prop · GH0321 · 1994-01-01 00:00:00 — Postens statistik visar nämligen att de flesta väljer att rösta . Statskontoret har ifrågasatt om ett slopande av poströstning på valdagen behöver kompenseras med möjligheten att rösta på andra ställen än i det egna valdistriktet. i anser att det även i fortsättningen skall finnas möjligheter att inrätta särskilda postkontor och hänvisar till de undersökningar som utredningen åberopar och som visar att av dem som röstade på posten under valdagen 1991 röstade i sin hemkommun. Om dessa antas rösta i sitt valdistrikt eller förtidsröstar före valdagen minskar antalet röstande som utnyttjar den föreslagna möjligheten att rösta i någon vallokal i vistelsekommunen. Det finns därför en risk att antalet förtidsröster att granska under onsdagsräkningen kan bli så pass litet att valhemligheten äventyras. PRO anser att alla vallokaler skall vara tillgängliga för väljare från annan kommun. Bakgrunden till regeringens bedömning Väljare som på grund av vistelse på annan ort eller av annan anledning finner sig vara förhindrad att rösta på valdagen i sin vallokal kan rösta på permanenta eller tillfälliga postkontor. Röstning på permanenta postkontor äger rum då kontoret är öppet för allmänheten. Röstning kan också ske under valdagen på flertalet postkontor. Under valdagen har dessa postkontor öppet för röstmottagning före och efter . Röstning på postkontor kan ske inte bara vid permanenta postkontor utan också på tillfälliga postkontor. Sådana postkontor kan, efter samråd med valnämnden och med vårdinrättningen, inrättas på sjukhus, ålderdomshem, kriminalvårdsanstalt eller liknande. Tillfälliga postkontor för röstmottagning får inrättas tidigast före valdagen. I regel inrättas tillfälliga postkontor för röstmottagning söndagen före valdagen. Tillfälliga postkontor kan även inrättas på valdagen i t.ex. glesbygd. Detta sker dock endast i begränsad utsträckning. Posten sänder mottagna fönsterkuvert till valnämnden i den kommun där väljaren är upptagen i allmän röstlängd eller, om väljaren är upptagen i särskild röstlängd, till valnämnden i den kommun där den särskilda röstlängden skall finnas tillgänglig. Att väljare röstat på postkontor, hos utlandsmyndighet eller på fartyg hindrar inte att han också röstar i vallokalen på valdagen (12 kap. 5 § vallagen). I sådant fall gäller den röst som lämnats i vallokalen (13 kap. 3 § vallagen). Väljare som förtidsröstat eller som poströstat på valdagen har alltså möjlighet att ändra sitt val genom att rösta även i vallokalen. Skälen för regeringens bedömning Röstning på särskilt postkontor, entreprenadpostkontor, m.m. Pågående utredningsarbete kan medföra stora förändringar i Postens organisation, med effekter också för valadministrationen. Postens roll som central myndighet kan komma att föras över till RSV som då får det samlade ansvaret för all röstning. Själva förtidsröstningen på postkontor kan trots det komma att genomföras på det nya postbolagets postkontor och röstmottagningen sålunda bli en uppgift för detta nya bolag. Med en sådan uppläggning blir det i praktiken inte någon förändring av betydelse ur valadministrativ synvinkel. Men det finns också andra lösningar som kan vara möjliga. Så kan t.ex. RSV bli centralmyn- dighet också för poströstningen och ansvaret för förtidsröstning på sjukhus m.fl. vårdinrättningar föras över till kommunerna. Framför allt det sistnämnda skulle innebära påtagliga förändringar för valadministrationen. Det är bl.a. mot denna bakgrund vi föreslår att det vid val skall genomföras försök där vissa kommuner tar över ansvaret för den s.k. institutionsröstningen. Röstning på posten under valdagen Möjligheten att förtidsrösta på posten underlättar för väljare att delta i val och är därför ett värdefullt komplement till röstningen i vallokal när det gäller att uppnå ett högt valdeltagande. En stor andel väljare utnyttjar också denna möjlighet. Antalet väljare som röstar på posten under själva valdagen är dock relativt litet. Vid septembervalen röstade 45 991 väljare på posten under valdagen. Eftersom postkontoren på valdagen är öppna endast för röstning kan kostnaden för deras öppethållande hänföras helt till röstmottagningen. Postens öppethållande under valdagen det året kostade ca 8 milj. kr. Varje poströst som togs emot under valdagen kan sägas ha kostat . Särskilt mot bakgrund av att det under valdagen finns ett stort antal särskilt inrättade lokaler där röstning äger rum kan det ifrågasättas om det är en rimlig kostnad i valadministrationen att dessutom ha en parallell organisation för röstmottagning på posten. Enligt de undersökningar som gjorts har det visat sig att av dem som utnyttjade möjligheten att rösta på posten under valdagen röstade i sin hemkommun. Hälften av valdagens poströster kom alltså från väljare som rimligen borde ha kunnat rösta i sin vallokal. Varför dessa väljare röstar på posten i stället för i sin vallokal vet man inte. En anledning skulle kunna vara att Postens lokaler ofta är mer handikappanpassade än vissa vallokaler. För rörelsehindrade personer som vill rösta på valdagen blir det därför lättare att rösta på posten. En annan orsak skulle kunna vara att vissa väljare ogillar att bli utsatta för partiernas valsedelsutdelare och de penninginsam- lingar som ofta förekommer i anslutning till vallokalerna. Med hänsyn till att av dem som röstat på posten under valdagen röstade i sin hemkommun kan antalet väljare som röstat utanför den egna kommunen under valdagen 1991 enligt utredningen uppskattas till omkring 23 000. Om man slopar den obligatoriska röstmottagningen på posten under valdagen utan att ersätta den med annan röst- mottagning skulle det innebära en försämring för de väljare som inte befinner sig i sin hemkommun under valdagen. En sådan försämring kan leda till att valdeltagandet sjunker. Denna grupp väljare måste därför erbjudas möjlighet att rösta i den kommun där de befinner sig på valdagen. Enligt utredningen skulle en röstmottagning i "vallokal i annan kommun" leda till att den kategori väljare det är frågan om, kommer att kunna erbjudas en bättre röstmöjlighet under valdagen än om röstmottagningen i stället för på postkontor sker i sådan vallokal. Regeringen vill för sin del peka på att en risk med utredningens förslag är att antalet röster som varje valnämnd har att hantera vid onsdagsräkningen kan bli så litet att man riskerar valhemligheten. Intresset av att hålla kostnaderna för valförfarandet nere och att snabbt få ett så korrekt valresultat som möjligt kan här sägas stå i motsättning till intresset att värna om väljarnas valhemlighet. Risken för att väljarnas valhemlighet inte skall kunna upprätthållas under onsdagsräkningen anser också vi vara mycket liten. Den är i vart fall inte så stor att den kan motivera de kostnader som en dubbel organisation för röstmottagning för med sig. Mycket talar således för att allmän röstmottagning på posten under valdagen bör kunna slopas. Fördelarna med att behålla nuvarande system är att man kan behålla ett väl fungerande och känt sätt att rösta. Kommunernas valnämnder behöver inte genomföra någon särskild utbildning för valförättarna med därmed förenade kostnader. I vallokalerna kan man, liksom för när- varande, koncentrera sig på väljarna i det egna valdistriktet. Man behöver inte hålla isär vissa röster, som dessutom skall behandlas på ett speciellt sätt, och framför allt behöver man inte ordna distribution av dessa poströster till valnämnd i annan kommun; oavsett om väljaren lämnar sina röster i en särskild vallokal eller på ett postkontor, torde de mottagna rösterna oftast få distribueras av posten. Därtill kommer att väljarna är inställda på att de kan rösta på post- kontor vid vistelse på främmande ort. Nackdelen med den nuvarande ordningen är bl.a. det begränsade öppethållandet; en vallokal är ju normalt öppen än vad postkontoret har öppet. Sex timmars öppethållande på de deltagande postkontoren som Posten föreslår bör emellertid vara mer än tillräckligt för de allra flesta väljare. Mot bakgrund av vad som sålunda framkommit anser vi det vara för tidigt att nu slopa poströstningen under valdagen. Mycket tyder på att poströstningsförfarandet i dess helhet måste ses över. Det kan därför inte vara meningsfullt att nu genomföra en ändring som inte innebär större kostnadslättnader för staten än vad som kan åstadkommas på annat sätt som mera ansluter till nuvarande ordning. Centrala valmyndigheten bör med Posten kunna komma överens om vilka postkontor som kan komma i fråga och de öppettider som skall gälla. I samband därmed bör centrala valmyndigheten försäkra sig om att kostnadsbesparingarna blir i den omfattning Posten utlovat. 8 Försöksverksamhet vid val Utredningens förslag överensstämmer med rege- ringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har ingen erinran mot förslagen. Posten avstyrker dock de förslag som avser ambulerande röstmottagning och att kommunen skall ansvara för institutionsröstningen. framhåller att förslaget att låta kommunerna ta över institutionsröstningen inte får medföra att den nuvarande servicenivån sänks på grund av kostnadsskäl eller liknande. RSV ställer sig, med hänsyn till valsystemets grundkrav på förutsägbarhet, säkerhet och legitimi- tet, tveksamt till om valområdet över huvud taget lämpar sig för försöksverksamhet. Om försök skall genomföras får det inte under några omständigheter leda till att säkerheten äventyras eller viktiga moment försenas. RSV tillstyrker förslaget med försök beträffande institutionsröstningen och den ambulerande röstmottagningen men ifrågasätter om inte dessa förslag kan permanentas omgående utan att föregås av försöksverksamhet. RSV anser att en mer detaljerad genomgång bör göras innan klartecken lämnas beträffande förslaget att låta valnämnden ta hand om den slutliga sammanräkningen. Enligt RSV utgör det föreslagna försöket med slutlig sammanräkning vid riksdagsval inte försök i egentlig mening. Den enda rationella samman- räkningsmetoden för riksdagsvalet är att sammanräkning slutar sedan röstför- delningen tagits fram. RSV kan med denna ordning fördela mandaten mellan partierna och ordna namn, dubbelvalsavveckla och utse ersättare. Så länge har utjämningsmandat och det förekommer valsedlar med samma kandidater i flera valkretsar är detta det enda möjliga sättet. Den nuvarande regleringen av sammanräkningen för riksdagsval kan jämföras med ett system där tre kommuner räknar var sin landstingsvalkrets. För att slutligt beräkna sammansättning skulle göra om alltsamman med samtliga förutsättningar. Den nuvarande ordningen medför extraarbete både hos länsstyrelserna och RSV. Förslaget att sköta avprickning i röstlängden enbart via terminal kan inte accepteras av säkerhetsskäl. Skulle den elektroniska röstlängden svikta måste det finnas pappersutskrifter att tillgå. Några vinster för valförrättarna, utöver den marginella vinst som uppstår när maskinen räknar fram antalet avprick- ningar i längden, finns inte. i län anser att försök med optisk läsning av valsedlar bör ske vid i stället för, som utredningen föreslår, i vissa kommuner. Kostnaden för optisk utrustning blir dessutom lägre om den placeras hos någon länsstyrelse i stället för att spridas på flera kommuner. kommun ifrågasätter om man behöver gå fram så försiktigt som utredningen föreslår när det gäller försöksverksamheten. Att flytta ansvaret för institutionsröstningen till kommunerna förefaller vara i princip riktigt. Röstmottagningen skulle då kunna användas med större flexibilitet. Det skulle dock medföra en tillkommande kostnad för kommunerna, en kostnad som tidigare torde ha belastat det centrala valanslaget. Ambulerande röstmottagning och förkortat öppethållande måste vara tillåtna möjligheter i små valdistrikt, där man vill hålla servicenivån uppe. Röstsedlarna bör redan till val utformas så att de kan räknas maskinellt. Det är främst beträffande sammanräkningen som vinster kan göras med en datorisering av valen. kommun anser att försöksverksamhet bör finnas inom alla verksamhetsområden i syfte att utveckla, effektivisera och förbilliga systemen; detta gäller även de allmänna valen. Kommunen saknar emellertid i förslaget en mer teknikorienterad viljeyttring som skulle kunna medföra ytterligare effektivitet och besparingar i valet. PRO framhåller att institutionsröstningen måste genomföras på ett sätt som i största möjliga uts- träckning motsvarar röstning i vallokal, bl.a. bör partierna ha möjlighet att dela ut valsedlar utanför den plats eller det rum där röstningen sker. tillstyrker förslagen men pekar på svårigheten att få valdagens valförrättare att acceptera ytterligare uppdrag och förutsätter att de kostnader som de olika försöken medför för de deltagande kommunerna ersätts av staten. Skälen för regeringens förslag Den kritik som utredningens förslag fått i vissa avseenden är enligt regeringens uppfattning inte av mera allvarligt slag än att en försöksverksamhet bör kunna genomföras i den omfattning och på det sätt som utredningen föreslår. Förtidsröstning genom posten kan ske på tillfälliga postkontor. Sådana postkontor kan, efter samråd med valnämnden och med vårdinrättningen, inrättas på sjukhus, ålderdomshem, kriminalvårdsanstalt eller liknande vårdinrättningar. Tillfälliga postkontor för röstmottagning får inrättas tidigast före valdagen. I regel inrättas tillfälliga postkontor för röstmottagning på denna typ av institutioner söndagen före valdagen. Liksom när det gäller röstning på ordinarie postkontor är det posten som ensam ansvarar för röstningens genomförande. Posten kan dock begära att valnämnden utser ett visst antal personer att biträda postens röstmottagare vid institutionsröstningen. Även i de fall valnämnden utser sådana biträden är det posten som ansvarar för röstmottagningen. Antalet väljare som röstar vid institutions- röstning har vid de senaste valen uppgått till omkring 40 000. Vid val röstade 39 840 personer vid olika typer av institutioner. De flesta eller omkring 38 500 av dessa röstade vid sjukvårdsinrättningar, ålderdomshem och . Kostnaderna för röstmottagningen vid institutioner söndagen före valdagen uppgick vid 1988 och val till 4,2 respektive 5,8 milj. kr. Röstningen vid institutioner, framför allt vid ålderdomshem, servicehem eller sjukhus, har ibland utsatts för kritik. Denna röstning genomförs i lokaler som är mindre lämpliga för röstning vilket leder till praktiska problem bl.a. vad gäller tillgänglighet och möjlighet att anordna avskilda platser för röstningen. Det är emellertid inte bara lokalernas utformning som föranleder problem. De väljare som finns på sjukhem, servicehem och ålderdomshem tillhör i allt större utsträckning en kategori som inte klarar ett eget boende med stöd från den kommunala . Patienterna är ofta sängliggande eller rullstolsbundna och i stort behov av hjälp på grund av fysiska handikapp; beror hjälpbehovet också på att de är senila. Allt detta leder till att dessa väljare har ett stort behov av biträde vid röstningen; de har svårt att hålla isär valsedlar från olika partier, de kan inte själva stoppa ner valsedlarna i kuverten m.m. Genomförande av röstning vid denna typ av institutioner blir därför mycket komplicerad. Det kan också vara svårt att upprätthålla valhemligheten vid röstningen. Risken att denna grupp väljare utsätts av otillbörlig påverkan vid röstningen kan upplevas som stor. Det finns anledning att ifrågasätta om inte ansvaret för institutionsröstningen bör överföras till kommunerna. Vad som talar i den riktningen är att det torde finnas stora fördelar i att samla ansvaret för att organisera och genomföra all röstmottagning i den kommunala valnämndens regi. Därigenom skulle man kunna få en effektivare organisation när det gäller röstmottagningen. Mot detta kan i och för sig anföras att den nuvarande ordningen tycks fungera väl. Erfarna post- funktionärer har använts som röstmottagare vilket har varit till fördel för röstningens genomförande. Det kan också finnas en fördel i ett gemensamt riksövergripande ansvar, mot bakgrund av att de berörda institutionerna har olika huvudmän. Resultatet av förslag (Postlag SOU 1993:9) kan bli att Postens roll i valsammanhang omprövas. Det kan bli fråga om ett mer renodlat beställar - leverantörsförhållande. Utan att föregripa ett kommande ställningstagande i frågan finns det skäl att försöksvis prova en modell där kommunen intar beställarrollen och då kan välja mellan att utföra uppgiften i egen regi eller köpa tjänsten av annan t.ex. Posten. Vi föreslår därför att försök görs enligt denna modell i samråd mellan Posten, RSV och berörda kommuner där kommunen får detta ansvar. Röstmottagningen bör genomföras på motsvarande sätt som . Röstmottagarna kontrolle- rar röstkort och identitet, delar ut valkuvert och övervakar att röstningen genomförs på ett korrekt sätt. Väljarens valkuvert tas emot och läggs, tillsammans med röstkortet, i ett särskilt kuvert. De röster som inte hör till kommunen skall sändas till respektive valnämnd. De röster som avgivits vid institutionsröstningen och som hör till kommunen skall sorteras och distribueras till respektive valdistrikt för att där ingå i den preliminära rösträkningen på valdagen. En sådan försöksverksamhet kräver undantag från reglerna i 10 kap. 2 § tredje stycket vallagen. De närmare föreskrifterna om försöksverksamheten bör lämnas av RSV. Ambulerande röstmottagning, m.m. Arvodena till valförrättarna är den tyngsta posten när det gäller kommunernas kostnader för valens genomförande. Organisationen av röstmottagningen i glesbygden är dessutom ett speciellt problem. Det är mycket svårt att på ett rationellt sätt lösa frågan om rimlig servicenivå som kravet på skydd av valhemligheten skall uppfyllas. Det är angeläget att man söker finna lösningar på såväl kostnads- som serviceproblemen. En tänkbar lösning kan vara att använda sig av en s.k. ambulerande röstmottagning, en annan att tillåta flera vallokaler med begränsat öppethållande i ett valdistrikt. Man kan också tänka sig att röstmottagningen sker på annat sätt t.ex. att röst- mottagarna söker upp väljarna och då för med sig valurnan. Innan dessa former av röstmottagning görs generella bör de också enligt regeringens mening genomföras på försök i vissa kommuner. Sådana försök kräver undantag från vissa bestämmelser om röstningen i 8 kap. vallagen men också vissa bestämmelser när det gäller röstning i vallokal i 9 kap. vallagen. Vid utarbetande av de närmare föreskrifterna om försöksverksamheternas genomförande är det naturligtvis viktigt att försöken kommer att genomföras på ett sådant sätt att väljarnas valhem- lighet garanteras som säkerheten i valförfarandet kan upprätthållas. Undantag från reglerna om preliminär rösträkning och slutlig sammanräkning Maskinell räkning av valsedlarna När det gäller frågan om tekniska hjälpmedel i valförfarandet har utredningen stannat för att själva rösträkningen bör vara det mest lämpliga område som sådana hjälpmedel kommer till rätt användning. De pappersvalsedlar som används bör därför anpassas till någon form av elektronisk avläsning. Därigenom bör man kunna uppnå effektivitetsvinster i valförfarandets sammanräkningsfas. Genom en försöksverksamhet kan man få ett underlag för bedömningen vilka organisatoriska och ekonomiska konsekvenser ett system med maskinell sammanräkning kan få om det införs i hela eller vissa delar av landet. Sådana försök bör därför genomföras i olika kommuner vid val. Vid försökens genomförande bör man undersöka om det med hjälp av optisk läsning av valsedlarna också är möjligt att samordna den preliminära rösträkningen och den slutliga sammanräkningen. Ett sätt att minska kommunernas kostnader för valförrättare är att liksom i och göra mycket stora distrikt i större tätorter och att i dessa valdistrikt ordna en rationell röstmottagning. Detta förutsätter dock att problemen med rösträkningen kan lösas. Genom försök med optisk läsning eller försök med andra tekniska hjälpmedel bör rösträkningen kunna förenklas i sådan grad att man kan göra försök med riktigt stora distrikt. Det bör även här vara RSV som i samråd med den regionala och kommunala valnämnden ger de närmare föreskrifterna om försöksverksamhetens genomförande. Slutlig rösträkning av valnämnden En möjlighet till att bringa ned kostnaderna för valadministrationen kan vara att förändra ansvarsfördelningen när det gäller den preliminära och slutliga sammanräkningen. Ett sätt att rationalisera rösträkningsproceduren kan vara att göra enligt följande. Med början dagen efter valet genomför valnämnderna en slutlig sammanräkning av valsedlarna. räknar alla giltiga, oförändrade valsedlar och delar upp dem efter listtyp. Ogiltiga valsedlar är de valsedlar som saknar partibeteckning t.ex. blanka valsedlar eller valsedlar som avsiktligen märkts. Med förändrade valsedlar menas valsedlar som innehåller strykningar, tillskrivna namn eller andra markeringar utan att valsedlarna skall räknas som "märkta". I försöksverksamheten skall valnämnden behålla de oförändrade valsedlarna och överlämna de ogiltiga och förändrade valsedlarna till tillsammans med ett protokoll över resultatet av den rösträkning som gjorts av valnämnden. Sådana försök bör kunna ge underlag för en be- dömning om sammanräkningsproceduren verkligen behöver ta så stora resurser i anspråk som det är fråga om. Man skulle också få ett underlag för att bedöma vilka ökade kostnader som skulle uppkomma för kommunerna. Slutlig sammanräkning och mandatfördelning vid val till Den slutliga sammanräkningen innebär att länsstyrelserna i första hand granskar och räknar valsedlarna. Röstfördelningen redovisas därefter på den s.k. listtypförteckningen. Denna förteckning upprättas för varje val och innehåller följande uppgifter. * Röstfördelning per lista inom varje parti * Antalet oförändrade valsedlar resp. förändrade för varje lista * Antalet partimarkerade valsedlar per parti * Antalet ogiltiga valsedlar * I förekommande fall antalet röster i gruppen "övriga partier" Förteckningen lämnas därefter för registrering hos skattemyndigheten. Sedan kontrollerat de uppgifter som registrerats ADB-bearbetas uppgifterna av skattemyndigheten enligt följande. Partiernas röstetal inom varje valkrets summeras. Mandatfördelning mellan partier (gäller inte riksdagsval). Kandidatnamn inom partierna ordnas, den s.k. namnordningen tasfram. Vid behov sker s.k. dubbelvalsavveckling i landstingsval, valkretsindelad kommun eller val till kyrklig samfällighet. Ersättare utses vid kommunalval och kyrkliga val. I riksdagsvaletordnas ersättarnas namn. Sammanräkningsprotokollet skrivs ut. Stommar till bevis för valda ledamöter och ersättare skrivs ut. När det gäller namnordningen i riksdagsvalet registrerar skattemyndigheten det antal mandat varje parti förväntas få i valkretsen. Detta antal bestäms i samråd med RSV mot bakgrund av den preliminära mandatfördelning som gjorts efter den s.k. onsdagsräkningen. RSV har i sin förstudie av kostnaderna för utveckling av framtida ADB-stöd för val- administrationen (Dnr 30 14833/92) föreslagit att RSV skall genomföra den slutliga namnordningen och mandatfördelningen på grundval av den röstfördelning som lagts fast av de regionala valmyndigheterna och att de regionala valmyndigheternas hantering av riksdagsvalet avbryts efter sammanräkningen och att RSV inte bara gör mandatfördelningen utan också bestämmer ord- ningen mellan kandidaterna. På detta sätt skulle det slutliga resultatet för riksdagsvalet kunna tas fram snabbare. En ändring av den slutliga sammanräkningen i enlighet med RSV:s förslag kräver ändringar i 14 kap. 3 och 7 §§ vallagen. Vid valen bör genomföras relativt omfattande försök när det gäller den slutliga sammanräkningen. Det slutliga ställningstagandet till frågan hur den slutliga sammanräkningen skall utformas kommer att bero bl.a. på hur de olika försöken faller ut. Något förslag av det innehåll som RSV föreslagit läggs därför inte fram .