prop · GH039 · 1994-01-01 00:00:00 — I fall som avses i första stycket 3 är stiftelsens styrelse eller förvaltare skyldig att hålla stiftelsens kassa, värdehandlingar och övriga tillgångar samt räkenskapsmaterial och protokoll tillgängliga för dem som utför inspektionen. (Jfr 9 kap. 3 § promemorieförslaget) Bestämmelserna i denna paragraf reglerar kontrollen, en av de tre huvuduppgifter som åvilar tillsynsmyndigheten med avseende på stiftelserna. Paragrafen, som delvis har sin förebild i 15 § andra och tredje styckena tillsynslagen, innebär framför allt att tillsynsmyndigheten alltid har rätt att infordra handlingar och upplysningar från en stiftelse. Bestämmelserna i paragrafen kan alltså tillämpas utan att tillsynsmyndigheten i det enskilda fallet är skyldig att ingripa enligt 3 § första stycket. Bestämmelserna i 4 § gäller oavsett om stiftelsen är föremål för återkommande kontroll eller inte. När det gäller den återkommande kontrollen bör det påpekas att det åligger tillsynsmyndigheten att granska de handlingar (årsredovisning och revisionsberättelse) som en årsredovisningsskyldig stiftelse skall sända till tillsynsmyndigheten (jfr 3 kap. 11 § första meningen). Någon bestämmelse om tillsynsmyndighetens skyldighet i nu nämnda avseende har emellertid inte ansetts nödvändig (jfr 15 § tillsynslagen). I fall då fråga är om en stiftelse som inte är årsredovisningsskyldig kan tillsynsmyndigheten behöva infordra stiftelseförordnandet, styrelsens eller förvaltarens protokoll, sammanställning över räkenskaperna enligt 3 kap. 5 § och revisionsberättelser. Avser kontrollen en verksamhetsstiftelse kan det vara aktuellt att infordra t.ex. olika avtal för att närmare granska om de ligger inom ramen för stiftelsens verksamhetsföremål. kan framställa sin begäran om att få ta del av viss handling eller erhålla viss upplysning formlöst vid ett telefonsamtal eller skriftligen per brev. Om stiftelsen inte följer tillsynsmyndighetens begäran, kan myndigheten förelägga styrelsen eller förvaltaren att förete handlingen eller lämna upplysningen i fråga med stöd av bestämmelsen i 5 § första stycket 2. Föreläggandet kan förenas med vite enligt tredje stycket i sistnämnda paragraf (jfr även vad som anförs i anslutning till förevarande stycke, punkt 3). Bestämmelsen i denna punkt saknar helt motsvarighet i tillsynslagen. Den innebär att tillsynsmyndigheten kan få direktinformation av stiftelsens styrelse eller förvaltare. Bestämmelsen kan även komma till användning i syfte att få till stånd ett sammanträde med en stiftelsestyrelse. Det kan t.ex. röra sig om fall då styrelsens ordförande är oförmögen att kalla styrelsen till sammanträde och det enligt stiftelseförordnandet endast är denne som har befogenhet att utfärda kallelse (jfr 2 kap. 11 § första stycket). Det krävs särskild anledning för att inspektion skall få äga rum. Särskild anledning kan t.ex. vara att stiftelsen underlåtit att följa föreläggande att förete en viss handling eller att lämna viss upplysning. I regel torde tidpunkten för en inspektion komma att bestämmas i samråd med företrädare för den ifrågavarande stiftelsen. Om omständigheterna ger anledning till det, kan dock inspektionen göras utan att sådant samråd ägt rum. Vid en inspektion får tillsynsmyndigheten biträdas av utomstående experter, t.ex. revisorer eller fastighetsvärderare. 1. skilja en styrelseledamot från hans uppdrag om han är obehörig enligt 2 kap. 10 § eller enligt lagen (1986:436) om näringsförbud samt skilja en förvaltare som är obehörig enligt 2 kap. 19 § andra stycket från uppdraget, 2. förelägga en eller flera styrelseledamöter eller förvaltaren att fullgöra sina åligganden, 3. förbjuda en eller flera styrelseledamöter eller förvaltaren att verkställa ett beslut eller, om beslutet har verkställts, förelägga en eller flera styrelseledamöter eller förvaltaren att göra rättelse om det kan ske. Att tillsynsmyndigheten har även andra befogenheter framgår av 4 kap. 5 och 8 §§ samt 5 kap. 4 §. Beslut om föreläggande eller förbud enligt första stycket 2 och 3 får förenas med vite. skall pröva frågan om att döma ut ett vite som förelagts enligt första stycket 2, om föreläggandet endast avser åliggande att inge en eller flera handlingar till tillsynsmyndigheten. I övriga fall prövas frågan av länsrätten enligt lagen (1985:206) om viten. (Jfr 9 kap. 4 § promemorieförslaget) Paragrafen har med vissa redaktionella jämkningar utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelserna i första stycket 2 och 3 samt i andra stycket har utformats med bestämmelserna i 16 och 17 §§ tillsynslagen som förebilder. I fråga om stiftelser med egen förvaltning skall förelägganden eller förbud enligt första stycket riktas mot styrelseledamöterna personligen och inte mot styrelsen som ett kollektiv. Skälet härtill är att förelägganden eller förbud får förenas med vite (jfr paragrafens tredje stycke) och att vitesförelägganden enligt 2 § lagen (1985:206) om viten endast kan riktas mot en eller flera namngivna fysiska eller juridiska personer. Bestämmelsen i denna punkt har kommenterats tidigare i anslutning till 2 kap. 10 § och 19 § andra stycket. Bestämmelsen i punkt 1 gäller även för stiftelser som avses i 9 kap. 10 § första stycket. Punkterna 2 och 3 Ett föreläggande med stöd av bestämmelsen i punkt 2 kan t.ex. riktas mot styrelseledamöterna eller förvaltaren för en avkastningsstiftelse som utan fog underlåtit att alls använda den löpande avkastningen. Det kan även komma i fråga i fall då stiftelsens förmögenhet är placerad i strid mot föreskrifterna i stiftelseförordnandet eller bestämmelsen i 2 kap. 4 § (jfr även vad som anförts i anslutning till 2 kap. 6 §) eller när styrelsen eller förvaltaren inte har upprättat årsredovisning (jfr 3 kap. 7 §). I första hand kommer förelägganden i fråga när det gäller skyldigheter som följer av stiftelseförordnandet eller stiftelselagen. Det blir däremot mycket sällan aktuellt med förelägganden när det gäller åligganden enligt andra författningar. Som redan framgått av vad som anförts i anslutning till 3 § första stycket är det nämligen inte tillsynsmyndighetens uppgift att övervaka att stiftelser följer sådana tvingande bestämmelser som gäller även för andra rättssubjekt än stiftelser. Enligt bestämmelsen i punkt 3 har tillsynsmyndigheten befogenhet att ingripa med verkställighetsförbud. I praktiken torde tillsynsmyndigheten emellertid sällan ha möjlighet att ingripa med en sådan åtgärd. Det av bestämmelsen omfattade rättelseinstitutet kan däremot bli av större praktisk betydelse. Om det beslut som skall rättas berör en tredje man, kan dock användningsområdet även för detta institut vara begränsat. Har en stipendiestiftelse t.ex. betalat ut ett stipendium i strid mot ändamålet, kan det till grund för utbetalningen liggande beslutet nämligen rättas endast när det framstår som uppenbart att utbetalningen i fråga är ogiltig och stiftelsen kan återkräva den (jfr RÅ 1962 ref. 17; jfr även , Svensk Associationsrätt, 3. uppl., s. 236 ff). För att tillsynsmyndigheten skall ha rätt att ingripa med föreläggande enligt punkt 2 eller 3 fordras det att föreläggandet avser en angelägenhet vars handhavande styrelsen eller förvaltaren ytterst svarar för. Ett föreläggande kan alltså inte utfärdas i fall då fråga är om en angelägenhet som enligt stiftelseförordnandet skall skötas av ett styrelsen eller förvaltaren sidoordnat organ (jfr 2 kap. 3 § andra stycket). Det går heller inte att utfärda ett föreläggande i fall då angelägenheten enligt stiftelselagen (vid anknuten förvaltning) ankommer på ett annat organ än det som är förvaltarens högsta verkställande. Det nu senast anförda är av särskild betydelse när det gäller frågor om att utse eller entlediga revisor. Enligt stiftelselagen är nämligen huvudregeln att det vid anknuten förvaltning ankommer på förvaltarens högsta beslutande organ (t.ex. årsmötet i en ideell förening) att utse och entlediga revisor, om inte annat följer av stiftelseförordnandet (jfr 4 kap. 1 § tredje stycket). I fall då stiftelselagens huvudregel gäller och förvaltaren är en kyrklig kommun (som inte har direktvalt kyrkoråd), ett aktiebolag eller en ideell eller ekonomisk förening kommer tillsynsmyndigheten därför mycket sällan att kunna ingripa enligt punkt 2 eller 3 när det gäller att entlediga eller utse revisor. Bestämmelsen i detta stycke innefattar endast en upplysning om några av de andra befogenheter som tillkommer tillsynsmyndigheten enligt stiftelselagen (se den fullständiga sammanställningen som redovisats i anslutning till rubriken till 9 kap.). Om stiftelsetillgångar har använts i strid mot ändamålet och tillsynsmyndigheten inte kan utfärda föreläggande om rättelse med stöd av bestämmelsen i första stycket punkt 3, är tillsynsmyndigheten hänvisad till att med stöd av bestämmelserna i 5 kap. väcka talan om skadestånd för stiftelsens räkning. Allmänna bestämmelser om viten finns i lagen (1985:206) om viten. Enligt den lagen skall frågor om utdömande av vite prövas av länsrätt. Samma reglering skall i huvudsak gälla även vad avser viten som förelagts enligt förevarande stycke (se bestämmelsen i tredje meningen). Bestämmelsen i styckets andra mening innebär dock att tillsynsmyndigheten själv prövar dylika frågor i fall då föreläggandet endast avser skyldighet att inge en eller flera handlingar till tillsynsmyndigheten (jfr 9 kap. 3 § fjärde stycket bankrörelselagen, 1987:617, och prop. 1986/87:12 s. 334 f). I 11 § meddelas bestämmelser om överklagande av beslut som tillsynsmyndigheten fattat enligt stiftelselagen. Om en styrelseledamot eller förvaltaren missköter sitt uppdrag, kan han entledigas av allmän domstol. Entledigandet får begränsas till . I fråga om rätt till talan om entledigande gäller 5 kap. 4 § första och fjärde styckena. Har tillsynsmyndigheten väckt talan om entledigande av en styrelseledamot eller förvaltaren, får tillsynsmyndigheten entlediga denne för tiden till dess att domstolen har slutligt prövat saken eller bestämt annorlunda. (Jfr 5 kap. 4 § och 5 § första stycket samt 9 kap. 6 § promemorieförslaget) I enlighet med Lagrådets förslag har här tagits in den bestämmelse som i lagrådsremissen fanns i 5 kap. 4 §. Bestämmelsen har sin förebild i 7 § tillsynslagen. Det får avgöras i rättstillämpningen i vilka fall omständigheterna är sådana att en styrelseledamot eller förvaltare bör entledigas från sitt uppdrag. Med hänsyn till de skiftande förhållandena är det nämligen inte möjligt att ställa upp några bestämda kriterier för när ett entledigande kan komma i fråga. Det torde dock vara klart att den som i samband med uppdraget gör sig skyldig till en brottslig gärning i regel bör entledigas. Detta gäller vare sig gärningen har inneburit skada för stiftelsen eller ej. Beträffande sådan misskötsel av uppdraget som inte innefattar straffbart handlande blir bedömningen i hög grad beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Om det är centrala föreskrifter i stiftelseförordnandet eller i stiftelselagen som har åsidosatts, bör misskötseln i regel bedömas som så allvarlig att ett entledigande bör ske. Det kan t.ex. vara fråga om ändamålsstridiga utbetalningar eller placering av förmögenheten i strid mot stiftelseförordnandet eller bestämmelserna i 2 kap. 4 eller 6 § till följd varav stiftelsen en större ekonomisk skada eller risk för sådan skada förelegat. Entledigande kan också vara aktuellt i fall då styrelsens ledamöter eller förvaltaren under något eller har underlåtit att främja stiftelsens ändamål trots att detta varit möjligt. Entledigande kan vidare komma i fråga om styrelsen eller förvaltaren vid upprepade tillfällen underlåtit att iaktta sådant som ålegat stiftelsen enligt andra författningar, i vart fall om stiftelsen till följd därav drabbats av skada i form av förluster eller påföljder av ekonomisk art. Av betydelse för bedömningen i det enskilda fallet är vidare om handlingen eller underlåtenheten är uppsåtlig eller oaktsam, om det är fråga om enstaka eller upprepade händelser samt om styrelseledamoten eller förvaltaren har visat bristande vilja att rätta sig efter förelägganden från tillsynsmyndighetens sida (jfr vad som anförts i anslutning till 2 kap. 6 §). Av bestämmelsen i förevarande stycke följer att den som entledigats är helt frikopplad från skötseln av stiftelsens angelägenheter entledigandet varar. I motsats till vad som är fallet enligt tillsynslagen kan man således enligt stiftelselagen inte utestänga t.ex. en styrelseledamot från handläggningen av endast vissa av stiftelsens angelägenheter. Skälet till regleringen i stiftelselagen är att den lagen förutsätter att en stiftelse endast har ett organ som rättsligt sett utgör dess styrelse eller förvaltare. Som framgår av bestämmelsen i stycket prövas frågor om entledigande av de allmänna domstolarna. Det är med en sådan ordning möjligt att vid en och samma domstol föra talan om såväl entledigande som skadestånd avseende en och samma styrelseledamot eller förvaltare. Om domstolen entledigar så många styrelseledamöter att styrelsen är beslutför eller entledigar en förvaltare, har tillsynsmyndigheten befogenhet att ingripa (jfr 9 kap. 7 och 8 §§). Beträffande bestämmelsen i andra stycket hänvisas till vad som anförts i anslutning till 5 kap. 4 § första och fjärde styckena. Enligt bestämmelsen i paragrafens andra stycke jämfört med bestämmelsen i 5 kap. 4 § första stycket 5 får tillsynsmyndigheten väcka talan om entledigande enligt bestämmelsen i första stycket i förevarande paragraf. Om tillsynsmyndigheten har väckt sådan talan, får myndigheten enligt bestämmelsen i tredje stycket, som har sin förebild i 18 § andra stycket tillsynslagen, fatta beslut om ett interimistiskt entledigande. beslut med stöd av 6 § får inte överklagas (jfr 11 § första stycket). I en stiftelse med egen förvaltning skall tillsynsmyndigheten förordna 1. ny styrelseledamot, om detta behövs för att styrelsen skall bli beslutför, samt 2. ordförande i styrelsen i fall då någon annan än styrelsen skall utse ordförande men inte gör detta. Förordnandet gäller intill dess att en ny ledamot eller ordförande har blivit utsedd i behörig ordning. Har den förre ledamoten entledigats för , gäller dock förordnandet för den nye ledamoten för den tid entledigandet avser. (Jämför 9 kap. 7 § promemorieförslaget) Frågan hur tillsynsmyndigheten får kännedom om att ett ingripande behövs enligt detta stycke har berörts i anslutning till 2 kap. 3 § andra stycket och 9 § andra och tredje styckena. med egen förvaltning måste ha en beslutför styrelse. Därför föreskrivs det i styckets första punkt att tillsynsmyndigheten skall förordna ny styrelseledamot, om detta behövs för att styrelsen skall bli beslutför (jfr 10 § tillsynslagen). Bestämmelsen i förevarande punkt är tillämplig oavsett vad som är anledningen till att styrelsen inte är beslutför. skall alltså förordna nya styrelseledamöter exempelvis om mer än hälften av styrelsens ledamöter lämnar uppdraget eller om hela styrelsen entledigas interimistiskt av tillsynsmyndigheten med stöd av 6 § tredje stycket. Ett ingripande från tillsynsmyndighetens sida kan även komma i fråga i fall då en nybildad stiftelse saknar beslutför styrelse (jfr vad som anförs i anslutning till 9 kap. 9 § första meningen). Bestämmelsen är tillämplig oavsett om det är styrelsen eller någon annan som skall utse styrelsens ledamöter (jfr 2 kap. 3 § andra stycket och 9 §). I det förra fallet krävs det alltid ett ingripande från tillsynsmyndighetens sida om styrelsen inte är beslutför. Är det däremot så att uppgiften att utse ledamöter i styrelsen enligt stiftelseförordnandet ankommer på någon annan än styrelsen, skall tillsynsmyndigheten ingripa med stöd av bestämmelsen i denna punkt endast om det är nödvändigt för att styrelsen skall bli beslutför inom rimlig tid. Vid valet av person bör tillsynsmyndigheten respektera sådana föreskrifter i stiftelseförordnandet enligt vilka ledamoten skall uppfylla vissa kvalifikationer. Det är dock oftast lämpligare att stiftelsen förses med en beslutför styrelse än att tillsynsmyndigheten försöker finna en person som fullt ut uppfyller föreskrifterna i stiftelseförordnandet. Man bör i sammanhanget även beakta bestämmelsen i andra stycket som innebär att en av tillsynsmyndigheten förordnad ledamot ''''''''riskerar'''''''' att få lämna sitt uppdrag kanske . Det mest rationella torde vara om tillsynsmyndigheten försöker finna en person som allmänt sett är lämpad för uppdraget. Bestämmelsen i denna punkt är med viss redaktionell jämkning utformad i enlighet med Lagrådets förslag. som saknar ordförande kan vara handlingsförlamad (jfr vad som har anförts i anslutning till 4 § första stycket 2). Därför skall tillsynsmyndigheten enligt bestämmelsen i denna punkt utse ordförande om sådan saknas. Bestämmelsen gäller dock endast i fall då ordföranden skall utses av någon annan än styrelsen. Det är inte heller avsikten att tillsynsmyndigheten skall ingripa i andra fall än då det är nödvändigt för att styrelsen skall bli försedd med ordförande inom rimlig tid. Vid valet av ordförande är det lämpligt att tillsynsmyndigheten respekterar sådana föreskrifter i stiftelseförordnandet enligt vilka ordföranden skall uppfylla vissa kvalifikationer. I regel är det dock viktigare att stiftelsens styrelse förses med en ordförande än att man hittar ''''''''rätt'''''''' person. Man bör i sammanhanget även beakta bestämmelsen i andra stycket som innebär att en av tillsynsmyndigheten förordnad ordförande kan komma att få lämna sitt uppdrag kanske . Det mest rationella torde vara om tillsynsmyndigheten försöker finna en person som allmänt sett är lämpad för uppdraget. Av bestämmelserna i detta stycke följer att förordnanden med stöd av bestämmelsen i första stycket i regel kommer att gälla endast . skall förordna ny förvaltare för en stiftelse med anknuten förvaltning, om stiftelsen saknar förvaltare. Förordnandet gäller tills vidare. Har den förre förvaltaren entledigats för , gäller dock förordnandet för den nye förvaltaren för den tid entledigandet avser. (Jfr 9 kap. 8 § promemorieförslaget) med anknuten förvaltning behöver ny förvaltare t.ex. om en domstol har entledigat den ursprunglige förvaltaren eller om denne har försatts i konkurs. Detsamma gäller om den ursprunglige förvaltaren frivilligt har frånträtt sitt uppdrag (jfr vad som har anförts vid 2 kap. 19 §). I stiftelseförordnandet kan det finnas föreskrifter om vem som skall inträda som ny förvaltare eller om vem som skall utse ny förvaltare. Dylika föreskrifter skall man givetvis försöka tillämpa (jfr 2 kap. 1 §). Om det emellertid visar sig att detta inte är möjligt eller om det inte finns några sådana föreskrifter i stiftelseförordnandet, åligger det enligt bestämmelsen i paragrafens första stycke tillsynsmyndigheten att finna en efterträdare. Om ett testamentariskt stiftelseförordnande inte kan verkställas därför att det saknas ett sådant åtagande som avses i 1 kap. 2 § andra stycket, skall på begäran av någon som förvaltar dödsboet verka för att ett sådant åtagande lämnas. får därvid besluta om en annan förvaltningsform än den som har föreskrivits av stiftaren. är i det län där stiftaren hade sitt hemvist. (Jfr 9 kap. 9 § promemorieförslaget) I denna paragraf -- som utformats i enlighet med Lagrådets förslag -- meddelas bestämmelser rörande testamentariska stiftelseförordnanden som ännu inte har lett till stiftelsebildning (jfr 3 § andra stycket tillsynslagen). Vid stiftelsebildning som skall ske efter stiftarens död kan det ibland inträffa att valet av den eller de som skall lämna förvaltningsåtagandet enligt 1 kap. 2 § andra stycket måste ske utan någon vägledning i stiftelseförordnandet. Detta är t.ex. fallet om stiftaren i stiftelseförordnandet inte alls meddelat några föreskrifter om vem eller vilka som enligt hans vilja skall bilda stiftelsens första styrelse eller vara stiftelsens förvaltare och han inte heller i förordnandet har befullmäktigat någon att utse styrelseledamöter eller förvaltare. Ett annat fall då detta inträffar är om samtliga de i stiftelseförordnandet utpekade styrelseledamöterna eller den i det utpekade förvaltaren förklarar sig ointresserade av uppdraget. Mot nu anförda bakgrund föreskrivs det i första meningen att skall verka för att ett förvaltningsåtagande lämnas om ett testamentariskt stiftelseförordnande inte kan verkställas därför att ett sådant åtagande saknas. I fall då stiftelsen skall ha egen förvaltning, får bestämmelsen anses innebära skyldighet för att försöka finna så många, för uppdraget i fråga lämpliga personer som vill lämna ett förvaltningsåtagande att stiftelsen får en beslutför styrelse som den rättsligt sett bildas. Om det skulle visa sig att man inte kan uppnå detta mål utan stor tidsutdräkt är det dock ingenting som hindrar att man låter bilda stiftelsen den saknar beslutför styrelse (jfr 2 kap. 2 § andra stycket andra meningen) varefter det blir en uppgift för stiftelsens tillsynsmyndighet att med tillämpning av bestämmelsen i 7 § första stycket förordna det ytterligare antal ledamöter som erfordras för att stiftelsen skall erhålla en styrelse som är beslutför. Särskilt i fall då stiftaren har meddelat föreskrifter som innebär att styrelseledamöterna skall uppfylla speciella kvalifikationer kan det senare förfarandet vara att föredra. Om stiftelsen enligt förordnandet skall ha anknuten förvaltning, får förevarande bestämmelse anses innebära en skyldighet för att försöka finna en förvaltare som allmänt sett kan bedömas vara lämplig för uppdraget i fråga. I fall då stiftelseförordnandet är testamentariskt kan det ibland uppstå oklarhet om vilken förvaltningsform stiftaren har avsett att stiftelsen skall ha. Beträffande den frågan hänvisas till vad som anförts vid 2 kap. 2 § första stycket. Den som svarar för förvaltningen av stiftarens dödsbo är i fall som berörts oförhindrad att försöka finna någon eller några som vill lämna det för stiftelsebildningen nödvändiga förvaltningsåtagandet. Men han bör inte vara skyldig att göra sådana försök. I likhet med vad som gäller bör det däremot även i fortsättningen vara en skyldighet för honom att göra en anmälan till om det är nödvändigt för att förordnandet skall kunna bringas till verkställighet (jfr 3 § andra stycket första meningen tillsynslagen). I enlighet med Lagrådets förslag föreskrivs det därför i förevarande mening att skyldighet att verka för att ett förvaltningsåtagande lämnas inträder på begäran av någon som förvaltar dödsboet. Enligt denna bestämmelse får förordna om en annan förvaltningsform än den av stiftaren föreskrivna. Förutsättningen för ett sådant förordnande är att har misslyckats i sina försök att bringa stiftelseförordnandet till verkställighet med den av stiftaren föreskrivna förvaltningsformen. Vad som sägs i stiftelselagen om föreskrifter i ett stiftelseförordnande skall gälla också förordnande enligt bestämmelsen i denna mening. Någon särskild bestämmelse därom har emellertid inte bedömts vara nödvändig (jfr 2 kap. 7 § andra stycket). Med stiftarens hemvist avses här det hemvist han hade vid sin död. Tillsynens innebörd i fråga om vissa stiftelser Bestämmelserna i 3 § första stycket, 4 § samt 5 § första stycket 2 och 3 gäller inte i fråga om 1. stiftelser som bildats av eller tillsammans med staten, en kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun, 2. stiftelser som förvaltas av en statlig myndighet, eller 3. stiftelser som enligt stiftarens förordnande skall vara undantagna från tillsyn enligt denna lag och som varken under innevarande eller de tre närmast föregående räkenskapsåren har utövat näringsverksamhet eller varit moderstiftelse. I fråga om stiftelser som avses i första stycket gäller dock bestämmelserna i 3 § första stycket, 4 § första stycket 1 och 2 samt 5 § första stycket 2 och 3 om det kan antas att 1. stiftelsen saknar namn, 2. stiftelsen inte har upprättat års- eller koncernredovisning eller inte har avlämnat års- eller koncernredovisning, årsbokslut eller sammanställning över räkenskaperna till revisorn,