prop · GH0353 · 1994-01-01 00:00:00 — De principiella skäl som kan anföras för en lagstiftning på TV-området är lika starka när det gäller ljudradion. Det har dessutom rapporterats om konkreta planer att lansera kodade satellitsända ljudradiokanaler som mot avgift skall erbjudas abonnenter i kabelnät i bl.a. . En marknad för utrustning för olovlig avkodning av ljudradioprogram kan därför snart nog komma att uppstå i vårt land. De förfaranden som föreslås vara straffbara är att tillverka, överlåta, hyra ut, installera eller underhålla avkodningsutrustningen. Förbudet mot tillverkning av utrustning för olovlig avkodning omfattar även tillverkning av delar till avkodningsutrustning som skall fungera tillsammans med avkodare som har erhållits på grund av avtal med programföretag eller kabelföretag. Förbudet mot överlåtelse, uthyrning och installation omfattar såväl grossistledet som tillhandahållande till konsument. Delar till avkodningsutrustning omfattas givetvis också av förbudet. Även underhåll av utrustning för olovlig avkodning bör vara förbjuden. Därmed blir det otillåtet att ställa om "oauktoriserade" avkodare efter det att ett kodande företag har ändrat kodningen. Förbudet gäller givetvis även underhåll av avkodare som har sålts innan den nya lagen träder i kraft. Utredningen föreslog att även införsel till skulle vara straffbar. har dock pekat på att svårigheter kommer att uppstå då det gäller att skilja den lagliga importen från olaglig import. Eftersom syftet med lagstiftningen bör kunna uppnås ändå, bör införsel lämnas utanför det straffbara området. Något särskild förbud mot marknadsföring av utrustning för olovlig avkodning torde inte behövas. Enligt praxis betraktas nämligen marknadsföring av en produkt som inte får säljas som otillbörlig enligt 2 marknadsföringslagen. Straffbarheten enligt den föreslagna lagen bör begränsas till handlingar som företas yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte. Privat innehav eller användning av utrustning för olovlig avkodning omfattas alltså inte. Härigenom kommer rättsväsendets resurser att kunna koncentreras på sådan verksamhet som genom omfattning, regelbundenhet m.m. kan leda till mer allvarliga skadeverkningar. Genom den föreslagna lagstiftningen kommer att i likhet med ett stort antal andra europeiska länder få möjlighet att ingripa mot hantering av utrustning för olovlig avkodning. Förslaget är förenligt med och torde inte skapa några problem vid ett eventuellt svenskt medlemskap i . 7 Straffsats och vissa lagtekniska frågor Regeringens förslag: Straffet för att yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte på otillåtet sätt hantera utrustning för olovlig avkodning skall vara böter eller fängelse . För medverkan och försök till brott skall dömas till ansvar enligt regler. Åklagare får väcka åtal endast om åtal av särskilda skäl är påkallat från allmän synpunkt. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår dock att även förberedelse till brott skall vara straffbar. Åtalsreglerna har också en annan utformning i utredningsförslaget. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar utredningens förslag utan erinran. En betydande del av dem föreslår dock att straffmaximum sätts högre eller att en särskild straffskala för grovt brott införs. Flera remissinstanser har också synpunkter på vem som skall ges ställning av målsägande enligt förslaget. Några har också föreslagit att en särskild skadeståndsregel införs varvid hänsyn skall tas också till omständigheter av annat än rent ekonomisk natur. Skälen för regeringens förslag: Enligt utredningens uppfattning bör påföljden för den som i strid med lagens bestämmelser befattar sig med avkodningsutrustning normalt vara böter medan mer omfattande tillverkning eller upprepad spridning bör kunna medföra fängelse. Regeringen delar den uppfattningen. Utredningen har föreslagit att straffmaximum sätts till sex månaders fängelse. Flera remissinstanser har föreslagit ett högre straffmaximum. Till stöd för att sätta maximum till ett eller fängelse kan åberopas bl.a. följande. I den förklarande promemorian till tidigare beskrivna rekommendation (se avsnitt 4.5) sägs att straffet för piratverksamhet i strid med regler om copyright bör kunna vara användbar referens för en lämplig straffnivå. För intrång i upphovsrätt föreskrivs i upphovsrättslagen böter eller fängelse i högst . En annan jämförelse skulle kunna vara 21 radiolagen (1966:755) i vilken det föreskrivs att den som sänder radioprogram utan erforderligt tillstånd skall dömas till böter eller fängelse . För att sätta straffmaximum vid talar också att man därigenom får möjlighet att använda de personella tvångsmedlen anhållande och häktning. Regeringen anser dock inte att dessa tvångsmedel bör ha så stor betydelse i utredningen av brott mot den föreslagna lagen att straffet endast därför skall sättas så högt som . Inte heller de nämnda jämförelserna talar för att straffet behöver sättas högre än de utredningen föreslagit. Även vid straffmaximum blir bestämmelserna i 28 kap. om husrannsakan m.m. tillämpliga. Någon särskild straffskala för grovt brott torde inte behövas. En verksamhet som helt byggts upp kring tillverkning eller spridning bör normalt anses vara så omfattande att fängelse kommer i fråga. Även tillverkning eller spridning vid sidan av en ordinarie yrkesverksamhet kan undantagsvis vara så omfattande att fängelse kan bli aktuellt. Upprepad spridning bör som ovan sagts kunna medföra fängelse. Således bör t.ex en radiohandlare som tillhandahåller piratavkodare som ett led i sin verksamhet kunna ådömas ett fängelsestraff även om spridningen inte är omfattande. I det stora flertalet fall bör dock böter vara en tillräcklig påföljd. Utredningen har föreslagit att försök och förberedelse till brott skall vara straffbart. Som skäl härför har åberopats att det vore otillfredsställande att man i situationer där verksamheten med tillverkning och försäljning ännu inte startat saknar möjlighet till ingripande, t.ex om försäljningsorganisationen eller viss annonsering påbörjats. Som bl.a. riksåklagaren påpekat är emellertid de av utredningen beskrivna förfarandena endast undantagsvis straffbara såsom förberedelse. Regeringen anser därför att förberedelse, såsom i vanliga fall när brottet har ett så förhållandevis lågt straffvärde, inte bör vara straffbar. Däremot bör försök till brott vara straffbart. Som tidigare angivits finns i och för sig starka skäl som talar mot en kriminalisering, främst att det i första hand bör vara programföretagen som skall bära kostnaden för att skydda sig mot att obehöriga tar del av deras program. När nu straffbestämmelser ändå inte kan undvaras bör det tillses att endast straffvärda fall kommer till åtal. För tillämpning av straffbestämmelsen bör därför gälla restriktioner vad avser plikten att väcka åtal. I enlighet med vad som gäller på angränsande områden bör åtal väckas endast om det av särskilda skäl är påkallat från allmän synpunkt. Det innebär att ingripanden mot förfaranden av ovan berört slag även i fortsättningen i första hand bör vara en uppgift för den som tillhandahåller tjänsten. Med den föreslagna åtalsbegränsningen torde något krav på att målsäganden angivit brottet till åtal inte behöva uppställas. Sådana regler torde främst användas i de fall då målsäganden kan ha skäl att motsätta sig ett åtal, t.ex. vid brott som kränker målsägandens personliga integritet. Några remissinstanser har föreslagit att det införs en särskild regel om skadestånd. Enligt denna skulle inte bara den som begår brott mot lagen utan också den som använder avkodare utan medgivande från det kodande företaget vara skyldig att betala de kodande företagen för deras förlust. Vidare skulle skadeståndet omfatta såväl ersättning för utebliven intäkt som ideellt skadestånd. Enligt regeringens uppfattning torde lagens syfte kunna uppnås utan att nu gällande regler för skadestånd ändras. Någon särskild skadeståndsregel bör därför inte införas. Vissa remissinstanser har föreslagit att även andra rättighetshavare än de kodande företagen bör kunna vara målsägande. Med den föreslagna åtalsregeln får frågan om vem som är målsägande främst betydelse för möjligheten att få skadestånd vid brott. Målsägande är enligt 20 kap. 8 fjärde stycket den, mot vilken brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada. Vilka som tillhör denna krets får avgöras i rättstilllämpningen. 8 Ikraftträdande och kostnadskonsekvenser Den föreslagna lagen bör träda ikraft . Med hänsyn till att åtal endast skall väckas om det av särskilda skäl är påkallat från allmän synpunkt, torde belastningen på polis- och åklagarväsendet bli försumbar. Detsamma torde gälla för domstolsväsendet. Lag om förbud beträffande viss avkodningsutrustning 1 I denna lag förstås med kodad sändning som erbjuds mot betalning: en sändning av ljudradio- eller televisionsprogram som är riktad till allmänheten och där den programbärande signalen har ändrats i avsikt att programmen skall bli tillgängliga endast för dem som betalar för programmen (abonnentkretsen), avkodningsutrustning: en anordning som är konstruerad för att ensam eller tillsammans med någon annan anordning kunna bereda någon tillgång till innehållet i en kodad sändning eller är särskilt anpassad för detta ändamål. I paragrafen definieras tre begrepp som är grundläggande för angivandet av det otillåtna området i följande paragraf; kodad sändning som erbjuds mot betalning, avkodningsutrustning och abonnentkretsen. Då avsikten varit att, så långt det låter sig göras, inskränka det straffbara området har detta omgivits med så många begränsningar att det vore alltför otympligt att presentera dem i löpande text i den följande paragrafen. Definitionerna har utformats efter förslag från Lagrådet. Med ljudradio- och televisionssändning avses alla kända metoder för sändningar av ljudradio och television, genom radiosignal eller tråd, via satellit eller från marksändare, ursprunglig sändning eller vidaresändning. Det har heller ingen betydelse för lagens tillämplighet om sändningen utgår från eller från utlandet. Det överensstämmer med rekommendation. Enligt denna bör det skydd en stat ger kodade sändningar inte kräva reciprocitet, dvs. att för att en utländsk sändning skall få skydd i skulle krävas att en svensk sändning kan få skydd i det andra landet. För att det skall vara fråga om en kodad sändning som erbjuds mot betalning krävs att den är riktad till allmänheten. Det innebär att s.k. programtransport inte omfattas av begreppet. För att sändningen skall anses vara en kodad sändning som erbjuds mot betalning i lagens mening krävs vidare att den som ansvarar för sändningen eller någon som härleder sin rätt från honom, t.ex. en kabeloperatör, har ändrat den programbärande signalen i avsikt att göra programmen tillgängliga endast för dem som betalar för programmen till den behörige rättighetshavaren. Samtliga dessa förutsättningar måste vara uppfyllda för att en sådan sändning skall anses föreligga. En sändning som kodats av andra skäl än att förbehålla sändningen dem som betalar för den är alltså inte en kodad sändning som erbjuds mot betalning i denna lags mening. T. ex. kan programsignalen ha ändrats därför att det sändande programföretaget har förvärvat en rätt som är geografiskt begränsad. En av detta skäl kodad sändning omfattas inte av begreppet och därmed inte av lagen. Kodningen kan vara av vilket slag som helst och kan, när det gäller TV-sändningar, avse ljud, bild eller båda. Den ändring som sker av signalen måste dock innebära någon förvrängning av ljud eller bild för den som tittar eller lyssnar utan avkodare. Som framgått av den allmänna motiveringen (avsnitt 6) är det inte att anse som kodning om det används en ovanlig sändningsstandard eller frekvens. Att kodningen skall ha skett i avsikt att förbehålla sändningen dem som betalar innebär också att oavsiktligt modifierade signaler inte omfattas av regleringen. Avkodningsutrustningen kan vara av många slag. Om den är konstruerad för att, ensam eller tillsammans med en annan anordning, bereda tillgång till en eller flera kodade sändningar eller särskilt anpassad för detta ändamål, är den en avkodningsutrustning. Utrustningen behöver således inte ensam kunna åstadkomma avkodningen. S.k. smart-cards är också att betrakta som avkodningsutrustning, liksom den del av utrustningen ett sådant kort skall kopplas ihop med. Med smart-card avses ett datakort som besitter kunskapen om hur avkodningen skall ske. Lagrådet har dock påpekat att för att en del till en avkodningsutrustning eller till en byggsats till en avkodningsutrustning i sig själv skall kunna betraktas som en avkodningsutrustning torde få krävas inte endast att delen är nödvändig för avkodningsfunktionen utan också att den inte kan ha någon annan funktion. Att avkodningsutrustningen har andra funktioner, av vilka avkodningsförmågan bara är en, hindrar inte att utrustningen omfattas av denna lag. Utrustningen kan ha förmåga att avkoda en sändning eller flera sändningar, och kan utgöras av en byggsats eller en del av en sådan. Avkodaren behöver inte ens vara särskilt bra. Om den har förmåga att återställa en del av signalen är det tillräckligt under förutsättning att tittaren eller lyssnaren med dess hjälp kan tillgodogöra sig sändningen. Som avkodningsutrustning räknas med den valda definitionen såväl olovligen tillverkad utrustning som den utrustning som programföretaget eller kabeloperatören tillhandahåller för dem som betalar för mottagningen. En sådan "legal" avkodare blir således "illegal" om den används på det otillåtna sätt som anges i följande paragraf. 2 Avkodningsutrustning får inte yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte olovligen tillverkas, överlåtas, hyras ut, installeras eller underhållas i avsikt att bereda någon utanför abonnentkretsen tillgång till innehållet i en kodad sändning som erbjuds mot betalning. All tillverkning, överlåtelse, uthyrning, installation eller underhåll som sker yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte och i avsikt att bereda någon utanför abonnentkretsen tillgång till innehållet i en kodad sändning som erbjuds mot betalning är otillåten. Med yrkesmässig avses en verksamhet där den som är ansvarig är näringsidkare och hanteringen ingår i en verksamhet av ekonomisk art. Med näringsidkare och näringsverksamhet avses här detsamma som i civilrättslig lag- stiftning, t.ex lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och bokföringslagen (1976:125). Jämför också 16 kap. 10 c BrB (prop. 1980/81:176 s. 14). Utanför begreppet yrkesmässig faller emellertid sådan verksamhet i vinstsyfte som sker i mindre omfattning, t.ex en verksamhet vid sidan av den egentliga sysselsättningen. Även sådan verksamhet blir straffbar genom tillägget eller annars i förvärvssyfte. Detta innebär inte att en privatperson som säljer en avkodare som han inte längre behöver till sin granne skulle kunna straffas för det. Verksamheten måste ha viss omfattning för att det skall kunna anses vara fråga om verksamhet i förvärvssyfte. Det är endast sådan hantering som möjliggör avkodning i strid med ett sändande eller distribuerande företags intressen som blir otillåten. Däremot är det inte i och för sig otillåtet att utveckla ett avkodningssystem. Ett sådant kan ju faktiskt överlåtas till ett radio- eller TV-företag eller en kabeloperatör. Om avkodningsutrustningen kommit till stånd utan samtycke från det företag som kan ta betalt för sändningen kan man dock i flertalet fall förutsätta en olovlig användning. nämner som exempel på omständigheter som talar för att hanteringen av avkodningsutrustningen är att betrakta som otillåten att utrustningen tillverkas eller marknadsförs åt andra än det berörda företaget eller att tillverkaren eller marknadsföraren inte gör sig känd för företaget eller inte har något ekonomiskt samröre med det. Till skillnad från utredningens förslag finns här inte någon bestämmelse om att import av avkodningsutrustning skulle vara otillåten. Som framgår av avsnitt 6 grundar detta sig bl.a. på att det skulle vara mycket svårt att enbart på grund av utseendet hos föremålet i sig avgöra om utrustningen är otillåten eller ej. Lagrådet har anfört. Som paragrafen är formulerad träffar förbudet även fall då någon av de beskrivna åtgärderna företas efter tillstånd av programföretaget eller annan behörig rättighetshavare. Detta är uppenbarligen ej avsikten. Paragrafen bör avfattas så att förbudet blir tillämpligt endast när en åtgärd av avsett slag företas olovligen. Med anledning av Lagrådets påpekande har ordet "olovligen" införts i bestämmelsen. 3 Den som uppsåtligen bryter mot 2 skall dömas till böter eller fängelse . Den som handlar i strid med 2 döms till böter eller fängelse . För straffbarhet krävs uppsåt som skall täcka samtliga objektiva omständigheter. För det rekvisit som består i att någon utanför abonnentkretsen skall få tillgång till innehållet i en kodad sändning krävs direkt uppsåt. Som framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 7) bör påföljden för den som i strid med lagens bestämmelser befattar sig med avkodningsutrustning normalt vara böter medan mer omfattande tillverkning eller upprepad spridning bör kunna medföra fängelse. Om brottet sker i näringsverksamhet kan reglerna om företagsbot i 36 kap. BrB bli tillämpliga. 4 Den som gör sig skyldig till försök till brott enligt denna lag skall dömas till ansvar enligt 23 kap. . I paragrafen slås fast att försök till brott enligt lagen är straffbart och skall bedömas enligt regler. Om flera medverkat till brottet blir 23 kap. 4 BrB analogiskt tillämplig eftersom fängelse ingår i straffskalan (se m.fl. II 6 uppl. [1990] s. 637). 5 Egendom som varit föremål för brott enligt denna lag skall förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för egendomen kan dess värde förklaras förverkat. Även utbytet av ett sådant brott skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Ett föremål som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag eller dess värde får förklaras förverkat, om det är nödvändigt för att förebygga brott eller det finns andra särskilda skäl för det. Enligt första stycket skall avkodningsutrustning som varit föremål för brott enligt denna lag eller dess värde förverkas, om det inte är uppenbart oskäligt. Även utbytet av brottet, såsom intäkter från försäljning m.m., kan förverkas. I undantagsfall kan dock ett förverkande vara obilligt. Exempelvis om endast en avskiljbar del av utrustningen har funktionen att kunna avkoda och den övriga utrustningen har en annan användning skulle förverkande av hela utrustningen kunna anses som uppenbart oskäligt och därför kunna underlåtas. Enligt andra stycket kan även hjälpmedel vid brott eller dess värde förverkas. Normalt är det naturligtvis fråga om sakförverkande. Bestämmelsen blir tillämplig framför allt på utrustning som använts som hjälpmedel vid tillverkning. Utrustningen måste ha använts som hjälpmedel vid brottet men behöver inte ha några särskilda egenskaper som gör den lämplig för t.ex tillverkning av avkodare. Förverkande av sådan utrustning måste vara nödvändigt för att förebygga brott eller annars särskilda skäl finnas för förverkandet, t.ex att situationen är sådan att det vore stötande att gärningsmannen fick behålla tillverkningsutrustningen. Eftersom förverkande förutsätter brott mot lagen kan avkodningsutrustning som tillverkats före lagens ikraftträdande eller dess värde förverkas endast om den blir föremål för brott efter ikraftträdandet. Bestämmelserna i paragrafen kompletteras av de allmänna reglerna om förverkande i 36 kap. BrB. Det innebär bl.a. att förverkande av egendom kan ske endast hos gärningsmannen eller den som står i sådant förhållande till denne eller till brottet som anges i 36 kap. 5 första stycket BrB. 6 Åklagare får väcka åtal för brott enligt denna lag endast om åtal av särskilda skäl är påkallat från allmän synpunkt. Paragrafen innehåller bestämmelser om åtalsrätt och föreskriver att brott enligt lagen får åtalas av åklagare endast om åtal av särskilda skäl är påkallat från allmän synpunkt. Att rättsväsendet skall belastas endast med sådant som framstår som kriminalpolitiskt väsentligt har framgått av den allmänna motiveringen, avsnitt 5 och 7. Som ett led i denna strävan föreskrivs åtalsbegränsning. Denna lag träder i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Härav följer såsom anförts bl.a. i avsnitt 6 att t.ex. överlåtelse av en piratavkodare som tillverkats före lagens ikraftträdande blir straffbar om överlåtelsen sker därefter och övriga förutsättningar i 2 och 3 är uppfyllda. Utredningens förslag till Lag om förbud mot viss dekoderutrustning Härigenom föreskrivs följande. 1 I denna lag förstås med kodad televisionssändning: sändning av televisionsprogram med hjälp av elektromagnetiska vågor riktad till allmänheten och vari den programbärande signalen har modifierats av den ansvarige för sändningen eller för dennes räkning i avsikt att bereda tillgång till programmen endast för dem som erlägger betalning härför (abonnentkretsen). dekoderutrustning: anordning som helt eller delvis är konstruerad eller särskilt anpassad för att bereda tillgång till innehållet i kodad televisionssändning. 2 Dekoderutrustning får inte yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte införas till landet, tillverkas, överlåtas, hyras ut eller installeras i avsikt att bereda någon utanför abonnentkretsen tillgång till innehållet i kodad televisionssändning. 3 Den som på annat sätt än genom införsel till landet uppsåtligen bryter mot 2 skall dömas till böter eller fängelse . Om straff för olovlig införsel m.m. finns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. 4 För försök eller förberedelse till brott enligt denna lag skall dömas till ansvar enligt 23 kap. BrB. 5 Egendom, som har varit föremål för brott enligt denna lag, samt av sådant brott skall förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. Föremål som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag eller dess värde får förklaras förverkat, om det är nödvändigt för att förebygga brott eller det finns andra särskilda skäl för det. 6 Brott som avses i denna lag får åtalas av åklagare endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt. Denna lag träder i kraft den 5 Sammanfattning av förslaget till lag om förbud mot viss dekoderutrustning i betänkande (SOU 1992:110) Information och den nya InformationsTeknologin - straff- och processrättsliga frågor m.m. samt av remissyttrandena över förslaget Remissinstanserna Efter remiss har yttranden över förslag till lag om förbud mot viss dekoderutrustning avgetts av ombudsmän (), , Hovrätten över och , , , Kammarrätten i , Länsrätten i , Justitiekanslern, , Riksåklagaren, , , , , , , Juridiska fakultetsstyrelsen vid , vid , Juridiska fakultetsstyrelsens forskningsnämnd vid , , , , , (), , och , , Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (), CopySwede, , och () samt Kabelvision KB. Till Riksåklagarens remissyttrande har också bifogats yttranden från regionåklagarna i respektive , , och . Vidare har till sitt remissvar även bifogat yttranden från polismyndigheterna i respektive . Till yttrandet från ansluter sig utan egna tillägg samt , varför dessa instansers synpunkter ej kommer anges separat i den följande framställningen. Detsamma gäller ifråga om yttrandena från CopySwede och vilka ansluter sig till yttrandet från KLYS. Allmänt om datastraffrättsutredningen och föreliggande lagförslag Enligt sina direktiv har datastraffrättsutredningen haft till uppgift att analysera behovet av lagstiftning om åtgärder mot försäljning och utnyttjande av s.k. piratdekodrar och, om man finner att ett behov föreligger, lägga fram ett lagförslag. Bakgrunden är att kodade televisionssändningar, vilka är avsedda att bli tillgängliga endast för en abonnentkrets som erlägger betalning, kunnat tillgodogöras av enskilda utanför abonnentkretsen.