prop · GH03203 · 1994-01-01 00:00:00 — Direktiv /53/EEG som handlar om fisksjukdomar kräver att vattenområden skall kunna spärras av vid vissa epizootiska sjukdomar. Enligt 5 § andra stycket 1 epizootilagen skall besluta om kontrollområde när det är klarlagt att en epizootisk sjukdom har inträffat. Ett beslut om kontrollområde kan inom sådana områden innebära förbud mot transporter eller om andra begränsningar i hanteringen av djur eller varor. Kontrollområdet avser ett område som gränsar till fastigheter där smitta förekommer. Med hänsyn till innehållet i de redovisade EG-direktiven är bestämmelsen om kontrollområde i 5 § andra stycket 1 alltför snäv. Den ger inte utrymme för sådana beslut som förutsätts i direktiven. Det måste t.ex. finnas möjlighet att inrätta både skyddszon och övervakningszon. Vidare är kraven i direktiven på omfånget av dessa zoner sådana att besluten om förbud och inskränkningar inte kan begränsas till att gälla endast ett område som gränsar till fastigheter där smitta förekommer. En anpassning till EG:s direktiv kan lämpligen ske genom att begränsningen i 5 § andra stycket 1 till område som gränsar till fastigheter där det finns smitta tas bort. Dessutom bör begreppet kontrollområde utmönstras. Enligt 5 § andra stycket 2 skall vid en epizootisk sjukdom besluta om stallförbud, dvs. förbud mot tillträde till vissa djurstallar. Det tidigare nämnda direktivet som behandlar fisksjukdomar förutsätter att tillträdesförbud kan meddelas i fråga om en smittad fiskodling. Den nuvarande bestämmelsen ger inte stöd för att besluta om sådant tillträdesförbud. För att åstadkomma en nödvändig anpassning bör bestämmelsen om stallförbud vidgas till att avse inte bara vissa djurstallar utan också andra anläggningar där djur hålls. Begreppet stallförbud bör ersättas av begreppet tillträdesförbud. Enligt 5 § första stycket skall i fråga om fastigheter där smitta förekommer besluta om smittförklaring. Med sådan förklaring avses förbud mot persontrafik och transporter till eller från en fastighet eller andra begränsningar i hantering av djur eller varor. Beslut skall meddelas i den utsträckning som behövs för att motverka smittspridning. De fall av epizootisk sjukdom som har inträffat i har med något undantag drabbat begränsade områden. Det kan emellertid tänkas att en epizooti får en sådan spridning att större områden drabbas. Smitta kan t.ex. spridas via livdjurshandeln. I dessa fall är det praktiskt lämpligt att beslut enligt 5 § kan fattas av . Vissa EG-direktiv förutsätter dessutom att vissa beslut om bekämpning av epizootier i första hand fattas på central och inte på regional nivå. Enligt 8 § kan besluta om skyldighet för innehavare av slakteri att ställa lokaler och utrustning till förfogande för epizootislakt. kan med stöd av bestämmelsen också besluta att den som har viss utrustning som behövs för att bekämpa eller förebygga en epizootisk sjukdom skall tillhandahålla utrustningen. Beslutet kan också innebära skyldighet för slakteripersonal och ägare av utrustning att delta i bekämpning eller förebyggande åtgärder. Internationella erfarenheter visar betydelsen av snabba beslut för en effektiv bekämpning av epizootier. Vid en utbredd epizooti är det viktigt att enhetliga beslut kan fattas för större områden. Det kan följaktligen finnas ett behov av att kan fatta beslut också enligt 8 §. Bestämmelserna i 5 och 8 §§ bör därför ändras på så sätt att beslut skall fattas av den myndighet som regeringen bestämmer. I lagen bör dessutom införas en helt ny bestämmelse som ger regeringen befogenhet att låta i föreskrifter bestämma vilken myndighet som skall besluta. Ändringarna i 5 och 8 §§ innebär tillsammans med den nya bestämmelsen att regeringen kan föreskriva dels att beslut skall fattas av , dels att verket i sin tur får föreskriva att vissa beslut skall fattas av . Enligt 4 § skall en veterinär, om det finns grundad anledning anta att en epizootisk sjukdom har inträffat, besluta om spärrförklaring. Ett sådant beslut kan bl.a. innefatta besöksförbud i fråga om en fastighet där sjukdomsfall har inträffat. Enligt 6 § skall distriksveterinären upphäva ett sådant beslut när det inte längre finns förutsättningar för beslutet. I paragrafen finns en motsvarande regel för beslut enligt 5 §. Beslut om sådant upphävande fattas av . I fråga om beslut enligt 5 § bör gälla att samma myndighet som har fattat beslutet också skall upphäva detta. En ändring bör följaktligen göras i 6 § som innebär att ett beslut enligt 5 § skall upphävas av den myndighet som regeringen bestämmer. I 6 § bör vidare det tillägget göras att ett beslut om spärrförklaring enligt 4 § inte längre skall gälla när ett beslut enligt 5 § första stycket om smittförklaring upphävs. Praktiska skäl talar för en sådan ordning. Därmed behövs inte längre något särskilt upphävandebeslut av distriktsveterinären. I 7 § finns ett bemyndigande för regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, att meddela föreskrifter om olika bekämpningsåtgärder och förebyggande åtgärder. Sådana föreskrifter kan bl.a. avse oskadliggörande av döda djur. kan komma att omfatta flera direktiv om bekämpning av djursjukdomar som innehåller bestämmelser om omhändertagande av djurprodukter. Det gäller sådana produkter som kommit i kontakt med djur och som misstänks vara smittade. Det kan t.ex. vara fråga om kött och köttprodukter. Bemyndigandet som gäller föreskrifter om oskadliggörande av döda djur är inte tillräckligt omfattande med hänsyn till på området. För att uppnå överensstämmelse med innehållet i de ovan nämnda direktiven bör bemyndigandet vidgas till att gälla också produkter av djur. Vissa direktiv innehåller bestämmelser om att djurägaren vid misstanke om viss epizootisk sjukdom i besättningen skall föra journal över djuren (92/40/EEG och 92/66/EEG). Journalföring kan också krävas vid transport av djur eller djurprodukter till eller från en smittad anläggning. Direktiv /35/EEG innehåller bestämmelser om oskadliggörande av insekter. Även annan skadedjursbekämpning i och kring djurutrymmen kan bli aktuell som en åtgärd för att hindra smittspridning. Det kan t.ex. gälla bekämpning av råttor. Flera av kontroll- och bekämpningsdirektiven innehåller detaljerade bestämmelser om hur provtagning skall ske och om hur tagna prov skall analyseras. För de åtgärder som kan bli aktuella i de nu nämnda avseendena finns inte något stöd i epizootilagen. Bemyndigande-bestämmelsen i 7 § bör därför utökas med tre nya punkter. Föreskrifter för att bekämpa eller förebygga epozootiska sjukdomar skall kunna meddelas också om journalföring i fråga om djur och djurprodukter, om oskadliggörande av djur som sprider smitta och om metoder för provtagning och analys. 10.3 Djurfoder (Bilaga I) Inom foderområdet har tjugotvå rättsakter tillkommit. Av dessa är tjugo direktiv och två beslut. Fem av direktiven är nya medan femton är ändringar av direktiv som redan omfattas av . Rättsakterna är förtecknade i avsnitt 10.10. Sju av rättsakterna handlar om tillsatser av antibiotika eller coccidiostatika. Fyra rättsakter behandlar analysmetoder och två innehåller förteckningar över ingredienser som är förbjudna i foderblandningar. I övrigt innehåller rättsakterna föreskrifter om märkning, främmande ämnen, foderråvaror, patogener, dietfoder och bl.a aminosyraprodukter. Kommissionbeslutet 91/516/EEG (ändrat genom kommissionens beslut 92/508/EEG) innebär att en lista över ingredienser som inte får användas i foderblandningar införs. I övrigt innebär rättsakterna i huvudsak att olika analysmetoder ändras och att bilageförteckningar över olika ämnen kompletteras. Samtliga rättsakter kan införlivas med stöd av den nuvarande foderlagstiftningen. Införlivandet måste dock ske med den begränsning som följer av de undantag som har fått i i fråga om antibiotika och i fråga om köttmjöl framställt av bl.a. självdöda djur. Det ankommer på att meddela de föreskrifter som behövs. 10.4Växtskyddsfrågor (Bilaga I) 10.4.1 Allmänt om rättsakterna På växtskyddsområdet har sex rättsakter tillkommit. Av dessa är tre direktiv och tre beslut. Direktiven är ändringar av direktiv som redan omfattas av . Rättsakterna är förtecknade i avsnitt 10.10.Rättsakterna innebär begränsade direktivändringar om bekämpning av skadliga organismer och om hybrider samt beslut om viss experimentverksamhet. Rättsakterna kan införlivas av med stöd av den nuvarande utsädeslagstiftningen. 10.4.2 Skyldighet att föra journal Regeringens förslag: Den som yrkesmässigt förpackar eller bedriver handel med utsäde skall föra journal över vissa utsädespartier Skälen för regeringens förslag: Med anledning av regeringens proposition 1992/93:119 om ändringar i livsmedelslagen (1971:511) m.fl. lagar i anledning av har beslutat om vissa ändringar i utsädeslagen (1976:298) (bet. 1992/93:JoU6, rskr. 1992/93:101). Genom ändringarna anpassades terminologin till vad som gäller inom EG, växtförädlingsavgiften togs bort och lagens regler om export EG-anpassades. Genom de beslutade ändringarna i utsädeslagen och en ny utsädesförordning har en anpassning av den svenska lagstiftningen skett till rådets direktiv /458/EEG om marknadsföring av utsäde av köksväxter. Det har emellertid visat sig att utsädeslagen behöver ändras i ytterligare ett avseende. Vissa direktiv förutsätter nämligen att den som ansvarar för märkning av visst utsäde som är avsett att släppas ut på marknaden för journaler över partier av sådant utsäde. Eftersom en sådan skyldighet innebär åliggande för enskilda krävs lagstöd för att införa motsvarande svenska regler. I 4 § utsädeslagen finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva anmälningsskyldighet för den som yrkesmässigt förpackar eller bedriver handel med köksväxtutsäde. Detta bemyndigande bör utvidgas till att avse också föreskrifter om skyldighet att föra journal över partier av utsäde. 10.5 Livsmedel (Bilaga II) Regeringens förslag: Genom en ny lag om jordbruksmetoder och livsmedel som är ekologiskt framställda med bemyndiganden att meddela föreskrifter om särskilda villkor i fråga om sådan produktion införs lagstöd för att i svensk lagstiftning inkorporera EG:s förordning 2092/91/EEG om organiskt odlade produkter. Skälen för regeringens förslag: På livsmedelsområdet har ett fyrtiotal rättsakter tillkommit. Av dessa är ett tjugofemtal direktiv och ett drygt tiotal förordningar. Tio av direktiven är nya och ungefär lika många är ändringar av direktiv som redan omfattas av . Av förordningarna är det ett fåtal som är nya. Rättsakterna är förtecknade i avsnitt 10.10. Rättsakterna på livsmedelsområdet rör i huvudsak livsmedelshygien, livsmedelstillsatser, extraktionsmedel, märkning, gränsvärden för främmande ämnen, livsmedel för särskilda näringsändamål och material som kommer i kontakt med livsmedel. Dessutom finns föreskrifter som reglerar framställning, märkning och kontroll av ekologiskt odlade produkter. Bland de nytillkomna rättsakterna finns direktivet 91/321/EEG om modersmjölksersättning och tillskottsnäring och direktivet 93/43/EEG om livsmedelshygien. Den förstnämnda rättsakten är ett särdirektiv till ramdirektivet 89/398/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om livsmedel för särskilda näringsändamål. En anpassning till om livsmedel för särskilda näringsändamål har redan skett genom att livsmedelslagen har ändrats i anledning av (prop. 1992/93:119, bet. 1992/93:Lu11, rskr. 1992/93:100). Det tidigare tillståndskravet i fråga om specialdestinerade livsmedel har ersatts av ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om saluhållande av livsmedel för särskilda näringsändamål. Direktivet om livsmedelshygien kompletterar ramdirektivet 89/397/EEG om livsmedelskontroll. Regler ges för vad som skall iakttas i fråga om livsmedelshygien under hela hanterings-kedjan från tillverkning till distribution och försäljning. Direktivets bestämmelser syftar till att förbättra livsmedelshygienen och öka tilliten till hygienstandarden hos livsmedel. Direktivets bestämmelser är minimibestämmelser och de enskilda medlemsländerna kan ha strängare hygienkrav under förutsättning att inga handelshinder skapas för livsmedel producerade i enlighet med direktivet. Direktivet är ett s.k. New Approachdirektiv, dvs. direktivets säkerhetskrav presumeras vara uppfyllda om de europeiska standarderna i EN 29000-serien med hygienregler och riktlinjer för god hygienpraxis följs. Efter de ändringar som gjorts i livsmedelslagen i anledning av den tidigare nämnda propositionen (1992/93:119) ger livsmedelslagstiftningen erforderligt stöd för att införliva samtliga nytillkomna rättsakter som hör till verkets område. Direktivet 92/1/EEG om temperaturkontroll i utrymmen i transportfordon, och frysrum innehållande djupfrysta livsmedel föreskriver krav på ändamålsenlig mätutrustning. För transportutrymmen gäller dessutom att mätutrustningen skall vara godkänd av behörig myndighet. Föreskrifter om krav på sådan utrustning saknas men kan meddelas med stöd av livsmedelslagen. Bestämmelser om myndighetskontroll av utrustningen finns i lagen (1992:1119) om teknisk kontroll. I direktivet 92/2/EEG om fastställande av stickprovsförfarande och gemenskapens analysmetod för den offentliga kontrollen av djupfrysta livsmedels temperatur finns föreskrifter om provtagningsrutiner och analysmetoder för sådan kontroll. Motsvarande bestämmelser saknas i . I livsmedelslagen finns emellertid ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela sådana föreskrifter. Nödvändiga föreskrifter bör meddelas av . Förordningen 2092/91/EEG om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel innehåller bestämmelser om de villkor som skall vara uppfyllda för att en produkt skall få saluföras som ekologiskt odlad. I förordningen finns bestämmelser om de krav som ställs på odlingen samt bestämmelser om märkning, obligatorisk kontroll av ekologiskt odlade produkter och om kontrollorganisation. Marknadssituationen för ekologisk odling har utvecklats mycket positivt . Den främsta orsaken till detta är konsumenternas stora intresse för ekologiska livsmedel. är av alla grönsaker och all potatis som säljs i ekologiskt odlade. Störst marknadsandel har morötterna med . Ca ekologiskt odlad spannmål fanns till försäljning. Mjöl av olika växtslag och havregryn finns tillgängliga på marknaden. Andra förädlade produkter är knäckebröd och mjukt bröd. Den som odlar eller på annat sätt framställer ekologiska produkter kan frivilligt underkasta sig regler för verksamheten. Det finns i främst två föreningar med sådana regler. är en ideell förening. De till förbundet anslutna odlarna förbinder sig skriftligen att följa förbundets regler för odling, vilka är en svensk tillämpning av de internationella demeterreglerna. Förbundet har fyra avtalsformer för anslutna odlare. Förbundet tecknar avtal med odlare, förädlare, distributörer och butiker. Avtalen berättigar till användning av förbundets inregistrerade varumärken "Demeter" och "Biodyn". KRAV är en ekonomisk förening med ett antal organisationer som medlemmar, bl.a. LRF, KF, ICA och . Verksamheten utgörs av kontroll av och information om ekologisk odling. Endast en avtalsform finns. Godkända producenter har rätt att använda KRAV-märket på godkända produkter. KRAV godkänner även importerade produkter som uppfyller KRAV:s riktlinjer. är preliminärt godkänt som tredje land i fråga om ekologiskt odlade produkter. För att kunna få ett sådant godkännande fordras ett kontrollsystem som motsvarar EG:s. Föreskrifter om en sådan kontroll finns i förordningen (1992:1085) om utförsel av ekologiskt framställda produkter m.m. Med stöd av denna förordning har utfärdat föreskrifter om produktion och kontroll av ekologiskt odlade jordbruksprodukter avsedda för export. Enligt förordningen får överlämna till organisation eller annan sammanslutning, s.k. godkända kontrollorgan, att kontrollera att produktionen sker i överensstämmelse med föreskrifter. I föreskrifter finns bestämmelser om produktion och förädling av ekologiska produkter. Hit hör föreskrifter om tillåtna gödsel- och jordförbättringsmedel, om bekämpning av skadegörare, om utsäde och plantors beskaffenhet, om odlingens belägenhet och om hantering, lagring och förädling. Vidare finns bestämmelser om kontroll av ekologisk produktion. Exempel på sådana regler är föreskrifter om kontrollorgan och om hur produktionskontrollen skall genomföras. KRAV och har av godkänts som kontrollorgan och förts upp på EG:s lista över sådana organ. Det innebär att produkter med KRAV:s och märke kan marknadsföras som "ekologiska" inom EG. Enligt förordningen har tillsyn över de godkända kontrollorganen. Inom EG regleras det ekologiska lantbruket av rådets förordning (EEG) nr 2092/91 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel. I förordningen finns detaljerade bestämmelser om definitioner, märkning, produktion, kontrollsystem och om import från tredje land. Förordningen är tillämplig på icke förädlade vegetabiliska jordbruksprodukter och på livsmedel som huvudsakligen består av en eller flera ingredienser av vegetabiliskt ursprung. Förordningen gäller endast för varor som försetts med en sådan beskrivning att den ger intryck av att varan är ekologiskt framställd. Förordningens produktionsregler finns i artiklarna 6 och 7. Enligt artikel 6 i förordningen får endast vissa ämnen användas som växtskyddsmedel, tvätt- och rengöringsmedel, gödningsmedel eller markberedningsmedel. Ämnena får användas endast på speciella villkor, t.ex. får vissa ämnen användas bara om ett kontrollorgan har konstaterat ett behov av ämnet i fråga. Enligt samma artikel skall grödan från ett skifte anses som ekologisk först då odlingen på skiftet bedrivits med sådana ekologiska metoder som avses i förordningen om före sådd. Enligt artikel 5 i förordningen får märkning och reklam för varor som omfattas av förordningen inte innehålla uttryck som syftar på ekologisk produktion om inte vissa villkor är uppfyllda. Varorna måste ha producerats i enlighet med förordningens regler. Produktionen måste dessutom ha skett under sådan kontroll som föreskrivs i förordningen. Uppgift om att produkterna omfattas av ett särskilt kontrollsystem får ingå i märkningen endast om vissa villkor är uppfyllda. T.ex. skall produktionskraven i artiklarna 6 och 7 vara uppfyllda. Artiklarna 8 och 9 i förordningen behandlar kontrollsystemet. Enligt artikel 8 skall varje aktör på marknaden som producerar, bereder eller från tredje land importerar produkter av det slag som omfattas av förordningen anmäla verksamheten till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där verksamheten bedrivs och ställa sin verksamhet under det kontrollsystem som avses i artikel 9. Artikel 9 föreskriver att medlemsstaterna skall upprätta ett kontrollsystem som handhas av en eller flera myndigheter eller godkända privata organ. Leverantörerna av produkter som avses i förordningen skall vara underkastade kontrollen. Medlemsstaterna skall utse en myndighet som har ansvar för att godkänna och övervaka privata kontrollorgan. EG:s förordning om organiskt odlade produkter kommer att omfattas av och skall därför införlivas i svensk lagstiftning genom inkorporering. Detta bör ske genom föreskrifter som meddelas av . Eftersom bestämmelserna i förordningen innebär åligganden för enskilda fordras det lagstöd för ett sådant införlivande. Behovet av ett sådant stöd bör tillgodoses genom en ny lag om jordbruksprodukter och livsmedel som är ekologiskt framställda. En sådan lag bör innehålla bemyndiganden som gör det möjligt att meddela föreskrifter om särskilda villkor i fråga om produktion av ekologiskt framställda livsmedel och jordbruksprodukter samt bestämmelser om tillsyn, avgifter och överklagande. Lagen bör ha avseende på jordbruksprodukter och livsmedel som marknadsförs som ekologiskt framställda. Bemyndigandet att meddela föreskrifter om villkor för sådan marknadsföring bör avse dels odling, hantering, lagring, förädling, märkning och marknadsföring. Det bör ankomma på regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, att meddela föreskrifterna. Vidare bör den som producerar, bereder eller från tredje land importerar ekologiskt framställda produkter vara skyldig att anmäla verksamheten till . bör ha hand om tillsynen över att föreskrifterna följs. Verket bör också ha ansvaret för att övervaka privata kontrollorgan. bör ha möjlighet att överlämna visst tillsynsansvar till ett godkänt kontrollorgan. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, skall kunna meddela föreskrifter om villkor för godkännande av kontrollorgan, liksom föreskrifter om hur tillsynen skall bedrivas. skall ha möjlighet att meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall följas. Föreläggandena skall kunna förenas med vite. Regeringen kommer senare att besluta om en sådan bestämmelse i en förordning till lagen. och godkända kontrollorgan skall ha rätt till tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där jordbruksprodukter och livsmedel framställs ekologiskt eller där sådana varor hanteras. Om ett godkänt kontrollorgan i sin tillsynsverksamhet anser det motiverat att ingripa med ett föreläggande eller förbud får kontrollorganet underrätta om behovet av ett sådant beslut. Kostnaderna för tillsynen bör finansieras genom avgifter. I lagen bör därför föras in ett bemyndigande för regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, att föreskriva att särskilda avgifter får tas ut för tillsynen. Slutligen bör i lagen finnas en överklagandebestämmelse. Beslut i enskilda fall som kan föranleda överklaganden är förelägganden och förbud meddelade av . 10.6 Läkemedel (Bilaga II) Rådets förordning 2377/90/EEG om inrättandet av ett gemenskaps-förfarande för att fastställa maximalt tillåtna restmängder av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel med animaliskt ursprung omfattas av och tillhör verksam-hetsområde. Förordningen föreskriver gränsvärden för tillåtna rest-mängder av läkemedel i livsmedel, t.ex. kött, fisk, mjölk, ägg och honung. Till förordningen hör ett antal bilagor med förteckningar över läkemedel och gränsvärden. Förordningens bilagor har ändrats fyra gånger. I ändringsförordningen 675/92/EEG anges gränsvärden, fasta och temporära, för rester av ett antal veterinärmedicinska preparat. Förordningen 762/92/EEG innebär vissa ändringar i kravet på den dokumentation som skall följa med ansökningar om registrering av veterinärmedicinska preparat. Förordningen 3093/92/EEG innebär att fyra nya substanser får temporära gränsvärden. Förordningen 895/93/EEG slutligen innebär att ytterligare fem preparat får gränsvärden, ett permanent och fyra temporära. Samtliga förordningar kan införlivas med svensk rätt med stöd av livsmedelslagstiftningen. Det ankommer på att inkorporera förordningarna i verkets föreskrifter. 10.7 Gödselmedel (Bilaga II) I fråga om handelsgödsel har två ändringsdirektiv tillkommit. Rättsakterna är förtecknade i avsnitt 10.10. Det ena direktivet behandlar analysmetoder och det andra innehåller bl.a. bestämmelser om nya gödselmedel som får betecknas EEG-gödselmedel. Direktiven kan införlivas med stöd av lagen (1992:1684) om EEG-handelsgödsel. Införlivandet skall dock ske med den begränsning som följer av det undantag som har fått i i fråga om kadmium i handelsgödsel. Det ankommer på att införliva rättsakterna. 10.8 Spritdrycker (Bilaga II) Vad beträffar sprit har elva förordningar tillkommit, varav fem är nya rättsakter och återstoden ändringar i förordningar som omfattas av . Rättsakterna är förtecknade i avsnitt 10.10. Till den del rättsakterna rör svenska förhållanden behandlar de frågor om förbud mot användning av viss typ av förpackning och om definition, märkning, beskrivning och presentation av spritdrycker och vin.