prop · GH039 · 1994-01-01 00:00:00 — Lagen är disponerad enligt följande:1 kap. (inledande bestämmelser): i lagens första kapitel finns bl.a. bestämmelser om den allmänna definitionen av stiftelsebegreppet, om stiftelsers rättskapacitet och om stiftelseledda koncerner,2 kap. (förvaltning): i detta kapitel meddelas bl.a. bestämmelser om betydelsen av att stiftaren har meddelat förvaltningsföreskrifter i stiftelseförordnandet och om förvaltningsformerna egen och anknuten förvaltning,3 kap. (bokföring och årsredovisning m.m.): i detta kapitel återfinns bl.a. regler som innebär att en stiftelse under vissa förutsättningar blir bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1976:125) och skyldig att upprätta offentlig årsredovisning,4 kap. (revision): i detta kapitel regleras hur revisionen i stiftelser skall gå till,5 kap. (skadestånd): i detta kapitel meddelas bestämmelser om skadeståndsskyldighet för en ledamot i en stiftelsestyrelse eller en förvaltare för en stiftelse,6 kap. (ändring m.m. av föreskrifter i ett stiftelseförordnande): i detta kapitel meddelas bestämmelser om förutsättningarna för att man skall få ändra, upphäva eller i särskilt fall åsidosätta föreskrifterna i stiftelseförordnandet,7 kap. (likvidation och upplösning): i detta kapitel finns bl.a. bestämmelser som innebär att en stiftelse som utövar näringsverksamhet under vissa förutsättningar är skyldig att träda i likvidation,8 kap. (stiftelses firma): i detta kapitel meddelas vissa bestämmelser om en stiftelses firma,9 kap. (tillsyn m.m.): i detta kapitel finns bestämmelser om tillsyn över stiftelser och bestämmelser om entledigande av en ledamot i en stiftelsestyrelse eller en förvaltare som missköter sitt uppdrag,10 kap. (registrering): i detta kapitel meddelas bestämmelser som innebär att vissa stiftelser skall registreras i länsvis förda stiftelseregister,11 kap. (insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser): i detta kapitel finns bestämmelser om insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser -- två särskilda former av stiftelser. De frågor som regleras av bestämmelserna i stiftelselagens första kapitel har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.2.1, 2.2.3, 2.3, 2.5 och 2.6.6. 1. förordnande enligt 2 §, 2. förordnande enligt 11 kap. 1 §, 3. förordnande i kollektivavtal enligt 11 kap. 3 §, eller 4. åtgärd för grundande av pensionsstiftelse eller personalstiftelse enligt lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. För sådana stiftelser som avses i första stycket 2 och 3 gäller bestämmelserna i denna lag endast i den utsträckning som anges i 11 kap. För stiftelser som avses i första stycket 4 gäller endast lagen om tryggande av pensionsutfästelse m.m. (Jfr 1 kap. 1 § 1 och 7 § promemorieförslaget) Lagens inledande paragraf, som förts in på förslag av Lagrådet, syftar till att underlätta förståelsen för lagens tillämpningsområde och av hur stiftelsebegreppet används i fortsättningen. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av bestämmelsen i första stycket framgår att fyra olika slags förmögenhetsbildningar godtas som stiftelser. Närmare bestämmelser om vilka krav som med avseende på bildandet ställs på dessa som stiftelser godtagna förmögenhetsbildningar återfinns vad gäller stiftelser i allmänhet i 1 kap. 2 och 3 §§, insamlingsstiftelser i 11 kap. 1 §, kollektivavtalsstiftelser i 11 kap. 3 § och tryggandestiftelser i lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. Det bör framhållas att det förhållandet att en förmögenhetsbildning inte uppfyller kraven för att godtas som en stiftelse inte behöver betyda att det inte är några rättsverkningar knutna till förmögenhetsbildningen i fråga. Vilka rättsverkningar som i det enskilda fallet är knutna till en förmögenhetsbildning som inte är en stiftelse får dock överlämnas till rättstillämpningen. Med hänsyn till den utformning som stiftelselagen här föreslås få torde dock förmögenhetsbildningar som tillerkännes rättsverkningar men ändå faller utanför stiftelselagen bli ganska sällsynta. Stiftelselagens tillämpningsområde är avgränsat till förmögenhetsbildningar som har någon form av anknytning till . Att så är fallet kommer dock i stiftelselagen endast till indirekt uttryck i 9 kap. 1 § första stycket (jfr även kommentaren till 1 kap. 5 § och 7 kap. 1 §). Där anges kriterier i syfte att för olika fall reglera frågan vilken länsstyrelse som är tillsynsmyndighet. Men dessa kriterier kan sägas vara ett uttryck för vilka förutsättningar som måste vara uppfyllda för att en stiftelse skall anses som en svensk stiftelse. bildas genom att egendom enligt förordnande av en eller flera stiftare avskiljs för att varaktigt förvaltas som en självständig förmögenhet för ett bestämt ändamål. Stiftelsens egendom skall anses vara avskild när den har tagits om hand av någon som har åtagit sig att förvalta den i enlighet med stiftelseförordnandet. (Jfr 1 kap. 2 § promemorieförslaget) Paragrafen innehåller den allmänna definitionen av stiftelsebegreppet. Som nämnts i den allmänna motiveringen (se avsnitt 2.2.1) är definitionen i huvudsak utformad efter mönster av det stiftelsebegrepp som återfinns i tillsynslagen. Detta begrepp har belysts ganska ingående i avsnitt 2.1.1. I paragrafens andra stycke finns dock en väsentlig nyhet i förhållande till tillsynslagens stiftelsebegrepp. Nyheten består i att den för stiftelsen måste vara avskild för att en stiftelse skall ha kommit till stånd. Det bör dessutom påpekas att det i paragrafen inte anges alla de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att det skall föreligga en stiftelse. I nästföljande paragraf finns nämligen bestämmelser om att stiftelseförordnandet skall ha skriftlig form, ett krav som också är en nyhet i förhållande till gällande ordning. Av bestämmelsen i stycket framgår att det för stiftelsebildning fordras två rättshandlingar från stiftarens sida, ett förordnande (stiftelseförordnande) och en förmögenhetsdisposition som sker i enlighet med förordnandet. Vad som krävs i fråga om den senare rättshandlingen regleras i andra stycket. I likhet med vad som är fallet enligt tillsynslagens stiftelsebegrepp skall stiftelseförordnandet först och främst innefatta en förklaring från stiftarens sida att han för ett bestämt ändamål vill skapa en varaktigt bestående och självständig förmögenhet av egendom som han i enlighet med förordnandet tillskjuter själv. Som ett minimum skall viljeförklaringen således ge besked i två avseenden, nämligen om den avsedda stiftelsens ändamål och om vilken egendom som stiftaren avser att tillskjuta till förmån för detta ändamål eller, i fall då stiftelsebildningen skall ske sedan stiftaren har dött, om vilken rätt den avsedda stiftelsen skall ha till stiftarens kvarlåtenskap. En fullständig ändamålsbestämning för en stiftelse omfattar i princip tre moment: syfte, verksamhetsföremål och destinatärskrets. Syftet anger närmare vilket område stiftelsen skall verka inom eller vad den skall verka för, t.ex. vetenskaplig forskning av visst slag, sjukvård, högre undervisning eller tillgång till bostäder. Verksamhetsföremålet bestämmer närmare på vilket sätt stiftelsen skall främja sitt syfte, t.ex. genom att utge kontanta bidrag med en viss procentandel av förmögenhetens årliga avkastning eller genom att uppföra och förvalta flerfamiljshus. Destinatärskretsen slutligen anger vilka krav man måste uppfylla för att kunna komma i fråga för bidrag eller förmån av annat slag från stiftelsen, t.ex. att man är i behov av extra stöd för högskolestudier eller att man är bosatt i en viss församling. Det bör påpekas att det inte föreligger något hinder mot att en och samma stiftelse har mer än ett ändamål (jfr , Om stiftelser, s. 307 ff). Den närmare innebörden av kravet att viljeförklaringen i stiftelseförordnandet skall innefatta ett bestämt ändamål är att ändamålet måste vara angivet med en sådan grad av bestämdhet att det går att verkställa. I annat fall får förordnandet inte någon rättsverkan överhuvudtaget. Förordnandet får inte heller någon rättsverkan om det av stiftaren angivna ändamålet strider mot lag eller goda seder eller om det -- även om det ges en rimlig tolkning -- inte är möjligt att kunna främja (jfr NJA 1934 s. 66 samt , a.a., s. 283 ff och s. 300 ff). Om syftet med förordnandet är att främja stiftaren i ekonomiskt avseende får förordnandet inte heller av ''''''''stiftaren'''''''' avsedd rättsverkan (jfr vad som anförts i avsnitt 2.1.1). En annan sak är att stiftaren i stiftelseförordnandet utan att han äventyrar den rättsverkan han vill uppnå med sina dispositioner kan förbehålla sig nyttjanderätten t.ex. till en bostad i en fastighet som han enligt förordnandet avser att donera till ''''''''sin'''''''' stiftelse. Det är inte nödvändigt att alla de nämnda momenten är angivna för att det skall anses föreligga ett ändamål med erforderlig grad av bestämdhet. För en verksamhetsstiftelse kan det t.o.m. räcka med att ändamålsbestämningen endast omfattar ett visst verksamhetsföremål (jfr , a.a., s. 276 f). Som nämndes innefattar första stycket krav på att stiftarens avsikt med stiftelseförordnandet är att skapa en självständig förmögenhet av varaktig natur. Kravet i det senare avseendet får anses uppfyllt så snart det av stiftaren angivna ändamålet är varaktigt och förordnandet inte innehåller föreskrifter som i sig betyder att det endast kan vara verksamt , t.ex. två eller . Ett exempel på föreskrifter av det senare slaget är att förordnandet skall anses upphävt efter endast . Ett annat exempel är att den avskilda egendomen snabbt skall förbrukas för ändamålet i fråga (jfr vidare vad som anförs i anslutning till andra stycket). Om kravet på varaktighet är uppfyllt får detta i regel anses visa att stiftaren med förordnandet avsett att få till stånd en självständig förmögenhet (jfr NJA II 1929 s. 234 f). Som berörts i den allmänna motiveringen (se avsnitt 2.1.1) hindrar emellertid inte den omständigheten att varaktighetskravet är uppfyllt att det ändå kan uppstå tvekan om vilken självständighet han har avsett för den ifrågavarande egendomen. Särskilt gäller detta om stiftelseförordnandet är testamentariskt och ''''''''stiftaren'''''''' i ''''''''stiftelseförordnandet'''''''' utsett en juridisk person, t.ex. en ideell förening, att vara mottagare till den egendom som anslagits. Inte så sällan används nämligen i dylika fall lokutioner som ''''''''att egendomen skall tillfalla'''''''' eller ''''''''att den skall tillkomma'''''''' den juridiska personen. Sådana uttryck antyder att ''''''''stiftarens'''''''' avsikt är att den ifrågavarande egendomen inte skall bilda en från mottagarens förmögenhet skild egendomsmassa utan i stället att den skall ingå i mottagarens förmögenhet med skyldighet för denne att använda den på visst sätt. Liksom får förevarande fråga avgöras efter en samlad bedömning av förordnandets innehåll. Om det för egendomen bestämda ändamålet och det ändamål som mottagaren för egen del skall främja inte sammanfaller, talar detta för att avsikten är att egendomen skall bilda en självständig förmögenhet. En annan omständighet som talar i samma riktning är om det i förordnandet har föreskrivits att egendomen skall hållas avskild från mottagarens tillgångar. En omständighet som också kan vara av betydelse vid bedömningen men som närmast talar i motsatt riktning är om stiftaren har föreskrivit att den anslagna egendomen skall förbrukas (jfr särskilt NJA 1972 s. 573; jfr vidare NJA II 1929 bl.a. s. 234 f och 247 ff, , Ändamålsbestämmelse och stiftelse, bl.a. s. 64 ff, , Separationsrätt, s. 101 ff, , i sakrätt, s. 162 ff samt , a.a., s. 159 f och i Kammarkollegiet -- 1989, s. 140). Bestämmelsen i stycket ställer inga särskilda behörighetskrav på en stiftare. Vad som erfordras är att denne enligt allmänna regler själv råder över den egendom som han avser att avskilja för stiftelsen. Ett hinder mot stiftelsebildning kan alltså föreligga om den som vill tillskapa en stiftelse är underårig eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § eller är försatt i konkurs. Bestämmelsen i detta stycke reglerar närmare när den av stiftelseförordnandet omfattade egendomen skall anses avskild eller med andra ord vilka åtgärder som krävs från stiftarens eller, i de fall då stiftelsebildningen sker efter hans död, hans rättsinnehavares sida med avseende på nämnda egendom för att den av honom avsedda stiftelsebildningen skall komma till stånd. Bestämmelsen bör inte läsas isolerad för sig. För att få en fullständig belysning av bestämmelsens närmare innebörd bör man även beakta innehållet i 2 kap. 2 § andra stycket andra meningen. i tillsynslagens mening kan bestå av t.ex. en räntelöpande fordran på stiftaren av benefik natur. Som berörts närmare i allmänna motiveringen innefattar bestämmelsen i förevarande stycke en förändring av rättsläget på denna punkt. Enligt bestämmelsen skall den för stiftelsen ha tagits om hand av någon (annan än stiftaren), som lämnat ett åtagande att förvalta den i enlighet med stiftelseförordnandet (förvaltningsåtagande) för att den skall anses avskild. Detta betyder i regel att besittningen till den egendom som berörs skall ha övergått till någon som har lämnat ett förvaltningsåtagande. I fall då stiftelsebildningen sker medan stiftaren är i livet och förmögenhetsdispositionen omfattar t.ex. fast egendom innebär bestämmelsen således att det beträffande den egendomen måste finnas ett skriftligt överlåtelseavtal undertecknat av stiftaren och för stiftelsens räkning av någon som lämnat ett förvaltningsåtagande och den eller de senare måste även ha tillträtt egendomen i fråga. Det bör påpekas i sammanhanget att man som adressat i den överlåtelseförklaring som det skriftliga överlåtelseavtalet enligt bestämmelserna i 4 kap. 1 § jordabalken (jfr 4 kap. 29 § jordabalken) måste innehålla torde kunna ange den stiftelse som är under bildande (jfr , a.a., s. 208 f, , Aktiebolagslagen, Del I, fjärde uppl., s. 53 samt prop 1975:103 s. 309). Och i fall då stiftelsebildningen sker efter stiftarens död betyder förevarande bestämmelse att egendomen skall ha utgivits till någon som har lämnat ett förvaltningsåtagande och, om stiftelsen är universell testamentstagare, därutöver har undertecknat arvskifteshandlingen för stiftelsens räkning. Det kan förekomma att förmögenhetsdispositionen omfattar egendom beträffande vilken någon besittningsövergång inte äger rum (t.ex. rätt till royalty). För att dylik egendom skall anses avskild i bestämmelsens mening krävs -- utöver ett förvaltningsåtagande -- att det beträffande den egendomen vidtagits sådana åtgärder som normalt förutsätts för att en förvärvare skall erhålla skydd mot överlåtarens borgenärer. Förvaltningsåtagandet är inte förknippat med något formkrav. Som har framhållits i den allmänna motiveringen kan det ändå vara lämpligt att detta tecknas på den handling där stiftelseförordnandet är nedtecknat. Om ett ''''''''förvaltningsåtagande'''''''' skulle vara oklart till sin innebörd får man försöka klarlägga avsikten hos den som har avgivit åtagandet i fråga. Av bestämmelsen i stycket följer att stiftaren eller stiftarna inte ensamma kan bilda styrelse i eller bli förvaltare för stiftelsen vid själva stiftelsebildningen (jfr 2 kap. 10 § och 19 § andra stycket). Bedömningen av om varaktighetsrekvisitet enligt paragrafens första stycke är uppfyllt skall -- som också berörts i den allmänna motiveringen (se avsnitt 2.2.1) -- ske med utgångspunkt i den egendom som avskilts för stiftelsen och utan hänsynstagande till eventuella utfästelser i förordnandet om ytterligare tillskott. Till skillnad från tillsynslagens stiftelsebegrepp kommer därför stiftelselagens allmänna definition av stiftelsebegreppet sällan att omfatta anslagsberoende ''''''''stiftelser'''''''' (jfr vad som anförts i kommentaren till föregående paragraf). Ett stiftelseförordnande skall vara skriftligt och undertecknat av stiftaren eller stiftarna. Ett giltigt testamentariskt förordnande skall godtas som ett stiftelseförordnande enligt denna lag utan hinder av bestämmelsen i första stycket. (Jfr 1 kap. 3 § första stycket promemorieförslaget) I paragrafen föreskrivs att stiftelseförordnandet skall uppfylla vissa formkrav. Frågorna har behandlats i avsnitt 2.2.1 i den allmänna motiveringen. Den viljeförklaring som stiftelseförordnandet utgör skall enligt bestämmelsen i första stycket komma till uttryck i en handling som är undertecknad av stiftaren eller stiftarna. Detta krav innefattar en nyordning i förhållande till gällande rätt. Den nya ordningen innebär inte nödvändigtvis att stiftaren måste upprätta en särskild handling där stiftelseförordnandet tas in. Förordnandet kan lika gärna innefattas i ett gåvobrev eller testamente eller, i fall då stiftaren är en juridisk person, i ett styrelseprotokoll som har undertecknats av behöriga företrädare. Bestämmelsen innebär inte heller att stiftelseförordnandet måste framgå av en enda handling. Vid stiftelsebildning som skall ske sedan stiftaren har dött kan således förordnandet återfinnas dels i stiftarens testamente och dels i en handling som har undertecknats av den som genom testamentet fått i uppdrag att fullborda stiftelsebildningen (ang. uppdrag i testamente att bilda stiftelse, jfr , a.a., s. 267 ff). Det senast sagda ger vid handen att det inte är nödvändigt att stiftaren egenhändigt har skrivit under den handling där stiftelseförordnandet återfinns. Vid stiftelsebildning som skall ske medan stiftaren är i livet kan själva förordnandet vara underskrivet av någon som befullmäktigats att göra detta enligt en av stiftaren utfärdad skriftlig fullmakt (jfr , a.a., s. 210 ff). Kravet på att stiftelseförordnandet skall vara skriftligt betyder inte att det skall ställas särskilda krav på tydlighet såvitt avser innebörden av testamentariska förordnanden. Ett i testamente intaget förordnande skall alltså godkännas som stiftelseförordnande, om det efter sedvanlig testamentstolkning går att fastställa att testator därmed avsett att inrätta en stiftelse (jfr t.ex. vad som sagts i avsnitt 2.1.1 och i anslutning till 2 § första stycket om svårigheten att i vissa fall avgöra om testator avsett att egendomen skall bilda en självständig förmögenhet; jfr också 1 kap. 3 § andra stycket promemorieförslaget). Det föreligger inte något hinder mot att stiftaren i sitt förordnande meddelar andra föreskrifter beträffande stiftelsen än sådana som rör ändamålet och vilken egendom som skall avskiljas. Förutsatt att formkravet i förevarande stycke har iakttagits omfattar stiftelseförordnandet alla de föreskrifter som stiftaren har meddelat om stiftelsen, t.ex. i en som stadgar för stiftelsen betecknad handling vilken har fogats som bilaga till det underskrivna förordnandet. Bestämmelsen i andra stycket innebär att ett stiftelseförordnande som återfinns i ett giltigt, testamentariskt förordnande godtas som ett stiftelseförordnande även om inte formföreskrifterna i första stycket är uppfyllda. Det följer av bestämmelsen att ett stiftelseförordnande som ges i ett muntligt testamente (jfr 10 kap. 3 § ) skall godtas som stiftelseförordnande. Vidare följer det av bestämmelsen att ett förordnande som är intaget i ett testamente som inte är undertecknat godtas som ett stiftelseförordnande, om testamentet blir gällande mot arvingarna antingen på grund av att de har godkänt det eller på grund av att de har delgivits testamentet enligt 14 kap. 4 § och sedan underlåtit att väcka klandertalan. kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra myndigheter. För en stiftelses förpliktelser svarar endast stiftelsens tillgångar. (Jfr 1 kap. 2 § första stycket och 4 § promemorieförslaget) Frågan om en stiftelses rättskapacitet har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.3. Innebörden av bestämmelsen i första stycket är att en stiftelse har rättskapacitet som den har bildats. Att endast stiftelsens tillgångar svarar för stiftelsens förpliktelser innebär att varken stiftaren, styrelsen eller någon annan som har hand om stiftelsens angelägenheter har något personligt betalningsansvar för de förbindelser som stiftelsen ingår. En annan sak är att en företrädare för stiftelsen kan bli skadeståndssskyldig gentemot stiftelsen eller tredje man under vissa förutsättningar (se 5 kap. nedan). Principen att endast stiftelsens tillgångar svarar för stiftelsens förbindelser gäller emellertid inte undantagslöst. Om stiftelsen utövar näringsverksamhet kan nämligen ett personligt betalningsansvar uppkomma under vissa förutsättningar enligt vad som framgår av bestämmelserna i 7 kap. Om en stiftelse äger så många aktier eller andelar i en svensk eller utländsk juridisk person att den har mer än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar, är stiftelsen moderstiftelse och den andra juridiska personen dotterföretag. Äger ett dotterföretag eller äger en moderstiftelse och ett eller flera dotterföretag tillsammans eller äger flera dotterföretag tillsammans så många aktier eller andelar i en juridisk person som har sagts, är även den sistnämnda juridiska personen dotterföretag till moderstiftelsen. Om en stiftelse i annat fall på grund av aktie- eller andelsinnehav eller avtal ensam har ett bestämmande inflytande över en juridisk person och en betydande andel i resultatet av dess verksamhet, är stiftelsen moderstiftelse och den juridiska personen dotterföretag. och dotterföretag utgör tillsammans en koncern. (Jfr 1 kap. 5 § promemorieförslaget) Bestämmelserna i denna paragraf har i allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.6. De har utformats efter mönster av 1 kap. 2 § aktiebolagslagen (1975:1385). Bestämmelserna anger när en stiftelse intar ställning av moderstiftelse i förhållande till en annan juridisk person och stiftelsen denna juridiska person bildar en koncern. Särskilda bestämmelser om koncernförhållanden finns i 3 kap. (om bokföring och årsredovisning m.m.), i 4 kap. (om revision) och i 9 kap. (om tillsyn). Definitionen i paragrafen förutsätter, precis som dess förebild i aktiebolagslagen, att moderstiftelsen är en svensk stiftelse, dvs. en stiftelse som omfattas av stiftelselagen (jfr vad som anförts i anslutning till kommentaren till 1 §). Det som är utmärkande för en koncern är att en juridisk person har möjlighet att utöva ett bestämmande inflytande över en annan juridisk person och att det finns en väsentlig intressegemenskap mellan de båda. Dessa förhållanden föreligger typiskt, när en juridisk person innehar så många aktier eller andelar i en annan juridisk person att den har mer än för samtliga aktier eller andelar i den senare juridiska personen (jfr bestämmelsen i styckets första mening). Bestämmelsen i andra meningen innebär att en stiftelse även kan vara moderstiftelse utan att stiftelsen direkt är ägare till aktier eller andelar som sagts. Enligt bestämmelsen är t.ex. en stiftelse moderstiftelse om den via ett eller flera av stiftelsen innehar röstmajoriteten i en annan juridisk person. Bestämmande inflytande utan röstmajoritet kan t.ex. föreligga i fall då aktierna eller andelarna i den juridiska personen är spridda på så många händer att stiftelsens innehav räcker till s.k. praktisk majoritet. Ett annat exempel på bestämmande inflytande utan röstmajoritet är om stiftelsen skall främja sitt syfte genom att meddela kredit och de avtal som stiftelsen träffar med olika kredittagare ger stiftelsen rätt att medverka i viktigare beslut. skall ha ett namn. Namnet skall innehålla ordet stiftelse. Ingen annan än en stiftelse får i sitt namn använda ordet stiftelse eller en förkortning av detta ord. Bestämmelser om stiftelses firma finns i 8 kap. (Jfr 2 kap. 14 och 21 §§ promemorieförslaget) Frågan om stiftelsers namn har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.3. Enligt bestämmelsen i första stycket skall en stiftelse ha ett namn som innehåller ordet stiftelse. Om namnet inte är bestämt i stiftelseförordnandet ankommer det enligt bestämmelsen i 2 kap. 7 § på styrelsen eller förvaltaren att besluta om namn för stiftelsen.