prop · GI0319 · 1994-12-31 00:00:00 — har gemenskapen även eftersfrävaten förenkling av existerande sekundärrätt, bl.a. genom avskaffande avdeteljregleringar och upphävande av vissa dfrektiv. 35.2 Gemenskapsrätten utgör en egen rättsordning Samarbetetinora de europeiska gemenskapema skUjer sig från sedvadigt mtemationelltsamarbete genora att det föratsätter att de enskilda medlemsländema avstårfrån delar av sina stelsorgans beslutsbefogenheter och tUldelar dessa gemenskapema, där dessa utövas av medlemsländema gemensarat,i edighet med fördragen. På grandval avde grandläggande fördragen och deras särart har en egen rättsordnmg,gemenskapsrätten, utvecklats raed drag som är unika för EG och sora skiljer sigbåde från traditionell stetsrätt och internationell rätt i allmänhet.EG-rätten brakar betecknas som en rättsordning av eget slag (sui generis),självstendig och mtegrerad medmedlemsstetemas nationeUa rättssystem. , som har en centrdroll sora högste uttolkare av gemenskapsrätten, har successivt utvecklatprincipen om EG-rättens särskilda natar I målet 26/62van Gend en Loos [1963] ECR s. 1 uttelade domstolen att geraenskapen utgör enny rättsordnmg, tUl förmån för vUken medlemsstetemahar begränsat sma suveräna rättigheter och vars subjekt inte bara ärmedlemsstetema utan även deras medborgare. Dorastolen slog vidare fast att geraenskapsrätten, oberoende av medlemsstetemas lagstiftmng,mte bara ålägger mdividema skyldigheter uten också avser att ge dem rättigheten Dorastolen vidareutvecklade dette resonemang imålet 6/64 Costo mot [1964] ECRs. Domstolen uttelade sålunda att gemenskapsrätten, till skillnadfrån allmän folkrättslig ttaktettätt, utgör en egen rättsorddng som ärmtegrerad raed medlemsstetemas nationella rättssystem och sora deras domstolar är skyldiga att tillämpa. Domstolen fortsatte(mofficiell översättning): "Genomatt skapa en gemenskap för obegränsad tid som har egna institationer, är enegen juridisk person, har en egen rättskapacitet och rätt att uppttädasora part på det intemationella planet samt, särskilt, har verkligabefogenheter sora hänör från det förhållandet att stetema begränsat sin suveränitet eller överlåtit sinabefogenheter till gemenskapen, har medlemsstetema begränsat sinasuveräna rättigheter, ora än inora begränsade områden, och därigenom skapat enrättsorddng som binder såväl stetemas medborgare som stetema själva." I det rådgivande yttrandet 1/91 [1991] ECR s. 6079uttalade EG-dom- Prop. 1994/95:19 stolen att , ehura ingånget i form av ettintemationeUt avtd, intedesto mindre utgör den konstitationella stedgan för en rättsgemenskap. Domstolen sammanfatfade sm syn pågemenskapsrätten edigt följande (inofficiell översättomg): "Som domstolen vid upprepade tillfallen anförtupprättede gemenskapsfördragenen ny rättsordning tiU förmån för vUken stetema har begränsat sina suveränarättigheter inom aUt mer utsttäckfa områden och vars rättssubjekt inte endast omfattar medlemssfaterutan också derasmedborgare. De väsentiiga egenskaperna hos den gemenskapliga rättsordning som sålundaupprättats är särskilt dess förefräde i förhdlande till medlemsstetemas nationella rätt cx:h dendfrekfa effekt av enhel rad av bestämmelser som är tiUämpliga för deras mvånare och för medlemsstetema sjdva." Gemenskapsrätten bester, fömtom av de grandläggandefördragen, bl.a. av allmänna rättsprinciper, intemationella avtel ingångna av gemenskapen, sekundär lagstiftnmg ochEG-domstolens praxis. regelsystem brakar sammanfattes under beteckningengemenskapens regelverk (fr.1'acqub communautaire). De grandläggande fördragen upprätter gemenskapemasinstitationer och tUldelarmstitationema deras befogenheten De konstitaerande fördragen utgörs av ,Parisfördraget och Euratomförcfraget med tUlhörande protokoll och bUagon Övriga gmndläggandefördrag är de fördragoch beslut som innehåller tillägg till eller ändringar i de tte tasprangligafördragen. Bland dessa övriga fördrag märks t.ex. det s.k. fusionsfördraget ,varigenom institationema gjordes gemensamma för de tte gemenskapema, de olika anslumingsfördragen.Enhetsakten från år1987 och Maasttichtfördraget . Reglema i förcfragen brakar beteckrtes som priraärtätt. De grandläggande fördragen angerprmciper och målsättningar för gemenskapemas och deras institationers verksamhet inora skilda politUcområden. De innehåller ocksåformella regler, då främst i fråga om beslutsförfarandet. De grandläggande fördragen rymmerallmänna EG-rättsligaprinciper som utgör hörnstenar i EG:s rättsordning. Däribland återfinns iRomfördraget bl.a. den allmänna legalitetsprmcipen edigt artikel 3b förstestycket och artikel 4, solidaritetsprincipen edigt artikel 5,subsidiaritetsprmcipen edigt artikel 3b andra stycket, proportionalitetsprmcipen edigtartUcel 3b fredje stycket och icke-diskrimineringsprmcipenedigt artikel 6. Ändringar i de gmndUiggande fördmgen Prop. ArtUcelN i Maasfrichtfördraget mnehåller en gemensam ordmng för hur de grundläggande fördragen ändras. ArtUcel N harersatt artUcel 236 i ,artUcel 204 i Euratomförcfraget och artikel 96 i Parisfördraget. Edigt artikel Nfår varje medierasstets regermg eUer koramissionen förelägga rådet förslag tUländrmgar av de fördrag som umonen bygger på. Rådet avgör med enkel majoritet omett ändringsförfarande skaU idecfas eller ej. Innan rådet uttdar sig för attsammankdla en konferens med förettädare för medlemsstetemas regeringar, skaUsararåd ske raed Etaopaparlamentet och, i förekommande fdl, med kommissionen. sammankdlas av rådets ordförande i syfte att i samförståndkomma överens om vilka ändringar som skdl göras i de grundläggande fördragen.Ändringama, som skaU beslutas enhäUigt, fräderi kraft först när de ratificerats av samfliga medlemssfater i edighet medderas konstitationella bestämmelsen Edigt artikel Npunkt 2 i Maasfrichtfördraget skaU en regeringskonferens sammankdlas år 1996för att granska de bestänunelser i fördraget för vilka en översyn ärföreskriven. Sammankdlandet föratsätter sdedes varken imtiativ frånmedlemsstetema eUer kommissionen eUer attbeslut därora fattas i rådet. 8 i Rorafördraget föreskriver atttUlärapmngsområdet avseende beslutsförfarandet om med-beslutanderätt kanutvidgas i edighet med ändringsförfarandet i artUcel N.2. I artUcel J.4 i Maasfrichtfördraget anges att bestämmelsema idenna artUcel kan konuna att revideras edigt sarama förfarande. Den försfa förklarmgentill Maasfrichtfördraget anger vidare att införandet av avdelmngar omräddningstjänst, energi och turism i kommer att undersökas iedighet med ändringsförfarandet i artikel N.2. Den sextonde förklarmgen tillMaasfrichtfördraget föreskriver slutiigen att regeringskonferens ävenskaU undersöka i vilken utsfräckning det är möjligt att omprövaklassificeringen av gemenskapsrättsakter i syfte att upprätte en lämpligrangorddng mellan olika kategorier av rättsakten Eventaella fördragsändringarmed adedning av regeringskonferensträder i kraft först när de ratificerats av samtiiga raedlerassteter iedighet raed deras konstitationella bestämmelsen Romfördragetoch Maasfrichtfördraget innehåller även bestemmelser ora utvecklmg av geraenskapsrätten sora gmndar sig på själva fördragen.Rådet kan med enhällighet beslute omen sådan utvecklmg av geraenskapsrätteni fråga ora bestänunelser ora allraänna val tUl Europaparla-raentet (artUcel 138 i Rorafördraget), omfinansiermg av geraenskapen av egna resurser (artUcel 201 iRomfördraget), ora bestemmelser för att sterkaeller komplettera unionsmedborgamas rättigheter (artikel 8e i )och i fråga ora vissa bestämmelser om samarbete i rättsliga och imikes frågor(artikel K.9 i Maasttichtfördraget). Sådana rådsbeslut skall dock antes avmedlemsstetema i edighet med deras konstimtionella bestemmelsen Vid sidan av artikel N i Maasfrichtfördragetinnehåller de grandläggan de fördragen slutiigen bestämmelser om förenklade ändrmgsförfaranden. Vissa fördragsäncfrmgar kan härigenom företes mtemt pågemenskaps- Prop. 1994/95:19 mvå. förenklade förfårande gdler bl.a.artiklama 14.7, 38.3, 84.2, 126, 165, 166 i , artUcel 95 iParisfördraget och artiklama 76, 85 och 90 i Ematomfördraget. I dessa fdlföratsätter fördragsändringarna mte att de ratificerats eller anfagits avsamtiiga medlemssfater i edighet med deras konstitationella bestämmelser föratt fräda i kraft. 35.3.2 Allmänna rättsprinciper inomgemenskapsrätten har i sin rättspraxisutvecklat en dokttm som innebär att aUmänna rättsprinciper utgör en integreraddel av gemenskapsrätten. I förenade målen 46/87, 227/88 [1989] ECR s.2859 uttalade domstolen sålunda att vissa dhnänna rättsprinciper gäUer inomgemenskapens rättsordning i deras egenskap av gemensanuna principer förmedlemssfatemas rättssystem. Domstolen har i sm rättspraxistillämpat och för gemenskapsrättens del lagt fast vissa dlmänna rättsprincipersom härletts ur fördragen eller hämtots från medlemssfatemas rättssystem. prmciper på de mänskliga rättighetemas område har också hämtets från andrafolkrättsliga källor, främst om skydd för de mänskliga rättighetema och grandläggande frihetema. Deallmänna rättsprmcipemas stellmng som en centtal rättskdla inom EU harkodifierats genora artikel F i Maasfrichtfördraget, som lyder: "Umonenskall som allmänna prmciper för geraenskapsrätten respektera de grandlägganderättighetema, såsom de garanteras i om skydd för deraänskliga rättighetema och de grandläggande frihetema, undertecknad i Röraden 4 noveraber 1950, och såsom de följer av medlemssfatemas gemensammakonstitationella fraditionen" Avgrandläggande betydelse i västerländska rättsordningar är rättssäkerhetsbegreppet.Käman i tUlämpning av begreppet rättssäkerhet {eng. legalcertairtiy, fr. sécurité juridique) kan sägas vara kravet påföratsebarhet i lagstiftnmg och rättstUlämpdng. Ur ett allmänträttssäkerhetsbegrepp kan flera andra prmciper sora tillärapas av EG-dorastolenhärledas. Däribland märks bl.a. principema om skydd för förvärvade rättigheteroch berättigade förväntningar, det prmcipiella förbudet mot refroaktivlagstiföiing och rättstillämpning, kravet på motivering av beslut, rätten attinte dömas ohörd CKh rätten till försvar. Den iRomfördraget centrala likabehandlmgsprincipen återfinns bl.a. i artUcel 6 om förbud mot diskriminermg på grandav nationalitet. Andra uttryckliga lUcabehandlmgsprmciper återfinns iartikel 40 fredje stycket i Rorafördraget angående likabehandlmg mellanproducenter och konsumenter mom dengeraensanuna jordbrukspolitiken samt i artUcel 119 i närdet gäller lika lön för kvmnor och män. har dock slagit fast attdet mom gemenskapsrätten gäUer en allmän lUcabehandlmgsprincip, utöver deuttryckliga bestämmelser som återfinns i fördragen (se t.ex. förenade målen117/76, 16/77 Ruckdeschel [1977] ECR s. 1753). De intemationella avtd somgeraenskapen ingått raed stöd av den i fördragenfastiagda tfakfaticorapetensen edigt artUcel 228 i utgör enintegrerad del av EG:s rättsordning från och med deras Ucraftfrädande (nmlet 181/73 Haegeman II [1974]ECR s. 449). Pruicipen gäller ävens.k. blandade avfal, dvs. avtol där både gemenskapen och medlemsstotemaär avtdsparter (målet 12/86 Demfrel [1987] ECR s. 3719). En föratsättning för att ett intemationeUt avtol skaU kunnagöras gällande gentemot geraenskapens rättssubjekt är dock att detpublicerats i EGT (se målet 98/78 Räcke [1979] ECR s. 69). 35.3.4 Förordningar,direktiv och andra rättsakter Degrandläggande fördragen tUldelar gemenskapernas mstitationer befogenheter attgenomföra fördragens intentionen De rättsakter som uistitationemautfärdar med stöd av dessa bemyndiganden brakar betecknas sekundärrätt. För attutföra sina uppgifter skdl Europaparia-raentetoch rådet gemensamt, rådet eUer kommissionen, i edighet med fördragetsbestämmelser, utfärda förordningarj och dfrektiv, fatto beslut samt avge rekonunendationer och yttranden (artikel189 i ). En förordmng harallmän giltighet, är i dia delar bindande och är dfrekt tUlämplig i varje medlemssfat. Förordningar skdl i sin gemenskapsrättsliga form tUlämpas avmedlemssfatemas domstolar ochförvaltningsmyndigheten är edigt samma artUcel bindande för varje medlenisstot raed avseende på detresultot som skdl uppnås raen överlåter åt de nationella myndighetemaatt bestämma form och tUlvägagångssätt för genomförandet. Ett beslut ärbindande i alla delar för dem sora det är riktot till. Till skUhiadfrån förordningar, dfrektiv och beslut är rekommendationer och ytaanden mtebindande. Uppräkmngen avrättsakter i artikel 189 är inte uttömraande. Föratom de där nämnda typema av rättsakter har andra utvecklats. Det gdler t.ex. program och riktimjer sora inte är bmdande för någon utomsteende men som kan vara bindande fördet organ som utfärdat dem. Om t.ex. koramissionen utfärdat rUctimjer för hm den sjdv skall agera när den övervakar att enskilda företog följer anses företogen kunna förlite sig på att kommissionen verkligen följer dessa riktimjer och inte mgriper mot förfaranden som den själv förklarat att den inte skall ingripa mot. Även sådana icke bmdande rättsakter kan på så sätt få en styrande effekt. I vissa fallmotsvarar inte heller den form en rättsakt erhållit dess sakliga mnehåU. Ett dfrektiv kan iblandpräglas av sådan detdjermgsgrad att det lämnar få valmöjligheter till de nationella myndighetema i fråga om genomförandet. Ett sådant dfrektiv är till sitt innehåll närmast att jämsteUa raed en förordmng. Saratidigt kan en förordmng sakna den allmängiltighet som den formen kräver Förordningen är då i 479 stellet i realiteten imUcted påatt reglera individuella fell och utgör därför tillsitt mnehåll närmast ett beslut. har i ett antd feU vdt Prop.1994/95:19 attbortse från bm en rättsakt formeUt betecknats och i stället tegit faste på dess innehåll (se t.ex. förenade målen 16-17/62Confédération des Producteurs deFmits et Légumes mot rådet [1962] ECR s. 937). fyUer en väsentiig fimktion momgemenskapema och har enroU som är mera betydelsefidl än den intemationella domstolar normdt har. Domstolen skaU edigtartUcel 164 i Romförcfraget säkerstäUa att lag och rätt följs vid tolkning c»h tiUämpningav fördraget. Domstolen är rättsskapande genomatt den lägger fest det närmare mnehållet i gemenskapsrätten. Domstolen ansvarar vidareför den rättsligakonfrollen av hur EG-institationema utövar sina befogenheten Den prövar också mål motmedlemsstetema ora överträdelse av de gemenskapsrättsliga förplUctelsema. En fiamfrädandefunktion för domstolenär dess ansvar för att gemenskapsrätten toUcas och tillämpas enhetiigt av institationema och medlemsstetema. 35.4.1 Talanmot EG:s institutioner rättsliga konttoU av mstitationemasverksanihet omfattar attpröva påsteenden dels om att en utfärcfad rättsakt är ogUtig, dels om att en institation varit passivttots att den varit skyldig att agera. Dessutora fungerar EG-dorastolen som en ordinär domstolraed full prövningsrätt i bl.a. de s.k. tjänstemannamålen och i mål om utom-obligatoriskt skadeståndsansvar för gemenskaperna. Enav EG-dorastolens uppgifter är att övervaka lagedigheten av de rättsakter sora antes av EG:s mstitationer(artikel 173 i ). Domstolen kan pröva frågor orarättsakters ogUtighet på telan av en medlemsstet, rådet eUer kommissionen. Domstolen kanockså pröva en sådanfråga på tdan av i syfte att tUlvarate parlamentets rättigheten Enogiltighetstolan kan även väckas av en enskUd fysisk eller juridisk person mot ettbeslut som rUctar sig till honom eller som annarsberör dfrekt och persodigen. De rättsakter som kan angripas ärrättsakter som antos av och rådet gemensamt, av rådet eller av konumssionen sora inte är rekommendationer ochyttranden, samt sådana rättsakter som antas av och som skall ha rättsverkan iförhållande tUl fredje man. En rättsakt kan ogiltigförklarasav domstolen om den institation som antogit den a) saknat behörighet att anto rättsakten, 480 b)åsidosatt väsentiigaformföreskrifter, Prop.1994/95:19 c)åsidosatt Rorafördraget ellernågon rättsregel som gdler dess tUlärap-mng, I d) gjortsig skyldig tiU maktmissbruk. Ett bifall tUlen ogUtighetsfalan innebär att domstolen förklarar rättsakten ogiltig och domen får i alhnänhet: refroaktiv verkan.Domstolen kan mte ändra rättsakten eller sätto någon annan i dessstelle, ankommer på den berörda mstitationen edigt artikel 176 iRomfördraget. När det gäller förordningarskall dock domstolen edigt artUcel 174 andra stycket i , om denanser det nödvändigt, ange vilka verkningar av den ogiltigförklaradeförordningen som skall anses beste. konfrollerar edigtartikel 175 i Rorafördraget att EG-institationema agerar i de fall då de ärskyldiga att vidfa en åtgärd. En telan raed påsteende ora attEuropaparlamentet, rådet eller konumssionen underlåtit att vidtega åtgärder kanföras av medlemsstetema och av gemenskapens övriga institationer Enskildafysiska och juridiska personer har telerätt i de faU falan gäUer underlåtenhetatt till dem rikte någon annan rättsakt än en rekommendation eller ettyttrande. Ett bifall tiU en passivitetstelaninnebär att dorastolen faststeller att mstitationen i fråga har ageratfördragssfridigt, varefter det edigt artikel 176 i ankommer påmstitationen att vidte nödvändiga åtgärden En passivitetstdan kan emellertidmte användas för att fraratvraga ett visst besterat resultet. Mål i vilka domstolen har Juliprövningsrätt I vissa fall ftmgerar domstolensora en ordinär dorastol och dess behörighet är då mte begränsad till denrättsliga konttoll som beskrivits ovan. Domstolen har full prövningsrättbeträffande a)mål som gäller påföljder edigt förorddngar sora antegits avEuropaparlaraentet och rådet geraensarat eller av rådet i den mån dette harföreskrivits i förordmngen i fråga (artikel 172), b)mål mot gemenskaperna om utomobligatorisktskadestend för skada som vållats avinstitationema eller av instimtionemas anstellda under tjänsteutövnmg(artUcel 178), c)rättsfrågor i raål raellangeraenskaperna och de anstellda om löner, anstellmngsvillkor m.m. Dessas.k. tjänstemannamål prövas numera i den nyiiuättede Försteinslansrätten menkan överklagas till vad gäller rättsfrågor EG-dorastolen är inte exklusivtbehörig: att pröva alla raål i vilka gemenskapemaär part. I artikel 183 sfadgas att nationella dorastolar är behöriga att pröva sådana mål i denmån fördraget mte uttryckligen anger som behörig domstol. 31Riksdagen 1994/95. 1 saml Nr 19. Riillelse:S. 486 Tillkommit rad 1 samt utgått sista råden 35.4.2 Talan mot en medlemsstat om brott mot Prop.1994/95:19 Enskilda saknar möjlighet attdirekt föra telan mot medlemsstetema om brottmot gemenskapsrätten inför . Talan mot en medlemsstet kanväckas dels av en annan medlemsstet edigt artUcel 170 i , dels avkommissionen edigt artikel 169 i . Edigt båda dessabestämmelser skdl tdans väckande föregås av ett idedande förfarande meUankommissionen och den berörda raedlenis-sfaten.Vissa särskilda bestämmelser ger dock en omedelbar tillgång tUl domstolsprövning (för kommissionen i artUcel 93andra stycket, för både kommissionen tx:h medlemssfatema i artikellOOa.4 och i artikel 225). Medlemsstotemaär skyldiga att "vidto de åtgärder som krävs för att följa domstolensdom" edigt artUcel 171 i . Domstolens dom är således enfaststeUelsedom som inte dfrekt griper in i medlemsstetemas rättsordning. Omen medlemsstet vägrar att efterkomma en fällande dom kan eraellertid tolanväckas på nytt under åberopande att denfällande domen inte efterlevts, viUcet konstitaerar ett nytt, särskUt fördragsbrottedigt artikel 171. Edigt den genom Maasttichtfördraget införda artikeln 171.2andra stycket i Romförcfraget kan domstolen, på tolan av kommissionen, utdömaett stondardbelopp eUer ett vite raot en stot som inte stellt sig en tidigaredom tUl efterrättelse. I ärenden som anhängiggjorts viddomstolen får denna edigt artUcel 186 iRomfördraget vidte nödvändiga mterimistiska åtgärden På tolan av kommissionenkan domstolen inhibera tillämpdngen av en nationell lag eUer annan föreskrifttill dess att bestemmelsemas föredighet raed fördraget prövats. En av viktigastefimktioner är att se till att gemenskapsrättentolkas och tUlämpas enhetiigt. EG-rätten tillärapas i betydande utsttäckningav nationella rayndigheter och en stor del av EG-rätten kan åberopas avenskilda inför nationeUa domstolar i dess egenskap av nationeU rätt. För attsäkerstdla att gemenskapsrätten tolkas och tUlämpas enhetiigt i medlemssfatemaanger artikel 177 i att en nationell domstol som skall tillämpa en gemenskapsrättslig bestenunelse innan denavgör målet kan, och i vissa fall skall, inhämfa förhandsavgörande från EG-dorastolenora hur regeln skaU tolkas. Sådana förhandsavgöranden kan avse a)tolkningen av fördraget, b)giltigheten eller tolkningen av rättsakter som utfärdats av gemenskapernasinstitationer, c)tolkningen av stodgar för organ som upprättats genomrättsakter som beslutots av rådet, när stodgamaföreskriver det. Bestenunelsema ora inhäratande av förhandsavgöranden är fdcultetiva förnationella dorastolar i lägre instans, dvs. besked får begäras omdomstolen anser att det är nödvändigt för att den skdl kunna döma i målet. EG-domstolenhar eraellertid i sm rättspraxis slagit fast att nationella domstolar saknar behörighet att förklara en EG-rättsaktogiltig (målet 314/85 Foto-Frost [1987] ECR s. 4199). Mot bakgmnd avEG-domstolens exklusiva behörighet att ogUtigförklara EG:s rättsakter kan således även en domstol i lägre mstans ipraktUcen vara skyldig att inhämte förhandsavgörande. Domstolar i sisfa instans är skyldiga att inhämfaett förhandsavgörande om saken är sådan att en toUcning avgemenskapsrätt raåste ske för att raålet skall kunna avgöras. hari målet 283/81 CILFIT [1982] ECR s. 3415 uttalat att det finns en möjlighet förden nationella domstolen att avste från att begära förhandsavgörande, underföratsättomg att domstolen är övertygad omatt varken övriga medlemssteters dorastolar eller skulletveka om utgången av prövningen. EG-dorastolen framhöll emellertid de särskildasvårigheter som är förenade med att tolka gemenskapsrätt, bl.a. att en toUcningmåste ske utifrån en jämförelse mellan deolika - var för sig autentiska - språkliga versionerna av en rättsakt, att tolkrangen också måste to hänsyn tUl gemenskapsrättenssärskilda språkbrak samt att reglema också måste värderas utifrån sittgemenskapsrättsliga sammanhang. Det finns mgabestämmelser i om hur den frågande dorastolen skall förhålla sigtill ett förhandsavgörande från EG-dorastolen. har dock i smrättspraxis slagit fast att den nationelladomstolen är bunden av avgörandet. I målet 29/68 MUchkontor II [1969] ECR s. 165 uttolade EG-dorastolen att den nationella domstolen ärbunden av tolknmg och endast kan, om den anser att ett lämnatförhandsavgörande inte skapar |tillräcklig klarhet, åter vända sig tillEG-dorastolen med begäran om ytterligare avgörande. Även om dennationella domstolen således är bunden av tolknmg av gemenskapsrätten är det fc)rtfarande den nationella domstolensuppgift att te stellning till de konkrete omständighetema i det enskilda falletoch avgöra om dessa faller in under EG-regeln sådan den tolkats av EG-dorastolen. I vissa fall är den nationella dorastolenshand-Imgsuffymme begränsat, särskilt i sådana fall då EG-dorastolenlämnat sitt förhandsavgörande i raycket nära anknytomg till orastendighetema idet enskilda fallet. Edigt artUcel 228 iRomfördraget får - i fråga om avtel raellan EG och ttedje land - rådet, konunissionen eller en medlemsstet inhämte EG-dorastolens ytaande över om ett tilltänkt avtel är föredigt med bestenunelsema i fördraget. Om domstolen i sitt ytaande finner att så mte är fallet, får avtelet endast ttäda i kraft efter en fördragsändrmg i edighet med artUcel N i Maasttichtfördraget. imättedes endomstol i förste instens, bl.a. för att avläste EG-domstolen.Försteinslansrätten kan avgöra mål som rör a) tvister mellan EG:s institationeroch deras anstellda (s.k. tjänstemannamål), b)telan av företeg mot kommissionen rörande sanktioner, priser m.m.inom ramen för Parisfördraget, c)ogUtighets- eUerpassivitetstelan, mbegripet telan om skadestånd, av enskUda motkonunissionen mora ramen för konkurrensregler, d) ,anti-dumpdngmål och alla mål där enskilcfa är parten 35.4.6 roll i integrationsprocessen