prop · GH0310 · 1994-01-01 00:00:00 — Förslagen i det följande har i allt väsentligt utformats i enlighet med detta. I lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar regleras pliktleverans beträffande skrifter, ljud- och bildupptagningar och kombinerat material. Med skrift förstås enligt lagen tryckt skrift och annan skrift, som avses i 1 kap. 5 tryckfrihetsförordningen, TF. Pliktexemplar skall lämnas dels av skrift som har framställts här i riket och utgivits här, dels av vissa skrifter som har framställts utom riket. I sistnämnda fall skiljer lagen mellan periodisk skrift och annan skrift. För periodisk skrift är det tillräckligt att det finns eller skall finnas utgivningsbevis. skall ha lämnats ut för spridning här i riket, röra svenska förhållanden på vissa sätt och inte ha införts i riket i bara enstaka exemplar. Skyldighet att lämna pliktexemplar föreligger inte beträffande bl.a. tillfällighetstryck, arbetspromemoria eller liknande skrift som har framställts hos myndighet samt skrift som har framställts i punktskrift. Pliktexemplar av skrift skall i regel lämnas i sju exemplar, nämligen till vart och ett av (KB) samt biblioteken vid universiteten i , , , , och . Om en skrift har samma innehåll och utförande som tidigare framställd skrift, behöver dock pliktexemplar bara lämnas till KB och Lunds universitetsbibliotek. Vidare behöver av en dagstidning bara lämnas två exemplar till KB och ett exemplar till Lunds universitetsbibliotek. Vidare ges bestämmelser om vem som skall lämna pliktexemplar och när det skall lämnas. Bestämmelser om pliktexemplar av ljud- och bildupptagningar gäller för ljudradio- och televisionsprogram, film, fonogram och videogram. I fråga om radio- och TV-program skall pliktexemplar lämnas i form av en sådan s.k. referensupptagning som skall ske enligt 5 kap. 3 lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrande_fri_hetsgrundlagens områden. Leveransskyldighet gäller i fråga om program som svenskt programföretag får sända med stöd av tillstånd enligt 5 radiolagen (1966:755) eller som genom satellitsändning som utgår från förmedlas till allmänheten från svenskt programföretag. Beträffande film gäller att pliktexemplar skall lämnas dels av film som har granskats av , dels av reklamfilm som distribueras för visning vid allmän sammankomst eller offentlig tillställning. Den som har lämnat in filmen skall få tillbaka den sedan den har kopierats. Även av videogram som har granskats av skall pliktexemplar lämnas. Härutöver gäller följande. Av fonogram och videogram som har mångfaldigats här i riket, fonogram i minst 50 exemplar och videogram i minst 10 exemplar, och som har gjorts tillgängliga för allmänheten här skall ett pliktexemplar lämnas. När det gäller fonogram och videogram som har mångfaldigats utom riket förutsätts för leveransplikt att de har förts in i 50 respektive 10 exemplar och rör svenska förhållanden. Skyldighet föreligger inte att lämna pliktexemplar av sådant fonogram eller videogram som har samma innehåll och utförande som tidigare lämnat exemplar. Pliktexemplar av upptagningar av radio- och TV-program, film, fonogram och videogram skall lämnas till Arkivet för ljud och bild (). I lagen ges också bestämmelser om vem som skall lämna pliktexemplar och när det skall ske. Beträffande videogram finns bestämmelser om registrering m.m. Med kombinerat material förstås olika kombinationer, i vilka i allmänhet en skrift ingår. Lagen skiljer mellan kombinerat material som utgör läromedel och annat kombinerat material. Läromedelskombinationerna är mera skiftande. Av kombinerat material som har mångfaldigats här i riket i minst 50 exemplar skall ett exemplar lämnas till KB och ett till Lunds universitetsbibliotek. Beträffande kombinerat material som helt eller delvis har mångfaldigats utom riket gäller i princip samma bestämmelser som för fonogram. Undantag från leveransplikt föreligger beträffande material som har samma innehåll och utförande som tidigare lämnat material. Bestämmelser finns slutligen om vem som skall lämna pliktexemplar och när. Lagen avslutas med vissa gemensamma föreskrifter angående tillbehör till pliktexemplar, vite, straff och dispens. I förordningen (1978:779) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar (pliktexemplarsförordningen) ges föreskrifter om överlämnande av pliktexemplar, bevarande och förvaring av pliktexemplar, framställning av exemplar hos , tillhandahållande av pliktexemplar och om vissa övriga frågor. Skrifter skall lämnas till KB och universitetsbiblioteken och kombinerat material skall lämnas till KB och Lunds universitetsbibliotek. Skrifter och kombinerat material som har lämnats till KB utgör nationalexemplar och skrifter och kombinerat material som har lämnats till Lunds universitetsbibliotek utgör nationellt reservexemplar. Beträffande båda dessa exemplar gäller, till skillnad mot övriga pliktexemplar, ovillkorliga föreskrifter om bevarande för framtiden. Det finns också ett par andra särbestämmelser för nationalexemplar och nationella reservexemplar, nämligen angående förvaring och tillhandahållande. Det kan anmärkas att termen nationalexemplar inte används om pliktexemplar som lämnas till . har inte heller skyldighet att bevara allt inlevererat material. I stället åligger det enligt dess instruktion att gallra i den utsträckning som behövs. Beträffande radio- och TV-material är arkivet förpliktigat att gallra ut sådant som ej har dokumentariskt värde, såvitt rättighetshavaren inte medgett att det får ingå i ALB:s samlingar. tillkallades en särskild utredare för att göra en översyn av reglerna för bevarande av ljud- och bildupptagningar. Utredaren antog namnet Ljud- och bildbevarandekommittén, LBK. avgavs betänkandet Ljud och bild för eftervärlden (SOU 1987:51). Sammanfattningsvis föreslog kommittén följande ändringar i pliktexemplarslagen. då förslaget lades fram förelåg skyldighet att lämna pliktexemplar av upptagning av radio- och TV-program enbart för programföretagen inom dåvarande , . LBK föreslog i en mera generell bestämmelse att leveransskyldighet skall gälla för företag och sammanslutning som sänder radio- eller TV-program och som har skyldighet att göra referensbandningar. Då betydde detta att leveransskyldighet skulle komma att omfatta även sammanslutningar som sänder närradio och kabelföretag som bedriver egensändningar. Dessutom föreslogs leveransskyldighet avseende upptagning av vidaresändning i landet av programkanaler från satelliter. En särskild bestämmelse i fråga om sådan vidaresändning var nödvändig eftersom någon skyldighet att företa referensbandning inte förelåg. Skyldighet att leverera samtliga referensband skulle dock liksom tidigare bara åligga företagen inom SR. I övrigt skulle leverans ske i enlighet med vad bestämmer. Utvidgad leveransskyldighet föreslogs även beträffande film. Pliktexemplar skulle alltså lämnas av all film som har gjorts tillgänglig för allmänheten. I övrigt föreslogs beträffande videogram att exemplarsgränsen skulle sänkas från 50 till 10. Sistnämnda ändring har sedermera genomförts, om ock på andra grunder än enligt LBK:s förslag. Betänkandet remissbehandlades och remisskritiken var övervägande positiv. Beträffande förslaget till lagändringar förekom knappast några invändningar. När det gäller kommitténs rekommendationer om vilket urval bör göra beträffande leverans av radioprogram var meningarna i viss mån delade. tillkallades en särskild utredare med uppgift att se över bestämmelserna om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar. Utredaren antog namnet , . avgavs betänkandet Översyn av lagen om pliktexemplar (SOU 1989:89). Sammanfattningsvis föreslog utredningen följande ändringar i pliktexemplarslagen. Beträffande pliktexemplar av skrifter föreslog utredningen vissa ändringar som av utredningen betraktades som rent redaktionella eller i sak obetydliga. Av större betydelse var däremot utredningens förslag om införande av leveransskyldighet för nya former av dokument, nämligen dokument i mikroform och dokument i elektronisk form. Utredningen diskuterade utförligt frågan om pliktleverans för olika typer av information i elektronisk form, men stannade för att pliktleverans bara bör avse elektronisk information som har fixerats i någon form av dokument. Som en konsekvens av dessa ändringar föreslogs också vissa ändringar i reglerna om kombinerat material jämte ändringar i pliktexemplarsförordningen. Utredningen behandlade också olika informationsbärare för läshandikappade, men denna behandling utmynnade inte i några förslag till lagändringar. Det fick i huvudsak ett positivt mottagande. Utredningens överväganden beträffande elektroniska dokument tillstyrktes av flertalet remissinstanser. Det var endast ett par instanser som ifrågasatte om inte on-linedatabaser borde omfattas av leveransplikt. Några remissinstanser, bl.a. Statskontoret, ansåg att antalet pliktexemplar av skrift m.m. borde minskas. Många remissinstanser hade synpunkter på utredningens överväganden beträffande informationsbärare för läshandikappade. 3.1 En ny lag om pliktexemplar Den nuvarande pliktexemplarslagen har varit i kraft . har det inträffat stora förändringar när det gäller allmänt tillgängliga dokument, såsom framhålls i inledningen. betänkande upptar ett förslag till ny lag. Förslaget har fått positivt mottagande av remissinstanserna. Enligt min mening utgör betänkandet och remissyttrandena över förslaget en god grund för beslut om en lagreform. Utvecklingen på området medför behov av ändringar på många punkter och av en viss omredigering i den nuvarande regleringen. Pliktexemplarslagen bör sålunda ersättas av en ny lag, som bör kallas lag om pliktexemplar av dokument. Detta för med sig konsekvensändringar i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och video_gram och lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden. 3.2 Syftet med och tillämpningsområdet för den nya lagen Mitt förslag: Pliktleverans skall ske för att bevara och tillhandahålla yttringar av svenskt liv, svenskt samhälle och svensk kultur för forskning och studier. Den nya lagen skall reglera frågor om vilka dokument som skall lämnas, vem som skall lämna dokumenten, till vem och när de skall lämnas. Utredarens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna har i allmänhet inte haft något att erinra mot utredarens förslag. Skälen för mitt förslag: Att bevara och tillhandahålla yttringar av svenskt liv, svenskt samhälle och svensk kultur för eftervärlden och ge kunskap om och insyn i vårt samhälle är väsentligt. Härigenom främjas ett fritt meningsutbyte och en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande. Det visar vår egenart och ger oss vår identitet i och världen. Leveransplikten skall omfatta dokument. Med dokument avses föremål som lagrar information för läsning, avlyssning eller visning. Dokumenten skall vara fysiskt avskiljbara och kunna förflyttas. I lagen delas dokumenten in i olika grupper och definieras. Jag återkommer i följande avsnitt med en beskrivning av de leveranspliktiga dokumentslagen. Förutom vilka typer av dokument som skall levereras reglerar lagen vem som skall leverera till vem och när. Pliktleverans skall liksom ske till bibliotek och . Av lagen skall den leveransskyldige få uttömmande information om sina skyldigheter. Frågor om bevarande av levererat material och om tillhandahållande av materialet bör regleras i förordningsform. 3.3 Vissa grundläggande förutsättningar för leveransplikt Mitt förslag: Liksom tidigare skall det finnas grundläggande förutsättningar för leverans, nämligen allmän tillgänglighet och anknytning till svenska förhållanden. Utredarens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna har i allmänhet inte haft något att invända mot utredarens förslag. Skälen för mitt förslag: En genomgående förutsättning för leveransplikt enligt nuvarande pliktexemplarslag är att de olika dokumentslagen skall ha gjorts tillgängliga för allmänheten här i landet. Beträffande skrift krävs att den skall ha utgivits eller lämnats ut för spridning här i landet. Upptagningar av radio- och TV-program blir leveranspliktiga när programmet har förekommit i rundradiosändning här i landet. Fonogram och videogram skall ha gjorts tillgängliga för allmänheten här i landet och kombinerat material skall ha lämnats ut för spridning här i landet. Beträffande film är det dock tillräckligt att den har godkänts för visning av eller, beträffande reklamfilm, att den visats offentligt här i riket. Film blir dessutom leveranspliktig om filmen har granskats men inte godkänts av biografbyrån. Kravet på allmän tillgänglighet bör i princip upprätthållas även i en ny lag. Det synes härvid angeläget att preciseringen av kravet sker på sådant sätt att samma formulering kan göras tillämplig på flera dokumentslag. Om man beträffande skrifter låter anknytningen till tryckfrihetsförordningen, TF, kvarstå, tillhandahålls kravet på allmän tillgänglighet genom de bestämmelser som finns i TF. Beträffande radio- och TV-sändningar ger sig kravet på allmän tillgänglighet av sig självt genom att det skall röra sig om sändningar till allmänheten här i landet. Beträffande övriga dokument däremot bör kravet på allmän tillgänglighet kunna formuleras på ett enhetligt sätt. När det gäller att utforma en generell regel om vad som skall avses med allmänt tillgänglig kan ledning hämtas från bestämmelserna i 1 kap. 10 yttrandefrihetsgrundlagen och 2 tredje stycket lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, URL. Yttrandefrihetsgrundlagen har en kortfattad formulering rörande filmer och ljudupptagningar som sprids till allmänheten genom att spelas upp, säljas eller tillhandahållas på annat sätt. Enligt bestämmelsen i URL görs verk tillgängligt för allmänheten då det framförs offentligt, så ock då exemplar därav utbjuds till försäljning, uthyrning eller utlåning eller eljest sprids till allmänheten eller visas offentligt. Lika med offentligt framförande anses framförande som i förvärvsverksamhet anordnas inför en större sluten krets. Bestämmelsen i URL är mer utförlig och framstår som bättre ägnad att täcka alla de situationer som kan bli aktuella i dessa sammanhang. Här föreslås därför att det bland lagens inledande bestämmelser tas in en definition av vad som skall avses med allmän tillgänglighet och att denna utformas med regeln i URL som förebild. Även beträffande kravet på anknytning till svenska förhållanden föreslår jag en generell regel som tas in bland lagens inledande bestämmelser. Ett dokument skall anses röra svenska förhållanden om det helt eller delvis är avfattat på svenska språket eller helt eller delvis innehåller verk av svensk upphovsman eller framförande av svensk konstnär. Om inte någon av dessa förutsättningar föreligger skall dokumentet ändå anses röra svenska förhållanden om det huvudsakligen är avsett att spridas inom landet. Detta krav på anknytning till svenska förhållanden skall gälla alla dokumentslag utom film och videogram. Härigenom sker viss utvidgning av det leveranspliktiga området. Jag återkommer härom under respektive dokumentslag. har i sitt remissvar anmärkt att svenskheten betonas för mycket i ett alltmer mångkulturellt samhälle, vilket kan leda till att invandrare inte känner sig berörda av förslagen. Det är självklart att invandrare utgör en del av det svenska samhället och att alla dokument som framställs av dem eller riktar sig till dem omfattas av bestämmelserna. I dagens lagstiftning är skrifter leveranspliktiga trots avsaknad av typiska svenska drag om de huvudsakligen är avsedda att spridas inom . Denna regel har främst berört invandrarlitteraturen. utvidgas regeln till övriga dokumentslag. Om en grupp invandrare framställer t.ex. ett fonogram utomlands för huvudsaklig spridning i blir det leveranspliktigt om det gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet i minst 50 exemplar. 3.4 Skrifter Mitt förslag: Nuvarande regler om leveransplikt för skrifter, som avses i 1 kap. 5 TF, behålls. Leveransplikten utökas till att avse även skrift i mikroform och skrift som utgör dokument för elektronisk återgivning. Utredarens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna har i allmänhet inte haft något att erinra mot utredarens förslag. Skälen för mitt förslag: Skrifter skall omfattas av leveransplikten. Med skrift avses dokument som lagrar text eller fast bild. Genom denna definition faller, förutom tryckta skrifter, skrift i mikroform och skrift som utgör dokument för elektronisk återgivning in under skrift. Enligt min mening bör nuvarande lagstiftning angående skrifter som avses i 1 kap. 5 TF i huvudsak oförändrad överföras till den nya lagen. I föregående avsnitt har jag föreslagit att det i lagen tas in en generellt tillämplig regel om vad som skall krävas för att ett dokument som framställts utomlands skall vara leveranspliktigt. Regeln medför, tillämpad på icke-periodiska skrifter som framställts utomlands och lämnats ut för spridning här i landet inte bara i enstaka exemplar, en viss utvidgning av leveranspliktens omfattning i förhållande till vad som gäller . behöver en sådan skrift som regel bara levereras om den helt eller delvis är skriven på svenska eller, om så inte är fallet, den huvudsakligen är avsedd att spridas inom riket. Med mitt förslag skall en sådan icke-periodisk skrift även levereras om den innehåller verk av svensk upphovsman. Jag anser att denna utvidgning är angelägen med tanke på den ökade internationaliseringen. Det blir t.ex. allt vanligare att sven_ska forskare publicerar sig på engelska med sikte på både internationell och svensk publik. Härutöver föreslår jag vissa ändringar vad gäller undantagen från leveransplikt av skrifter. Detta medför bl.a. att vissa skrifter som framställts i punktskrift blir leveranspliktiga. Frågan behandlar jag närmare i avsnittet om dokument för läshandikappade. Vidare sker en mindre ut_vidg_ning av leveransplikten vad avser reklamtryck. Dessutom införs en bestämmelse som undantar vissa radioprogram, filmer och ljudupptagningar som enligt 1 kap. 7 TF är att jämställas med en bilaga till periodisk skrift från leveransplikt. Till dessa frågor återkommer jag i specialmotiveringen. Leveransplikt införs beträffande skrift i mikroform och skrift som utgör dokument för elektronisk återgivning. Det är endast sådana dokument för elektronisk återgivning som har gjorts tillgängliga för allmänheten här i landet i fixerad form och i utgåvor som kan köpas, lånas osv. såsom och magnetband, som omfattas av leveransplikten. Jag delar utredarens bedömning att information som görs tillgänglig i direktkopplade databaser, s.k. on-lineförbindelse, undantas från leveransplikt. Inte heller datorprogram, såsom operativsystem, kompilatorer, textbehandlingsprogram och administrativa program omfattas av leveransplikten. Sådana datorprogram kan inte definieras som ett dokument som innehåller information av det slag som är av intresse i denna lag, nämligen för senare läsning, avlyssning eller visning. De måste i stället ses som redskap, med vars hjälp man utnyttjar datorn eller behandlar informationen. Ett datorprogram är egentligen en logisk följd av instruktioner som talar om för datorn hur den ska behandla inmatat material. Mindre upplagor av skrift i mikroform och skrift som utgör dokument för elektronisk återgivning bör undantas från leveransplikt. Skrifterna skall ha framställts i minst 50 exemplar för att leveransplikt skall föreligga. De skall ha gjorts allmänt tillgängliga och beträffande importerat material skall det röra svenska förhållanden. Mitt förslag: Film som har gjorts allmänt tillgänglig här i landet skall levereras. Vidare skall film som har granskats av och därvid inte godkänts för visning levereras. Film skall levereras till , som skall lämna tillbaka filmen sedan arkivet framställt en kopia. Utredarens förslag: Överensstämmer med mitt förslag med den skillnaden att utredaren föreslår att all svensk film skall levereras på filmbas och i den formen behållas av . Remissinstanserna: Ett flertal av remissinstanserna har vänt sig mot förslaget att svensk film skall levereras på filmbas och menat att detta medför alltför stora kostnader för filmens producent eller distributör. Skälen för mitt förslag: Leveransskyldighet för film bör enligt min mening uppkomma när filmen har gjorts tillgänglig för allmänheten här i landet. Detta medför en utvidgning av det leveranspliktiga området i förhållande till dagens lagstiftning. föreligger leveransplikt beträffande filmer som har granskats av . Dessutom skall reklamfilm som distribueras för visning vid allmän sammankomst eller offentlig tillställning levereras. En ändring till att det är den allmänna tillgängligheten som utgör den grundläggande förutsättningen för leveransplikt medför att även undervisningsfilm och filmer som visas t.ex. vid varumässa eller utställning blir leveranspliktiga. Förutom filmer som gjorts allmänt tillgängliga skall liksom hitintills filmer som granskats av och därvid inte godkänts levereras. Bestämmelserna om leveransplikt för film medför avsteg från de grundläggande principerna som annars gäller för leveranspliktens omfattning. Något krav på allmän tillgänglighet uppställs inte beträffande totalförbjuden film. Detta överensstämmer med dagens lagstiftning och avser att fylla funktionen att tillgodose insynsintresset i Statens biografbyrås beslutsunderlag när det gäller granskade filmer. I sin anmälan till propositionen 1989/90:70 om våldsskildringar i rörliga bilder m.m. konstaterade föredragande departementschef (s. 55 f.) att en granskad film som bevaras hos blir allmän handling och att detta inte kan godtas med hänsyn till rättighetshavarens intressen. Som regel bör därför hela filmverk inte vara tillgängliga för allmänheten hos biografbyrån. Principen om allmänhetens insyn i myndigheternas beslut ansågs således tåla undantag. Enligt departementschefen kunde ett sådant undantag godtas i detta fall, om pliktexemplarslagen ändrades så att pliktexemplar av granskade filmverk alltid levererades till . De dit levererade verken utgör visserligen inte allmänna handlingar, men de är tillgängliga för forskning, vilket ansågs tillräckligt. På grund av dessa överväganden ändrades pliktexemplarslagen så att alla granskade filmer skulle levereras. Något krav på anknytning till svenska förhållanden uppställs över huvud taget inte i lagförslaget beträffande importerad film. Skälet för detta är att utländsk film i så hög grad påverkar människor och samhälle att sådan film måste anses tillhöra det svenska kulturarvet. Även för studier i filmens utveckling och tendenser, särskilt vad gäller våldsinslag i film, är det angeläget att det här i landet finns ett fullständigt underlag. Vad sedan gäller frågan om i vilken form film skall levereras gör jag följande överväganden. får den som har lämnat pliktexemplar av en film tillbaka filmen sedan har framställt en kopia. överför filmen till videoband. Således bevaras alla leveranspliktiga filmer endast i form av videokassetter på . Det finns inget i lag reg_lerat bevarande av film i sin originalform, dvs. Att beakta är dock att kopior av såväl svensk som utländsk film i stor utsträckning deponeras hos Stiftelsen (). SFI är en stiftelse vars syfte bl.a. är att främja bevarandet av filmer. SFI får tillgång till di_stri_butionskopior av svensk film på filmbas när särskild överenskommelse har träffats med distributören. Referensmaterial i form av masterkopia erhåller alltid SFI av de svenska filmer som får någon form av produktionsstöd. Många utländska spelfilmer levereras till stiftelsen som frivilliga depositioner. Vidare har SFI genom avtal rättighet att kräva in filmkopior av god kvalitet av de filmer, för vilka begärs dispens från pliktexemplarslagen.