prop · GH0399 · 1994-01-01 00:00:00 — Av förarbetena till bestämmelserna framgår att syftet med dem endast har varit att undvika de svårigheter som ansetts kunna uppstå om en bedömning måste göras av i vilken utsträckning den ingående mervärdesskatten belöper på verksamheten när fordonet används även privat. Det förhållandet att den skattskyldige använder fordonet både för en verksamhet som medför skattskyldighet och för privat bruk skall således inte inkräkta på avdragsrätten. I ett avgörande från regeringsrätten har emellertid bestämmelsen om driftkostnader ansetts medföra full avdragsrätt även för det fall bilen används i s.k. blandad verksamhet, dvs. både för den verksamhetsgren som medför skattskyldighet och den som inte medför det (RÅ 1989 not. Någon uppdelning efter skälig grund enligt andra stycket tredje meningen av anvisningarna till 17 ML (8 kap. 13 NML) görs då alltså inte. Utredningen har med hänsyn till de syften som ligger bakom de nuvarande schablonbestämmelserna föreslagit att paragrafen utformas så att den blir tillämplig endast på den ingående skatt som hänför sig till privat utnyttjande av fordonet. Som framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 1) behandlas frågor rörande avdragsbestämmelsena inom personbilsområdet av Utredningen (Fi 1992:02) om vissa mervärdesskattefrågor. Med hänsyn till detta föreslås inte nu några ändringar i lagstiftningen på denna punkt. Som framgår av andra stycket är bestämmelsen i första stycket punkt 2 tillämplig endast om den ingående skatten inte omfattas av avdragsförbudet i 15 2. Enligt den bestämmelsen saknas rätt till avdrag för ingående skatt på hyreskostnader om fordonet i endast ringa omfattning används i den verksamhet som medför skattskyldighet. Av andra stycket jämfört med 15 framgår vidare att varken avdragsförbudet i 15 2 eller bestämmelsen i första stycket punkt 2 i den paragraf som behandlas här gäller om ett förhyrt fordon används för persontransport i yrkesmässig trafik eller för uthyrning. Det innebär att huvudbestämmelsen, 13 , skall tillämpas fullt ut. Den skattskyldige har alltså 145 rätt till avdrag till den del fordonet faktiskt används i den verksamhet som medför skattskyldighet. Beträffande lydelsen "persontransport i yrkesmässig trafik" hänvisas till specialmotiveringen till 15 . Bestämmelsen motsvarar första stycket första meningen av anvisningarna till 17 ML. Bestämmelsen skall ses mot bakgrund av skyldigheten enligt 5 att styrka yrkade avdrag. Den anger endast vissa nödvändiga bevisfakta i det sammanhanget. Bestämmelserna i 11 kap. NML korresponderar med och kompletterar bestämmelserna om hur avdragrätten skall styrkas. I 11 kap. 5 finns ytterligare bestämmelser om vilka uppgifter en faktura eller en jämförlig handling skall innehålla. Bl.a. finns en bestämmelse om att skattens belopp skall vara öppet angivet. 11 kap. 6 och 7 innehåller bestämmelser om köparens uppgifter i avräkningsnotor resp. icke skattskyldigas uppgifter i köpehandlingar. I 1 kap. 17 NML framgår vad som avses med "jämförlig handling" i uttrycket faktura eller jämförlig handling. I detta stycke nämns ett fall då avdragsrätten inte behöver styrkas genom faktura eller jämförlig handling enligt 11 kap. NML. Det är då varor eller tjänster förvärvas i detaljhandel eller annan verksamhet inom vilken ersättningen kvitteras på jämförligt sätt. Vad som sagt gäller dock endast om ersättningen understiger . Detsamma gäller i sak enligt första stycket andra meningen av anvisningarna till 17 ML. I samma mening i ML nämns också att avdragsrätten inte behöver styrkas med skattedebitering på faktura eller motsvarande handling då skattens belopp enligt 16 tredje stycket ML inte behöver anges på frankeringsmärke eller liknande kvitto. Någon beloppsbe- gränsning gäller inte i det fallet. Förslaget innehåller inte någon motsvarighet till de båda bestämmelserna i om omsättning mot frankeringsmärken o.d. Bakgrunden till detta är följande. utvidgades skatteplikten till att avse bl.a. personbe- fordran. Av förarbetena framgår att bestämmelserna i 16 ML (11 kap. 3 i förslaget) om undantag från faktureringsskyldighet för detaljhandel och därmed jämförlig verksamhet även skulle omfatta biljett eller annat resedokument som utfärdas i samband personbefordran (jfr prop. 1989/90:111 s. 98 f. och 201). Av de anmärkta förarbetena får anses framgå att om omsättning som kvitteras mot frankeringsmärken o.d. inte avsågs omfatta personbefordran utan endast som förut varutransporter i form av sådan taxebunden varubefordran som befordran av paket och gruppkorsband eller som godsbefordran på buss mot busskvitto. När det gäller kravet på bevis för avdragsrätt är den enda skillnaden att det inte finns någon beloppsgräns för nämnda varutransporter. Detta synes inte motivera en särskild bevisregel för sådana transporter. Någon motsvarighet till bevisregeln i ML föreslås därför inte. Den föreslagna be- stämmelsen om detaljhandel o.d. bör således gälla även nämnda varutrans- porter. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen anges en nödvändig förutsättning för att en skattskyldig skall ha styrkt sin rätt att göra avdrag för s.k. fiktiv skatt (dvs. ingående skatt enligt 2 första stycket 2 eller 3). Handlingen måste innehålla uppgift om säljarens person- eller organisationsnummer eller, om sådant saknas, en likvärdig uppgift. En motsvarande bestämmelse finns i första stycket sista meningen av anvisningarna till 17 ML. I 11 kap. 7 NML föreskrivs att säljaren är skyldig att på köparens begäran i faktura eller jämförlig handling ange ett sådant nummer eller en sådan uppgift. Vad som sägs i specialmotiveringen till 5 om bakgrund och tillämpningsområde för den bestämmelsen gäller på motsvarande sätt förevarande bestämmelse. Beviskravet i denna paragraf motsvarar vad som anges i 16 fjärde stycket andra meningen ML. I 11 kap. 2 3 och 5 andra stycket NML finns bestämmelser om skyldighet för köparen att utfärda sådan faktura eller därmed jämförlig handling som avses i förevarande paragraf. Vad som sagts i specialmotiveringen till 5 angående bakgrund och tilllämpningsområde för den bestämmelsen gäller även denna bestämmelse. 9 kap. Särskilt om vissa fastighetsupplåtelser En fastighetsägare kan enligt 1 första stycket bli skattskyldig för sådan fastighetsuthyrning eller bostadsrättsupplåtelse som är skattepliktig enligt 3 kap. 3 andra stycket, endast om skattemyndigheten på fastighetsägarens begäran har beslutat om detta. För en sådan skattskyldig gäller, förutom de allmänna bestämmelserna i lagförslaget, även de särskilda bestämmelser som finns i det kapitel som behandlas här. En av bestämmelserna gäller rätt till avdrag för den som förvärvar en fastighet från en sådan skattskyldig, oavsett om för- värvaren är skattskyldig enligt 1 första stycket eller på grund av annan verksamhet. De föreslagna bestämmelserna motsvaras i sak av bestämmelser i . Dessa infördes (delbetänkande III Översyn av mervärdeskatten m.m., DS B 1977:6, s. 83 f. och prop. 1978/79:141 s. 67 f.). infördes vissa tekniska ändringar i lagstiftningen (, RSV Rapport 1985:4, s. 14 f. och prop. 1985/86:47 s. 39 f.). Fr.o.m. gäller att intyg om återförd mervärdesskatt vid försäljning av fastighet som används i en uthyrningsverksamhet för vilken frivillig skattskyldighet har medgivits, får utfärdas först när skatten har betalats till staten (prop. 1992/93:190, bet. 1992/93:SkU26, rskr. 1992/93:420, SFS 1993:642). Ändringarna berör 16 femte stycket och sista stycket av anvisningarna till 17 ML. Frågan om återföringsbestämmelsernas tillämpning i samband med konkurser kommer att tas under övervägande (jfr Lagrådets yttrande). I denna paragraf som motsvarar innebörden av 2 tredje stycket ML utvidgas skattskyldigheten enligt 1 kap. 1 och 2 NML till att gälla i de angivna fallen om skattemyndigheten på fastighetsägarens begäran har beslutat om skattskyldighet. I andra stycket erinras bl.a. om den avdragsrätt som enligt 3 andra stycket tillkommer även den fastighetsköpare som är skattskyldig på grund av annan verksamhet än sådan som avses i första meningen. Paragrafen motsvarar punkt 1 elfte stycket av anvisningarna till 2 ML. Vid överlåtelse av fastigheten skall fastighetsägarens skattskyldighet bestå till dess den nye ägaren tillträder fastigheten. Vid ägarbyte krävs en ny ansökan och ett nytt beslut av skattemyndigheten om frivillig skattskyldighet för den nye ägaren om denne vill fortsätta fastighetsuthyrningen eller bostadsrättsupplåtelsen. I första stycket första meningen erinras om att den som är skattskyldig enligt 1 har rätt till avdrag enligt de allmänna bestämmelserna i 8 kap. 3 och 4 NML. Därutöver får han göra avdrag för sådan ingående skatt som anges i första stycket 1 och 2. Kännetecknande för båda dessa bestämmelser är att de ger avdragsrätt för sådan ingående skatt som hän- 147 för sig till förvärv som fastighetsägaren gjort innan han blivit skattskyldig enligt 1 för sin upplåtelseverksamhet. Första stycket 1 motsvarar åttonde stycket av anvisningarna till 17 ML. Bestämmelsen ger avdragsrätt för vissa byggnadsarbeten som utförts innan skattskyldigheten enligt 1 beslutats. Om de utförts efter ett sådant beslut, är den skattskyldige berättigad till avdrag redan enligt den allmänna avdragsregeln i 8 kap. 3 NML. Av punkt 1 framgår således att en fastighetsägare under vissa förutsättningar kan få retroaktivt avdrag för ingående skatt hänförlig till ny-, till- eller ombyggnadsarbeten som utförts på fastigheten . Jämfört med ML bör det klart framgå att det inte föreligger någon rätt för en fastighetsägare som blivit frivilligt registrerad att även dra av sådan ingående skatt som hänför sig till en tidigare ägares ny-, till-, eller ombyggnadsarbeten, vilka gjorts inom tidsperioden. Så kan bli fallet om t.ex. nybyggnadsarbeten påbörjats då en annan ägde fastigheten än den som senare blir skattskyldig. Exemplet förutsätter att den tidigare ägaren inte varit frivilligt skattskyldig. Första stycket 2 motsvarar sista stycket första meningen av anvisningarna till 17 ML. Denna punkt har förtydligats i förhållande till ML. Bestämmelsen ger avdragsrätt på grund av fastighetsköp som har gjorts från den som är skattskyldig enligt 1 första stycket innan beslut om sådan skattskyldighet föreligger för förvärvaren själv. Kännetecknande för denna punkt är också att den avser sådan ingående skatt som fastighetssäljaren gjort avdrag för men nödgats återföra och betala in till staten på grund av försäljningen. Att skatten överhuvudtaget skall anses som ingående skatt för fastighetsköparen följer av 8 kap. 2 andra stycket 1 NML. Andra stycket utsträcker avdragsregeln i första stycket punkt 2 till att gälla även den som bedriver verksamhet som medför skattskyldighet på annan grund än beslut enligt 1 . Köparen får alltså göra avdrag från fastig- hetsköpet under förutsättning att han då har blivit skattskyldig. Bestämmelsen motsvarar sista stycket andra meningen av anvisningarna till 17 ML. Första meningen är en erinran om det beviskrav som enligt de allmänna be- stämmelserna i 8 kap. NML gäller för avdragsrätt enligt 3 första stycket 1. Andra meningen motsvarar det beviskrav som ställs i ML (sista stycket av anvisningarna till 17 jämfört med 16 femte stycket). Tredje meningen medför skyldighet för fastighetssäljaren att utfärda intyg om den ingående skatt som han återfört och betalat in till staten. Bestämmelsen, som är ett komplement till de allmänna bestämmelserna i 11 kap. NML, motsvaras i ML av 16 femte stycket. 5 och 6 motsvaras av 15 femte och sjätte styckena ML. Bestämmelsen i 5 har, jämfört med utredningsförslaget förtydligats så att med verksamhet som inte medför skattskyldighet avses även verksamhet som inte medför rätt till återbetalning enligt 10 kap. 9, 11 eller 12 NML. Lagrådet har vid sin granskning av bestämmelsen föreslagit att inte endast en försäljning i strikt mening utan även ett byte eller någon annan onerös överlåtelse bör kunna medföra återföring. Ett förtydligande har skett i enlighet med Lagrådets påpekande. I förhållande till utredningsförslaget har i 5 också gjorts ett tillägg om att återföring inte skall behöva göras om verksamheten i de uthyrda lokalerna på grund av lagändring inte längre medför skattskyldighet eller rätt till återbetalning. 7 motsvarar 2 fjärde stycket ML (jfr s. 21 och prop. 1985/86:47 s. 41). I utredningsförslaget regleras endast vad som skall gälla beträffande tidsfristerna i de fall fastigheten övergår till någon annan på sätt som anges i paragrafen. Bestämmelsen får därmed en snävare tillämpning än motsvarande bestämmelse i 2 4 stycket ML. Enligt förarbetena till den bestämmelsen är det framför allt tidsfristerna som får betydelse vid tillämpningen av bestämmelsen. Dessa uttalanden i förarbetena hindrar dock inte att den nye ägaren bör iaktta även annat som gäller enligt lagen. En lydelse som närmare överensstämmer med den i ML föreslås därför. Vid utformningen av 5 första stycket och 7 har, såsom Lagrådet förordat, beaktats att de båda lagrummen skall korrespondera med varandra på det sättet att varje slag av överlåtelse som inte medför återföring i stället skall leda till att den i 7 föreskrivna kontinuitetsprincipen tillämpas. I paragrafen görs en hänvisning till 13 kap. beträffande redovisningsperioden vid återföring enligt 5 eller 6 (jfr 15 sjunde stycket ML). 10 kap. Rätt för vissa icke skattskyldiga till återbetalning av ingående skatt Paragraferna motsvarar 3-5 och 10 lagen (1991:119) om återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare (prop. 1990/91:72, bet. 1990/91:SkU13, rskr. 1990/91:122). I paragraferna anges under vilka förutsättningar en utländsk företagare som inte är skattskyldig kan få rätt till återbetalning av mervärdesskatt. Vad som avses med utländsk företagare framgår av 1 kap. 15 NML. Jämfört med utredningsförslaget har 1 2 och 3 kompletterats med bestämmelser som gör dem tillämpliga även på fall av återbetalningsrätt enligt 11 eller 12 . Bestämmelsen i 2 andra stycket överensstämmer med 4 andra stycket lag i dess lydelse genom lagändring (prop. 1991/92:166, bet. 1991/92:SkU33, rskr. 1991/92:325, SFS 1992:576). Av 12 kap. 2 NML framgår att i prövar frågor om återbetalning till utländska företagare. I 20 kap. 1 andra stycket NML regleras bevärsvägen. Förfaranderegler för återbetalning till utländska företagare finns i 19 kap. 1-10 NML. 5 motsvarar 76 b första stycket ML. 6 och 7 motsvarar 76 a ML och 1-3 a förordningen (1972:833) om återbetalning av mervärdeskatt i vissa fall samt 2 a förordningen (1985:93) om återbetalning i vissa fall av skatt på bensin, m.m. 8 första stycket är en ny bestämmelse. 8 andra stycket motsvarar 4 förordning. I förhållande till 76 b ML har den föreslagna 5 inskränkts något. Be- stämmelsen i ML gäller införsel eller förvärv som har gjorts av "ett FN-organ, ett statligt biståndsorgan eller en riksomfattande hjälporganisation". Den föreslagna bestämmelsen gäller endast beträffande införsel eller förvärv som har gjorts "för eller något dess fackorgans räkning" eller "av en riksomfattande hjälporganisation". Av förarbetena till bestämmelsen i ML framgår att med "ett FN-organ" avses bl.a. arméstabens FN-avdelning och att med "ett statligt biståndsorgan" avses SIDA (jfr prop. 1985/86:47 s. 36, 48 och 63 samt delbetänkande IX, Ds Fi 1985:1, s. 151 f.). Dessa organ är statliga myndigheter. Statliga myndigheter som inte är affärsverk har inte längre någon avdragsrätt för ingående mervärdesskatt (18 a första stycket ML; 8 kap. 8 NML). Skälet till detta avdragsförbud är att deras ingående mervärdesskatt regleras genom ett internt statligt avräkningsförfarande (jfr förordningen /1991:806/ om avräkning av ingående mervärdeskatt på statsbudgeten). Av samma skäl är det inte längre aktuellt med något återbetalningsförfarande för de nämnda myndigheterna. På grund av detta bör författningstexten i den aktuella bestämmelsen inte omfatta "ett svenskt statligt biståndsorgan". Uttrycket FN-organ bör kvarstå med viss redaktionell ändring. Lagrådet har i samband med reformeringen av mervärdesskatten anmärkt att bemyndigandet i 76 a ML inte överensstämmer med regeringsformen (jfr prop. 1989/90:111 s. 296 och 323). För att uppfylla regeringsformens krav har i de föreslagna 6-8 tagits in de materiella förutsättningarna för rätt till återbetalning. I förhållande till förordning har gjorts följande justeringar i den föreslagna 7 . I första stycket punkt 4 har efter orden "skrivmaskiner och räknemaskiner" tillfogats orden "och utrustning med liknande användning". Bestämmelsen omfattar således också sådan mervärdesskatt som hänför sig till förvärv av exempelvis ordbehandlare. I andra stycket angående ombud och personal vid vissa internationella organisationer har författningstexten anpassats till utformningen av motsvarande bestämmelser i 27 lagen (1957:262) om allmän energiskatt och 6 lagen (1961:372) om bensinskatt. Vidare har gjorts en redaktionell ändring i utformningen av första stycket punkt 8. Även den nya utformningen omfattar emellertid skatt som hänför sig till tjänster som utförts på de angivna varorna, oavsett om dessa är lös egendom eller fast egendom på grund av inmontering i en fastighet. I den föreslagna 8 första stycket anges att sådan mervärdesskatt som avses i 8 kap. 2 första stycket 2 och 3 NML (s.k. fiktiv skatt) inte ger rätt till återbetalning enligt de föreslagna 5-7 . Inte heller de nuvarande bestämmelserna om återbetalning omfattar fiktiv skatt. Det följer direkt av ML:s definition av sådan skatt (jfr 17 åttonde stycket ML). Motsvarande resultat uppnås inte genom hänvisningen till förslagets definition i 8 kap. 2 första stycket 2 och 3. En uttrycklig bestämmelse är därför nödvändig för att upprätthålla nuvarande omfattning av återbetalningsrätten i de här aktuella fallen. I 8 andra stycket har, jämfört med förordning beloppsgränsen höjts till inräknat mervärdesskatten. På detta sätt kommer gränsen för återbetalningsrätten i 4 resp. 8 att ligga på samma nivå. I den föreslagna 12 kap. 2 NML anges beslutsmyndigheten, i . I 20 kap. 1 andra stycket NML finns en bestämmelse om besvärsvägen. Förfaranderegler för återbetalning enligt såväl 5 som 6-8 bör regleras särskilt genom verkställighetsföreskrifter i förordningsform (jfr 19 kap. 14 NML). I allmänmotiveringen (avsnitt 2.3) föreslås att med begreppet skattskyldig skall förstås endast skyldigheten att betala skatt till staten. För de fall då skattskyldighetsbegreppet i ML använts endast för att möjliggöra kompensation för mervärdesskatteutgifter, föreslås att i 9-13 införs bestämmelser om återbetalning av ingående skatt till icke skattskyldiga. Återbetalningsrätt i stället för avdragsrätt föreslås därför gälla för nystartade verksamheter (2 sista stycket ML), för kommuner (18 a andra stycket ML), beträffande för de s.k. tekniskt skattskyldiga (2 första stycket 2 ML) och vid export (2 andra stycket ML). I 12 kap. 2 NML anges vilken myndighet som prövar frågor om återbetalning enligt 9-13 . I 20 kap. 1 första stycket 1 NML finns en bestämmelse om över- klagande av beslut enligt 9-13 . I 19 kap. 11-13 150 finns bestämmelser om förfarandet i samband med ansökan om återbetalning enligt 9-13 . Paragrafen motsvarar närmast 2 sista stycket ML. Enligt den bestämmelsen kan skattemyndigheten, när särskilda skäl föreligger, besluta att den som har påbörjat en verksamhet skall vara skattskyldig redan innan skattskyldighet föreligger enligt de allmänna bestämmelserna. Syftet med den bestämmelsen är att "skapa möjlighet till avlyftning av ingående skatt redan under ett uppbyggnadsskede" (prop. 1968:100 s. 114; jfr s. 136). Av skäl som angetts i allmänmotiveringen och i specialmotiveringen till 1 kap. 2 NML föreslås att denna rätt till kompensation för mervärdesskatteutgifter görs om till en bestämmelse om återbetalning av mervärdesskatt till icke skattskyldiga. Om förhållandena vid tiden för beslutet om rätt till återbetalning därefter ändras, kan det tänkas att det inte längre finns särskilda skäl för återbetalning. Det kan vara fallet då återbetalningsrätt har medgetts för att undanröja mervärdesskatten som en kostnad under uppbyggnadsskedet av en verksam- het utan att någon verksamhet sedan påbörjas inom rimlig tid. kan då inte avslå en ansökan om återbetalning på den grunden att förutsättningarna för ett redan meddelat beslut inte längre finns. En omprövning av dessa förutsättningar kan i princip endast göras genom ett särskilt beslut varigenom skattemyndigheten förklarar att det tidigare meddelade beslutet skall upphöra att gälla. Det som sagts överensstämmer med innebörden av bestämmelsen i ML (jfr prop. 1989/90:111 s. 184). Det är av betydelse med hänsyn till att bestämmelsen i 15 kap. 2 NML om fastställelse i enlighet med deklaration skall tillämpas på en ansökan om återbetalning (jfr 19 kap. 12 NML). Om en ansökan kommit in före ett upphörandebeslut, skall således ett återbetalningsbeslut anses fattat i enlighet med ansökan. En ändring därav kan då endast göras med stöd av bestämmelserna i 15 kap. om omprövning. Den enskildes rätt till återbetalning grundar sig således på skattemyndighetens beslut om att han skall ha en sådan rätt. På grundval av ett sådant beslut kan den enskilde sedan ansöka om återbetalning av sin ingående skatt. Vad som är ingående mervärdesskatt anges i 8 kap. 2 NML. Rätten till återbetalning omfattar således även exempelvis s.k. fiktiv skatt (första stycket punkt 2 och 3 i den bestämmelsen). Genom 13 i förevarande kapitel begränsas rätten till återbetalning till att omfatta endast sådan ingående skatt som skulle ha varit avdragsgill för det fall sådan omsättning förekommit som avses i 1 kap. 1 eller som varit återbetalningsgrundande enligt 11 eller 12 . Det innebär att den som omfattas av ett beslut enligt den här behandlade paragrafen har rätt till återbetalning av ingående skatt härrörande från exempelvis investeringar i en verksamhet under uppbyggnad i samma omfattning som avdragsrätt skulle ha förelegat om hans verksamhet hade medfört skattskyldighet och detta trots att någon omsättning ännu inte föreligger i verksamheten (jfr exemplet i specialmotiveringen till 10 angående kommuners återbetalningsrätt). Denna paragraf motsvarar 18 a andra stycket ML (prop. 1989/90:111 s. 120-122, 125-128 och 202 f. samt 313 jämförd med 247). Enligt den bestämmelsen har en kommun rätt att göra avdrag även för ingående skatt som hänför sig till en verksamhet som inte medför skattskyldighet enligt ML. De allmänna avdragsbe- stämmelserna gäller i övrigt för denna avdragsrätt. Bestämmelsen i ML är alltså en uttrycklig bestämmelse om "avdragsrätt" för annan än skattskyldig. En motsvarighet till den bestämmelsen har därmed sin naturliga placering i det här föreslagna kapitlet om återbetalning av mervärdesskatt till icke skattskyldiga. För att det klart skall framgå att även verksamhet med blandat skattefria och skattepliktiga omsättningar avses föreslås jämfört med ML att bestämmelsen får lydelsen "en verksamhet som inte alls eller endast delvis medför skattskyldighet". Vad som skall förstås med kommun framgår av 1 kap. 16 NML. Till skillnad från återbetalningsrätten med stöd av 9 innebär den här paragrafen att återbetalningsrätten grundas direkt på innehållet i paragrafen och således inte på något särskilt beslut av skattemyndigheten. Genom 13 begränsas rätten till återbetalning till att omfatta endast sådan skatt som skulle ha varit avdragsgill för det fall verksamheten hade medfört skattskyldighet. Det innebär att en kommun har rätt till återbetalning i samma omfattning som avdragsrätt skulle ha medgetts för det fall verksamheten hade medfört skattskyldighet. Bestämmelsen är således avsedd att fylla ut avdragsrätten bortsett från avdragsbegränsningarna i 8 kap. Som exempel kan nämnas att en kommun hyr personbilar för användning inom den sociala omsorgsverksamheten. Omsättningen i sådan verksamhet är undantagen från skatteplikt enligt vad som närmare framgår av 3 kap. 4 och 7 NML.