prop · GH03162 · 1994-01-01 00:00:00 — Resultatet blir sannolikt bättre om aktörerna efter hand tillskapar rutiner och avgör vilka typer av kontrakt som skall handlas på en börs. framhåller att de grundläggande krav för börsverksamhet som finns angivna i lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet (börslagen) bör även kunna göras tillämpliga inom området för handel med el. delar utredningens bedömning om att inrätta ett tillsynsorgan eller en tillsynsmyndighet. framhåller i glesbygdsregioner är just bristen på konkurrens ett problem. Det finns därför en fara att resultatet kan bli att områden i till exempel inland kommer att erhålla högre kostnader för sin energiförsörjning om man jämför med till befolkningstätare regioner. anser att det är viktigt att följa upp vilka konsekvenser en förändrad ellagstiftning och införandet av en kraftbörs får. föreslår att en särskild kommission tillsätts med uppgift att föreslå de ytterligare åtgärder som fordras för att en framtida elbörs ska kunna uppnå syftet- en effektivare resursanvändning, minskad miljöbelastning och ökad välfärd. ser allvarliga problem med att införa en kraftbörs, finns ett utomordentligt effektivt styr-, leveranssäkrings- och hushållnings- system för produktionen av el och att ett börssystem ser ut att bli mindre effektivt i dessa avseenden. menar att att börsverksamheten bör skötas i en egen juridisk person. anser dock, att elbörsen inte får utgöra ett hinder för investeringar i långsiktiga miljövänliga elproduktionsprojekt. Det bör dock finnas möjligheter att skapa styrmedel som verkar för att undanröja sådana problem. () anser om konsekvensen kortsiktigt trots allt skulle bli ett alltför starkt temporärt prisfall på el av införa en kraftbörs vill SVEBIO hänvisa statsmakterna till möjligheten att införa en koldioxidbeskattning också inom elsektorn som dämpande effekt. Villaägarna anser att det bör närmare utredas vilken effekt en öppen handel över gränserna kan ha på det svenska elpriset och den svenska elproduktionen. och Sydsvenska Återdistributörers Samrådsgrupp framhåller bl.a. att bör se över och minska de tekniska begränsningar som finns för överföring inom och från . anser vidare att en kompetent och kraftfull myndighet måste finnas. Föreningen anser vidare att etableringsregler och krav på mäklare måste fastställas. Sammanfattning av Närings- och teknikutvecklingsverkets utredning, Att mäta och ta betalt för el (R 1993:61) , har på regeringens uppdrag utrett vissa frågor kring att mäta och ta betalt för el i samband med öppna nät på elmarknaden. Uppdragets övergripande fråga är om de kostnader som är förknippade med att kunna ta rätt betalt för de tjänster som produceras på en öppen elmarknad kan begränsas så att intentionerna i reformeringen av den svenska elmarknaden kan av. Verkets slutsats är helt klar, nämligen att de s k transaktionskostnaderna på en öppen elmarknad inte förhindrar fri konkurrens. För att begränsa kostnaderna behöver vissa uppgifter utföras och vissa krav ställas på säljare, nätföretag och kunder. Det är inte verkets ambition att i denna utredning utarbeta och presentera en färdig lista på normer och standarder som elmarknadens parter ska rätta sig efter. Tvärtom, anser att detta till stora delar är ett material som branschen tillsammans med myndigheter och representanter från kundsidan ska arbeta fram. Ett sådant arbete har också redan initierats inom flera fora. menar att det är främst uppgift att samordna detta arbete i fortsättningen. Däri ligger ett ansvar att tillse att alla elmarknadens parter blir representerade. Även om det finns behov av standardisering och ett framtagande av enhetliga normer på en öppen elmarknad, är det viktigt att denna materia är levande och kan förändras i såväl utformning som omfattning i takt med att olika förutsättningar förändras. Detta är inte minst angeläget på elmarknaden . Effekterna av reformeringen av elmarknaden är omöjliga att förutse i detalj. sker en snabb utveckling inom tekniken för att mäta samt inte minst inom informationsteknologin. Vissa grundläggande krav är nödvändiga att ställa på producenter, åter- försäljare, nätföretag och kunder på elmarknaden. Ett sådant krav är att kraften för köpare och säljare mäts tillfredsställande på timbasis. Om detta innebär mätning med installerad mätare eller användning av s k fördefinierade effektprofiler, är något som de berörda parterna själva bör kunna avtala om. Den relevanta frågeställningen är vilket mätfel som kan tolereras. För att underlätta sådana förhandlingar kan branschen själv utarbeta riktlinjer för vad som är en acceptabel storlek på ett mätfel. Verket anser emellertid att det på kort sikt finns skäl för att kräva timvis mätning av elkonsumenter och producenter som väljer att lämna den s k huvudleverantörens hägn. Det främsta motivet till detta är att säkerställa elmarknadens funktion i samband med övergången från ett marknadssystem till ett annat. Ett sådant krav kan förväntas begränsa rörligheten på elmarknaden, som det inte utesluter byte av leverantör. Härigenom kommer fortfarande ett visst och ökande omvandlingstryck att finnas på huvudleverantören. De kostnader förknippade med mätutrustning som kunden förorsakar vid byte av leverantör konstituerar en ekonomisk barriär för rörlighet på elmarknaden. Effekterna av dessa kostnader kan reduceras genom subventioner. Subventioner ger dock alltid otydliga, ibland rent av felaktiga, styrsignaler. Härigenom riskerar investeringsbeteende att snedvridas som kostnadspressen på tillverkare av mätutrustning försvagas. är tekniken för mätning och mätinsamling under snabb utveckling. Detta skapar osäkerhet kring behovet av att subventionera mätare och installation av dessa. anser därför att vad gäller s k kundspecifika kostnader bör man följa principen om att den som orsakar en kostnad också ska finansiera den. Detta innebär emellertid inte att vilka kostnader som helst kan tillåtas. Kostnader för mätutrustning och mätinsamling kommer enligt NUTEKs tolkning att omfattas av regleringen av nättjänsterna. Vidare menar att s.k. systemkostnader bör fördelas över hela kundkollektivet efter hur mycket systemet används. Den ekonomiska barriären kan vara påtaglig för mindre kunder. Härigenom hamnar de i en monopolliknande situation gentemot den nuvarande leverantören. I syfte att förebygga eventuella missbruk av denna monopolmakt föreslår att den s k Huvudleverantören regleras. Detta genom att en tidsbegränsad försäljningskoncession införs. En försäljningskoncession kan också användas som ett instrument i svåra avvägningsfrågor med Huvudleverantören iblandad. En sådan är fördelningen av de icke timvist mätta leveranserna i ett lokalnät. Dessa ska fördelas ut på Huvudleverantorens kunder eller definieras som mätfel, strömstölder eller liknande och darmed belasta nätverksamheten. En annan avvägning som behöver göras är den mellan systemkostnader och kundspecifika kostnader inom mät- och avräkningsområdena. Denna avvägningsproblematik ökar i de fall leverantör och nätverksamhet delar på investeringskostnaden för exempelvis ett kundkommunikationssystem. Mycket talar för att bör införa ett tak för de kostnader en nätägare får ta ut av mindre kunder i syfte att täcka kostnader för installation av mätare och insamlingssystem. Sammanställning av remissyttranden över Närings- och teknikutvecklingsverkets utredning, Att mäta och ta betalt för el (R 1993:61) Efter remiss har yttranden över Närings- och teknikutvecklingsverkets utredning avgetts av Statskontoret, , , , , och Riksförbundet Energidistributörerna (REL), har inkommit med tillägg till eget yttrande. Övergripande synpunkter på utredningen Remissinstanserna är i huvudsak positiva till utredningens övergripande förslag och delar utredningens uppfattning att ett effektivt system för mätning och avräkning behövs på en elmarknad med öppna nät. framhåller att utredningen har baserats på Ellagsstiftningens förslag och om en ny ellag kommer att avvika från denna kan vissa detaljer behöva ändras. Statskontoret har inget att invända mot att principen bör vara att den som orsakar en kostnad skall också finansiera den. anser att det är positivt att utredningen tagit hänsyn till att många frågor kan överlåtas på marknaden att lösa. och instämmer i utredningens slutsats att kostnaderna för att mäta och ta betalt för el inte förhindrar fri konkurrens på en öppen elmarknad men betonar att en hel del arbete återstår innan avräkningsproblemen är lösta. Flertalet av remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag om att det finns på kort sikt skäl att kräva timvis mätning av elkonsumenter och producenter som väljer att lämna den s.k. huvudleverantören. anser det är viktigt att inte sådana hinder införs som onödigtvis försvårar marknadsinträde och leverantörsbyte. Regelsystemet för elmarknaden bör också utformas så att incitament skapas för en utveckling och marknadsföring av billiga elmätare. Svenska kraftverk framhåller att det är väsentligt att utveckla en för landet gemensam standard. Det vore vidare önskvärt med en gemensam nordisk mätstandard. anser att kravet på timmätning för kunder som byter leverantör är rimligt med tanke på att det lägger ett tak för antalet leveran- törsbyten i den fria marknadens inledningsfas. Flertalet av remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag om att en tidsbegränsad försäljningskoncession införs. En försäljningkoncession bör införas bl.a. på grund av att den ekonomiska kostnaden för mindre kunder att skaffa en timmätare vid leverantörsbyte är hög. Flera remissinstanser anser dock att en försäljningskoncession inte bör införas. anser med hänvisning till konkurrenssituationen för mindre kunder att utredningens förslag är rimligt. avstyrker förslaget med hänvisning till att konkur- renslagstiftningen ger ett tillräckligt skydd mot missbruk av dominerande ställning. anser att förslaget ligger utanför utredningens uppdrag. var i samband med remissbehandlingen av utredning Elmarknad i förändring negativ till en särskild försäljningskoncession. Vem skall äga mätaren Flertalet remissinstanser för fram synpunkter som i huvudsak ansluter till förslag att det bör vara nätägaren som har ansvar vad gäller mätning och avräkning. Flera remissinstanser för dock fram argument kring frågan om ägande och installation av mätaren. Statskontoret framhåller att det inte behöver vara kunden som äger mätutrustning utan det skulle kunna vara möjligt att låta leverantören äga mätutrustning och denne skulle överlåta mätutrustningen när kund byter leverantör. anser att nätägaren bör ha en skyldighet, men inte en exklusiv rättighet, att installera mätare. Om kund hittar andra leverantörer av godkänd mätutrustning bör han kunna anlita dessa istället. Det bör enligt verket finnas möjlighet till olika former av finansiering av mätarna, t.ex. hyrmöjligheter. anser det viktigt att nätmyndigheten följer hur nätägarna sköter sitt mätansvar så att hanteringen av mätfrågor inte försenar eller försvårar för kund som vill byta leverantör. framhåller att det bör antingen vara nätägaren, som neutral part, eller kunden som äger mätaren. Genom detta kan mätningen skötas oberoende av vilken leverantör kunden väljer, vilket är viktig ur konkurrenssynpunkt. Flera remissinstanser för fram synpunkter på utredningens förslag om hur avräkningssystemet skall vara uppbyggt och fungera. Av dem anser flertalet att frågan om hur avräkningssystemet skall utformas behöver utredas vidare. anser det viktig att välja lösningar som kan underlätta en öppen elmarknad och anpassning av avräkningen till en sådan. Vidare anser verket det viktigt för att förenkla avräkningen att nätägaren svarar för nätförluster och inräknar dem i nätkostnaderna. anser att det är rimligt att både regionnätägaren och lokalnätägaren rapporterar direkt till . Förbundet anser att denna rapportering bör ske aggregerat för alla kunder som en leverantör har inom ett område. anser att den mätansvarige lokale nätägaren bör summera varje leverantörs alla leveranser inom området och rapportera summorna. Nätvis avräkning är att fördra. anser att den föreslagna modellen blir otympligt och tveksamt ur integretetssynpunkt. Vidare anser att avräkningen bör ske så långt ut i systemet som möjligt för att bli effektivt. Övriga synpunkter på mätningsproblemen Många remissinstanser har fört fram olika synpunkter på eller i anslutning till utredningen. anser att man bör skilja på nätverksamhet och kraftförsäljning även om verksamheterna bedrivs initialt inom samma företag. Den befintlige leverantören bör bedriva nätverksamhet och kraftförsäljning som separata rörelsegrenar/bolag. anser att krav på timmätning inte behöver ställas i det fall där kund kompletterar den nuvarande leverantören med leverans genom s.k. standardiserade kontrakt. framhåller även att det är viktigt att avräkningsinformation behandlas med den sekretess som är möjlig. motsätter sig utredningens förslag om pristak för mätutrustningen. På en fri elmarknad vägs kostnaden för mätutrustning mot andra vinster för köparen. Kund har istället ha möjlighet att få priset på mätutrustningen reglerat på samma sätt som priset för nättjänsten. Sammanfattning av betänkande Monopolkontroll på en avreglerad elmarknad (SOU 1993:105) lade regeringen fram förslag till mål och strategier för en reformering av den svenska elmarknaden. Målet för reformen är att genom ökad konkurrens nå ett än mer rationellt utnyttjande av produktionsresurserna och att tillförsäkra kunderna flexibla leveransvillkor till lägsta möjliga priser. En särskild utredning, , har fått i uppdrag att lägga fram de förslag till ändringar i nuvarande lagstiftning som behövs för att dessa riktlinjer för en elmarknad med konkurrens skall kunna genomföras. Utredningen lämnade delbetänkandet (SOU 1993:68) Elkonkurrens med nätmonopol. Även med konkurrens på elmarknaden behövs enligt en kontroll av nätverksamheten. Med nätverksamhet avses allt som behövs för att näten skall kunna användas för överföring av ström. Kontrollen gäller i första hand att ledningar och nät hålls öppna och tillgängliga på skäliga villkor för alla som behöver använda dem för att överföra ström. I andra hand behövs en kontroll av nätverksamheten för att styra prisutvecklingen för nättjänster - tarifferna för anslutning och överföring - och ägarnas vinstuttag. Den myndighet som skall sköta kontrollen av nätverksamheten kallas i betänkande nätmyndigheten. Denna utredning har till uppgift att utreda nätmyndighetens resursbehov, organisation och finansiering. insatser är på flera sätt avgörande för att den planerade elmarknadsreformen skall få avsedd effekt. För det första är det myndighetens uppgift att prisreglera och utöva tillsyn över den s.k. nätverksamheten, en verksamhet som omsätter ca . Eftersom nätföretagen saknar konkurrens är det myndighetens uppgift att se till att det skapas incitament till såväl hög leveranssäkerhet som till kostnadseffektivitet. Det är också myndighetens uppgift att säkerställa att elanvändarna inte behöver betala ett högre pris än nödvändigt för nättjänsterna. För det andra är konkurrerande producenters och elsäljares tillgång till näten en förutsättning för att konkurrensen på elmarknaden skall fungera. Myndighetens uppgift är att verka för att nättariffer, mät- och avräkningssystem m.m. utformas på ett sätt som underlättar handel och främjar konkurrens. Den dimensionering av nätmyndigheten vi föreslår grundas på uppfattningen att regler och arbetsmetoder ska uppmuntra till egenkontroll i branschen. För att detta skall ske krävs: * att samhällets krav på nätverksamhet m.m. är klart uttryckta och väl spridda, * att regler och föreskrifter är utarbetade efter samråd med branschen och abonnenterna, * att informationen om nätföretagen görs lättillgänglig, * att myndigheten har tillräcklig kunskap och tillräckliga befogenheter att ingripa när det är befogat. Vi anser att de frågor som rör koncessionsgivning enligt förslaget om ändrad ellagstiftning och de nya myndighetsuppgifter som följer av lagförslaget bör organiseras gemensamt. Syftet med koncessionsverksverksamheten är ytterst att säkerställa rationella nätinvesteringar och därmed tillgodose allmänhetens behov av god leveranssäkerhet, som markintrång och negativa miljökonsek- venser kan minimeras. För att precisera lagstiftningen bör myndigheten ha möjlighet att i vissa fall utfärda föreskrifter. Myndigheten har vidare möjligheten att utfärda allmänna råd i frågor som rör nätverksamhet m.m. Särskilt inledningsvis kommer arbetet med normgivning att vara relativt omfattande. Föreskrifter skall utfärdas bl.a. såvitt avser utformningen av årsredovisningen för nätverksamheten och frågor som rör mätning och avräkning. En mycket central uppgift för myndigheten blir att göra bedömningar och utfärda allmänna råd för hur nätföretagens totala intäkter ska beräknas. Nätavgiften får inte vara så hög att monopolvinster uppstår. Tarifferna får heller inte vara så låga att de försvårar för företagen att finansiera ny- och återinvesteringar och därmed äventyra leveranssäkerheten . Myndigheten måste också beakta att företagen har incitament till att effektivisera verksamheten och på så sätt kunna sänka nätavgifterna. Även om myndighetens arbetsmetoder syftar till självreglering av nätföretagen kommer det att finnas situationer när myndigheten måste utfärda föreläggande för nätinnehavare som inte följer regelverket. uppgift är också att pröva klagomål från enskilda och i vissa fall tvister mellan olika nätägare. Det är också nätmyndighetens uppgift att inträda som part i mål när myndighetens beslut prövas av domstol. har möjligheten att förelägga viten. Av myndighetens övriga uppgifter kan nämnas uppföljning, information och rådgivning samt administrativa uppgifter. Vid bedömningen av resursbehovet utgår vi från det genomsnittliga resursbehovet . Inledningsvis kan det krävas en fokusering på uppgifterna normgivning och information. kan större resurser läggas på uppföljning och prövning. För att kunna genomföra de ovan nämnda uppgifterna bedömer utredningen att det krävs en personalstyrka på ca 35 personer. Kompetensen hos de anställda bör vara en blandning av ekonomisk, teknisk och juridisk kompetens. Utöver dessa personalgrupper krävs personer med allmän administrativ kompetens samt vissa specialkompetenser om bl.a. information, data och statistik. Det totala resursbehovet inklusive löner, konsulter, lokalkostnader, informationsinsatser, räntor och avskrivningar m.m. uppskattar vi till ca . Vi har studerat tre alternativ beträffande huvudmannaskap för nätmyndighetens verksamhet. Dessa är () som bl.a. har hand om koncessioner enligt ellagen, som har ansvar för elnätet från elsäkerhetssynpunkt och en helt ny myndighet. Vår uppfattning är att det finns fördelar och nackdelar med samtliga alternativ och att samtliga tre alternativ är tänkbara och möjliga att genomföra. Fördelen med en sammanläggning med är främst att den tekniska kompetens som finns i regionala organisation i så fall kan utnyttjas bättre. Fördelarna med en sammanläggning med är att nätmyndigheten därigenom lättare kan utnyttja NUTEKs breda kompetens på energiområdet och andra specialistfunktioner. Om många myndighetsuppgifter på energiområdet samlas på blir det också lättare för allmänheten och andra att hitta fram, NUTEKs roll som central energimyndighet blir tydligare. Utredningens uppfattning är emellertid att elmarknadsreformen som sådan skulle gynnas av att nätmyndigheten organiseras som en fristående myndighet. Genom att skapa en fristående myndighet betonas verksamhetens betydelse. Detta gör föränd- ringen på elmarknaden tydlig och skapar förtroende för elmarknadsreformen. Vår slutsats är alltså att nätmyndigheten bör organiseras som en fristående myndighet. Detta är särskilt väsentligt av verksamheten eftersom vi ser myndigheten som en garant för att reformen får avsedd effekt på elmarknaden och därigenom finner allmän acceptans. bör myndighetens verksamhet utvärderas. Om nätmyndigheten knyts administrativt och samlokaliseras med skulle dessutom de fördelar vi ser med NUTEK-alternativet delvis kunna uppnås. torde dessutom kunna erbjuda administrativa tjänster till konkurrenskraftiga villkor. Vi ser det således som en fördel om nätmyndigheten lokaliseras till lokaler i anslutning till . NUTEKs roll som central energimyndighet Enligt direktiven ska vi bedöma hur NUTEKs roll som energiansvarig myndighet påverkas nätmyndigheten inte förs till . NUTEKs uppgift som central energimyndighet är att företräda energiintresset gentemot andra intressen. I detta ligger bl.a. att verka för en säker och billig energiförsörjning. Myndighetens värnar detta intresse bl.a. genom att påverka utformningen av regelverk (normer, skatter m.m.) såväl nationellt som in- ternationellt. Myndighetens lämnar också själv och i sammarbete med andra underlag för och verkställer de politiska besluten. Både forsknings- och utvecklingsverksamhet samt analysverksamhet har stor betydelse här. Enligt vår bedömning påverkas inte NUTEKs möjligheter att fullfölja sin energipolitiska uppgift i någon väsentlig utsträckning av om vårt förslag genomförs. Om blev huvudman är verket självt ansvarigt för att verksamheten fungerar tillfredställande. I vårt förslag ligger det i NUTEKs roll att följa utvecklingen på elmarknaden för att förvissa sig om att utvecklingen ligger i linje med de övergripande energi och näringspolitiska målen. Detta underlättas om verksamheten samlokaliseras med och även administrativ samverkan kommer till stånd. De möjligheter till finansiering av verksamheten som står till buds är i princip anslagsfinansiering via statsbudgeten, avgiftsfinansiering från marknaden eller en kombination av dessa alternativ. Vi föreslår att nätmyndighetens verksamhet finansieras genom avgifter. Myndighetens verksamheter bör finansieras via en avgift som betalas av innehavare av nätkoncession. Avgiften bör vara differentierad så att avgiften i det enskilda fallet motsvarar en rimlig kostnad och betalas . Den modell som utredningen förordar är att respektive koncessionsinnehavares balansomslut- ning ger grund för en procentuellt beräknad avgift. Avgiften torde uppgå till ca av den ekonomiska omslutningen. För en hushållsabonnent motsvarar detta ca . Det finns tre grundmodeller för ledningen av statliga myndigheter. En form är att myndighetens chef är högsta beslutande instans inom myndigheten, s.k. enrådighetsverk. Vid vissa myndigheter finns det vid sidan om myndighetschefen ett råd. En tredje form är att det förutom myndighetschefen även finns en s.k. lekmannastyrelse som fattar vissa beslut. Ett grundläggande krav på den nya myndigheten är att den vid sin myndighets- utövning agerar på ett självständigt sätt. Detta gäller särskilt myndighetens prövningsverksamhet och då särskilt vid avgörande av klagomål. Detta krav på stor integritet innebär att myndigheten innom de ramar som ges av regering och riksdag måste stå fri från styrning utifrån.Vi menar att den bästa lösningen är en myndighetschef som bär hela ansvaret för verksamheten. Att organisera myndigheten som ett s.k. enrådighetsverk framstår också som den mest effektiva ledningsformen. Det externa inflytande som kan krävas för att förbättra myndighetens verksamhet bör kanaliseras via ett av regeringen utsett råd. Sammanställning av remissyttranden över be-tänkandet Monopolkontroll på en av- reglerad elmarknad (SOU 1993:105) Efter remiss har yttranden över betänkande avgetts av , (), (), , (), , , , , , , , Riksförbundet Energileverantörerna (REL), , (), , Sveriges Energiföreningars riksorganisation (SERO) och . Härutöver har en skrivelse inkommit från (). Majoriteten av remissinstanserna är i huvudsak positiva till utredningens förslag och delar utredningens uppfattning att nätmyndighetens uppgift att övervaka de monopol som nätföretagen utgör är central för att avregleringen av elmarknaden skall få avsedda effekter. Bl.a. hänvisas till erfarenheterna från genomförda elmarknadsreformer i och .