prop · GH03203 · 1994-01-01 00:00:00 — Det nya direktivet ger möjlighet att låta också en fond avseende allmänna bankrisker (general banking risks) ingå i kapitalbasen. Tillägg till kapitalbasdirektiv gjordes då direktivet 92/16/EEG om ändring av direktivet 89/229/EEG om kapitalbasen i kreditinstitut antogs. Genom sistnämnda tillägg infördes särskilda regler för vissa danska bostadsinstitut. Dessutom inrättades en kommitté som skall bistå kommissionen vid tekniska justeringar av kapitalbasreglerna. De två nämnda direktiven (91/633/EEG och 92/16/EEG) kräver inte några särskilda lagändringar i . Om det i skulle införas en möjlighet till avsättningar till en fond för allmänna bankrisker får det övervägas om ändringar då också måste göras i de lagreglerade kapitaltäckningsreglerna eller om det räcker med ändringar i föreskrifter. Det andra direktivet berör inte direkt förhållandena i . antogs ett direktiv (92/30/EEG) om gruppbaserad tillsyn av kreditinstitut. Direktivet ersätter direktiv i samma ämne, vilket ingår i det ursprungliga . Genom det nya direktivet utsträcks tillsynen av koncerner till att omfatta den sammanlagda finansiella ställningen i koncerner där även andra finansiella institut än kreditinstitut är moderföretag. Kravet på konsolidering gäller inte bara dotterföretag utan även företag i vilket moderföretaget har en ägarandel som uppgår till av röster eller kapital. Dessutom förutses att EG skall kunna sluta avtal med tredje land om utsträckning av den gruppbaserade tillsynen. I sådana fall skall konsultationer ske om avtalets tillämpning också beträffande övriga EES-länder. Rådet antog ett direktiv (92/121/EEG) om övervakning och kontroll av kreditinstituts större engagemang. Direktivet ersätter en rekommendation , vilken ingår i . Enligt det 1992 antagna direktivet skall samliga kreditinstitut regelbundet till tillsynsmyndigheten rapportera alla större engagemang varmed avses alla engagemang som överstiger av institutets kapitalbas. Maximigränsen för stora engagemang är av kapitalbasen. Summan av ett kreditinstituts samtliga större engagemang får inte överskrida av kapitalbasen. Såväl direktiv om gruppbaserad tillsyn som direktiv om kreditinstituts större engagemang har ett nära samband med direktivet om årsbokslut och sammanställd redovisning (koncernredovisning) för banker och andra finansiella institut (89/635/EEG). Beträffande bankredovisningsdirektiv, som ingår i det ursprungliga , har fått anstånd till med att genomföra direktivets bestämmelser. På grund av det nära sambandet mellan det sist nämnda direktivet och de två först nämnda direktiven har avseende direktivet om gruppbaserad tillsyn fått tillstånd att tillämpa hittillsvarande redovisningsregler och regler för när konsolidering skall ske fram till . När det gäller direktivet om större engagemang har fått anstånd med anpassningen till . Som framgår av vad sagts är en grundläggande förutsättning för att anpassa reglerna om gruppbaserad tillsyn och större engagemang att också redovisningsreglerna anpassats till motsvarande EG-direktiv. Arbetet med att anpassa svenska redovisningsregler till bedrivs i (Ju 1991:07). väntas avge ett betänkande avseende bl.a. anpassningen av redovisningsreglerna för banker och andra finansiella institut . En proposition i anledning av betänkandet är planerad att avlämnas till . avses också de övriga förslag till lagändringar som krävs för att införliva direktiven om gruppbaserad tillsyn och om kreditinstituts större engagemang att läggas fram. På försäkringsområdet har man som tidigare antytts nu lagt grunden för en inre marknad genom de direktiv som slutgiltigt lägger fast principerna om en enda auktorisation och hemlandstillsyn (den s.k. tredje generationens direktiv). Direktiven skall vara implementerade senast i EG:s medlemsländer vid utgången av 1993 och den nationella lagstiftningen skall träda i kraft . antogs tredje skadeförsäkringsdirektivet (92/49/EEG) enligt vilket ett skadeförsäkringsbolag med sin hemlandsauktorisation äger rätt att erbjuda sina tjänster inom hela EG-området utan tillstånd från värdlandet antingen genom gränsöverskridande verksamhet eller genom etablering. Direktivet innehåller dessutom bl.a. bestämmelser om slopande av försäkringsmonopol, kvalificerad bolagsledning, prövning av större ägares lämplighet, förbud mot förhandskontroll av försäkringsvillkor och premiesättning, utövande av hemlandstillsynen samt placeringsregler för tillgångar motsvarande försäkringstekniska skulder. Tredje livförsäkringsdirektivet (92/96/EEG), som antogs , överenstämmer till stora delar med det tredje skadeförsäkringsdirektivet. Det finns dock vissa avvikande bestämmelser i frågor som är specifika för livförsäkringar, bl.a. avseende granskning av och tekniska reserver. När det gäller tredje livförsäkringsdirektivets (92/96/EEG) bestämmelser om livförsäkringsbolagens större placeringar, dvs. hur stor del av tillgångarna som får investeras i värdepapper utfärdade av en och samma utställare (artikel 22.1 i direktivet), har på grund av de svenska livförsäkringsbolagens stora innehav av bostadsobligationer erhållit anstånd med införandet av den i direktivet föreskrivna 10-procentregeln till . Dessutom har bl.a. åtagit sig att se till att innehaven inte ökar i storlek, att innehaven skall vara reducerade till eller mindre , om möjligt dock , samt att rapportera vilka åtgärder som vidtagits för att minska innehaven. En departementspromemoria (Ds 1993:57) med förslag till placeringsregler för försäkringsbolag har lagts fram . Övriga förslag till de ändringar som behövs för att införa tredje skadeförsäkringsdirektivets och tredje livförsäkringsdirektivets regler övervägs inom bland annat med utgångspunkt i ett av (Fi 1990:11) avgivet betänkande med förslag till anpassning av den svenska lagstiftningen (SOU 1993:108). En proposition om ändrad lagstiftning med anledning av de nämnda direktiven är planerad . Ett direktiv (91/674/EEG) om årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkringsföretag antogs av . Direktivet innehåller detaljerade regler om försäkringsföretagens redovisning. Beträffande dessa redovisningsregler har fått anstånd med anpassningen till . Liksom när det gäller anpassningen av redovisningsreglerna för banker kommer förslag till anpassning av reglerna för försäkringsföretag att läggas fram . Proposition är planerad . antogs en rekommendation (92/48/EEG) om försäkringsförmedlare. Den svenska lagen (1989:508) om försäkringsmäklare uppfyller till stora delar redan vad som föreskrivs i rekommendationen. Övriga erforderliga anpassningsåtgärder kommer att övervägas inom i särskild ordning. antogs två viktiga direktiv rörande företag som driver värdepappersrörelse. Medlemsstaterna skall ha anpassat sin lagstiftning till vad direktiven föreskriver . Den nationella lagstiftningen skall träda i kraft senast vid utgången av 1995. Direktivet 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut, som antogs , syftar till att förbättra övervakningen och kontrollen av marknadsrisker som värdepappersföretag och kreditinstitut utsätter sig för. Enligt direktivet ställs krav på visst minsta startkapital för värdepappersföretag samt anges hur marknadsrisker, dvs. positionsrisk, avvecklings- och motpartrisk samt valutakursrisk, skall beräknas och vilket kapital som krävs för att täcka sådana risker. Direktivet innehåller vidare bestämmelser om större engagemang och tillsyn över finansiella koncerner med avseende på marknadsriskerna. Direktivet 93/22/EEG om investeringstjänster på värdepappersområdet bygger på principerna om en enda auktorisation och hemlandskontroll. Det ger värdepappersföretag motsvarande möjlighet som banker och försäkringsbolag att med stöd av hemlandsauktorisation bedriva gränsöverskridande verksamhet och etablera filial i andra medlemsländer. För auktorisation uppställs vissa minimivillkor, bl.a. krav på kompetent ledning och på visst minsta startkapital. Vidare finns regler om prövning av större ägares lämplighet motsvarande vad som gäller för banker. Enligt direktivet ger auktorisationen, som är obligatorisk, rätt att bedriva vissa uppräknade tjänster, t.ex. mottagande och vidarebefordran av kundorder avseende angivna finansiella instrument, handel för egen räkning och portföljförvaltning. Värdepappersföretag får därutöver bedriva vissa uppräknade "biverksamheter", t.ex. förvaring och administration av finansiella instrument och viss rådgivning till företag och investerare. Huvudansvaret för tillsyn av verksamheten ligger på myndigheterna i företagets hemland. Medlemsländerna åläggs att införa uppföranderegler (rules of conduct) enligt vissa principer som skall garantera att ett investeringstjänsteföretag uppträder ärligt och rättvist och med skicklighet och försiktighet, till kundernas och värdepappersmarknadens bästa. har också rätt att få bli medlemmar i eller få tillträde till reglerade marknadsplatser och clearing- och avvecklingssystem. Genom den nya börslagstiftning som trädde i kraft (prop. 1991/92:113, bet 1991/92:NU26, rskr. 1991/92:321, SFS 1992:543-562) har redan vissa delar av direktivet om investeringstjänster införlivats med svensk lagstiftning. Hit hör t.ex. definitioner av tillståndspliktiga verksamheter och möjligheten för utländska företag att få börsmedlemskap i . Återstående anpassningsåtgärder samt de anpassningsåtgärder som behövs för att också införliva direktivet 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut kommer att behandlas i en departementspromemoria, som är under utarbetande inom . Promemorian skall sändas ut på remiss . Proposition är planerad . 8.2 Offentlig upphandling (Bilaga XVI) Beträffande bakgrund, införlivande m.m. hänvisas till prop. 1991/92:170, bil 6, avsnitt 2. Genom lagen (1992:1528) om offentlig upphandling, senast ändrad genom SFS 1993:1468, har med svensk rätt införlivats de direktiv som anges i prop. 1991/92:170 bil 14 s. 605 ff. Av prop. 1992/93:88 om offentlig upphandling framgår (s. 57) att propositionens lagförslag även innefattade två direktiv som i detta sammanhang faller in under begreppet skarvacquis, nämligen direktivet om upphandling av tjänster (92/50/EEG) och det andra rättsmedelsdirektivet (92/13/EEG). Dessa direktiv införlivades genom lagen om offentlig upphandling, utom avseende regler för s.k. formgivningstävlingar enligt det förstnämnda direktivet. Dessa regler införlivades först genom lagen (1993:924) om ändring i lagen om offentlig upphandling (prop. 1992/93:209, bet. 1992/93:FiU24, rskr. 1992/93:347, SFS 1993:924). Övriga två nytillkomna rättsakter från tiden till avser i det ena fallet (kommissionens beslut 92/456) en uppdatering av s.k. enhetslistor inom EG och skall inte införlivas i svensk rätt. I det andra fallet (kommissionens rekommendation 91/561) är det fråga om en rekommendation om utformande av annonser. Den rekommendationen behöver inte införlivas. Det kan emellertid nämnas att förlagor till annonser nu finns även för den svenska marknaden. Efter dessa åtgärder från svensk sida har ytterligare direktiv beslutats inom EG, nämligen 93/36/EEG, 93/37/EEG och 93/38/EEG. Det förstnämnda direktivet är ett omtryck av varudirektiven, det andra direktivet är ett omtryck av direktiven för upphandling av byggentreprenader och det sistnämnda direktivet är ett nytt direktiv som innebär att regler för upphandling av tjänster inarbetas i direktivet för upphandling inom försörjningssektorerna. I samband med besluten om omtryck av direktiv och konsolidering av dessa har även en hel del materiella ändringar vidtagits i de direktiv som ligger till grund för omtrycken. Dessa nya direktiv skall införlivas i svensk rätt. Regeringen kommer att besluta proposition med förslag i detta hänseende med ett avsett ikraftträdande (jfr vidare prop. 1993/94:78 avsnitt 7). Ömsesidigt erkännande av yrkesbehörighet Inom flertalet förekommer en omfattande reglering av yrken. Som ett komplement till det direktiv om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildningar som omfattar studier, det s.k. första generella direktivet (89/48), antog EG ytterligare ett direktiv om ömsesidigt erkännande av yrkesutbildning och yrkespraktik (92/51 EEG). Direktivet omfattar dels eftergymnasiala utbildningar som är för vilka tillträdeskravet är genomgången gymnasieutbildning och som inte omfattas av det första generella direktivet, dels gymnasiala utbildningar och kortare kurser. Kompetensen kan också ha erhållits genom förvärvsarbete. Ansvaret för den nationella samordningen av detta direktiv ligger på . Innebörden av direktivet är att ett utbildnings- eller kompetensbevis, som i hemlandet ger tillträde till ett reglerat yrke, också ger behörighet att utöva yrket i andra länder. Om yrket inte är reglerat i hemlandet skall utbildnings- och kompetensbeviset ändå godkännas som grund för att utöva ett reglerat yrke i ett annat land. Direktivet reglerar ingående de olika situationer som kan uppkomma om en persons hemland och värdlandet ställer olika krav på utbildningsnivån. Det kan då i vissa fall krävas en viss tids yrkeserfarenhet och i andra fall kan en anpassningsperiod eller ett lämplighetsprov krävas. Såvitt nu kan bedömas torde direktivet inte föranleda ändringar i andra författningar än förordningar som meddelas av regeringen. verksamhetsområde berörs i flera avseenden av . Till verksamhetsområdet hör bl.a. avtalets bestämmelser om veterinära frågor, livsmedel, fodermedel och växtskydd. Inom vart och ett av dessa områden finns ett stort antal rättsakter som omfattas av avtalet. Innehållet i rättsakterna har i nödvändig utsträckning införlivats i svensk lagstiftning genom beslut i anledning av regeringens proposition om ändringar i livsmedelslagen (1971:511) m.fl. lagar i anledning av (prop. 1992/93:119, bet. 1992/93 LU11, rskr. 1992/93:100 och bet. 1992/93 JoU6, rskr. 1992/93:101) och regeringens proposition om lagändringar på djurhälsoområdet (prop. 1993/94:68, bet. 1993/94:JoU11, rskr. 1993/94:88). Inom de ovan angivna områdena har EG efter antagit ett antal rättsakter som enligt Gemensamma EES-kommitténs beslut skall omfattas av . Rättsakterna finns förtecknade i avsnitt 10.10. I det följande redovisas på vilket sätt rättsakterna bör införlivas i svensk lagstiftning. För några rättsakterna kräver beslut av för att kunna införlivas. De förslag till lagstiftning som läggs fram har utarbetats i nära samverkan med till vars ansvarsområde lagstiftningen hör. Beredningen har skett i nära kontakt med myndigheten. Av lagförslagen faller vissa av de föreslagna ändringarna i epizootilagen (1980:369) inom Lagrådets granskningsområde. Detsamma gäller en del av bestämmelserna i den föreslagna lagen om jordbruksprodukter och livsmedel som är ekologiskt framställda. Den lagen innehåller förutom bemyndiganden även en bestämmelse som ger stöd för att överlämna förvaltningsuppgift som innebär myndighetsutövning åt ett enskilt organ. Lagen innehåller vidare bestämmelser om tillsyn, föreläggande och förbud, rätt till tillträde för tillsyn och om överklagande. Vad beträffar ändringarna i epizootilagen syftar dessa till att ge en beslutsbefogenhet som har . Därutöver innebär ändringarna en vidgning av de områden för vilka transportförbud eller andra begränsningar kan beslutas samt att tillträdesförbud kan beslutas också i fråga om andra anläggningar för djurhållning än djurstallar. Förslaget som rör smittade områden innebär inte stöd för beslut som är mer ingripande än de beslut som kan fattas enligt gällande lag, utan tar endast sikte på en geografisk förändring. Ändringen av bestämmelsen om tillträdesförbud är närmast att se som en språklig anpassning. Med hänsyn till vad som anförts får förslaget till ändringar i epizootilagen anses vara av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Lagen om jordbruksprodukter och livsmedel som är ekologiskt framställda rör frågor som delvis regleras på lägre nivå än i lag. Med ett undantag är bestämmelserna i den föreslagna lagen närmast ett nödvändigt inslag i en lagstiftning om produktkontroll. Dit hör bestämmelserna om tillsyn, föreläggande och förbud, tillträdesrätt och överklagande. Bestämmelsen om överlämnande av myndighetsuppgift till enskilt organ är visserligen inte lika vanligt förekommande som de nyssnämnda bestämmelserna. Gemensamt för samtliga bestämmelser är emellertid att de utformats efter gängse mönster och därför inte kan förutsättas ge anledning till några synpunkter vid en lagrådsgranskning. Även bestämmelserna i den föreslagna nya lagen är följaktligen av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. 10.2 Veterinära frågor (Bilaga I) 10.2.1 Allmänt om rättsakterna Med några undantag rör rättsakterna på det veterinära området bestämmelser om bekämpning av smittsamma djursjukdomar och om åtgärder som behövs för att hindra smittspridning. Sammanlagt finns ett nittiotal rättsakter, varav flertalet är beslut. Omkring en fjärdedel av rättsakterna rör inte svenska förhållanden. Av återstoden innebär vissa direktiv mindre ändringar av direktiv som redan ingår i . Flertalet rättsakter är dock nya. Dit hör t.ex. direktivet 92/40/EEG om gemenskapsåtgärder för bekämpning av aviär influensa, direktivet 92/66/EEG om gemenskapsåtgärder för bekämpning av newcastlesjukan och direktivet 92/119/EEG om allmänna gemenskapsåtgärder för bekämpning av vissa djursjukdomar och särskilda åtgärder mot vesikulär svinsjuka (Swine vesicular disease, SVD). I huvudsak kan rättsakterna införlivas med stöd av den lagstiftning som finns om handel med djur och om bekämpning av smittsamma djursjukdomar. Enligt 1 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor får regeringen meddela sådana föreskrifter om det behövs bl.a. av hänsyn till skyddet mot djursjukdomar. Bemyndigandet utgör stöd för veterinära införselkungörelsen (1958:551) som i sin tur ger befogenhet att meddela föreskrifter i ämnet. Bestämmelser om bekämpning av smittsamma djursjukdomar finns i epizootilagen (1980:369), epizootiförordningen (1980:371), lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur och i förordningen (1984:306) till den lagen. Ytterligare föreskrifter finns i kungörelser meddelade av . Två av rättsakterna, nämligen direktiv /685/EEG om ändring av direktiv /217/EEG om införande av gemenskapsåtgärder för bekämpning av klassisk svinpest och beslut 92/532/EEG om fastställande av provtagningsplaner och diagostiska metoder för påvisande och bekräftelse av vissa fisksjukdomar, kan införlivas med stöd av lagen (1992:1683) om provtagning på djur m.m. Den lagen innehåller bl.a. bestämmelser som möjliggör provtagning på eller undersökning av djur för att kartlägga förekomst av, fastställa frihet från eller kontrollera vissa smittsamma djursjukdomar. I lagen finns också ett bemyndigande som gör det möjligt att meddela föreskrifter om märkning och registrering av djur. Det ankommer på att meddela de föreskrifter som behövs för att införliva huvuddelen av de rättsakter som rör handel med djur, bekämpning av smittsamma djursjukdomar och provtagning på eller undersökning av djur. Detsamma gäller rättsakterna om märkning och registrering av djur. Vissa av rättsakterna kräver lagändringar för att kunna införlivas. I det följande behandlas de ändringar som behövs. Det gäller ändringar i lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur och ändringar i epizootilagen (1980:369). 10.2.2 Bekämpning av salmonella hos djur Regeringens förslag: En obligatorisk salmonellaprovtagning införs för avelsfjäderfä. Skälen för regeringens förslag: Salmonella är benämningen på en grupp bakterier som kan angripa både djur och människor, s.k. zoonoser. Vissa salmonellatyper kan ge besvärliga infektioner hos djur. Det är emellertid bakteriens spridning från djur till människa och dess sjukdomsframkallande egenskaper hos människan som i huvudsak föranlett ingripanden med kontroll- och bekämpandeåtgärder. har en lång tradition när det gäller att vidta åtgärder för att kontrollera salmonellaförekomst bland animalieproducerande djur och vi har internationellt sett en mycket god salmonellasituation. I har antalet rapporterade inhemska fall , med undantag , varierat mellan 242 och 863. Som jämförelse kan nämnas där antalet fall av salmonellainfektion hos människa fördubblats och där antalet rapporterade fall var ca 180 000. Enligt lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur skall den som yrkesmässigt håller fjäderfä för uppfödning till slakt eller för produktion av ägg låta utföra och bekosta undersökning av djuren i fråga om salmonella enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. om åtgärder mot zoonoser finns i nytillkomna EG-rättsakter som skall omfattas av . Dessa bestämmelser föranleder ytterligare åtgärder för att bekämpa salmonella hos djur. Direktiv /117/EEG om skyddsåtgärder mot specifika zoonoser och zoonotiska agenser hos djur och animaliska produkter för att förhindra livsmedelsburna infektioner och förgiftningar ställer krav på salmonellaprovtagning också på avelsfjäderfä. Provtagningar av avelsfjäderfä skall enligt direktivet ske såväl vid uppfödning av avelsfjäderfä som vid produktion av kläckägg. Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om det antal prover som skall tas, vid vilka tillfällen och var proverna skall tas samt om åtgärder som skall vidtas om salmonella påträffas. Salmonellaprovtagning på avelsfjäderfä sker visserligen i , men endast på frivillig väg. För att uppnå överensstämmelse med direktiv /117/EEG bör lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur ändras. Bemyndigandet i lagen att meddela föreskrifter om obligatorisk salmonellaprovtagning bör vidgas till att gälla också avelsfjäderfä. Skyldigheten att låta utföra salmonellaundersökning bör gälla inte baraden som föder upp fjäderfä till avel utan också den som har ett kläckeri och producerar kläckägg. Av de knappt 100 s.k. föräldradjursflockar som finns i landet omfattas drygt hälften antingen av frivilliga salmonellakontroll eller av någon annan form av frivillig salmonellaprovtagning. Ett krav på en obligatorisk salmonellaprovtagning i fråga om avelsfjäderfä innebär därför enligt regeringens uppfattning endast i begränsad omfattning ökade produktionskostnaderna för berörda uppfödare. 10.2.3 Förbättrat skydd mot epizootier Regeringens förslag: När det är klarlagt att en epizootisk sjukdom har inträffat skall beslut enligt epizootilagen om transportförbud och andra begränsningar i fråga om hantering av djur eller varor i fortsättningen kunna gälla större områden än ett område som gränsar till smittförklarade fastigheter. Sådant beslut samt beslut om smittförklaring och beslut om skyldighet att tillhandahålla utrustning och personal för bekämpningen skall kunna meddelas inte bara av utan också av . Föreskrifter om bekämpning skall kunna avse inte bara oskadliggörande av döda djur utan även oskadliggörande av produkter av djur. Vidare skall föreskrifterna om bekämpning kunna avse - journalföring i fråga om djur och djurprodukter, - oskadliggörande av djur som sprider smitta, och - metoder för provtagning och analys. Skälen för regeringens förslag: Vissa rättsakter som kommer att omfattas av innehåller bestämmelser om att s.k. skydds- och övervakningszoner skall inrättas runt en smittad fastighet vid utbrott av en epizootisk sjukdom. Storleken på dessa zoner varierar beroende på sjukdomens art. Enligt direktiv /66/EEG som gäller kontroll och bekämpning av Newcastlesjuka skall skyddszonen ha en radie på och övervakningszonen en radie på . Enligt direktiv /35/EEG som gäller bekämpning av afrikansk hästpest skall dessa zoner ha en radie på 100 resp. . Direktiv /66/EEG och direktiv /40/EEG, som gäller bekämpning av aviär influensa, ställer krav på åtgärder som skall vidtas inom speciella vaccinationszoner som omger skydds- respektive övervakningszonerna.