prop · GH0331 · 1994-01-01 00:00:00 — Promemorians förslag: Förutom de av regeringen föreslagna ändringarna föreslås i promemorian att Vapenfristyrelsen skall bemyndigas delegera beslutanderätt i frågor om tillrättavisning av vapenfria. Förslaget innebär bl.a. att om det åt en enskild utbildningsanordnare har överlåtits att meddela vapenfria tillrättavisning tillkommer sådan befogenhet hos utbildningsanordnaren anställd ansvarig utbildningschef eller närmast ansvarig utbildningsledare. I övrigt innehåller förslaget inte några nya särskilda regler i vapenfrilagen för handläggningen, när en enskild utbildningsanordnare anförtros att meddela tillrättavisning. Detta innebär att ett beslut om tillrättavisning får omprövas, men inte överklagas. Någon regel om medverkan av jurist, när tillrättavisning meddelas, föreslås inte heller. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran promemorians förslag såvitt gäller förmåner och ledighet. Dock anser bl.a. ombudsmän () och Justitiekanslern () att beredningen av och UFT:s förslag bör avvaktas innan förslaget genomförs. Styrelsen för vapenfria tjänstepliktigas medinflytandeorganisation (VMO) tillstyrker promemorians förslag endast under förutsättning att offentlighetsprincipen tillämpas på alla frågor som rör den vapenfrie hos en enskild utbildningsanordnare. Flera remissinstanser, bl.a. JO och JK, avstyrker främst av rättssäkerhetsskäl ändringarna såvitt avser tillrättavisning av vapenfria. JO anför att det är otillfredsställande att låta enskilda utbildningsanordnare administrera ett på straffrättsligt synsätt grundat sanktionssystem utan möjlighet för den vapenfrie att få saken prövad i domstol. JO har dessutom - bl.a. med hänvisning till en inspektion som JO har gjort vid en utbildningsanordnare som ombildats till bolag - satt i fråga om utbildningsanordnaren över huvud är tillräckligt kompetent att handlägga disciplinären- den. Slutligen har JO anfört att förslaget även i denna del i vart fall bör anstå tills översynen av reglerna om vapenfri tjänst har slutförts. JK har i allt väsentligt anfört samma skäl som JO har gjort mot förslaget såvitt gäller tillrättavisning. Därutöver har JK ifrågasatt om frånvaron av en överklaganderegel av en tillrättavisning enligt förslaget kan anses förenlig med den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Skälen för regeringens förslag: Med hänsyn till rådande ovisshet om vad som skall gälla för den vapenfria tjänsten, har man från regeringens sida bedömt det mest lämpligt att tills vidare inte anförtro åt enskilda utbildningsanordnare att pröva frågor som innebär myndighetsutövning. Det hade i och för sig varit bra om man hade kunnat avvakta beredningen av och UFT:s förslag, innan man tog ställning till de frågor som behandlas i denna proposition. Emellertid är det - med hänsyn till vad bl.a. Vapenfristyrelsen har anfört - angeläget att redan nu överväga åtgärder. Den situation, som styrelsen har beskrivit, innebär utdragna handläggningstider i ärenden som avser viktiga frågor både för den vapenfrie och utbildningsanordnaren. Handläggningen är också mycket resurs- krävande. I samband med bolagiseringen av affärsverken har olika statliga myndigheter inrättats för att överta uppgifter som innefattar myndighetsutövning från de tidigare affärsverken. Uppgifterna har i regel anknytning till den rent affärsmässiga verksamheten. Vapenfriutbildningen är en i förhållande till den verksamheten helt artskild uppgift. Det är därför inte lämpligt att åt dessa myndigheter anförtro den myndig- hetsutövning som vapenfriutbildningen innebär. En sådan ordning skulle inte heller tillgodose önskemålet om ett decentraliserat beslutsfattande. Det är i stället att föredra att den enskilde utbildningsanordnaren själv får handlägga ärenden, som också innebär myndighetsutövning. Bortsett från (nu ) - som utan att ha motsatt sig förslaget ändå har uttryckt visst tvivel om att utöva myndighet i bolagsform mot enskild - har samtliga enskilda utbildningsanordnare förklarat sig positiva till att i handläggningen av vapenfriärenden utöva myndighet mot vapenfria. En ovillkorlig förutsättning för att enskilda utbildningsanordnare skall få handlägga sådana ärenden är dock att kraven på rättssäkerhet är uppfyllda. Dessa krav är särskilt långtgående vid handläggningen av disciplinärenden. Vid bolagisering av en myndighet uppstår ett flertal problem vad gäller bolagets möjlighet att inom sitt verksamhetsområde behålla uppgifter som innebär myndighetsutövning. Ett aktiebolag är en självständig juridisk person skild från statsförvaltningen och det särskilda regelverk som gäller för myndigheter är inte automatiskt tillämpligt på aktiebolaget. En första förutsättning för att annat rättssubjekt än myndighet skall få handha förvaltningsuppgift är att uppgiften överlämnats till rättssubjektet. Om förvaltningsuppgiften innefattar myndighetsutövning, skall överlämnandet som tidigare anförts ske med stöd av lag. Detta följer av 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen. Ett överlämnande kan ske till bolag, förening, samfällighet, stiftelse eller enskild individ. Vad innebär begreppet myndighetsutövning? Begreppet infördes genom 3 § förvaltningslag och definieras såsom offentlig verksamhet som innebär utövning av befogenhet att för enskild bestämma förmån, rättighet, skyldighet, disciplinpåföljd eller annat jämförbart förhållande (prop. Utbildningsverksamheten för vapenfria är en förvaltningsuppgift som också kan innefatta myndighetsutövning vid tillämpning av de be- stämmelser som gäller för tjänsten. Som tidigare nämnts blir myndighetsutövningen mest påtaglig vid tillämpningen av disciplinsystemet men omfattar såsom också nämnts även tillämpningen av bestämmelser om tjänstgöringstid, ledighet och förmåner. Vilka är rättssäkerhetsgarantierna? Av 1 kap. 9 § regeringsformen följer att den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen har att beakta allas likhet inför lagen samt att iaktta saklighet och opartiskhet. Häri ligger en av de avgörande skillnaderna mellan offentlig förvaltning och privat verksamhet - skyldigheten att inom den offentliga förvaltningen iaktta normmässighet och objektivitet. Emellertid gäller denna skyldighet också för ett privat subjekt som enligt 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen anförtrotts förvaltningsuppgift (/ Ragnemalm, grundlagar, 1980, s. 38). 20 kap. innehåller straffbestämmelser om tjänstefel m.m. för brott begångna vid myndig- hetsutövning. Enskild befattningshavare hos ett privat subjekt som med stöd av bemyndigande ägnar sig åt myndighetsutövning omfattas enligt de förutsättningar som närmare anges i 20 kap. av straffansvar för sitt agerande i myndighetsutövningsfunktionen. En ytterligare skillnad mellan privat verksamhet och offentlig förvaltning är att myndighets beslut alltid kan överklagas, om inte rätten till överklagande uttryckligen tagits bort i författning. Överlämnas myndighetsutövning till ett privat rättssubjekt finns det en möjlighet att överklaga dess beslut endast om en särskild bestämmelse härom ges. Ges en sådan kan lagen (1986:1142) om överklagande av beslut av enskilda organ med offentliga förvaltningsuppgifter bli tillämplig. En annan rättssäkerhetsfråga som gör sig gällande på området är frågan om insyn i verksamheten. Inom offentlig förvaltning gäller offentlig- hetsprincipen. Offentlighetsprincipen förknippas i första hand med den i 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen fastlagda grundsatsen om allmänna handlingars offentlighet. Ett annat inslag i offentlighetsprincipen utgör yttrande- friheten och reglerna om meddelarfrihet. Rätten att ta del av handlingar gäller inte hos enskilda rättssubjekt, vilket är en följd av att tryckfrihetsförordningens regler om allmänna handlingars offentlighet normalt inte gäller hos enskilda organ. Det är således inte tillräckligt att ett enskilt rättssubjekt utövar myndighet för att detta skall omfattas av principen. Emellertid finns möjlighet att låta rätten att ta del av handlingar gälla också handlingar hos enskilda rättssubjekt. Bestämmelsen härom återfinns i 1 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen (1980:100). Möjligheteten har utnyttjats bl.a i fråga om AB . För att rätten att ta del av handlingar skall gälla även hos en enskild utbildningsanordnare krävs ett tillägg i bilagan till sekretesslagen. Offentlighetsprincipen begränsas genom sekretessbestämmelserna i sekretesslagen - handlingssekretess och tystnadsplikt. Genom att enskild utbildningsanordnare jämställs med myndighet enligt vad som angivits blir den underkastad sekretesslagens bestämmelser. För att offentlighetsprincipen skall kunna upprätthållas blir det betydelsefullt hur det enskilda rättssubjektet registrerar, förvarar och bevarar allmänna handlingar. Genom att låta det enskilda rättssubjektet omfattas av offentlighetsprincipen genom utnyttjandet av den möjlighet som erbjuds i 1 kap. 8 § sekretesslagen blir reglerna i 2 kap. tryckfrihetsförordningen tillämpliga. Därmed följer en skyldighet även för ett enskilt rättssubjekt att tillhandahålla allmänna handlingar. Även den närmare reglering som ges för myndigheter i arkivlagen (1990:782) kommer att gälla för det enskilda rättssubjektet. Detta framgår av 2 § 2 arkivlagen och regeringens proposition 1989/90:72, s. 69. Till ovan nämnda fråga hör även handläggningsrutiner för ärendena. Förvaltningslagen (1986:223) gäller endast för förvaltningsmyndigheter och domstolar. Lagen är således inte formellt tillämplig för enskilda rättssubjekt även om de har anförtrotts offentliga förvaltningsuppgifter. Ges ett enskilt rättssubjekt bemyndigande att ägna sig åt myndighetsutövning följer emellertid av detta en skyldighet att följa de bestämmelser som finns på området, inklusive de närmare verkställighetsföreskrifter som meddelas med stöd av de förordningar som gäller för verksamheten. I vapenfrikungörelsen finns t.ex. närmare bestämmelser om hur tillrättavisning skall bringas till verkställighet och om skyldighet att föra register över dylika. Enskilda rättssubjekt är undandragna JO:s och JK:s tillsyn. Emellertid står den som innehar tjänst eller uppdrag varmed följer myndighetsutövning under JO:s tillsyn. Detta gäller självfallet endast såvitt avser den myndighetsutövande verksamheten vilket framgår av 2 § 3 lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän. Härigenom kvarstår en viktig kontrollfunktion för det allmänna och en möjlighet för den enskilde att genom klagomål till JO fästa uppmärksamhet på eventuella missförhållanden i myndighetsutövningen hos enskilt rätts- subjekt. Enligt lagen (1975:1339) om justitiekanslerns tillsyn har även JK tillsyn över den som har uppdrag eller tjänst varmed följer myndighetsutövning. Genom de olika former av rättssäkerhetsgarantier som finns och som kan åstadkommas när en enskild utövar myndighet anser regeringen att kraven på rättssäkerhet är tillräckligt tillgodosedda när det gäller att anförtro åt enskilda utbildningsanordnare att handlägga ärenden om förmåner och ledighet. Härtill kommer att en handläggning av bl.a. frågor om förmåner och ledighet inte innebär någon nyhet för de statligt helägda bolagen. Det kan därför på goda grunder antas att kompetens i dessa frågor redan finns hos dem. Det skall därvid anmärkas att JO:s kritik vid inspektionen av utbildningsanordnaren tar sikte på handläggningen av disciplinreglerna. Övriga enskilda utbildningsanordnare har visserligen inte tidigare fått utöva myndighet mot en vapenfri. Med hänsyn till den långa erfarenhet som dessa ändå har av vapenfriutbildning kan det förväntas att man snabbt sätter sig in i vad myndighetsutövning innebär. Vapenfristyrelsen spelar därvid en viktig roll, dels som tillsynsmyndighet, dels som den myndighet som meddelar föreskrifter om verksamheten. Kraven på rättssäkerhet i frågor om förmåner och ledighet innefattar för den enskilde även rätten till en skyndsam handläggning. Inför en utveckling mot ytterligare bolagisering av affärsverken kan den redan ansträngda Vapenfristyrelsen förväntas få svårt att uppfylla ett sådant krav. Regeringen bedömer med hänsyn till det anförda att behovet av en snabb handläggning av ärendena är så påkallad att det inte är lämpligt att avvakta beredningen av och UFT:s förslag. Övervägande skäl talar därför för att åt enskilda utbildningsanordnare skall anförtros att handlägga ärenden om förmåner och ledighet. Regeringen föreslår därför att vapenfrilagen ändras så att det blir möjligt att överlämna till ett bolag, en förening eller en stiftelse som anordnar vapenfri tjänst att fatta beslut i fråga om förmåner och ledighet för de vapenfria. Regeringen avser att meddela bestämmelser om överklagande av sådana beslut. Vidare föreslås att ett tillägg görs till bilagan i sekretesslagen så att dessa enskilda utbildningsanordnare blir jämställda med myndigheter i fråga om vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av allmänna handlingar när de prövar frågor om förmåner och ledighet för en vapenfri tjänstepliktig. Regeringen ser inte någon anledning att i detta lagstiftningsärende därutöver göra tryck- frihetsförordningen tillämplig i fråga om rätten att ta del även av andra handlingar hos de enskilda utbildningsanordnarna. Vad däremot gäller frågan om enskilda utbildningsanordnare bör få handlägga ärenden om tillrättavisning anser regeringen att det är lämpligt att avvakta den fortsatta beredningen av utredningarnas förslag innan ställning tas. Ett starkt skäl för detta ställningstagande är att det nuvarande disciplinsystemet för vapenfria inte är särskilt utförligt reglerat. Det är därför väsentligt att inte sprida tillämpningen på alltför många organ, då man då riskerar att få en oenhetlig rättstillämpning. Om utredningarnas förslag genomförs innebär detta en helt ny reglering av disciplinsystemet för vapenfria och andra som tjänstgör i det civila försvaret. Frågan kommer då i ett helt annat läge. Med hänsyn härtill och till vad remissinstanserna i övrigt anfört lämnar regeringen inte något förslag om rätt för enskilda att besluta om tillrättavisning. Detta ställningstagande torde inte få några större negativa konsekvenser. Antalet ärenden om tillrättavisning är väsentligt färre än antalet ärenden som rör förmåner och ledighet. 7 Specialmotivering Förslaget till ändring i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst Ändringen i första stycket är en följdändring till den nya kommunallagen (1991:100). Genom ett nytt andra stycke ges möjlighet att överlämna till enskilda utbildningsanordnare som anordnar vapenfri tjänst att besluta i fråga om förmåner och ledighet för vapenfria. Förslaget till ändring i sekretesslagen (1980:100) Ändringen innebär att ett tillägg görs i bilagan till sekretesslagen enligt vilket handlingsoffentligheten blir tillämplig när enskilda utbildnings- anordnare enligt regeringens bestämmande prövar frågor om förmåner och ledighet för vapenfria. PM ang. bemyndigande för bolag, förening eller stiftelse att utöva myndig-- het mot vapenfri tjänsteliktig 1 Inledning Vapenfria tjänstepliktiga (vapenfria) utbildas bl.a. hos det statligt helägda bolaget och hos stiftelsen ungdomsråd. Bolag och stiftelse, som är enskilda rättssubjekt, får inte utan lagstöd handha förvaltningsuppgifter som innebär myndighetsutövning mot enskild. Det finns inte något lagstöd som ger nyssnämnda eller andra enskilda utbildningsanordnare rätt att utöva myndighet mot vapenfria. I denna PM behandlas frågan om enskilda utbild- ningsanordnare bör anförtros att utöva myndighet mot vapenfria. För utbildning av vapenfria sker myndighetsutövning bl.a. vid tillämpning av föreskrifter om att meddela tillrättavisning och vid tillämpning av föreskrifter för ledighet, samt vid bestämmande av förmåner. I det följande redogörs för dessa föreskrifter och andra regler, som gäller vid vapenfri tjänst. Därefter beskrivs hur kraven på rättssäkerhet kan tillgodoses, om en enskild utbildningsanordnare anförtros myndighets- utövande uppgifter. Slutligen görs överväganden och lämnas förslag till ändringar. 2 Hos vilka anordnas vapenfri tjänst? Enligt 2 § lagen (1966:413) om vapenfri tjänst (vapenfrilagen) skall vapenfri tjänst anordnas för vapenfria hos statlig, eller landstings- myndighet eller hos bolag, förening eller stiftelse som regeringen bestämmer. Vapenfristyrelsen, som är en central förvalt- ningsmyndighet med ansvar för den vapenfria tjänstgöringen, har med stöd av 9 § kungörelsen (1966:414) med vissa bestämmelser om vapenfria tjänstepliktiga (vapenfrikungörelsen) bestämt att den vapenfria tjänsten skall anordnas hos 17 olika myndigheter. Av dessa är 12 myndig- heter hos landsting eller kommuner. Övriga myndigheter är de statliga affärsverken Luftfarts- verket, , , den centrala förvaltningsmyndigheten samt Styrelsen för u-landsutbildning i . Av 9 § kungörelsen framgår vidare att vapenfri tjänst dessutom får anordnas hos Svenska röda korset, , kristna ungdomsråd och hos sådana aktiebolag med uppgifter inom totalförsvaret där staten ensam har ett bestämmande inflytande. ombildades det statliga affärsverket till ett bolag, . Av regeringens proposition 1990/1991:87 om näringspolitik för tillväxt framgår att bolagiseringen av de statliga affärsverken var en av de åtgärder som vidtogs för utveckling av statens affärsdrivande verksamhet. Inför den statliga bolagiseringsreformen framhölls från statsmakterna att det var angeläget att de statliga affärsverk som utbildade vapenfria, t.ex. , också i fortsättningen kunde bedriva sådan utbildning. Man ändrade därför 2 § vapenfrilagen så att regeringen bemyndigades att på samma sätt som i fråga om föreningar och stiftelser, bestämma vilka bolag som skulle få anordna den vapenfria tjänsten. Ändringen trädde i kraft (prop. 1990/91:169, FöU9, rskr. har vapenfri tjänst varit anordnad hos . Bland övriga enskilda utbildningsanordnare anordnas vapenfri tjänst endast hos kristna ungdomsråd. har sådan tjänst förekommit även hos Svenska röda korset och civil- försvarsförbund. ombildas till olika statliga aktiebolag. Avsikten är att vapenfri tjänst skall anordnas hos dessa bolag. 3 Bestämmelser om ledighet, förmåner och tillrättavisning m.m. Vapenfristyrelsen beslutar om uttagning av vapenfria och har tillsyn över deras utbildning och tjänstgöring. Enligt 6 § vapenfrilagen bestämmer Vapenfristyrelsen när en vapenfri skall tjänstgöra. Styrelsen får överlämna denna uppgift på annan statlig myndighet i fråga om tjänstgöring där. Av 12 § vapenfrikungörelsen framgår att Vapenfristyrelsen bestämmer närmare om utbildningstidens fördelning på grundutbildning och repetitionsutbildning. Vidare föreskrivs i 13 § vapenfrikungörelsen att Vapenfristyrelsen prövar frågor om anstånd med vapenfri tjänstgöring. Enligt 17 § vapenfrikungörelsen beviljas ledighet från vapenfri tjänstgöring av Vapenfristyrelsen efter samma grunder som gäller i fråga om ledighet från värnpliktstjänstgöring. Vapenfristyrelsens beslut får överklagas till . Nämndens beslut får inte överklagas. Av bestämmelsen framgår vidare att styrelsen får överlåta åt annan myndighet där den vapenfrie tjänstgör att bevilja ledighet. Ett beslut som fattas av en sådan myndighet får överklagas hos Vapenfristyrelsen. Vapenfristyrelsens beslut får inte överklagas. Enligt 8 a § vapenfrilagen har en vapenfri rätt till samma förmåner i samband med tjänstgöring som enligt 33 § första stycket värnpliktslagen (1941:967) tillkommer värnpliktiga i samband med värnpliktstjänstgöring. Bland dessa förmåner kan nämnas reseförmåner, fri förplägnad, fri inkvartering, fri utrustning samt fri hälso- och sjukvård. I 18 § vapenfrikungörelsen föreskrivs att värnpliktsförmånsförordningen (1976:1008) tillämpas i fråga om förmåner till vapenfria i samband med tjänstgöring i den mån regeringen inte meddelar särskilda bestämmelser. Vidare föreskrivs att vid tillämpningen av värnpliktsförmånsförordningens bestämmelser skall med myndighet inom försvarsmakten avses Vapenfristyrelsen. Detta har tolkats som att Styrelsen får föreskriva att annan myndighet får handlägga ärenden om förmåner (jfr 39 § andra stycket värnpliktsförmånsförordningen). Det skall anmärkas att det i värnpliktsförmånsförordningen finns bestämmelser om förmåner som Vapenfristyrelsen inte har befogenhet att bevilja, t.ex. dagpenning. I denna PM avses med förmåner endast sådana förmåner som Vapenfristy- relsen beslutar om. Ett beslut i fråga om en förmån som har fattats av Vapenfristyrelsen får överklagas hos kammarrätt. Om en annan myndighet än central förvaltningsmyndighet har fattat ett sådant beslut får det överklagas hos Vapenfristyrelsen (40 § värnpliktsförmånsförordningen). Av 18 § vapenfrilagen framgår att en vapenfri kan meddelas tillrättavisning i form av varning, extratjänst eller utegångsförbud. Innan någon meddelar tillrättavisning, skall han vid förhör med den felande lämna denne tillfälle att förklara sig. Befogenhet att meddela en vapenfri tillrättavisning tillkommer enligt 19 § vapenfrilagen hos staten eller hos kommun anställd civilförsvars,- räddnings- eller arbetschef i fråga om underställd personal. Med kommuner likställs landsting, kommunalförbund, församlingar, kyrkliga samfälligheter och allmänna försäkringskassor. I 20 § vapenfrilagen föreskrivs att en vapenfri som meddelats tillrättavisning får begära omprövning av tillrättavisningen. Om han tjänstgör hos statlig myndighet, skall omprövning begäras hos denna och i annat fall hos Vapenfristyrelsen. I lagen (1986:644) om disciplinförseelser av krigsmän, m.m.(disciplin- lagen), som bl.a. tillämpas på värnpliktiga, finns regler om disciplin- ansvar som på följande väsentliga punkter skiljer sig från motsvarande regler för vapenfria. Utöver de former av tillrättavisning som finns i vapenfrilagen finns i disciplinlagen disciplinpåföljden löneavdrag. Disciplinpåföljderna extratjänst och utegångsförbud i disciplinlagen innebär att får tas i anspråk av den felandes fritid jämfört med vad som är tillåtet vid motsvarande former av tillrättavisning enligt vapenfrilagen. För att biträda de myndigheter som har att handlägga disciplinärenden enligt disciplinlagen skall finnas auditörer. En vapenfri som har ålagts disciplinpåföljd kan liksom en värnpliktig begära omprövning av beslutet. I motsats till en vapenfri kan en värnpliktig dessutom överklaga ett beslut om disciplinpåföljd till allmän domstol. Slutligen skall nämnas att Vapenfristyrelsen enligt 30 § vapenfrikungörelsen får meddela närmare föreskrifter för tillämpningen av kungörelsen. 4 Bolagiseringens konsekvenser för myndighetsutövning Vid bolagisering av en myndighet uppstår ett flertal problem vad gäller bolagets möjlighet att inom sitt verksamhetsområde behålla uppgifter som innebär myndighetsutövning. Ett aktiebolag är en självständig juridisk person skild från statsför- valtningen och det särskilda regelverk som gäller för myndigheter är inte automatiskt tillämpligt på aktiebolaget. En första förutsättning för att annat rättssubjekt än myndighet skall få handha förvaltningsuppgift är att uppgiften överlämnats till rättssubjektet. Om förvaltningsuppgiften innefattar myndighetsutövning, skall överlämnandet ske med stöd av lag. Detta följer av 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen. Ett överlämnande kan ske till bolag, förening, samfällighet, stiftelse eller enskild individ. Vad innebär då begreppet myndighetsutövning? Begreppet infördes genom 3 § förvaltningslag och definieras såsom sådan offentlig verksamhet som innebär utövning av befogenhet att för enskild bestämma förmån, rättighet, skyldighet, disciplinpåföljd eller annat jämförbart förhållande (prop. Utbildningsverksamheten för vapenfria är en förvaltningsuppgift som också kan innefatta myndig- hetsutövning vid tillämpningen av de bestämmelser som gäller för tjänsten. Myndighetsutövningen blir som mest påtaglig vid tillämpningen av disci- plinsystemet men omfattar såsom tidigare nämnts även tillämpningen av bestämmelser angående tjänst- göringstid, ledighet och förmåner.