prop · GH03140 · 1994-01-01 00:00:00 — Den nuvarande utformningen av stödet innebär att största delen av stöden betalas ut till företagen . Företagen kan också själva påverka likviditetseffekten av bidraget genom att ansökan lämnas in till handläggande myndighet. Ju tidigare bidraget kan betalas ut, desto större blir naturligtvis dess likviditetseffekt. Stödet bör även i fortsättningen betalas ut per årsarbetskraft eftersom det är varaktig sysselsättning som skall stödjas. Säsongsmässiga upp- eller nedgångar bör inte påverka bidragets storlek. Fortsättningsvis bör det vara en uppgift för regeringen att utforma närmare föreskrifter och handläggningsordning för stödet. 8.4.7Lån till privata regionala investmentbolag Regeringens förslag: Lån till privata regionala investmentbolag skall finnas kvar. Underlagsrapporter: Utredaren belyser marknaden för riskkapital och dess olika funktioner. För att generera ett så stort tillskott som möjligt av nytt kapital till riskkapitalmarknaden måste enligt utredaren statens ambition vara att skapa institutionella lösningar som bidrar till att öka privata aktörers intresse för denna marknad. En framkomlig väg att göra detta är att staten går in med en mindre andel av ägarkapitalet i privata riskkapitalbolag. Vidare berör utredaren att utbudet av riskkapital är litet i glesbygdsregioner. har låtit genomföra en särskild utvärdering av stödformen lån till privata investmentbolag. I rapporten framförs att stödet med stor sannolikhet har varit avgörande för investmentbolagens tillkomst. Det har också inneburit goda förutsättningar att dra till sig ytterligare kapital. Däremot är stödets betydelse för bolagens uppnådda resultat i form av kapitaluppbyggnad och företagsutveckling marginell. Stödets subventionseffekt sägs också vara marginell. Investmentbolagen har huvudsakligen haft en inriktning mot investeringar i mogna företag och har haft en begränsad inverkan på förnyelsen av näringslivet. De investmentbolag som fått stöd har haft en snävare inriktning både ägandemässigt och geografiskt än de bolag som fick stöd i början av perioden. I utvärderingen framförs också ett förslag till förändring av stödformen. Stödformens villkor - lån med lång amorteringstid, utan betalningskrav - är utomordentligt väl anpassad till strategisk företagsutveckling med dess förutsättningar av osäkerhet och risktagande samt krav på uthållighet och långsiktighet. En förändring av stödformen, med motsvarande villkor, men riktad till enskilda företag skulle ge stödet en kraftigt ökad effektivitet. Remissinstanserna: Ett fåtal av remissinstanserna har kommenterat förslaget att öka privata aktörers intresse för att bilda riskkapitalbolag. kommun anser bl.a att möjligheterna till att stimulera lokalt kapital från näringsliv och enskilda personer bör uppmärksammas mer. kommun anser det viktigt att fortsätta att stödja bildandet av investmentbolag och i stödområde 1 tillåta att kommuner och statliga verk bidrar till kapitaluppbyggnaden. kommun anser att kapitalförsörjningen i form av lån och direkta stöd måste få ett större lokalt inflytande. Därför föreslår kommunen att lokala riskkapitalbolag bildas. Vid en s.k. hearing har bl.a. representanter från länsstyrelserna i de långsiktiga stödområdeslänen lämnat skilda synpunkter på utvärdering av lån till regionala investmentbolag. Bland annat framfördes synpunkter om att bolagen bör verka över ett större geografiskt område. konstaterar i samband med överlämnandet av rapporten att en av de bärande slutsatserna i utredningen är att stödet har varit marginellt, både totalt till sin omfattning och sett som subvention i varje ärende. I utredningen påpekas att ägarna i flera fall satsat mångdubbelt av vad staten satsat. anför att möjligheten att få lån till privata regionala investmentbolag har inneburit starten på en process där man underlättar för ett externt ägande i företag inom stödområdet. Ett be- gränsat initialt stöd till en process som sedan fullföljs av att privata ägare satsar betydande belopp bör ses som en mycket positiv effekt. För att ett regionalt investmentbolag skall kunna vara framgångsrikt bör enligt verket vissa förutsättningar uppfyllas. För det första bör verksamhetsområdet inte vara alltför begränsat. Erfarenhetsmässigt är ett län den minsta storlek bolaget bör verka inom för att man skall kunna bedriva en framgångsrik verksamhet. För det andra är det viktigt med ett någorlunda spritt ägande samt att bolagets aktiekapital uppgår till lägst ca . Utredarens förslag om att förändra stödformen anser vara intressant och bör prövas. Ett lån till ett enskilt företag bör kunna lämnas till företag med vilja och förmåga att växa, men där de nuvarande stöden (lokaliseringsbidrag och utvecklingsbidrag) inte är tillämpliga. Skälen för regeringens förslag: Lån till privata regionala investmentbolag infördes som regionalpolitisk stödform 1982. Syftet med stödet är att främja en expansion av små och medelstora företag inom stödområdena dels genom att öka tillgången på privat riskvilligt kapital, dels genom att tillföra företagen kompetens i form av ledningskunnande. Villkoren för dessa lån har utformats så att berörda investmentbolags likviditet i ett inledningsskede inte skall urholkas genom amorteringar och räntor. En vanlig utformning har varit att är amorteringsfria som räntefrihet lämnats . Lånets storlek har normalt varit en till två gånger så stort som det aktiekapital som ägarna satt in i bolaget. Som en kompensation för denna inledande subvention har staten ställt som villkor att få en del av eventuell värdetillväxt. Någon form av säkerhet för lånet har inte krävts eftersom ägarna svarat för en relativt stor insats i form av aktiekapital. Ägarna har huvudsakligen bestått av privata företag och privatpersoner. har sammanlagt 14 företag beviljats lån med enligt denna stödform. Under /93 har ett företag i beviljats lån med . De beviljade lånen har inneburit att ägarna tillskjutit i aktiekapital. Lågkonjunkturen med kvardröjande effekter av bankkrisen gör att det är än mer aktuellt att skapa förutsättningar för att öka tillgången på privat riskkapital. Detta stöd utgör ett incitament för privata bolag och enskilda privatpersoner att satsa riskkapital som ett komplement till övriga regionalpolitiska insatser. Den utvärdering som gjorts har baserats på ett fåtal bolag och några långtgående slutsatser om stödformen har ännu inte kunnat dras. Några större förändringar i stödformen bör därför nu inte genomföras. Det bör vara regeringens uppgift att utforma de närmare bestämmelserna. I rapporten föreslås att stödformen bör förändras så att lån med samma villkor kan lämnas till enskilda företag. Vi anser att de möjligheter som finns och de förändringar som föreslås inom de regionalpolitiska stödformerna som riktar sig mot företag, bl.a. stöd till tidig projektfinansiering, är tillräckliga. Kapitaltillskottet till Norrlandsfonden innebär att riskvilligt lånekapital ökar för mindre och medelstora företag i de fyra nordligaste länen. Vi vill även i detta sammanhang nämna möjligheten att få nyföretagarlån som infördes och som beviljas av Industri- och nyföretagarfonden. Regeringens förslag: Handläggnings- och beslutsordningen för regionalpolitiskt företagsstöd skall fortsättningsvis helt utformas av regeringen. Regeringens bedömning: beslutanderätt i ärenden om lokaliseringsstöd bör även fortsättningsvis omfatta ärenden med ett totalt kapitalbehov av högst . Ytterligare vikt bör läggas vid uppföljning av enskilda stödärenden. Underlagsrapporter: framhåller att verkets förslag att inrikta lokaliserings- och utvecklingsbidragen mot mer utvecklingsinriktade investeringar, där den omedelbara sysselsättningseffekten inte avgör stödets storlek, kräver mer kvalificerade bedömningar och därmed ett mer omfattande utredningsarbete. För att säkerställa ett kvalificerat arbete måste det finnas personella resurser i tillräcklig utsträckning såväl centralt som regionalt. Härigenom kan även uppföljning och utvärdering av olika insatser ske effektivare och det blir möjligt att erbjuda mer av kunskapsspridning mellan regioner och olika nivåer. Uppgifterna för myndigheter och andra aktörer på central nivå blir enligt att bidra med kunskapsutveckling, kunskapsöverföring, erfarenhetsarbete samt uppföljning och utvärdering av det samlade utvecklingsarbetet lokalt och regionalt. delar uppfattningen att det behövs en förbättrad uppföljning och utvärdering av glesbygdsstödet. Myndigheten är också beredd att i samverkan med lösa frågorna om en bättre samordning av centrala rutiner för handläggning och informationsinsatser. Enligt RRV fungerar det regionalpolitiska företagsstödet och glesbygdsstödet i vissa avseenden som en helhet. Stödgivningen är dock reglerad i två olika förordningar och huvudmannaskapet på central nivå skiljer sig åt. De centrala insatserna är betydligt mer omfattande för lokaliserings- och utvecklingsbidraget än för glesbygdsstödet. RRV anser därför att och i ökad utsträckning bör samverka vad avser uppföljning, utvärdering, registrering och främjande insatser. RRV:s granskning visar att det inom flera områden inom stödsystemet tillämpas olika praxis mellan länen. Enligt statsmakternas intentioner skall det finnas utrymme för regionala variationer baserade på skillnader i länens näringslivsstruktur och eventuella regionalpolitiska prioriteringar. De variationer som finns inom systemet medför enligt RRV dock att företagens förutsättningar att få stöd skiljer sig åt mellan länen på grund av att hanteringen inte är tillräckligt likformig. RRV anser att en ökad samsyn i länsstyrelsernas tillämpning bör eftersträvas. Remissinstanserna: i anser att den centrala tillsynen av de två stödsystemen glesbygdsstöd och regionalpolitiskt företagsstöd bör samordnas bättre än vad som varit fallet. Det kan enligt även vara värt att överväga att sammanföra det centrala ansvaret för tillämpningen till en myndighet och då till . Statskontoret anser bl.a. att formerna för länsstyrelsernas beslut och övrig administration inom området bör förenklas genom att gemensamma rutiner utarbetas, främst av och andra berörda centrala myndigheter. Statskontoret instämmer vidare i förslag om en kvantitativ och kvalitativ förstärkning av personresurserna, särskilt hos länsstyrelserna. Vidare påpekas att det är primärt att den verksamhetsinriktade personalredovisningen förbättras i länen. Vid sidan av den ordinarie administrationen bör enligt Statskontoret externa resurser användas för vissa återkommande oberoende värderingar. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regeringen beslutar om handläggnings- och beslutsordning för det regionalpolitiska före- tagsstödet. En bestämmelse i detta sammanhang har dock tagit ställning till. Det gäller storleken på en investering i samband med vilken beslut om lokaliseringsstöd skall fattas på regional nivå. har präglats dels av en starkt ökad decentralisering av beslutsfattandet inom regionalpolitiken, dels av ett ökat ansvar för på den regionala nivån. Länsstyrelserna har successivt tillförts kraftigt ökade resurser för regionala utvecklingsinsatser och dess möjligheter att prioritera mellan olika regionalpolitiska åtgärder har ökats. Inom företagsstödet har det högsta beloppet för storleken av en investering till vilken beslutar om lokaliseringsstöd höjts kraftigt. höjdes beloppet till . Detta och andra åtgärder har gjort att länsstyrelserna under /93 svarade för av besluten i fråga om lokaliserings- och utvecklingsbidrag. Vi har tidigare föreslagit att ett nytt landsbygdsstöd skall införas för mindre stöd i stödområden, glesbygder och landsbygd (avsnitt 7.3). Vi har även föreslagit att utvecklingsbidragens tillämpning skall göras mer flexibel (avsnitt 8.4.5). Dessa förslag kommer enligt vår bedömning att öka länsstyrelsernas beslutskapacitet och ställa ökade krav på dessa. Med hänsyn till vad vi har anfört och till att beloppsgränsen för länsstyrelsernas beslut om lokaliseringsstöd numera sålunda inte har samma betydelse som tidigare för vilken mängd ärenden som kan besluta om, föreslår vi att det fortsättningsvis bör vara en uppgift för regeringen att helt utforma beslutsordningen för regionalpolitiskt företagsstöd. I detta sammanhang bör nämnas att vi inte anser det motiverat att höja nuvarande beloppsgräns. Även fortsättningsvis är det sålunda motiverat att vissa beslut fattas på central nivå, i första hand av men i en del fall av regeringen. Det gäller exempelvis mycket stora investeringar och ärenden som innebär flyttning av verksamhet från ett län till ett annat. Regeringen avser senare att besluta om hur handläggnings- och beslutsordningen i detalj skall utformas. RRV:s granskning av hur vissa regionalpolitiska företagsstöd och glesbygdsstödet fungerar pekar på en del områden där förbättringar kan ske. Bland annat finns behov av en ökad samordning av riktlinjer m.m. mellan lokaliserings- och utvecklingsbidrag, som hanteras av , och glesbygdsstöd till företag, som har hand om. Dessutom anser RRV att företagens förutsättningar att få stöd skiljer sig för mycket åt mellan länen på grund av att hanteringen inte är tillräckligt likformig. Det förslag om ett nytt landsbygdsstöd som vi tidigare (avsnitt 7.3) lagt fram innebär bl.a. en samordning av mindre lokaliseringsstöd och glesbygdsstöd till företag. Vi avser senare besluta om hur administration, riktlinjer m.m. bör hanteras på central nivå. Beträffande olika praxis hos länsstyrelserna vid hanteringen av stöden så innebär delegering av beslutsfattandet, som RRV också poängterar, en balansgång mellan likformighet i hantering av företagen, utifrån exempelvis konkurrensaspekter, och hänsynstagande till regionala variationer och prioriteringar. Det har också i olika sammanhang uttryckts önskemål från vissa länsstyrelser om en mer likartad hantering. har i uppgift att följa den regionalpolitiska stödgivningen och lämna länsstyrelserna råd och stöd i dessa frågor. Verket svarar också för utvärderingen av de regionalpolitiska företagsstöden. På grund av den utökade mål- och resultatorienterade styrningen av statlig verksamhet som regeringen infört har fått i uppgift att intensifiera sina insatser för uppföljning och utvärdering. Regeringen utgår från att verket fullföljer dessa uppgifter genom fortsatta insatser på dessa områden samt att verket därvid även bevakar länsstyrelsernas praxis när det gäller stödgivningen och, om verket finner det motiverat, lämnar förslag till regeringen om lämpliga åtgärder. Eftersom länsstyrelserna enligt sin instruktion bl.a. skall främja konkurrensen är det viktigt att länsstyrelserna själva är uppmärksamma på dessa frågor och strävar efter en tillämpning som inte snedvrider konkurrensen mellan olika företag så att det stör marknaden på ett otillbörligt sätt. 8.5 Driftstöd 8.5.1Nedsatta socialavgifter Utöver denna avgift kan också konstateras att de små butikerna inte kan utnyttja de mängdrabatter som de större får. Ett minskat antal leveranser försvårar också för små butiker att hålla färskvaror och ger lagringsproblem. Vissa handlare tvingas också åka långa sträckor för att själva hämta vissa varor. Självklart måste leverantörerna sträva efter att ha så låga distributionskostnader som möjligt. Kostnadsminskningar kan dock nås på olika sätt. Vissa försök med leveranssamordning har gjorts i . Enligt uppgift kommer ett försök att startas även i norra , där de längre avstånden torde innebära att samordningsfördelarna blir större. De kontakter som har haft med daglig- varukedjorna och viktiga direktleverantörer har också visat på ett intresse från deras sida för fortsatt prövning av samordningslösningar samt att leverantörerna, handelns organisationer och arbetar vidare med dessa frågor. I den mån pilotprojekt för att pröva olika samordningslösningar blir aktuella är vi beredda att i positiv anda pröva behovet av särskilda utvecklingsresurser. förutsätter vi att leverantörerna anstränger sig till det yttersta för att inte belägga de små butikerna i glesbygd med pålagor som dessa inte har förutsättningar att klara. Särskilt viktigt anser vi det vara att negativa åtgärder inte vidtas ensidigt innan en prövning av konstruktiva distributionslösningar fått en verklig chans. Eftersom distributionsproblemen kan variera i olika delar av landet anser vi det vara viktigt att som löpande har kontakt med företrädare för distributörerna på central nivå också har en aktuell bild av problemen ute i regionerna. Vi avser därför att ge i uppgift att göra en inventering av vilka distributionsproblem lanthandeln har och vilka samordningslösningar som kan vara möjliga. Arbetet bör i huvudsak kunna baseras på material som länsstyrelserna tillhandahåller. Vi är beredda att ge särskilda resurser för att klara denna uppgift. Arbetet bör bedrivas i nära samarbete med . För att förbättra servicen för de boende i glesbygd, stärka butiksrörelsens ekonomi samt behålla eller öka köptroheten har möjligheten att bli ombud för olika verksamheter använts och uppmuntrats. Det har gällt att vara ombud för t.ex. Tipstjänst, Apoteksbolaget, och Systembolaget. har också antalet platser med post i butik ökat. Att vara ombud är viktigt i flera avseenden, men är inte oproblematiskt. Verksamheten ger genom avtal med respektive huvudman en viss ersättning, som är av betydelse för butikens ekonomi. Viktigare är dock att kunna hålla en hög servicenivå, vilket drar kunder som även handlar andra varor i butiken. För små butiker i glesbygden kan emellertid liknande problem uppstå kring ombudskapet, som när det gäller nämnda distributionsfrågor. Bakgrunden till detta är att de olika uppdragsgivarna har att bedriva en så rationell och lönsam verksamhet som möjligt. Förändringar i förutsättningarna genom statsmakternas beslut kan också på olika sätt påverka bolagens möjligheter att bedriva ombudsverksamhet. Sammantaget gör dessa förhållanden att ombudskapet för åtminstone de minsta glesbygdsbutikerna från tid till annan ifrågasätts av de ansvariga bolagen. Vi vill framhålla vikten av att de inblandade parterna så långt möjligt anstränger sig för att behålla ett så spritt ombudskap som möjligt. De kontakter som har haft med nämnda bolag tyder också på en vilja att slå vakt om glesbygdsservicen. Vi vill här också nämna att ett konkret utvecklingsarbete i samarbete mellan , i samt ombudsföreträdare pågår för att med bl.a. ny teknik pröva nya sam- verkanslösningar på detta område. Vi har erfarit att och tillsammans med företrädare för de ansvariga bolagen aktivt arbetar vidare med dessa frågor. Vi vill betona vikten av att länsstyrelserna på den regionala nivån håller sig informerad om utvecklingen i det egna länet och medverkar i arbetet med att slå vakt om butikernas möjligheter att behålla sina ombudskap. Kommunerna har en viktig roll när det gäller dagligvaruförsörjningen i glesbygd. När det gäller stödverksamheten har redan nämnts att kommunerna förväntas ha en varuförsörjningsplanering som möjliggör en bedömning av om en butik ska kunna få stöd eller inte. Viktigt i sammanhanget är också kommunernas stöd till varuhemsändning. Enligt vår mening bör det ligga i kommunens eget Underlagsrapporter: konstaterar att nedsatta socialavgifter i princip fördelas i enlighet med den befintliga sysselsättningsstrukturen i regionerna eftersom avgifterna baseras på total sysselsättning i företagen. Nedsättningen kan bidra till att minska omvandlingstrycket på företagen eftersom företagens vinster stiger och den äldre strukturen gynnas. Effekterna på det enskilda företaget är dock osäkra eftersom det inte går att avgöra hur nedsättningen används, men eftersom lönenivån sänks bör sysselsättningen öka. Remissinstanserna: Endast få av remissinstanserna har närmare behandlat frågan om nedsatta socialavgifter. i anser att kommun samt de delar av Bodens och kommuner som ingår i stödområde 2 skall få nedsättning . Skälen för regeringens förslag: Nedsättningen av socialavgifter är i stödområde 1 och större delen av stödområde 2 för vissa branscher, t.ex. jordbruk och skogsbruk, uppdragsverksamhet samt hotell-, pensionats- och campingverksamhet. Nedsättningen gäller t.o.m. . I Bodens, , och kommuner är nedsättningen t.o.m. . För att förbättra förutsättningarna för näringslivet i de regionalpolitiskt svaga regionerna och stärka utvecklingskraften i de mindre företagen i dessa områden behövs en aktiv regionalpolitik med flera instrument. Glesheten, kylan och de långa avstånden i inland innebär geografiskt betingade, permanenta konkurrensnackdelar för företagen. Framtiden för detta område kommer att avgöras av i vilken utsträckning man lyckas neutralisera dessa nackdelar. Företagen måste ges rimliga möjligheter att tillägna sig teknisk förnyelse, utbilda personal, utveckla nya produkter och tjänster samt finna nya marknader. Det är vår uppfattning att generella regionalpolitiska åtgärder även fortsättningsvis bör användas för att nå dessa mål och i möjligaste mån kompensera företagen för de bestående konkurrensnackdelarna. Systemet med nedsatta socialavgifter syftar till att till viss del kompensera företagen för de permanenta merkostnader som uppkommer på grund av det geografiska läget. Nedsatta socialavgifter är ett regionalpolitiskt instrument vars effekter kan avläsas först på lång sikt. Vi har tidigare redovisat förslag till lag om ändring i lagen (1990:912) om nedsättning av socialavgifter. Innebörden i förslaget är att systemet med nedsatta socialavgifter behålls oförändrat förutom att stödområde 1 utvidgas med följande områden från stödområde 2: , , och Ådals-Lidens församlingar i kommun, f.d. kyrkobokföringsdistrikt i , Håsjö och Hällesjö församlingar i kommun, i Åre kommun samt i kommun (se avsnitt 8.2.2). Vissa justeringar av i huvudsak redaktionell karaktär görs dessutom i lagen enligt följande: Nedsättningen av socialavgifter tillämpas på avgifter som antingen a) är huvudsakligen hänförliga till arbete inom vissa i lagen angivna verksamhetsområden, t.ex. produktionsvaruinriktad partihandel, eller b) avser vissa uppräknade arbetsuppgifter eller funktioner, t.ex. ekonomi- och lönefunktionerna inom ett företag eller kanslifunktionerna hos vissa organisationer, som faller utanför ramen för ett verksamhetsområde enligt punkten a. I fråga om punkten a framgår av 2 § första stycket förordningen (1990:983) om nedsättning av socialavgifter att arbetsgivaren eller den försäkrade skall beviljas nedsättning av socialavgifterna för hela sin verksamhet om lagens huvudsaklighetskrav är uppfyllt, även om verksamheten inrymmer verksamhetsområden som i sig inte ger rätt till nedsättning. I 2 § andra stycket nämnda förordning finns undantag från huvudsaklighetskravet. Nedsättning får nämligen, efter särskild prövning, beviljas även om arbetsgivarens eller den försäkrades verksamhet endast i mindre omfattning hänför sig till i lagen angivna verksamhetsområden. För detta förutsätts emellertid dels att arbetsgivaren eller den försäkrade påverkas i mer betydande grad av konkurrens på grund av lagens bestämmelser, dels att den del av verksamheten som berättigar till nedsättning skall kunna avgränsas från den övriga. Nedsättningen får beviljas bara för den del av avgifterna som hänför sig till den nedsättningsberättigade verksamheten. Beträffande punkten b gäller enligt 2 a § förordningen som en förutsättning för nedsättning av socialavgifterna att arbetet kan avgränsas från arbetsgivarens eller den försäkrades övriga verksamhet. De nu nämnda bestämmelserna i förordningen är av central betydelse för arbetsgivarens eller den försäkrades rätt till nedsättning av socialav- gifterna. Bestämmelserna bör därför föras in i lagen (1990:912) om nedsättning av socialavgifter. I samband med de ändringar i lagen som har föreslagits föreslås att en redaktionell omarbetning av lagen görs. Förslaget i denna del syftar till att göra lagen enklare att förstå och mer överskådlig från systematisk synpunkt. Regeringens förslag: Transportstödet skall behållas oförändrat som regionalpolitisk stödform.