan fastighet och jordbruksfastighet. Tillämpningsområdet för bestämmelsen i ML vidgades i motsvarande mån. Någon ändring utöver detta var inte avsedd. Den nu föreslagna utformningen knyter därför i förtydligande syfte åter an till verksamheten, inte till den enskilda omsättningen. Lagrådet har föreslagit att punkten 2 begränsas till de fall där verksamheten bedrivs i former jämförbara med en till näringsverksamhet hänförlig rörelse. Förslaget innebär en återgång till den innebörd bestämmelsen hade före skattereformen. Då det saknas praktiska skäl att upprätthålla den utvidgning av tillämpningsområdet som genomfördes i samband med reformen har Lagrådets förslag följts. Även i punkt 2 bör avgränsningen av begreppet verksamhet kunna göras genom en analog tillämpning av 18 KL om inte omständigheterna i det enskilda fallet talar emot detta (jfr punkt 1). Beloppsgränsen i punkt 2 är densamma som i ML (jfr prop. 1989/90:111 s. 133 och 207 samt SOU 1989:35, del I, s. 280 f.). Beloppsgränsen anger om bestämmelsen är tillämplig. Enligt utredningens förslag skulle vid beräkning av gränsvärdet beaktas enbart vederlagen för omsättningarna. Detta skulle således gälla även för det fall att en omsättning sker till sådant underpris att en uttagsbeskattning sker ovanpå den ordinarie beskattningen av denna omsättning (jfr specialmotiveringen till 2 kap. 1 andra stycket). Har beloppsgränsen passerats skulle dock i vanlig ordning all skattepliktig omsättning beskattas, således även uttag. I ML skall vid beräkningen av gränsvärdet beaktas om omsättningen för beskattningsåret överstiger . Vid remissbehandlingen av utredningsförslaget har påpekats att uttrycket "omsättning" inkluderar såväl ersättningen för sålda varor och tjänster som värdet av egna uttag. Den nuvarande beloppsgränsen i punkt 1 andra stycket av anvisningarna till 2 ML infördes i samband med att begreppet redovisningsskyldig som självständigt begrepp slopades (prop. 1989/90:111 s.132 f.). gällde att den som var skattskyldig till mervärdesskatt men som inte hade en omsättning som översteg normalt inte var redovisningsskyldig. Av förarbetena framgår att detta värde skulle omfatta summan av ersättningen och uttagsvärdena inkl. mervärdeskatt (prop 1985/86:47 s. 41 f.). 1991 blev i princip samtliga skattskyldiga också redovisningsskyldiga. Av praktiska skäl skulle dock sådan verksamhet som bedrevs i former jämförliga med näringsverksamhet anses som yrkesmässig först när omsättningen för beskattningsåret överstiger . Något särskilt uttalande om vad som skulle inräknas i gränsvärdet gjordes inte . Emellertid utgör beloppsgränsen inte längre en gräns för redovisningsskyldighet. I stället kan omsättningens storlek i vissa fall anses utgöra ett moment i bedömningen av om en verksamhet kan anses "jämförlig" med en till näringsverksamhet hänförlig rörelse. Därvid speglar erhållna ersättningar på ett tydligare sätt formen för verksamheten än vad värdet av eventuella uttag gör. Detta och även praktiska skäl talar för att, såsom utredningen föreslagit, vid beräkning av gränsvärdet enbart beakta ersättningen för omsättningen. Av lagens ordalydelse följer emellertid att en verksamhet jämförlig med en till näringsverksamhet hänförlig rörelse kan anses föreligga även vid en lägre omsättning, dock skall i ett sådant fall verksamheten inte anses yrkesmässig. Bestämmelsen om beloppsgräns kompletteras med reglerna i 4 angående be- räkningssättet när en verksamhet bedrivs i enkelt bolag eller under samägan- derätt. Paragrafen innehåller en beloppsgräns som i vissa fall skall passeras för att tillhandahållande av serveringstjänster åt personal skall anses som yrkesmässig enligt 1 . Bestämmelsen motsvarar punkt 1 sjätte stycket av anvisningarna till 2 ML (jfr prop. 1989/90:111 s. 211). Bestämmelsen skall ses mot bakgrund av reglerna om uttagsbeskattning av serveringstjänster åt personal (jfr 2 kap. 5 och 6 1 NML och specialmotiveringen till dessa bestämmelser). Till skillnad från 1 2 hänför sig beloppsgränsen därför inte till ersättningen utan till marknadsvärdet. Detta uttryck ersätter här, liksom på andra ställen, uttrycket "det allmänna saluvärdet". Det innebär ingen ändring i sak (jfr specialmotive- ringen till 2 kap. 2-6 NML). I förtydligande syfte har uttryckligen angetts att beloppsgränsen gäller serveringstjänsternas, och således inte kostens, marknadsvärde. Bestämmelsen har även ändrats så att det tydligare framgår av ordalydelsen, att bestämmelsen endast gäller sådana arbetsgivare som inte i övrigt, dvs. förutom serveringstjänsterna, bedriver någon verksamhet som medför skattskyldighet. Jämfört med Lagrådets förslag har bestämmelsen gjorts tillämplig även på de fall att arbetsgivarens verksamhet är sådan att den inte medför rätt till återbetalning enligt 10 kap. 9-13 NML. I paragrafen behandlas vissa omsättningar som inte skall anses som yrkesmässiga redan enligt 1 samt ges vissa förtydliganden beträffande omsättningar som i och för sig kan anses omfattas av 1 . Motsvarande bestämmelser finns i punkt 1 första och andra styckena av anvisningarna till 2 ML (jfr prop. 1989/90:111 s. 207). Till skillnad från de fall som avses i 1 och 2 avser utvidgningar i denna paragraf sådana fall där den enskilda omsättningen i sig utgör den verksamhet som är yrkesmässig (jfr den inledande specialmotiveringen). Paragrafen kan vara tillämplig på en utländsk företagare (jfr specialmo- tiveringen till 5 ). Hänvisningarna till KL och SIL i punkt 2 gäller försäljning m.m. från privatbostadsfastigheter resp. försäljning från bostadsförening och bostadsaktiebolag. I förhållande till ML har utredningen i punkt 2 gjort den ändringen att hänvisningen till KL omfattar bestämmelsen i 5 KL i dess helhet. På detta sätt kommer även försäljning från en obebyggd privatbostadstomt att anses som yrkesmässig. Försäljningen kan t.ex. avse skog från en sådan tomt i samband med att tomten skall bebyggas. Det får anses rimligt att sådana försäljningar omfattas av yrkesmässighetsbegreppet på samma sätt som försäljning av skogsprodukter från bebyggda tomter. Genom att tillämpningsområdet i ML inskränkts till att enbart avse omsättning av "vara" från de nämnda fastigheterna kommer dock sådana tjänster som består i upplåtelse av avverkningsrätt och rätt att ta jord, sten eller annan naturprodukt från fastigheter att hamna utanför beskattningen. Sådana rättigheter likställdes med vara före reformen och omfattades därför tidigare av bestämmelsen. En anpassning bör därför ske till det nya varubegreppet genom att punkt 2 kompletteras med de nämnda rättigheterna. Bestämmelsen i punkt 3 förutsätter för att bli tillämplig att fastig- hetsägaren är frivilligt skattskyldig för fastighetsupplåtelsen. En hänvisning har därför gjorts till 9 kap. 1 NML. I andra stycket finns en likadan beloppsgräns som i 1 2. Beloppsgränsen anger endast om första stycket alls är tillämpligt. Om det är tillämpligt, beskattas all skattepliktig omsättning, således även uttag. Vad som sagts i specialmotive- ringen till 1 har motsvarande tillämpning här. Bestämmelserna om beloppsgräns kompletteras med reglerna i 4 angående beräkningssättet när en verksamhet bedrivs i enkelt bolag eller under samäganderätt. Paragrafen motsvarar punkt 1 andra stycket andra och tredje meningarna i anvisningarna till 2 ML (jfr prop. 1989/90:111 s. 207). Förutsättningarna för att en yrkesmässig verksamhet skall anses bedriven i I paragrafen preciseras förutsättningarna för att en yrkesmässig verksamhet skall anses bedriven här i landet. Som framgått av specialmotiveringen till 1 anknyter yrkesmässighetsbegreppet i punkt 1 första stycket av anvisningarna till 2 ML till inkomstskatterättens skattepliktsregler. Det till Lagrådet remitterade förslaget var uppbyggt på motsvarande sätt. I lagrådsremissen har hänvisningen till skattepliktsreglerna i KL och SIL ansetts ange inte bara vad som skall anses utgöra yrkesmässig verksamhet utan också när denna skall anses vara bedriven här i landet. Genom denna anknytning ansågs bestämmelsen omfatta endast sådana näringsidkare som har sådan anknytning till att de enligt 53 1 mom. KL och punkt 1 av anvisningarna därtill samt 6 1 mom. SIL kan vara skattskyldiga till inkomstskatt. Den som är skattskyldig i skulle således också anses bedriva sin yrkesmässiga verksamhet här. På motsvarande sätt skulle en utländsk företagare anses bedriva verksamhet här om han har en fastighet eller ett fast driftställe här (i inkomstskattesammanhang betecknad som en s.k. inskränkt skattskyldig). I Lagrådets författningsförslag har de båda begreppen "yrkesmässig" och "här i landet" hållits i sär och definerats på ett annat sätt än i remissförslaget. För yrkesmässighetsbegreppet hänvisas till specialmotiveringen till 1 . Förutsättningarna för att en yrkesmässig verksamhet skall anses bedriven här i landet bör enligt Lagrådet först klargöras beträffande den som inte är utländsk företagare. Därefter bör förutsättningarna för att en utländsk företagares yrkesmässiga verksamhet skall anses bedriven i anges genom en hänvisning direkt till inkomstskattelagarna regler om subjektiv skattskyldighet. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Hänvisningen i andra stycket till 6 1 mom. SIL kommer att avse de fall där den yrkesmässiga verksamheten hänför sig till en fastighet eller ett fast driftställe i . Har den utländske företagaren inte någon sådan fastighet eller något sådant fast driftställe skall hans verksamhet anses bedriven här endast till den del den omfattar en omsättning av det slag som anges i någon av punkterna 1-3 i förevarande paragraf. Bestämmelsen i andra stycket motsvarar punkt 1 nionde stycket av anvisningarna till 2 ML (prop. 1973:163 s. 35 f. och 63 f.). I ML är bestämmelsen formulerad så att utländsk företagare "anses bedriva yrkesmässig verksamhet här i landet även när han omsätter" tjänster och vissa varor inom landet. I förslaget anges att han anses bedriva yrkesmässig verksamhet här i landet "även till den del" verksamheten innefattar viss omsättning inom landet. Genom ändringen klargörs att verksamheten liksom i 3 är yrkesmässig endast i den del som utgörs av den aktuella omsättningen. Det innebär att uttagsbestämmelserna i 2 kap. blir tillämpliga just i de delar som anges i den här behandlade paragrafen. Någon ändring i sak i förhållande till ML är inte avsedd. I förhållande till ML har bestämmelsen inskränkts något. Enligt ML anses företagaren bedriva yrkesmässig verksamhet här i landet när han inom landet tillhandahåller en tjänst av vilket slag som helst. Enligt förslaget blir så fallet endast när han inom landet tillhandahåller annan tjänst än sådan som anges i 5 kap. 4 eller 7 NML. Om en näringsidkare omsätter en sådan tjänst inom landet utan att verksamheten är yrkesmässig här enligt 1 eller 3 , anses han enligt förslaget således inte bedriva en yrkesmässig verksamhet här i landet. Han blir därmed inte skattskyldig till mervärdesskatt (jfr 1 kap. 1 första stycket 1 och 2 första stycket 1). Skattskyldig blir i stället den som förvärvat tjänsten (jfr 1 kap. 1 första stycket 2 och 2 första stycket 2 NML). Begreppet utländsk företagare är definierat i 1 kap. 15 NML. I 22 kap. 6 NML finns bestämmelser om representant för en utländsk företagare som är skattskyldig enligt denna lag. Särskilt om viss offentlig verksamhet Paragraferna innehåller särskilda bestämmelser om verksamhet som bedrivs av staten, de statliga affärsverken och kommunerna (jfr 6 kap. 6 NML). Bestämmelserna motsvarar punkt 1 tredje stycket av anvisningarna till 2 ML (jfr prop. 1989/90:111 s. 208-210 och 298). Enligt 6 utgör statens, ett affärsverks eller en kommuns omsättning mot ersättning yrkesmässig verksamhet. Detta gäller oavsett om verksamheten bedrivs med vinstsyfte eller inte. Dock framgår av 7 att detta inte gäller om omsättningen sker som ett led i myndighetsutövning. Kyrkliga kommuner omfattas inte av definitionen i 1 kap. 16 NML för kommun. Bestämmelsen i 6 är därför inte tillämplig på den verksamhet som bedrivs av kyrkliga kommuner. Som framgår av de nämnda förarbetena till ML är en kyrklig kommuns verksamhet yrkesmässig endast om den bedrivs med vinstsyfte. Därmed är en kyrklig kommuns myndighetsutövning inte att anse som yrkesmässig. Innebörden av de föreslagna bestämmelserna är densamma. 7 gäller frågan om när en omsättning skall anses som icke yrkesmässig på grund av dess samband med myndighetsutövning. I punkt 1 i förslaget uttrycks på samma sätt som i ML sambandet så att omsättningen skall ingå "som ett led" i en myndighetsutövning (jfr prop. 1989/90:111 s. 118 f. och 209 f.). Innebörden och räckvidden av denna ordalydelse har varit något oklar. Föredragande statsrådet uttalade i de nämnda förarbetena till ML följande (s. 209): "Med det föreslagna begreppet myndighetsutövning förstås i enlighet med vad som gäller i andra sammanhang beslut eller åtgärder som ytterst är uttryck för samhällets maktbefogenheter och som kommer till stånd och får rättsverkningar för eller emot den enskilde i kraft av offentligrättsliga regler och inte på grund av avtal eller i övrigt regler av privaträttslig natur (jfr prop. 1972:5 s. 311 f och prop. 1975:78 s. 141 ff). I förhållande till lagrådsremissen vill jag tillägga följande angående innebörden av begreppet myndighetsutövning. Ett på författning grundat statligt eller kommunalt monopol på något visst slag av tjänst, medför således inte att det är fråga om någon myndighetsutövning. Detsamma gäller även om myndighet eller kommun i en författning direkt ålagts att bedriva en viss form av verksamhet. Det avgörande är i stället förhållandet mellan å ena sidan myndigheten eller kommunen och å andra sidan den enskilda." Huvudfallet då yrkesmässighet inte skall föreligga utgör omsättning som sker på grundval av myndighetsutövning i stället för avtal med den som förvärvar varan eller tjänsten. Detta framgår direkt av det återgivna propositionsuttalandet. Som exempel på gränsdragningen mot det yrkesmässiga området kan nämnas att en kommuns upplåtelse av allmän plats för parkeringsändamål inte utgör myndighetsutövning. Yrkesmässighet föreligger inte heller i de fall då en omsättning sker som myndighetsutövning mot någon annan än den som förvärvar varan eller tjänsten. Här kan omsättningen visserligen vara grundad på ett avtal mellan myndigheten och förvärvaren. Vad som utesluter yrkesmässighet är emellertid att omsättningen i sig innebär en myndighetsutövning mot någon vars civilrättsligt grundade rätt till omsättningsobjektet inskränks genom ifrågavarande omsättning. Som exempel kan nämnas kronofogdemyndighetens försäljning av utmätt egendom. Sådan försälj- ning anses som myndighetsutövning oavsett om den utmätta egendomen säljs på offentlig auktion eller under hand. Utredningen har i lagtext reglerat de nu nämnda situationerna.