prop · GH03149 · 1994-01-01 00:00:00 — Omständigheter som kan göra handlandet ursäktligt kan vara att felet föranletts av t.ex. felaktiga eller bristande rutiner över vilka arbetstagaren inte kunnat råda, att arbetsgivaren inte tillhandahållit tillräckliga resurser för vården eller att organisationen varit olämplig. Av tredje respektive fjärde stycket framgår att även den som inte längre tillhör hälso- och sjukvårdpersonal skall kunna meddelas disciplinpåföljd och att den som deltagit i arbetsrättsliga stridsåtgärder inte av denna anledning skall kunna drabbas av disciplinpåföljd. Detsamma gäller och någon ändring är inte avsedd. 5 § Paragrafen har överförts från tillsynslagen (13 §). På Lagrådets inrådan har ett tillägg gjorts med förtydligande om när disciplinärt förfarande får inledas eller fortsättas efter en straffrättslig prövning. Någon ändring i sak är inte avsedd. Om åtgärder vidtagits för att åtal skall väckas eller har väckts för förseelse som kan föranleda disciplinpåföljd får det disciplinära förfarandet inledas eller fortsättas endast om förseelsen av någon annan anledning än bristande bevisning inte har ansetts vara något brott (se den allmänna motiveringen, avsnitt 8.7). 6 § Paragrafen motsvarar delvis 14 § tillsynslagen. I första stycket har språkliga och redaktionella ändringar gjorts. Avsikten är att hänvisningarna till de i sammanhanget aktuella bestämmelserna i instruktionerna för ombudsmän resp. Justiekanslern skall vara utformade på samma sätt och överensstämma med den språkliga formuleringen i resp. författning. I andra stycket införs en ny preskriptionsregel innebärande att dis- ciplinpåföljd inte får åläggas senare än efter det att förseelsen ägde rum. I de fall anmälan till disciplinpåföjd skett och den anmälde erhållit underrättelse om det men anmälan till åtal gjorts kan ärendet om disciplinpåföljd bli vilande i avvaktan på t.ex. åtalsbeslut eller dom. Att ta upp frågan om disciplinpåföljd alltför efter förseelsen ter sig dock inte som särskilt meningsfullt. Rättssäkerhetssynpunkter talar också starkt för att denna fråga inte skall kunna stå öppen hur länge som helst. En yttersta tidsgräns kan vara rimlig (jfr 35 kap. 6 § ). Det bör observeras att regeln gäller endast disciplinpåföljd, ej t.ex. återkallande av legitimation (se vidare 7 §). 7 § Paragrafen reglerar frågan om när en legitimation skall återkallas och överensstämmer i sin helhet med 15 § tillsynslagen. Till skillnad mot vad som gäller för disciplinpåföljd finns det inga preskriptionstider. Det är i regel fråga om lämpligheten att inneha legitimation. En bedömning av lämpligheten måste göras med hänsyn till förhållandena vid prövningstillfället. Vid denna bedömning kan det i vissa fall finnas anledning att ta hänsyn också till händelser eller annat som ligger tillbaka. Någon formell begränsning för detta finns inte. En annan sak är att vissa typer av anmärkningar självfallet kan förlora i styrka . Detta får bedömas med hänsyn till omständigheterna i varje särskilt fall. 8 § Paragrafen har i huvudsak överförts från tillsynslagen. Ett tillägg har gjorts om att legitimationen får återkallas om föreläggande om att genomgå läkarundersökning inte följts från delfåendet av föreläggandet. Återkallelse i sådant fall får bara göras när den legitimerade vägrat följa föreläggandet. Har den legitimerade vidtagit åtgärder för att fullgöra föreläggandet bör resultatet av undersökningen i allmänhet avvaktas. Det kan t.ex. vara fallet om tidsbeställning för undersökning gjorts men kötiden varit lång (se den allmänna motiveringen, avsnitt 8.8.1). Det utgör dock inget hinder mot att, liksom tidigare, återkallelse tills vidare av legitimation kan ske i avvaktan på resultatet av undersökningen. I det fall återkallelse sker på grund av att den legitimerade vägrat låta sig undersökas av läkare bör beslutet kunna fattas av ordförande ensam. (se vidare författningskommentaren till 16 § ). 9 § Genom bestämmelsen ges möjlighet att dra in eller begränsa en läkares eller en tandläkares behörighet att förskriva narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit. Bestämmelsen är till för att förhindra att förskrivningsrätt används till att underhålla eget eller andras missbruk. Behörigheten att förskriva narkotiska eller alkoholhaltiga medel kan helt dras in eller begränsas på olika sätt. Förskrivarens behörighet kan begränsas på så sätt att vissa angivna läkemedel inte får skrivas ut eller endast lämnas ut på visst eller vissa apotek. Indragningen eller begränsningen omfattar även ordinationer av läkemedel från läkemedelsförråd. I lagen (1992:860) om kontroll av narkotika och i förordningen (1963:654) om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit, m.m. finns bestämmelser som gör det möjligt för att förbjuda utlämnande eller föreskriva särskilda begränsningar i fråga om utlämnande av dessa medlen om läkaren eller tandläkaren missbrukat sin behörighet att ordinera eller beställa sådana preparat. Dessa bestämmelser riktar sig egentligen till apotekspersonalen. Problemet ligger dock inte hos apotekspersonalen utan hos den förskrivande läkaren eller tandläkaren och beslutet bör därför i första hand riktas till denne. En följdändring föreslås i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika. Motsvarande bestämmelser i förordningen (1963:654) om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit, m.m. föreslås överföras till lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat. Detta innebär att narkotiska och alkoholhaltiga medel som ordinerats av läkare eller tandläkare vars förskrivningsrätt är indragen eller begränsad inte får lämnas ut (se författningskommentarerna till dessa lagförslag). Beslut av här aktuellt slag har karaktär av skyddsåtgärd. Det ligger i sakens natur att sådana beslut bör gälla . Det får till följd att även ordinationer som gjorts av läkaren eller tandläkaren innan beslutat om indragning eller begränsning av förskrivningsrätten kan användas. Bestämmelsen avser legitimerade yrkesutövare. Om t.ex. en AT-läkare med särskilt förordnande att utöva läkaryrket missbrukar sin behörighet att förskriva narkotiska och alkoholhaltiga läkemedel skall förordnande återkallas (se författningskommentaren till 12 §). 10 § I paragrafen ges möjlighet till interimistisk indragning eller begränsning av behörigheten att förskriva narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit. Om förskrivaren missbrukat sin behörighet kan ofta även innehavet av legitimationen ifrågasättas. En sådan utredning kan ta avsevärd tid. I väntan på att ärendet kan avgöras slutligt kan det vara av vikt att åtgärder vidtas för att minska vidare förskrivningar av här aktuella preparat. Enligt andra stycket gäller en interimistisk indragning eller begränsning av förskrivningsbehörigheten normalt . bör en utredning kunna slutföras i vart fall vad gäller frågan om förskrivningsrätten. Endast i undantagsfall, t.ex. då utredningsarbetet varit svårt att genomföra på grund av förskrivarens agerande, får förlängas i ytterligare högst sex 11 § När legitimationen återkallats eller behörigheten att förskriva narkotiska eller alkoholhaltiga medel dragits in eller begränsats kan utfärda ny legitimation eller meddela ny behörighet. En förutsättning är att de förhållanden som motiverat ingripandet inte längre föreligger. Det är yrkesutövaren som måste visa att han eller hon återigen kan anförtros de uppgifter som ingripandet gällt. 12 § I paragrafens första stycke föreslås att annan behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården än legitimation enligt lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. skall kunna återkallas om den som fått behörigheten varit oskicklig vid utövningen av yrket eller på annat sätt visat sig olämplig att utöva yrket eller om han eller hon till följd av sjukdom inte kan utöva yrket tillfredsställande. Kraven för att en sådan behörighet skall kunna åter-kallas är inte lika högt ställda som vid återkallelse av legitimation. Det behöver således inte vara fråga om grova fel för att återkallelse skall kunna komma ifråga. Vid upprepade misstag bör lämpligheten att utöva yrket ifrågasättas på ett tidigt stadium. Om förskrivningsrätten missbrukas bör hela behörigheten återkallas. Speciella regler beträffande förskrivningsrätten har därför ej ansetts er-forderliga. Enligt andra stycket skall behörigheten kunna återkallas interimistiskt i avvaktan på att ärendet kan avgöras slutligt. Det finns ingen garanti för att en yrkesutövare som saknar den formella behörighet som krävs för att få utöva yrket är kompetent att utöva det. Om den som fått ett särskilt förordnande visar sig vara olämplig att utöva yrket bör därför förordnandet kunna återkallas med omedelbar verkan för att inte patientsäkerheten skall riskeras. 13 § Det är som skall pröva frågor enligt lagen. Bestämmelsen om nämndens sammansättning och handläggning ges i 14-35 §§. 14 § Paragrafen, som motsvarar 20 § tillsynslagen, är utformad efter förslag. Den reglerar sammansättning. Antalet ledamöter är detsamma som . Ordföranden och åtta ledamöter i utses av regeringen . För ordföranden utses en eller flera ställföreträdare och för de andra ledamöterna ersättare. Ordföranden skall ha varit ordinarie domare och ställföreträdarna vara eller ha varit ordinarie domare. Avsikten är att ledamöterna och ersättarna ska utses efter förslag av , , i , och och Akademikers . Närmare bestämmelser härom tas in i nämndens instruktion. 15 § Paragrafen innehåller bestämmelser om beslutförhet. Bestämmelserna motsvarar 21 § tillsynslagen första stycket. 16 § Paragrafen reglerar möjligheterna för ordförande att ensam fatta beslut. Ett tillägg har här gjorts som innebär att ordföranden ensam får fatta beslut i ärende om återkallelse av legitimation på egen begäran i de fall hinder inte föreligger från allmän synpunkt. Normalt skall legitimationen återkallas om den legitimerade själv begär det. I sådana ärenden görs inga bedömningar och det saknas anledning att hela nämnden skall delta i beslutet. Endast om det finns samhällsintressen som väger tyngre än den enskildes kan återkallelse av legitimation vägras. Detta kan vara fallet vid krigstillstånd eller krigsfara. I sådana fall skall nämnden fatta ifrågavarande beslut. Vidare skall ordföranden ensam få fatta beslut om återkallelse av legitimation då föreläggande om läkarundersökning inte följts. Ej heller i de fallen är det fråga om att göra någon bedömning i sak. Liksom tidigare skall nämnden besluta om föreläggande att genomgå läkarundersökning och om tillfällig återkallelse i avvaktan på läkarundersökningen. Samma sak gäller tillfällig indragning eller begränsning av behörigheten av att förskriva narkotiska eller alkoholhaltiga medel enligt 10 § och interimistisk återkallelse av annan behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården än legitimation som kan ske enligt 12 § andra stycket. Paragrafen har i allt väsentligt utformats efter Lagrådets förslag. Med anledning av att tillägget om återkallelse av annan behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården tillkommit efter Lagrådets yttrande har dock språkliga ändringar 17-18 §§ Liksom vad som gäller enligt tillsynslagen skall bestämmelser om jäv och omröstning tillämpas i . regler om jäv är mer omfattande än förvaltningslagens bestämmelser härom. Ärendenas karaktär gör att det anses lämpligare att tillämpa de mer omfattande bestämmelserna. Omröstningsbestämmelserna i förvaltningslagen är anpassade till de beslut som fattas av styrelser och nämnder och avser bara situationer där ledamöterna inte kan enas. Verksamheten i kräver mer specificerade omröstningsbestämmelser och det är därför lämpligt att de bestämmelser som gäller enligt tillsynslagen får fortsatt tillämplighet. 19 § Frågor om disciplinansvar tas upp efter anmälan av . Även den patient som är berörd kan göra anmälan till . Om patienten själv inte kan göra anmälan får en närstående till honom göra det. Närstående har dock ingen självständig anmälningsrätt. Frågor om återkallelse av legitimation och indragning eller begränsning av förskrivningsrätt tas upp efter anmälan från . Ansökan om återkallelse av legitimationen m.m. kan även göras av den legitimerade. I paragrafen erinras också om ombudsmäns och Justitiekanslerns möjlighet att göra anmälan. 20 § Anmälan eller ansökan till skall göras skriftligen. 21 § Anmälan och ansökan från enskild måste innehålla tillräckliga uppgifter för att anmälaren skall kunna identifieras. Detta krävs bl.a. för utredningen av anmälningen eller ansökningen. Vidare bör såvitt möjligt uppgifter lämnas om vem en anmälan avser så att denne kan nås med underrättelse enligt 24 §. Det kan naturligtvis inte alltid krävas att en enskild kan ange den anmäldes adress och arbetsplats m.m. I vissa fall kan det dessutom vara svårt för den enskilde att bedöma vem som är ansvarig för begånget fel. Uppgifterna bör dock vara så preciserade att den eller de anmälda kan identifieras av . Vidare skall det av ansökan framgå vilka felaktigheter som anmälaren anser har begåtts samt vilka omständigheter som åberopas. 22 § skall liksom enligt tillsynslagen ha möjlighet att förelägga anmälaren eller den sökande att komplettera ansökan med de uppgifter som behövs för en prövning i sak. Om anmälan eller ansökan är så ofullständig att den inte kan prövas i sak skall nämnden kunna förelägga anmälaren eller sökanden att inkomma med kompletterande uppgifter vid påföljd att ärendet annars inte tas upp till prövning. 23 § har en egen utredningsskyldighet. Nämnden kan härvid såsom påtalats under 22 § använda sig av föreläggande för att få in behövliga uppgifter. Nämnden har vidare bl.a. möjlighet att höra sakkunniga och begära yttrande från andra myndigheter, t.ex. . Av andra stycket framgår att nämnden får ta in patientjournaler och andra handlingar. Om begäran om sådana handlingar riktar sig till hälso- och sjukvårdspersonal får vite föreläggas. Nämnden får även utdöma sådant vite. 24-31 §§ Paragraferna innehåller bestämmelser om handläggningen i . I sak är bestämmelserna desamma som finns i tillsynslagen 28-30, 32-34 och 37 §§. Tillägg har gjorts när det gäller överlämnande av anmälan till den mot vilken åtgärd ifrågasatts och om möjligheter att yttra sig i . Det är viktigt att den som anmälan gäller får del av den och att utredningen inte drar ut . En disciplinåtgärd bör följa efter begånget fel för att vara meningsfull. Det har också betydelse för brytande av den preskriptionstid som löper enligt 6 §. En anmälan bör därför överlämnas till den vars handlande har ifrågasatts. I 27 § föreslås att skall beredas möjlighet att yttra sig i även om styrelsen inte är part. På så sätt får i ett tidigt skede kännedom om alla klagomål som gäller hälso- och sjukvårdspersonalen och kan då också komplettera underlag för beslutet med upplysningar som kan vara relevanta för bedömningen. Självklart behöver inte yttra sig i andra ärenden än där styrelsen finner det befogat. Om det är uppenbart obehövligt behöver inte beredas tillfälle att yttra sig. Det kan vara fallet om det är uppenbart att anmälan inte kan prövas i sak t.ex. på grund av preskription eller att anmälaren är obehörig. Vidare har ett tillägg gjorts innebärande att bestämmelserna i 20 och 21 §§ förvaltningslagen (1986:223) om motivering av och underrättelse om beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende skall tillämpas även på interimistisk återkallelse av behörigheten att förskriva narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel och interimistisk återkallelse av särskild behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården. Bestämmelserna skall liksom tidigare även tillämpas när det gäller föreläggande om att genomgå läkarundersökning och, som Lagrådet påpekat, vid interimistisk återkallelse när föreläggande om läkarundersökning 32-33 §§ har liksom enligt tillsynslagen (38 §) möjlighet att överlämna ärenden till arbetsgivaren för åtgärd som kan ankomma på denne i de fall nämndens prövning inte är påkallad från allmän synpunkt eller för att ta tillvara patientens rätt. Det skall vara fråga om ärenden som faller inom arbetsgivarens ansvarsområde. Det kan t.ex. gälla personalens uppförande mot sina arbetskamrater men även mot patienterna. Om patientsäkerheten har påverkats skall dock behandla ärendet. har också möjlighet att överlämna ärenden till ett landsting eller en kommun för handläggning. Det kan gälla ärenden som är mer lämpade för en förtroendenämnd, t.ex. frågor om informationsskyldigheten och bemötande m.m. Även i dessa fall gäller att patientsäkerheten inte får vara ifrågasatt. 34 § Av paragrafen framgår att även har en skyldighet att anmäla ärenden till åtal där brott varpå fängelse kan följa kan ifrågasättas. 35 § Paragrafen innehåller en erinran om att de bestämmelser som gäller handläggning av ärenden som prövas efter anmälan av ombudsmän eller Justitiekanslern finns i respektive myndighets instruktioner. 36 § beslut får liksom tidigare överklagas till kammarrätt. är belägen i och tillhör därför Kammarrättens i domkrets. Överklagande av nämndens beslut skall således ske dit. 37 § Paragrafen innehåller bestämmelser om vem som får överklaga beslut genom vilket den avgör ett ärende slutligt. får överklaga besluten oavsett om den själv gjort anmälan eller ej. skall tillvarata det allmännas intressen och kan därför överklaga såväl "friande" som "fällande" avgörande. Enskild som gjort anmälan kan dock endast överklaga beslutet om det gått honom emot. Detsamma gäller för yrkesutövaren. Överklagandetiden är i enlighet med förvaltningslagens regler från det att parten fick del av beslutet. Överklagandetiden för föreslås vara från det att beslutet har meddelats. JO och JK kan också överklaga beslut om disciplinpåföljd eller i behörighetsfråga med anledning av fel i yrkesutövning. Sådant överklagande skall enligt tillsynslagen (40 §) ske . I likhet med vad regeringen föreslagit i proposition 1993/94:65 En ändrad lagstiftning för statsanställda m.fl. om motsvarande möjlighet för JO och JK att överklaga beslut enligt den nya lagen om offenlig anställning, föreslås överklagandetiden begränsad från det att beslutet har meddelats. 38-39 §§ Beslut varigenom ett ärende inte avgörs slutligt får överklagas av den som det angår om det gått honom emot. Det kan gälla föreläggande om att inkomma med läkarintyg, föreläggande att inkomma med patientjournal, förordnande om ersättning m.m. Beslut varigenom ett ärende inte slutligt avgörs får överklagas i samband med överklagande av det slutliga beslutet i ärendet. I vissa fall får dock sådana beslut överklagas särskilt. Den som gjort jävsinvändning som nämnden ogillat får överklaga beslutet. Detta gäller också andra invändningar om att hinder föreligger för att pröva ärendet, t.ex. att anmälaren inte är patient och därför inte behörig att anmäla ärendet eller att anmälan har gjorts , dvs. Förutom sådana invändningar kan beslut om att avvisa ombud eller biträde överklagas särskilt. Interimistiska beslut i ärenden dvs. beslut om att återkalla legitimationen och att dra in eller begränsa förskrivningsrätten i avvaktan på det slutliga avgörandet tillhör också de beslut som får överklagas särskilt. Vidare får beslut om att förelägga någon att genomgå läkarundersökning och föreläggande vid vite att inkomma med patient- journal överklagas direkt utan avvaktan på det slutliga beslutet. Detsamma gäller beslut om utdömande av vite när vitesföreläggandet om att inkomma med patientjournal inte har följts och beslut om ersättning för t.ex. sakkunnigas eller parts medverkan i ärendet. 40 § Beslut om återkallelse av legitimation eller annan behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården och indragning eller begränsning av förskrivnings- rätten samt interimistiska beslut gäller . Det innebär även att recept på narkotiska medel m.m. utfärdade av den som beslutet gäller inte får expedieras efter det att apotekspersonal fått kännedom om beslutet oavsett när ett recept utfärdats. 41 § Liksom enligt tillsynslagen (45 §) är det som är yrkesutövarens motpart då denne överklagat ett beslut varigenom ett ärende avgjorts. Om en enskild anmält ett ärende är även denne att anse som yrkesutövarens motpart. I vissa fall kan ombudsmän eller Justitiekanslern uppträda som yrkesutövarens motpart. Detta framgår av 7 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän och 7 § lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn. Lagen föreslås träda ikraft . Genom lagen upphör tillsynslagens bestämmelser att gälla. Äldre bestämmelser skall i princip tillämpas på de ärenden som kommit in till nämnden innan den nya lagen trätt i kraft. De nya bestämmelserna inskränker dock i viss mån området för disciplinpåföljd. Skulle det i något fall befinnas att de nya bestämmelserna innebär en skärpning jämfört med vad som tidigare skulle ha gällt, följer av allmänna principer att de nya bestämmelserna inte får leda till strängare påföljd för förseelser begångna innan de nya bestämmelserna trätt i kraft (jfr. 5 § lagen (1964:163) om införande av ). 11.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika 6 § Om dragit in eller begränsat läkares eller tandläkares behörighet att förskriva narkotiska läkemedel får sådana medel inte lämnas ut på ordination av läkaren eller tandläkaren. Bestämmelser om indragning och begränsning av förskrivningsrätten finns i 9 och 10 §§ lagen om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område. har bestämmelserna om möjlighet att förhindra läkares och tandläkares missbruk av förskrivningsrätten av narkotiska läkemedel funnits i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika (narkotikakontrollagen). Bestämmelserna och besluten riktade sig till apotekspersonalen. I förslaget till lagen om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område föreslås att bestämmelserna om begränsning i förskrivningsrätten regleras där och att de riktar sig till den förskrivande. Bestämmelserna i narkotikakontrollagen omfattas av straffbestämmmelsen i 13 § 3 narkotikakontrollagen. Det innebär att om föreskrivit att narkotiska läkemedel inte får lämnas ut eller föreskrivit särskilda begränsningar i fråga om utlämnande på förordnande av läkaren eller tandläkaren och detta inte följs kan böter eller fängelse i högst utdömas. Straffmöjligheten för utlämnande av narkotiska medel i strid med föreskrifter bör finnas kvar. I narkotikakontrollagen införs därför ett förbud att lämna ut narkotiska läkemedel på ordination av läkare eller tandläkare vars behörighet att förskriva sådana läkemedel, dragits in eller begränsats av . Detsamma skall gälla när dragit in eller begränsat veterinärs behörighet att förskriva sådana medel. 13 § I paragrafen görs ett tillägg rörande den som bryter mot förbudet i 6 § andra stycket att lämna ut narkotiska läkemedel på ordination av läkare, tandläkare eller veterinär vars förskrivningsrätt dragits in eller begränsats av resp. . har straffbestämmelsen i 13 § 3 omfattat den aktuella handlingen. Till följd av den ändrade konstruktionen av beslut i dessa ärenden - de anses nu rikta sig främst till yrkesutövaren och endast indirekt till apotekspersonalen - behövs ett tillägg till paragrafen. 14 § Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnds möjlighet att fatta beslut angående förskrivning av narkotiska läkemedel är reglerad i lagen om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område. Till följd härav är det inte längre nödvändigt med bestämmelser om hur nämndens beslut överklagas eller andra bestämmelser om nämndens beslut i denna lag. 11.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat Förslaget innebär att nuvarandebestämmelser i förordningen (1963:654) om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit, m.m. införs i lagen. Rubriken har ändrats till lag (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. för att täcka även dessa bestämmelser. 1 § I paragrafen görs ett tillägg varigenom alkoholhaltigt läkemedel definieras.