prop · GH03124 · 1994-01-01 00:00:00 — Den som önskar att arvsfonden skall avstå från arv, skall enligt gällande regler ge in en ansökan till i det län där den döde senast haft sitt hemvist. skall underrätta Kammarkollegiet om ansökningen och utreda frågan om arvsavstående samt med eget yttrande överlämna ärendet till kollegiet. Enligt nuvarande ordning finns inte någon tidsfrist inom vilken en ansökan om arvsavstående skall göras. I de fall då det inte kan utrönas om den döde har efterlämnat arvinge eller annan arvsberättigad som före arvsfonden är berättigad till arvet kan avsevärd tid förflyta innan en ansökan görs. Detta har att göra med att det i sådana fall skall utfärdas en kungörelse i Post- och med anmaning till okända arvingar att göra sin rätt till arvet gällande från den dag, då kungörelsen var införd i tidningen (16 kap. 2 § ). Den nuvarande ordningen medför olägenheter för bl.a. arvsfondens medelshantering i och med att det kan vara svävande om medlen ingår i arvsfonden eller inte. Regeringen ansluter sig därför till utredarens förslag att begränsa den tid inom vilken en ansökan om arvsavstående skall göras till . Tiden skall räknas för dödsfallet eller, om arv tillfallit fonden genom den tidigare nämnda femårspreskriptionen, från den dag då arvet tillfallit fonden. Införandet av en ansökningsfrist medför att en prövning måste ske om ansökan om arvsavstående har gjorts i rätt tid. Eftersom det är Kammarkollegiets uppgift att bevaka preskription i förevarande fall är det ändamålsenligt att ansökningar om arvsavstående ges in till kollegiet. Kollegiets uppgift blir i detta sammanhang att avvisa en för sent inkommen ansökan. I de fall en ansökan skall prövas i sak finns det i flertalet fall behov av att förhållandena utreds av i det län där den döde senast har haft sitt hemvist. medverkan i ärenden om arvsavstående bör alltså finnas kvar i sådana fall. Detta bör ske på så sätt att Kammarkollegiet efter prövning att ansökan kommit in i rätt tid, får överlämna ärendet till vederbörande länsstyrelse för utredning. får därefter i enlighet med nuvarande ordning redovisa utred- ningsresultatet för Kammarkollegiet. Beslut om avstående fattas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Kammarkollegiet. Utan tillstånd får beslut inte fattas om att till någon avstå egendom till ett värde överstigande . Beslut om avstående av arv som har tillfallit arvsfonden får enligt 4 § förordningen (1988:913) om instruktion för Kammarkollegiet fattas av kollegiet när någon har ansökt om att egendom skall avstås och värdet av egendomen enligt bouppteckningen inte överstiger . Om det i ett ärende om arvsavstående uppkommer en fråga av särskild vikt från allmän synpunkt, skall Kammarkollegiet överlämna ärendet tillsammans med eget yttrande till regeringen. Någon anledning att ändra på nuvarande ordning i fråga om regeringens beslutanderätt vid avstående av arv finns inte. Liksom nu bör regeringen också kunna bemyndiga Kammarkollegiet att besluta i vissa ärenden om arvsavstående. Med hänsyn bl.a. till penningvärdets ut- veckling föreslås dock att beloppsgränsen höjs från till . Beloppsgränsen bör kunna höjas om penningvärdets utveckling föranleder det. I sin beredning av ärenden om arvsavstående bör Kammarkollegiet ta in yttranden från närmast berörda fackmyndigheter, t.ex. Riks- antikvarieämbetet när det gäller avstående för kulturhistoriska ändamål. Enligt nuvarande arvsfondslag får Kammarkollegiets beslut i fråga om avstående av egendom som har tillfallit fonden överklagas till regeringen (13 § arvsfondslagen). Ett sådant beslut är helt beroende av en skönsmässig be- dömning. Det kan inte antas att en överinstans skulle kunna göra en säkrare bedömning i frågan än vad Kammarkollegiet gjort. Möjligheten att överklaga Kammar- kollegiets beslut i sådana frågor bör därför avskaffas. När det gäller inflytande över vissa beslut om arvsavstående kan konstateras att det enligt nuvarande ordning endast är ett fåtal ärenden som kommer under prövning. Något behov av att behålla en sådan lagregel finns knappast. Det föreslås därför att den gällande regeln om inhämtande av tillstånd i fråga om arvs- avstående inte får någon motsvarighet i den nya lagen. Regeringens förslag: För egendom som förvärvas genom att Allmänna arvsfonden avstår från arv skall även i fortsättningen arvsskatt tas ut. Stöd ur Allmänna arvsfonden skall även i fortsättningen vara fritt från inkomstskatt utan att det behöver anges Utredarens förslag: För egendom som förvärvas genom att arvsfonden avstår från arv som är av väsentlig betydelse från kulturhistorisk synpunkt eller från natur- eller kulturvårdssynpunkt med eventuellt tillhörande kontantbelopp uttas inte arvsskatt medan förvärv som sker på grund av avstående av annat skäl liksom tidigare skall vara arvsskatte- pliktigt. Stöd ur Allmänna arvsfonden undants uttryckligen från in- komstskatteplikt. Remissinstanserna: Kammarkollegiet anser att man bör avvakta den översyn av arvs- och gåvoskattelagen som är aktuell och att frågan om skattebefrielse tills vidare, liksom , bör lösas dispensvägen. Skälen för regeringens förslag: Om någon förvärvar egendom genom att Allmänna arvsfonden avstår från arv utgår arvsskatt för förvärvet (1 § andra stycket lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt (AGL). Denna ordning bör be- hållas. Bestämmelsen innebär emellertid att också organisationer och föreningar som tar emot egendom som är värdefull från kulturhistorisk eller natur- eller kulturvårdssynpunkt måste betala arvsskatt. Utredningen har, med hänvisning till att detta inte kan anses ligga i linje med ändamålet med ett sådant arvsavstående, föreslagit ett undantag från skyldigheten att betala arvsskatt i sådana fall. Frågan om en ny arvs- och gåvoskattelag övervägs f.n. i . I avvaktan på dessa överväganden bör någon ändring av arvsskattereglerna inte göras. I detta sammanhang kan också, som Kammarkollegiet påpekat, hänvisas till att regeringen enligt 58 a § AGL kan medge undantag från skatteplikt enligt lagen om det föreligger synnerliga skäl. Denna bestäm- melse kan tillämpas när det gäller arvsavstående av egendom med kultur- historisk betydelse m.m. I praxis har stöd ur Allmänna arvsfonden till följd av stödets särskilda karaktär inte inkomstbeskattats. Denna ordning bör bestå. Detta behöver inte särskilt anges i kommunalskattelagen. Normalt sett kommer inte heller gåvobeskattning ifråga, bl.a. med hänsyn till att mottagarna i de flesta fall torde vara av det slaget att de är frikallade från gåvåskatteplikt enligt AGL. Endast undantagsvis kan stödet ha karaktär av näringsbidrag enligt bestämmelserna i punkt 9 av anvisningarna till 22 § kom- munalskattelagen (1928:370). Så kan vara fallet om bidraget avser t.ex. upprustning av en fastighet. De nämnda reglerna innebär i så fall att det i praktiken inte sker någon beskattning. 5.10 Information och uppföljning Regeringens bedömning: Initiativ bör tas till en tydlig och målgruppsanpassad information om Allmänna arvsfonden. Metoder för utvärdering och effektmätning av projekten bör utvecklas. Utredarens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De remissinstanser som har uttalat sig har påpekat vikten av utökade informationsinsatser. Skälen för regeringens bedömning: Genom stöd ur Allmänna arvsfonden har många förnyelse- och utvecklingsprojekt kunnat påbörjas och genomföras. I många fall har på detta sätt helt nya verksamheter kommit i gång, vilket inneburit väsentliga förbättringar för barn, ungdomar och personer med funktionshinder. Det är viktigt att allmänheten har kunskap om Allmänna arvsfonden, eftersom det är bland allmänheten som de presumtiva arvlåtarna finns. Ett betydelsefullt inslag i arvsfondens verksamhet bör därför vara att informera om dels fondens struktur och ändamål, dels inom vilka verksamhetsområden som arvsfondsmedlen används och vilka effekter användningen fått. Det är också viktigt att de som kan komma i fråga för stöd får information om arvsfondens verksamhet, utdelningspraxis samt ansökningsförfarandet. Det bör lämpligen ankomma på Arvsfondsdelegationen att, i samverkan med Kammarkollegiet, svara för erforderlig information i sammanhanget. Ett viktigt inslag i arvsfondsverksamheten är att följa upp och utvärdera projekt som har utförts med stöd ur fonden. Genom att mottagarna är skyldiga att redovisa hur arvsfondsmedlen har använts blir det möjligt att göra en sådan uppföljning. Det bör ankomma på Arvsfondsdelegationen, att utveckla metoder för utvärdering och effektmätning utifrån övergripande mål och syften. Regeringens förslag: Kostnader för fördelning av stöd ur Allmänna arvsfonden betalas ur fonden enligt de grunder som regeringen bestämmer. Utredarens förslag: Medel för Arvsfondsdelegationens alla kostnader anvisas över statsbudgeten. Remissinstanserna: föreslår en ordning som i huvudsak över- enstämmer med regeringens förslag. Skälen för regeringens förslag: Uppgifter som rör Allmänna arvsfonden sysselsätter åtta årsarbetskrafter inom , och Barn- och . Regeringens bedömning är att personalbe- hovet för fördelning av stöd ur fonden kommer att vara detsamma som . kostnader för Allmänna arvsfonden bekostas över anslag på statsbudgeten. Kammarkollegiets kostnader för att förvalta och företräda arvsfonden, som 1992/93 uppgick till , bekostas däremot av arvsfonden. har framhållit att det inte finns några sakliga skäl till att administrativa kostnader i arvsfonden finansieras på olika sätt. Enligt verkets uppfattning ligger det nära till hands att dessa kostnader för arvsfonden genomgående finansieras av fondmedel. Regeringen delar i princip uppfattning. Kostnader för fördelning av stöd ur Allmänna arvsfonden bör betalas ur fonden enligt de grunder som regeringen bestämmer. Den föreslagna lagstiftningen kan lämpligen träda i kraft . 7.1 Förslaget till lag om Allmänna Den nya lagen ersätter lagen (1928:281) om allmänna arvsfonden. 1 § Paragrafen ersätter 1 § första stycket i den nuvarande lagen. I paragrafens första stycke anges den egendom som Allmänna arvsfonden består av. Den ändringen har gjorts i förhållande till nuvarande ordning att även egendom som tillfallit arvsfonden genom förmånstagarförordnande i försäkringsavtal och genom domstolsbeslut anges ingå i fonden. Egendom kan tillfalla fonden genom domstolsbeslut i samband med likvidation av aktiebolag (13 kap. 13 § tredje stycket aktiebolags- lagen, 1975:1385), bankaktiebolag (10 kap. 13 § tredje stycket bankak- tiebolagslagen, 1987:618), föreningsbank (9 kap. 14 § fjärde stycket föreningsbankslagen, 1987:620), och försäkringsrörelse (14 kap. 14 § fjärde stycket försäkringsrörelselagen, 1982:713). I andra stycket, som motsvarar 14 § i den nuvarande lagen, hänvisas till 1 kap. 11 § lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. Bestämmelsen innebär att egendom som utlänning efterlämnar här i riket skall tillfalla Allmänna arvsfonden, om egen- domen enligt lagen i det land där han var medborgare skulle tillfalla staten, kommun, allmän fond eller inrättning. 2 § Paragrafen överensstämmer i sak med 1 § andra stycket och 2 § tredje stycket i den nuvarande lagen. 3 § Bestämmelsen, som reglerar fallet att ett testamente eller en gåva till fonden har förenats med villkor, motsvarar 6 § i den nuvarande lagen. Den ändringen har gjorts att Kammarkollegiet i stället för rege- ringen skall besluta om egendomen skall tas emot. 4 § Bestämmelsen, som gäller godkännande av testamente till någon annan än fonden, överensstämmer i sak med 4 § i den nuvarande lagen. 5 § Paragrafen innehåller den grundläggande bestämmelsen om Allmänna arvsfondens ändamål. Den motsvaras delvis av 1 § första stycket i den nuvarande lagen. Målgruppen är barn (), ungdomar och personer med funktionshinder. Arvsfonden skall huvud- sakligen främja utveckling av verksamheter till förmån för dessa grupper. 6 § Med begreppet nyskapande och utvecklande verksamhet avses att markera att arvsfondens ändamål är framåtsyftande och att stöd ur fonden skall stimulera till verksamhet som innebär utveckling och prövande av nya idéer. Sådant stöd får, om det bedöms som särskilt angeläget, lämnas till ideella organisationers anläggningar eller lokaler (inköp, ny-, om- eller tillbyggnad) eller till utrustning. Sådana ändamål är investe- ringar inom målgruppernas områden när det gäller lokaler, utrustning m.m. som behövs för att en verksamhet skall kunna utvecklas. Stöd får inte lämnas som ett allmänt stöd till en löpande verksamhet. 7 § Bestämmelsen är ny och anger att stöd skall utgå till organisationer som bedriver ideell verksamhet. Kommersiella verksamheter kan inte få stöd, oavsett om de i övrigt uppfyller kraven. Om det finns särskilda skäl, skall stöd kunna lämnas också till offentlig huvudman. Detta skall dock endast gälla ifråga om stöd till nyskapande och utvecklande verksamhet. Offentlig huvudman kan således inte få stöd till investeringar. Ett särskilt skäl kan vara att stödet utvecklar frivilliga och ideella insatser i anslutning till offentlig verksamhet eller att en kommun i samverkan med ideell organisation vill förnya eller utveckla sin verksamhet. Ett annat särskilt skäl kan vara att en kommun i samverkan med en sammanslutning som inte är en juridisk person vill utveckla verksamhet som bedrivs av det allmänna eller initiera en ny verksamhet inom det allmännas ansvarsområde. Det bör under inga förhållanden komma i fråga att stödet ur arvsfonden har den karaktären att det medverkar till en kostnadsövervältring från offentlig verk- samhet till fonden. I andra stycket föreskrivs att stöd inte får lämnas till enskilda personer. Privatpersoner får alltså inte beviljas stöd ur fonden vare sig för enskilt bruk eller för ideell verksamhet. 8 § Paragrafen anger vem som beslutar om stöd ur fonden och motsvarar 2 § första stycket i den nuvarande lagen. En ny myndighet, Arvsfondsdelegationen, får enligt regeringens bemyndigande, i uppdrag att i vissa fall besluta om stöd ur fonden. Regeringen skall också kunna bemyndiga en annan myndighet att besluta om stöd ur fonden. Den möjligheten är avsedd att kunna utnyttjas om det anses ändamålsenligt i vissa särskilda typer av ärenden. (Se vidare allmänmotiveringen avsnitt 5.5). 9 § Bestämmelsen är ny och innehåller regler om ansökningsförfarandet (se allmän- motiveringen, avsnitt 5.5). 10 § Bestämmelsen är ny. Den innehåller en regel om att mottagare av stöd ur All- männa arvsfonden är skyldig att hålla medlen avskilda. Är det endast frågan om ett mindre belopp och det kan anses onödigt betungande för mottagaren att skaffa ett särskilt konto för medlen, bör det kunna anges särskilt i beslutet om stöd att medlen inte behöver hållas avskilda. Avskiljande bör i första hand ske genom att pengarna sätts in på ett särskilt bankkonto. Om medlen hålls avskilda kan de i allmänhet inte tas i anspråk av mottagarens borgenärer i händelse av utmätning hos denne eller konkurs, se 5 kap. 6 § utsökningsbalken. Vid bedömningen av om kravet på avskiljande är uppfyllt får ledning sökas i lagen (1944:181) om redovisningsmedel. I övrigt hänvisas till allmänmotive- ringen, avsnitt 5.5. 11 §Genom bestämmelsen, som är ny, införs en skyldighet för den som har tagit emot medel ur arvsfonden att redovisa hur medlen har använts. Föreskrifter om detta bör meddelas redan i beslutet om stöd. Av beslutet bör också framgå konsekvenserna av om redovisning inte lämnas inom föreskriven tid, dvs. att stödet i sådant fall skall betalas tillbaka till arvsfonden. Av 13 § framgår att åter- betalningsskyldigheten kan efterges om det finns särskilda skäl. 12 § Bestämmelsen är ny och innehåller bestämmelser om återbetalningsskyldighet av medel som mottagits ur arvsfonden (se vidare allmänmotiveringen, avsnitt 5.5). 13 § Bestämmelsen, som är ny, föreskriver att om den myndighet till vilken redovisning lämnas finner att det finns skäl att överväga ett åläggande för mottagaren att återbetala ett stöd ur fonden skall myndigheten överlämna ärendet till Kammarkollegiet som beslutar i frågan. Kammarkollegiets beslut kan överklagas till länsrätten enligt 28 §. Om det finns särskilda skäl får Kammarkollegiet besluta att mottagaren helt eller delvis befrias från återbetal- ningsskyldighet. Ett särskilt skäl kan vara att underlåtenheten att uppfylla villkoren för stöd varit ursäktlig, av ringa betydelse eller att ett återbetalningskrav skulle drabba orimligt hårt. 14 § I paragrafen föreskrivs att Allmänna arvsfonden skall förvaltas av Kam- markollegiet som en särskild fond, åtskild från andra medel. 15 § Paragrafen motsvarar 3 § i den nuvarande lagen och anger att Kammarkollegiet skall bevaka fondens rätt till egendom samt att Kammarkollegiet för arvsfondens talan i mål och ärenden som rör fonden. 16 § Paragrafen överensstämmer i sak med 12 § i den nuvarande lagen om överlämnande till Kammarkollegiet av medel som tillfallit fonden och kollegiets granskning av redovisning för förvaltning av egendomen. 17 § Paragrafen motsvarar delvis 7 § i den nuvarande lagen och innehåller en bestämmelse om förordnande av god man för Allmänna arvsfonden vid dödsfall. Den ändringen har gjorts att Kammarkollegiet, i stället för tingsrätten, skall utse god man för arvsfonden. Godmanskapet är att anse som ett uppdragsförhållande mellan Kammarkollegiet och den gode mannen. I uppdraget ligger bl.a. att gode mannen får driva in fordringar som tillfallit fonden. Någon särskild bestämmelse om det behövs därför inte (jfr 8 § andra stycket i nuvarande lag). 18 §Bestämmelsen anger de fall då fonden visserligen är arvinge men då det ändå inte finns anledning att förordna god man att företräda fonden vid boutredningen. 19 § Bestämmelsen gäller förordnande av god man då egendom tillfallit fonden genom gåva och motsvarar 10 § i den nuvarande lagen. Består gåvan endast av pengar behöver dock god man inte förordnas. 20 § Första stycket gäller Kammarkollegiets tillsyn av den gode mannen. Den motsvarar i huvudsak 7 § andra stycket i den nuvarande lagen. I andra stycket anges att reglerna i 18 kap. handelsbalken om sysslomän gäller i tillämpliga delar för god man enligt arvsfondslagen. Detta överensstämmer med vad som gäller enligt 9 § i nuvarande arvsfondslag. 21 och 22 §§ Bestämmelserna gäller realiseringen av egendom som har tillfallit fonden och överenstämmer huvudsakligen med 8 § i den nuvarande lagen. Den ändringen har gjorts att möjligheten för gode mannen att utan bemyndigande från Kammarkollegiet väcka och utföra talan om indrivning av en fordran har slopats. Anledningen till ändringen är att god man enligt den föreslagna ordningen blir mer att betrakta som en uppdragstagare åt Kammarkollegiet än enligt nuvarande ordning eftersom det blir Kammarkollegiet som utser den gode mannen. För att den gode mannen skall få väcka talan krävs således att denne fått ett bemyndigande till det av Kammarkollegiet. 23 § Enligt 11 kap. 3 § skall god man i vissa fall förordnas i ett dödsbo exempelvis om det krävs för att tillvarata en bortavarande arvinges eller testamentstagares rätt, om en arvinge vistas på okänd ort eller om arvingens namn är okänt eller om det är oklart om det finns någon arvinge som har rätt till arv före allmänna arvsfonden. Om det i ett dödsbo som förvaltas av en god man enligt den nämnda bestämmelsen finns egendom som har tillfallit fonden skall egendomen i boet realiseras enligt reg- lerna i 21 och 22 §§ arvsfondslagen. Enligt 15 kap. 22 § skall arvsfondslagens regler om försäljning tillämpas också när det gäller egendom som förvaltas av en god man enligt 11 kap. 3 § . Även i ett sådant fall krävs det ett bemyndigande från Kammarkollegiet för att den gode mannen skall få väcka talan. Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 11 § i den nuvarande arvsfondslagen. 24 § Till paragrafen, som motsvarar de två första meningarna i 5 § första stycket i den nuvarande lagen, har ett tillägg gjorts på så sätt att även försäkringsbelopp får avstås. Härmed åsyftas försäkringsbelopp som tillfaller fonden i egenskap av förmånstagare. Frågan om avstående får avgöras efter förhållandena i det enskilda fallet. Har arvsfonden angetts särskilt i ett förordnande, bör fonden inte avstå från försäkringsbeloppet. Frågan om avstående blir inte aktuell om förmånstagar- förordnandet kan tolkas så att det syftar på en testamentstagare i stället för på fonden. Detta kan i första hand bli aktuellt om förordnandet och testamentet har tillkommit (jfr NJA 1976 s. 24). I övrigt hänvisas till allmänmotiveringen (avsnitt 5.8). 25 § Första stycket överensstämmer med 5 § första stycket tredje meningen i den nuvarande lagen om avstående av egendom av väsentlig betydelse från kulturhistorisk synpunkt eller från natur- eller kulturvårdssynpunkt. Bestämmelsen i andra stycket är ny. Genom tillägget ges möjlighet att avstå inte bara viss egendom utan också medel för egendomens bevarande om det finns särskilda skäl. Ett sådant särskilt skäl kan vara att det saknas ekonomiska eller personella resurser hos en tänkbar förvaltare av egendomen att helt med egna insatser bevara egendom som har ett stort kulturhistoriskt värde. Det kan röra sig om åtgärder som är nödvändiga att vidta för egendomens fortsatta bestånd, som t.ex. takläggning, flyttning av egendomen, konservering eller restaurering av egendomen. Det måste stå klart att mottagaren själv saknar resurser för att bekosta dessa åtgärder och att syftet med att avstå egendomen till denne skulle helt förfelas om denne inte fick de aktuella medlen för att kunna bevara egendomen. Medel får inte avstås för löpande underhåll och drift och bör inte annat än i undantagsfall avstås med belopp som helt täcker kostnaderna för att ställa i ordning den egendom som avstås. 26 § Paragrafen reglerar vem som fattar beslut i fråga om arvsavstående enligt 24 och 25 §§ och motsvarar 5 § andra stycket i den nuvarande lagen. Den ändringen har gjorts att prövning i vissa fall har slopats. Vidare har i enlighet med 24 § ett tillägg gjorts i fråga om försäk- ringsbelopp. Beslut om avstående av arv eller försäkringsbelopp är av sådan natur att en överklagandemöjlighet inte fyller någon funktion. Den nuvarande möjligheten härtill (13 § i den nuvarande lagen) har därför tagits bort (jfr 28 §). 27 § Paragrafen gäller ansökan om arvsavstående. De två första styckena motsvarar 5 § tredje stycket i den nuvarande lagen. Den ändringen har gjorts att ansökningar om arvsavstående skall göras hos Kammarkollegiet i stället för hos en länsstyrelse. Kollegiet får uppdra åt att utreda frågan. skall efter företagen utredning skicka tillbaka handlingarna i ärendet till kollegiet tillsammans med ett eget yttrande. Bestämmelsen i tredje stycket är ny och föreskriver att en ansökan om arvsavstående inte får göras senare än från dödsfallet eller från det att arvet genom preskription tillfallit fonden. I fjärde stycket har upptagits en bestämmelse som medför att en ansökan om arvsavstående skall avvisas om den har kommit in . Ett avvisningsbeslut fattas av Kammarkollegiet. Av 28 § framgår att ett avvisningsbeslut kan överklagas till länsrätten. 28 § Enligt paragrafen kan ett beslut av Kammarkollegiet om skyldighet att betala tillbaka fondmedel (13 §) och om avvisning av en för sent inkommen ansökan om arvsavstående (27 § fjärde stycket) överklagas till länsrätten. Häri ligger att även Kammarkollegiets beslut att vägra eftergift helt eller delvis (13 §) kan överklagas. I övrigt kan inte beslut enligt lagen överklagas. 29 § Bestämmelsen är ny. Den föreskriver att kostnader för fördelningen av stöd ur arvsfonden bekostas av arvsfondsmedel enligt de grunder som regeringen bestämmer. 30 § Paragrafen föreskriver att Kammarkollegiets kostnader för sin verk- samhet enligt lagen skall betalas ur fonden och överensstämmer med 1 § tredje stycket i den nuvarande lagen. 31 § Paragrafen är ny och upptar regler om att regeringen skall lämna en redovisning till för hur arvs- fondsmedlen har fördelats under det gångna budgetåret samt ange den kommande inriktningen på stödet.