prop · GI03150 · 1994-12-31 00:00:00 — I propositionen föreslogsinga ändringar i systemet. Det anmärktes dock att regeringen inte är tvingadatt vid fastställande av timkostaadsnormen enbart utgå från självkostaadema vidde alhnänna advokatbyråema och vidare aitt det finns utrymme fÖr att ikost-nadsdämpande riktaing göra en fiiare bedömning än den som utvecklats underden tid fastställde taxoma. I propositionen aviserades attolika timkostaadsnomier borde gälla fÖr brottmålstaxan resp.äktenskapsskillnadstaxan i enlig-jiet med vad som gällde . Regeringenfastställde genom beslut för brottmålstaxan till 850kr och för äktenskapsskilhiadstaxan till inklusivemervärdesskeitt. bestämdes på grundval av beräkningar frånDomstolsverket enligt vilka självkostaaden för var inklusivemervärdesskatt. För brottmålens del innebar regeringens beslut en sänkningfram den tidigare gällande nivån och för tvistemålens del att gällande nivåkvarstod. Högstadomstolen prövade flera fall om ersättaingen i brottmål ochtimkostaadsnorme:n. Ett av dessa (NJA 1993 s. 114) rör ersättaing utanför dettaxesatta området till en offentlig försvarare. Frågan i målet var om entimereättaing enligt den timkostaadsnorm på som regeringen beslutatinnebär att en offentlig försvarare fär skälig ersättaing for sitt uppdrag.Högsta domstolen fann att självkostaadema vid de allmänna advokatbyråema färtillmätas stor betydelse vid den bedömningen i vart fall till dess andraberäkningsmetoder har utarbetats. Då det enligt inteframkommit att timer-sättaingen till en offentlig försvarare borde bestämmastill ett lägre belopp än beräkningar visade, fann domstolen attskälig ersättning var . Ettannat fall (NJA 1993 s. 260) rör ersättaing i brottmål inom det taxesatta området. I det målet prövade om den taxa som byggde på en timkostaadsnorm på var behäfd med ett sådant uppenbart fel som avses i 11 kap. 14 § regeringsformen och därmed kunde åsidosättas. fann dock att taxan var bindande inom sitt tillämpningsområde och anförde bl.a. att skälig ersätt ning är ett vagt begrepp och att det kan finnas utrymme för olika beräkningsmetoder när det gäller att bestämma ersättningsnivån. Två justitieråd var skiljaktiga och menade att den av regeringen beslutade 6 timkostaadsnormen stod i uppenbar strid med den överordnade bestämmelseni 21 kap. 10 § 1 st RB om skälig ersättaing till offentlig försvarare. Enligt11 kap. 14 § regeringsformen skulle därför den på grundval av timkostaadsnormenbeslutade brottmålstaxan inte tillämpas. Regeringen bestämde den 29april 1993 en ny gemensam timkostaadsnorm för brottmålstaxan ochäktenskapsskilhiadstaxan till inklusive mervärdesskatt att gällafr.o.m. bestämdes -likaledes på grundval av beräkningar från - timkostaadsnormentill inklusive mervärdesskatt för tiden fr.o.m. t.o.m.den 30 juni 1995. Riksrevisionsverketfick i uppdrag av regeringen att se över beräknmgsgrundema forfastställande av tunkostaadnormen. I sin rapport (Rättshjälp - till vilkenkostaad) redovisade verket altemativa modeller fÖr beräkning avtimkostaadsnormen och modifierade modeller av en sådan norm. Rapporten haröverlämnats till . Timkostaadsnormenutgör, utöver vad som redovisats ovan, också underlag fÖr denkonkursfÖrvaltartaxa som tillämpas när en konkurs avskrivs enligt 10 kap. 1 §konkurslagen (1987:672). 1994/95:150 Bilaga 3 5 Nivån på timersättningen Regeringensförslag: All ersättaing för arbete som skall länmas till offentliga försvarareoch till biträden på rättshjälpsområdet i övrigt skall bestämmas medtillämpning av en timkostaadsnorm som beslutas av regeringen. Ersättaingenskall bestämmas med utgångspunkt i den tidsåtgång som kan anses rimlig medhänsyn till uppdragets art och omfatming. Timersättningen fär avvika fråntunkostaadsnormen t.ex. om arbetet har utförts på ett mmdre skickligt ellersärskilt skickligt sätt. Timkostaadsnormenskall bestämmas på grundval av beräkningar av självkostaademavid de allmänna advokatbyråema. Utkastetsforslag överensstämmer med regeringens förslag. Vissa språkliga skillnaderfinns dock. Yttrandenöver utkastet: Flertalet av dem som har yttrat sig över utkastet tilllagrådsremiss har tillstyrkt eller lämnat förslagen utan erinran. Hovrätten forNedre känner dock tvekan till de föreslagna lagändringama och anseratt det är betänkligt att utan närmare utredning ändra grundema förersättningsreglema. Hovrätten menar att förslag böravvaktas. Liknande synpunkter framförs av som menar attförslaget innebär en principiellt ny syn på ersättningsreglema. Nämndenmotsätter sig dock inte att förslagen genomförs. jurister vid Sverigesalhnänna advokatbyråer är negativa till förslaget. Skälenför regeringens forslag: Som har nämnts ligger Bilaga 3 beräkningar avsjälvkostaadema vid de allmäima advokatbyråema till grund för tunersättningentill offentliga försvarare och till biträden på rättshjälpsområdet i övrigt.Beräkningsgrunderna har kritiserats från olika håll och det finns ett antalfaktorer i underlaget som bör kurma bli föremål fÖr en närmare diskussion. Ävenkonstruktionen med själv-kostaader som underlag for eriättaingsnormen som sådankan ifrågasättas. Kostsamma investeringar påverkar t.ex.timkostaadsnormen i höjande riktaing och innebär alltså att inkomstema blirhögre . Den motsatta ordningen, att inkomstema styr vilka utgiftersom kan belasta en verkiiamhet, är rimligare. En normalkostaad för mvesteringarsnarare än den faktiska kostaaden är kanske bättre som underlag forfastställande av nivån på timersättningen. När det gäller de poster som avserinvesteringar och utbildning och övriga expenser är det också så att inte allasådana kostnader är fasta, och alla sådana kostaader är inte heller helt ochhållet nödvändiga för verksamhetens bedrivande. Det är rimligt att kräva attdenna typ av utgifter anpassas efter den ekonomiska situationen. Framfor alltbör kostaader av angivet slag inte med automatik medföra en höjning avtimkosmadsnormen påföljande år. Advokatsamfundetpekar i sitt yttrande över utkastet till lagrådsremiss på att utbildning är ennödvändig investering och att kostaadema fÖr alhnänheten och rättsväsendet blirstörre om advokatema inte utbildar och fortbildar sig. Regeringen delaruppfatmmgen att utbildning och fortbildning är viktigt. Det är dock en annanfråga hur det ekonomiska ansvaret skall fördelas fÖr den fortbildning av olikaslag och med olika inriktamg som kan förekomma fÖr dem som arbetar påadvokatbyråer, allmänna och privata. Det är t.ex. inte självklart att kostaaderfor utbildning med inriktaing på aflarsjuridik eller vissa delar av EU-rättenskall ingå i underlaget fÖr den ersättning som betalas for arbete pårättshjälpsområdet, där brottmål och familjemål dominerar. Enannan av de faktorer i beräkningama av självkostaadema vid de alhnännaadvokatbyråema som kan diskuteras är den andel av arbetstiden som kandebiteras. Den har också ganska förändrats. Fram till år 1992fömtsattes av arbetstiden for juristema vara debiterbar. Därefterhar underlag;et grundats på en andel debiterbar tid på 72,5 procent.Advokatsamfimdet har for sin del i olika sammanhang hävdat att andelen bör vara70 jDrocent. Det är uppenbart att frågan om hur stor andel av arbetstiden somkan anses debiterbar är något som kan bedömas på olika sätt och som mansvårligen kan få ett entydigt svar på. Ävenandra poster i underlagei; kan dislcuteras och är också foremål for delademeningar. En brist i det nuvarande systemet är att det inte tar hänsyn till deskilhiader som finns mellan allmärma och privata advokatbyråer, något som kanverka såväl höjande som sänkande på timkostnadsnormen. Det bör anmärkas attadvokatsamfundet, som regehnässigt yttrar sig över beräkningarirman underlaget lämnas till regeringen, anser att självkostaadema är alltförlågt beräknade. Regeringenanser att det skulle kunna firmas fördelar med ett förändrat g system for beräkning avtunk:ostaadsnormen. skallbehandla också den frågan. I avvaktan på resultatet av utredningens Prop.1994/95:150 arbete fiims inget armat altemativ än att låta de alhnäima advokat-Bilaga 3 byråema och beräkningama av självkostaadema vid dem utgöra underlagför beräkning av timkostaadsnormen. Underlaget bör även fortsättningsvisarbetas fi-am av . påpekar i sitt yttrande överutkastet till lagrådsremiss att ett centralt framtaget underlag, som t.ex.grundas på kostaadsförhållandena vid de allmäima advokatbyråerna, kan varavärdefulh som underlag för domstolamas bedömning av ersättning, men att ensådan timkostaadsnorm inte bör vara formellt bindande och inte beslutas avregeringen. Såsomredovisats i det föregående finns det anledning att kritisera en ordning sominnebär att kostaadema vid de allmärma advokatbyråema ett visst år okritisktläggs till grund for beräkning av den timersätming som skall utgå kommande år.Det var knappast den ordning som fömtsattes vid reform. Det äruppenbart att regeringen kritiskt måste kimna granska och justera de olikaposter som mgår i underlaget - såväl i sänkande som i höjande riktning - närnormen bestäms. Det bör återigen framhållas att redan små avvikelser fiberäkningsunderlaget iimebär märkbara förändringar i nivån på normen.Exempelvis angav i sin ovan nänmda rapport att sänkningenav andelen debiterbar tid medförde att kostaaden perdebiterbar timme blev högre än den skulle ha blivit med oförändrad andeldebiterbar tid. Övervägandena i den här delen har inte föranlett några kritiskakommentarer från de instanser som har beretts tillfälle att yttra sig överutkastet till lagrådsremiss. Storlekenpå den tunkostaadsnorm som bestäms är av stor betydelse forbelastaingen på rättshjälpsanslaget, särskilt som denna i praxis har kommit attbli vägledande for den ersättamg som bestäms på hela rättshjälpsområdet. Detär, som regeringen inledningsvis har framhållit, angeläget med en effektivkostaadskonfroll på området. Regeringenföreslår mot bakgrund av det anförda dels att principen om atttimkostaadsnormen skall styra all ersätming for arbete på rättshjälpsområdet -såväl inom som utom det taxesatta området - lagfästs, dels att regeringen skallfastställa . Denordning som gäller , nämligen att den ersättning som tiller-kärmsrättshjälpsbiträden m.fl. och offentliga försvarare skall vara skälig, börbehållas. Däremot bör - som vi strax skall utveckla närmare -regleringen irättegångsbalken och rättshjälpslagen ändras så att det uttryckligen föreskrivsatt domstolar och andra myndigheter vid bedömningen av skäligheten av yrkatarvode skall utgå från den tid som faktiskt har lagts ned på uppdraget och somkan anses rimlig att lägga ned mot bakgrund av uppdragets art och omfatming.Ersättaingen skall bestämmas med tillämpning av den av regeringen beslutadetunkostaadsnormen, men en möjlighet att sänka timersättningen, t.ex. på grundav bristande skicklighet, eller att höja timersättaingen därför att uppdragethar utförts med särskilt stor skicklighet bör finnas. I sådana fall skalltimkostaadsnormen kurma frångås. Regeringenkommenterar i det följande förslagets skilda delar bl.a mot 9 bakgrund av Lagrådetsyttrande och de i ärendet inkomna yttrandena över utkastet tilllagrådsremiss. Vi återkommer med ytterligare kommen- Prop. 1994/95:150 tärer i författningskommentaren. Frånadvokatsamfundets sida är man kritisk till en sådan förändring av nuvarandeordning som utkastet innebär. Samflmdet menar att den föreslagna konstruktionenär egendomlig och att domstolen ges två anvisningar där den ena anger attdomstolen skall döma ut skälig ersättning och den andra att den skall döma utden ersättning regeringen anvisar. Samfundet anför också att förslaget byggerpå en missfro mot domstolama, nämligen på uppfatmingen att domstolama inteskulle klara uppgiften att bestäma skälig eisättaing, och att regeringen genomden föreslagna konstruktionen avser att hindra domstolama att döma fel.Samfundet anför att det inte är fel med en"timkostaadsnorm" så länge den används bara som just en utgångspunkt.Enligt samfundet är det av praktiska skäl lämpligt - kanske t.o.m. nödvändigt -att det finns någon form av "normalar\'ode" som utgångspunkt. Däremotär det enligt samfundet fel om domstolama ges sådana anvisningar att de blirbundna av dem utom i undantagsfall. Ett sådant system har enligt samfundetmotsatt effekt än den regeringen - liksom samfundet - anser eftersträvansvärd;nämligen att gyima effektivitet och skicklighet. Medanlednmg av samfundets påpekanden konstaterar regeringen inledningsvis attlagtexten bör fijrtydligas så att skiltaaden mellan den av regeringen beslutadetimkostnadsnormen och den timersättning som domstolen - eller myndigheten -bestämmer i det enskilda fallet klart framgår. Regeringenvill framhålla at(: bundenheten till timkostaadsnormen i praxis är så stor attden föreslaja ändringen i praktiken inte är särskih omvälvande. Den väsentligaf<5rändringen består i att regeringen ges kontroll över den normalaersättaing som betalas över rättshjälpsanslaget och där varje kronaper timme har stor betydelse. Regeringen får naturligtvis inte bestämma entimkostaadsnorm som är lägre än vad som utgör skälig eisättning forarbete utfört med "normal" omsorg och skicklighet. Bestämmelsenskonstmktion, att ersättningen skall vara skälig och bestämmas med tillämpningav timkostaadsnormen, fömtsätter att timkostaadsnormen håller sig inom ramenfÖr vad som är skäligt. Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter pådenna fråga i forfattaingskommentaren (avsnitt 8.1). Vi vill också framhållaatt det kna]3past är relevant att tala om rätt eller fel i det härsammanhanget. Såsom Högsta domstolens majoritet anförde i det ovan refereraderättsfallet NJA 1993 s. 260, är begreppet skälig ersättning vagt, och det kanfiimas utrymme fÖr olika beräkningsmetoder när det gäller att bestämmaersätmingsnivån. Avsiktenmed förslaget är ingalunda den att domstolama endast i exceptionella undantagsfall skall kurma avvika från timkostnadsnormen. Tvärtom är det, som samfundet anför, eftersträvansvärt med ett ersätt ningssystem som bättre gyimar effektivitet och skicklighet. Förslaget tillgodoser enligt regeringens mening det kravet eftersom det uttryck ligen lyfter fram att domstolajna och myndighetema fär avvika fi4n timkostaadsnormen i höjande eller sänkande rikming beroende på den 10 skicklighetsom biträdet eller fcirsvararen har visat; det torde vara mindrevanligt att begärd ersättning sänks på gnmd av att kvaliteten på Prop.1994/95:150 arbetet varit undermålig. Det är också i praktiken svårt att fåförhöjd Bilaga 3 ersättning när arbetet utförts med särskild skicklighet. Denav regeringen beslutade tunkostaadsnormen blir mot derma bakgrund ett slags"normalarvode" som domstolama skall fastställa i alla de mål och ärendensom utförts med normal skicklighet. Advokatsamfimdetkritiserar också förslaget fÖr att det irmebär en cementering av nuvarandepraxis som är fixerad vid tidsåtgången. Enligt samfundet bör i stället åtgärdervidtas som leder åt motsatt håll. Somsamfundet anför har inte tidsåtgången i praxis fått den mindre tyngd vidbedönmingen av arvoden som eftersträvades genom reformen 1982. Regeringen görbedömningen att tidsåtgången tvärtom i praktiken kommit att bli den viktigastefaktom vid prövningen av ersätming for arbete. När den yrkade ersättningen fÖrarbete frångås är det t.ex. en vanlig motivering att biträdet eller försvararenkunde utfört uppdraget . Det kan ifrågasättas om det är möjligtatt åstadkomma en ordning där skickligheten viktas mot tidsåtgången på det sättsom samfundet vill och som eftersträvades med reform. Vi menar för vårdel att den vägen har visat sig vara svårframkomlig, och kanske t.o.m. omöjlig.Den betydelse tidsåtgången har fatt i praktiken bör i stället komma tilluttryck i lagtexten. Vårtforslag mnebär alltså i så måtto en kodifiering av praxis att det uttryckligenföreskrivs att hänsyn skall tas till tidsåtgången när arvodet bestäms. Regelnbalanseras emellertid av att det i lagtexten lyfts fram att domstolama vidarvodesprövningen skall ta hänsyn till den skicklighet, eller bristandeskicklighet, som biträdet eller försvararen visat. Förslaget innebär såledesatt såväl tidsåtgången som snabbheten och skickligheten skall inverka påersättaingens storlek och regleringen bör rent av ha fömtsättaingar att bättreän de nu gällande reglema uppnå de syften som eftersträvades med 1982 årsreform. Advokatsamfimdetanför i sitt ytfrande vidare att det inte är rimligt att ersätta alla advokater och biträdande jurister med samma belopp per arbetad timme. Det kan t.ex. ta for en biträdande jurist att upprätta en inlaga där en erfaren advokat presterar en motsvarande inlaga på halva tiden. Regeringen vill här fi:amhålla att förslaget i det avseendet inte irmebär någon förändring i forhållande till vad som gäller . Det är alltså inte menmgen att den tid som faktiskt har lagts ner på uppdraget okritiskt skall läggas till grund fÖr ersättningen. Förslaget innebär - i likhet med vad som redan gäller - att det är den tidsåtgång som kan anses rimlig med hänsyn till uppdragets art och omfattning som berättigar till ersättaing. Häri ligger att domstolen skall värdera hur många timmar en "normalskicklig" advokat behöver for ett motsvarande uppdrag och inte ge ersättaing fÖr fler timmar. En särskilt skicklig advokat, som t.ex. har betydande erfarenhet på ett visst område och därför arbetat ovanligt snabbt, kan kompenseras genom att han - såsom redovisats i det föregående - fär en timersättning som ligger över timkosmadsnormen. Skilhiaden i förhållande till gällande rätt är att det nu lagregleras hur den i en kostaadsräkning angivna tidsåtgången skall 1\ 2 1994/95. menaratt det, om förslaget genomförs, finns en Prop. 1994/95:150 risk för attförsvarare och biträden mer frekvent begär förhöjd ersättning. Bilaga 3 vilketkan orsaka merarbete för domstolama. Det är möjligt att antalet yrkanden omersättaing över kan öka. Det är delvis avsikten med förslaget, liksomdet är avsikten att ersättningen oftare än nu skall kunna jämkas nedåt. Någotmai-kant ökning av arbetsbelastaingen kan dock inte befaras. Det är tvärtomtroligt att en praxis till stöd för rättstillämpningen utvecklar sig relativtsnabbt. Hitaörandefrågor behandlas f(3r närvarande av och regeringen villframhålla att den nu föreslagna ordningen inte irmebär något hinder mot attreglema utvecklas och förbättras genom förslag från ufredningen. Somanförts inledningsvis har det i årets budgetproposition aviserats en besparingpå rättshjälpsanslaget med för det kommande budgetåret (12månader). När det gäller de besparingseffekter som kan uppnås med förändringarav nivm på timersättningen leder - som redan framhållits - även mycketblygsamma förändringar till kraftiga förändringar på rättshjälpsanslaget. Enutebliven höjning av timkostaadsnormen på några kronor kan spara fleramiljoner. Dennu gällande timkostaadsnormen gäller t.o.m. . En ny norm skallalltså fastställas undei: våren for att gälla . Domstolsverkethar lämnat ett underlag fÖr fastställande av timosmadsnormen för denperioden. Enligt underlaget är den beräknade självkostaaden för denkommande perioden högre än den nu gällande . Som framgått i detföregående skall timkostaadsnormen bestämmas på grundval av Domstolsverketsunderlag, men efter en kritisk gransknmg av de olika poster som ingår. Fråganskall beredas mom , bl.a efter överläggningar medadvokatsamfundet. Regeringen gör den preliminära bedömningen att det firms utrymmeatt åstadkomma den besparing på rättshjälpsanslaget som har aviserats. Eftersomtimkostaadsnormen också utgör underlag för den konkursfÖrvaltartaxa somtillämpas i korxkurser som skrivs av enligt 10 kap. I § konkurslagen, fär enförändring av nivån på också effekt på det anslag som belastas av dekonkurskosmader som inte kan tas ut av konkursboets medel. Lagändringarnabör träda i kraft den . Några övergångs bestämmelser behövs inte. 8 Författningskommentar Prop. Bilaga3 8.1 Förslaget till lag om ändring i Bestämmelsensnya lydelse tar sikte på bedömningen av det arvode en offentlig försvararebegär for sitt uppdrag och irmebär att normabivån på den timersättnmg enoffentlig försvarare skall tillerkäimas bestäms av regeringen. Regehi innebären kodifiering av den ordning som utvecklats enligt praxis som denuttryckligen ger regeringen mandat att bestämma timkostaadsnormens storlek. Dennya bestämmelsen innebär också att grundema for hur arvode skall bestämmasändras genom att den vikt som i praktiken fästs vid den tidsåtgång somredovisas i kosmadsräkningama även kommer till uttryck i lagtexten.Ersättningen för arbete skall enligt den nya lydelsen bestämmas medutgångspunkt i den tidsåtgång som kan anses rimlig med hänsyn till uppdragetsart och omfattning med tillämpning av den timkostaadsnorm regeringen fastställer.Timersättningen fär avvika från om den skicklighet och omsorg somuppdraget har utförts med eller andra omständigheter ger anledning till det. Vidprövningen av arvodesyrkanden skall domstolen beakta det arbete som har lagtsned på uppdraget och den tidsåtgång som redovisas. Anser domstolen att arbetethar tagit for med hänsyn till uppdragets art eller omfattaing elleratt arbetet delvis inte är ersättningsgillt skall det yrkade beloppet sättasned med utgångspunkt i den tidsåtgång som bedöms som rimlig. Som huvudregelskall den av regeringen fastställda timkostaadsnormen betalas för varjeersättningsgill arbetstimme. Tuner-sättaingen fär dock sättas ned om arbetethar utförts på ett mindre skickligt sätt eller höjas om det har utförtssärskilt skickligt. En advokat som är särskih skicklig, t.ex. genom att haneller hon har en särskild förtrogenhet med det aktuella rättsområdet, ochdärmed har arbetat snabbare än en "normalskicklig" advokat bör alltsåkurma ersättas med ett timarvode som ligger över timkostaadsnormen. Också andraomständigheter av betydelse i det enskilda fallet kan beaktas, både i sänkandeeller höjande riktning. 1 vissa fall kan det t.ex. komma i fiåga att både sättaned begärt belopp fÖr att arbetet har tagit än som är rimligt ochsänka timersättaingen, om uppdraget har utförts mmdre skickligt. Regleringenmedger inte att tunersättningen höjs på den grunden att en advokat har särskihhöga omkostaader för t.ex. kontor och liknande. Naturligtvis bör inte hellertunersättaingen i det enskilda fallet sänkas for den som har särskilt lågafasta kosmader i sin advokatverksamhet. Däremot kan det, i likhet med vad somgäller , beaktas i höjande riktaing att en offentiig försvarare i ettomfattande mål är bunden . Deninledande meningen i första stycket behålls oförändrad. Offentliga försvarare skall alltså ha rätt till skälig ersättning for arbete, tidsspillan och utiägg som uppdraget har krävt. Lagrådet utgår från att förskriften om tillämpning av timkostaadsnormen - liksom vad som föreskrivs 13 angående tidsåtgång foruppdraget - avses vara underordnad bestäm- melsen om att ersättningenskall vara skälig. I sitt yttrande lämnar Prop. 1994/95:150 Lagrådet tvåaltemativa förslag till justeringar av lagtexten. Regeringen 3 delarLagrådets uppfattaing om förhållandet mellan föreskrifterna om att ersättningenskall vara skälig och att ersättningen skall bestämmas med tillämpning av timkostaadsnormen.Andra och tredje meningama i första stycket kan beskrivas som en precisering avföreskriften i första meningen. Sambandet mellan de två föreskrifterna börkonuna till uttryck genom att de mledande orden i andra meningen formulerasom. Bestämmelsen har formulerats något aimorlunda än enligt Lagrådets förslag. Lagrådettar också upp vad som gäller i fall en domstol skulle anse atttimkostaadsnormen inte uppfyller kravet på skälig ersättning (jfr NJA 1993 s.114 och 260). Mera konkret gäller frågan om och i så fall under vilkafömtsättningar timkosmadjinormen kan åsidosättas. Såsom Lagrådet konstaterarkan timkostaadsnormen åsidosättas endast om det är uppenbart att den står isöid med bestämmelsen om att ersättning skall vara skälig (11 kap. 4 § regerinjisformen). Iandra stycket görs ett tillägg som iimebär att regeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer fastställer hur ersättaingen fÖr tidsspillan skallberäknas.