prop · GH03184 · 1994-01-01 00:00:00 — Någon avgift bör således inte tas ut i fall då tveksamhet föreligger om det finns ekonomiska förutsättningar för att betala avgiften. Ingen skall således tvingas att av ekonomiska skäl avstå från att delta i försöksverksamheten. Utgångspunkten för bestämmandet av storleken på avgiften bör vara en jämförelse mellan de inkomstmöjligheter de dömda har under verkställigheten utanför anstalt och de inkomstmöjligheter som föreligger vid verkställighet i anstalt. En del av detta ekonomiska utrymme bör kunna tas i anspråk genom en avgift. Avgiften bör mot denna bakgrund bestämmas till per dag som verkställigheten skall pågå. Här bör, som antytts i det föregående, nämnas att minister- kommitté antog en rekommendation (R, 92, 16) rörande sam- hällstjänst och andra alternativ till fängelse ("On Rules on Community sanctions and Measures"). I regel 69 i rekommendationen sägs att kostnaderna för genomförandet i princip inte skall bäras av lagöverträdaren ("In principle, the costs of implementation shall not be borne by the offender.") Såsom framgår av lydelsen är det inte fråga om något absolut förbud mot att dömda åläggs betalningsskyldighet i de fall rekommendationen avser. Man bör också ha i minnet att försöksverksamheten avser att utveckla alternativ till fängelse som varken har prövats i eller, såvitt känt, på något annat håll i . Mot denna bakgrund bör vad som sägs i rekommendationen inte hindra att deltagarna i försöksverksamheten åläggs att betala avgifter enligt den nu förordade modellen. Det bör tilläggas att administrationen av avgiften bör kunna bli tämligen okomplicerad. Indrivning av avgiften bör således i princip kunna underlåtas eftersom avgiften skall betalas i förskott och betalning i rätt tid bör vara en förutsättning för deltagande i försöksverksamheten. Närmare om föreskrifterna för den dömde Under försöksverksamheten bör det vara obligatoriskt att meddela den dömde vissa föreskrifter. Dessa obligatoriska föreskrifter bör också kunna kompletteras av andra föreskrifter. Föreskrifterna bör i principiellt avseende kunna likställas med de föreskrifter i fråga om sysselsättningsplikt, inskränkningar i rörelsefrihet och liknande som gäller för den som undergår verkställighet av ett straff i anstalt. En obligatorisk föreskrift bör gälla vilken bostad den dömde skall ha . Att bostaden anges på detta sätt har den betydelsen att den dömde inte fritt kan byta bostad under verkställigheten. Skulle problem uppstå för den dömde att av ekonomiska eller andra skäl behålla bostaden under verkställigheten får det förutsättas att frivårdsmyndigheten tillsammans med försöker lösa dessa så att verkställigheten kan slutföras utanför anstalt. Det bör också vara obligatoriskt att meddela den dömde en föreskrift om vad som skall gälla i fråga om arbetsanställning, annan förvärvsverksamhet, utbildning eller annan sådan sysselsättning. I många fall har den dömde ett arbete som han behåller under verkställig- hetstiden. Föreskriften går då ut endast på detta. Men att en föreskrift med- delas innebär att det får betydelse för verkställighetens fortbestånd att den dömde sköter sitt arbete. Omotiverad frånvaro innebär att den dömde riskerar att verkställigheten utanför anstalt upphör. Den dömdes arbetsgivare bör normalt underrättas om att den dömde undergår verkställighet av en påföljd. bör verka för att samarbete sker med arbetsgivaren så att denne _ eller någon annan på arbetsplatsen som ställt upp som kontaktperson gentemot frivården _ meddelar frivården om den dömde uteblir från arbetsplatsen eller annars missköter sig. Om det i ett enskilt fall skulle visa sig att en tillräcklig kontroll kan uppnås utan att arbetsgivaren underrättas, bör dock detta kunna underlåtas. Det är naturligtvis inte nödvändigt att den dömde har en anställning. Egen förvärvsverksamhet är inget hinder för denna typ av verkställighet. Inte heller ordnade studier. Det förutsätts dock att det är frågan om en verksamhet som bedrivs i huvudsak regelbundet och som kan bli föremål för kontroll från frivårdens sida. Det kan, som framgått i det föregående, relativt ofta antas förekomma att någon som vill delta i försöksverksamheten helt saknar sysselsättning. I sådana fall bör frivårdsmyndigheten förmedla kontakt med andra myndigheter för att undersöka om det går att finna någon sysselsättning för den dömde. En möjlighet kan vara att han får utföra oavlönat arbete av det slag som avses i lagen (1989:928) om samhällstjänst. Det bör anmärkas att inget hindrar att det i ett enskilt fall föreskrivs att den dömde skall ha olika typer av sysselsättning. Eftersom en renodlad husarrest _ som innebär att den dömde skall uppehålla sig i sin bostad i princip _ emellertid inte kan godtas måste någon form av ordnad sysselsättning finnas för att verkställighet utanför anstalt skall kunna komma i fråga. Målsättningen bör vara att den dömde tas i anspråk av arbete eller utbildning i en omfattning som i vart fall motsvarar en halvtidstjänst. För att underlätta för arbetslösa och andra att kunna delta i försöksverksamheten bör dock en lägre tidsåtgång kunna godtas. I de fall arbete eller utbildning inte går att ordna bör det också kunna accepteras att sådan sysselsättning ersätts med vård- eller behandlingskontakter eller deltagande i särskilt anordnade program inom kriminalvården. Omfattningen av aktiviteterna måste dock vara sådan att intresset av att undvika att den dömde isoleras i sin bostad tillgodoses. Vidare bör beaktas att den dömde bör få delta i aktiviteter, t.ex. påverkansprogram, som är ägnade att underlätta för honom att anpassa sig till ett normalt samhällsliv. I fråga om föreskriften om sysselsättning bör slutligen påpekas att denna självfallet bara bör avse sysselsättning som kan anses som lämplig för den dömde. Under försöksverksamheten skall vidare en föreskrift meddelas om de tider under vilka den dömde tillåts att vistas utanför bostaden och för vilka ändamål det får ske. Detta innebär att ett schema skall sättas upp för den dömde. Schemat skall uppta under vilka tider som den dömde skall vara i bostaden samt vad han skall syssla med och var han skall befinna sig . Utöver godkända aktiviteter och restid till och från dessa bör den dömde medges att någon eller sköta sådant som inköp, bank- och postärenden samt annat nödvändigt som det kan vara svårt att mera i detalj ange i ett schema av detta slag. Försöksverksamheten måste vara organiserad på det sättet att det finns möjligheter att vidta åtgärder om den elektroniska kontrollen in- dikerar att den dömde har brutit mot föreskriften om de tider han får vistas utanför bostaden. Det bör också vara obligatoriskt att meddela den dömde en kontaktföreskrift. Den närmare omfattningen av denna får bestämmas av frivårdsmyndigheten. Denna bör under försöksverksamheten ha betydande frihet att anpassa föreskrifterna till förhållandena i det enskilda fallet. Som riktpunkt bör emellertid gälla att den dömde skall åläggas att personligen besöka myndigheten en gång och däremellan ta kontakt per telefon. Om den dömde är bosatt långt ifrån den ort där frivårdsmyndigheten har sitt kansli kan besöken i stället ske hos en person som förordnats att biträda vid tillsynen. Denna form av kontakt skall sedan kompletteras med oanmälda hembesök hos den dömde. I kontaktföre- skriften bör uttryckligen anges att den dömde är skyldig att lämna företrädare för frivårdsmyndigheten tillträde till bostaden för hembesök. Slutligen bör en obligatorisk föreskrift avse den i det föregående berörda avgiften som den dömde skall betala och när betalning skall ske. Utöver de nu behandlade obligatoriska föreskrifterna bör det vara möjligt att meddela den dömde förskrifter avseende läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller behandling samt deltagande i särskilt anordnade program eller verksamheter som med hänsyn till den dömdes förhållanden framstår som lämpliga. Det finns alltså en vidsträckt möjlighet att anpassa verkställigheten efter de särskilda förutsättningar eller behov som föreligger i varje enskilt fall. Deltagande i olika påverkans- eller behandlingsprogram skall, om behov därav föreligger, vara ett regelmässigt inslag i verkställigheten utanför anstalt. Mot bakgrund av att verkställigheten kommer att äga rum i den dömdes bostad kan det dock normalt inte bli fråga om institutionsvård. Försöksverksamheten skall alltså som framgått inte endast gå ut på att kontrollera den dömde och beskära hans rörelsefrihet utan i lika hög grad på att försöka motverka fortsatt brottslighet från hans sida efter verkställigheten. Som exempel på program kan nämnas kriminalvårdens rattfylleriprogram och program som tar sikte på personer som dömts för misshandel. Över huvud taget är det viktigt att frivården utformar verkställigheten på ett sätt som kan få positiva verkningar för den dömdes fortsatta liv. Självklart kan deltagande i sådana program även ske och kvällar. Det förutsätts att frivården, för att tillgodose de speciella behov som uppkommer under försöksverksamheten, ytterligare utvecklar framför allt påverkansprogrammen. När det gäller inslaget av andra aktiviteter än sysselsättning måste beaktas att de individuella behoven torde vara mycket skiftande. Det bör också beaktas att behovet av kontroll i viss mån kan tillgodoses genom deltagande i behandling eller annan verksamhet. Vad nu sagts betyder att det är rimligt att dömda som inte har något påtagligt behov av behandling bör utsättas för en tätare kontroll så att kontrollnivån i dessa fall kan bli lika hög som i fall då vård- och behandlingskontakter förekommer. Det bör dock tilläggas att det i princip inte i något fall bör vara godtagbart att verkställigheten inte innehåller någon annan verksamhet än upprätthållande av den för den dömde vanliga sysselsättningen. För den grupp dömda som inte har något påtagligt behov av vård eller behandling bör mot den bakgrunden ges en föreskrift om exempelvis deltagande i av frivården anordnad programverksamhet eller utförande av oavlönat arbete av det slag som avses i lagen (1989:928) om samhällstjänst. Krav på drogfrihet m.m. Under verkställigheten utanför anstalt skall den dömde fullständigt avhålla sig från alla former av berusningsmedel. För att ett drogförbud skall vara effektivt fordras att den som överträder förbudet löper en påtaglig risk att bli upptäckt. Den dömde bör därför vara skyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han iakttar förbudet. Sådan kontroll bör ske rutinmässigt. En möjlighet är att provtagningen äger rum i samband med oanmälda besök hemma hos den dömde. Drogkontrollen bör ske med en sådan frekvens och att den kan fylla sitt syfte. Detta innebär bl.a. att provtagning bör kunna äga rum även under veckoslut och på kvällstid. En kontroll av att den dömde inte bryter mot drogförbudet genom alko- holkonsumtion kan även anordnas med elektroniska hjälpmedel. Sådan kontroll sker med hjälp av en i den dömdes bostad installerad anordning för mätning av alkoholhalten i utandningsluften. Också här finns det olika tekniska lösningar som bör kunna prövas under försöksverksamheten. Kontrollen av nykterheten bör i de fall den sker med elektroniska hjälpmedel äga rum i princip . Det får ankomma på att från bl.a. ekonomiska utgångspunkter välja den kontrollform, personlig eller elektronisk, som är lämpligast. Elektronisk kontroll bör dock om möjligt prövas på i vart fall någon försöksort. Det ligger nära till hands att också ställa upp krav i fråga om vad som får finnas i bostaden . Ett förbud för den dömde att i bostaden inneha vissa föremål torde emellertid vara mycket svårt att kontrol- lera. Särskilt i fall då den dömde sammanbor med någon eller några kan det förutses betydande utredningssvårigheter. Mot den bakgrunden bör under försöksverksamheten inga föreskrifter få meddelas om vad som får finnas i bostaden. 4.2.4Sträng reaktion vid misskötsamhet Regeringens förslag: Om den dömde inte sköter sig eller följer de krav som ställts upp, skall han överföras till en fullgöra straffet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Synpunkter på förslaget i promemorian: Alla instanser som yttrat sig över förslaget är positiva till det. Skälen för regeringens förslag: För att intensivövervakning med elektronisk kontroll skall framstå som en trovärdig och därmed accepterad form av verkställighet av fängelsestraff är det nödvändigt att varje misskötsamhet föranleder en snabb och tydlig reaktion. Om den elektroniska kontrollen indikerar att en förseelse begåtts eller detta framkommer på annat sätt bör åtgärder således vidtagas skyndsamt. Misskötsamhet från den dömdes sida bör normalt leda till att verkställigheten utanför anstalt upphör och att han tas in på verkställa den del av straffet som återstår. Toleransen mot avvikelser från det som bestämts för verkställigheten bör således vara liten. Det bör dock finnas ett utrymme för att genom förändringar av föreskrifterna, främst i form av föreskrifter om intensifierad kontakt, skärpa verkställigheten när det förekommit förseelser av mindre allvarligt slag. I specialmotiveringen kommer närmare att behandlas de regler som bör gälla vid misskötsamhet. Verkställigheten utanför anstalt bör upphöra också i vissa andra fall, bl.a. om den dömde begär att så skall ske. Det finns anledning att här upprepa att övervakningen under försöksverk- samheten kommer att ha en mycket hög intensitet. Det betyder i sin tur att det i stor utsträckning kommer att upptäckas om de dömda inte följer de regler som gäller för verkställigheten. Vad gäller förseelser mot förbudet att vistas utanför bostaden är det till och med möjligt att varje förseelse som begås också kommer att upptäckas. Mot denna bakgrund och med hänsyn till den stränga bedömning som bör ske vid misskötsamhet kan det förutses att försöksverksamheten kommer att avbrytas i en del fall. Detta är naturligtvis inget som i sig är eftersträvansvärt men det får trots allt godtas eftersom en annan uppläggning knappast skulle utgöra ett trovärdigt alternativ till fängelse. 4.3 Förfarandet under försöksverksamheten 4.3.1Kriminalvårdsstyrelsen beslutar om intensivövervakning med elektronisk kontroll Regeringens förslag: beslutar om deltagande i försöksverksamheten. Styrelsen kan delegera beslutanderätten till en regionmyndighet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Synpunkter på förslaget i promemorian: I stort sett alla instanser som har yttrat sig över förslaget är positiva till det. anser att det finns skäl för att låta styrelsen dele- gera besluten också till lokal nivå. Datainspektionen finner det särskilt märkligt att det inte är domstolen utan kriminalvården som avgör vem som skall avtjäna straffet i anstalt och vem som slipper. Skälen för regeringens förslag: Eftersom det är fråga om en försöksverksamhet och denna är upplagd som en ren verkställighetsfråga beträffande vissa fängelsestraff (se avsnitt 4.2.1) är det naturligt att lägga beslutanderätten om lagens tillämpning i enskilda fall på . På samma sätt som enligt lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt bör ha rätt att delegera beslutanderätten. Under försöksverksamheten bör dock delegation kunna ske endast till en regionmyndighet. prövning av om en person skall verkställa ett fängelsestraff utanför anstalt bör normalt vara av tämligen enkel beskaffenhet. Som tidigare nämnts bör nämligen de korttidsdömda som vill delta i för- söksverksamheten på de berörda orterna i princip också få göra det. Emellertid kan det förekomma fall där frågan om en person skall få delta i försöksverksamheten inte är okomplicerad. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att det är fråga om ett beslut av stor vikt för den dömde bör beslut kunna bli föremål för domstolsprövning. Kriminalvårdsmål överklagas direkt till kammarrätt. I en nyligen till överlämnad proposition (prop. 1993/94:133) föreslås en ändrad instansordning för ett antal måltyper, bl.a. kriminalvårdsmål. Sådana mål skall enligt förslaget överklagas till länsrätt i stället för till kammarrätt. Vidare föreslås att den lokala eller regionala beslutsmyndighetens geografiska belägenhet blir avgörande för vilken länsrätt som skall bli behörig att pröva ett kriminalvårdsmål och att prövningstillstånd införs för sådana mål i ledet mellan länsrätt och kammarrätt. Det finns inte någon anledning att behandla de nu aktuella kriminalvårdsmålen på något annat sätt än övriga kriminalvårdsmål. I försökslagen bör därför föreskrivas att beslut i fråga om deltagande i försöksverksamheten får överklagas till allmän förvaltningsdomstol och att det för överklagande till kammarrätten krävs prövningstillstånd. Den ändrade instansordningen föreslås emellertid träda i kraft medan försöksverksamheten avses inledas . För den mellanliggande tidsperioden bör nuvarande regler gälla, dvs. att beslut får överklagas direkt till kammarrätten utan krav på prövningstillstånd. Regeringens förslag: anförtros ledningen av försöksverksamheten. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Synpunkter på förslaget i promemorian: Alla instanser som yttrat sig över förslaget är positiva till det. Skälen för regeringens förslag: Eftersom verkställighet under försöks- verksamheten i sin helhet äger rum utanför anstalt är det lämpligt att den sker under ledning av frivårdsmyndigheten på den ort där den dömde är bosatt. Det kan här tilläggas att det i och för sig skulle kunna övervägas att anför- tro verkställigheten åt någon annan myndighet, t.ex. polisen eller en särskilt inrättad verkställighetsorganisation. Möjligen skulle det förhållandet, att den intensiva övervakningen förutsätter arbetsmetoder som i vissa avseenden skiljer sig från dagens frivård, kunna sägas tala för en sådan lösning. Någon egentlig principiell skillnad i fråga om arbetets inriktning bör intensivövervakningen emellertid inte innebära för frivårdens del. Kontroll, stöd och påverkan _ dvs. frivårdens normala arbetsuppgifter _ utgör huvudingredienserna även vid verkställigheten av en intensivövervakning, låt vara att kontrollfunktionen får en väsentligt mer framträdande roll än vid verkställigheten av en skyddstillsynsdom. Inom frivården finns vidare en särskild sakkunskap i fråga om förmedling av hjälp- och stödåtgärder till dömda. Det skulle ta avsevärd tid att bygga upp motsvarande kompetens inom ramen för någon annan organisation. Det anförda talar för att den lämpligaste lösningen är att anförtro verkställigheten åt frivården. En speciell fråga är hur den tekniska övervakningen av den elektroniska kontrollen skall organiseras. Kriminalvården bör här ha fria händer att utforma denna på effektivast och billigast sätt. Det bör dock betonas att arbetet bör vara så organiserat att misskötsamhet upptäcks och åtgärder kan sättas in i princip dygnet runt och givetvis även på veckoslut och . Ledningen av försöksverksamheten bör anförtros åt frivårdsmyndigheterna i , , Norra, Södra, och . Var och en av dessa frivårdsmyndigheter bör därvid självfallet svara för dömda som har sin bostad inom myndighetens verksamhetsområde. 4.3.3Övervakningsnämnden beslutar om reaktion vid misskötsamhet Regeringens förslag: beslutar om upphörande av verkställighet utanför anstalt. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Synpunkter på förslaget i promemorian: De flesta instanser som yttrat sig över förslaget är är positiva till det. Vissa instanser pekar på att det fö- reslagna förfarandet kan bli osmidigt. och i framför att det, å ena sidan, finns goda skäl för att välja övervakningsnämnden som beslutsinstans men att det, å andra sidan, är en fördel om samma myndighet beslutar om såväl verkställighet utanför anstalt som upphörande av densamma. Dessa instanser anser att övervakningsnämnden inte på eget initiativ bör kunna upphäva ett beslut om verkställighet utanför anstalt. Skälen för regeringens förslag: Frågan om verkställigheten utanför anstalt skall upphöra på grund av att den dömde åsidosatt vad som åligger honom kan innefatta en rad ställningstaganden. Det kan bli fråga om att exempelvis bedöma om det verkligen har skett en överträdelse av föreskrifterna och, i så fall, om det som läggs den dömde till last är av mindre betydelse. Frågor av detta slag bör lämpligen prövas av en instans med domstolsliknande sammansättning. Övervak- ningsnämnderna prövar likartade frågor om upphävande av s.k. 34-placeringar (behandlingsplacering utanför anstalt enligt 34 lagen, 1974:203, om kriminalvård i anstalt). Nämnderna samarbetar nära med frivårdsmyndigheterna och har erfarenhet av brådskande ärenden. Även om det finns fördelar med att samma myndighet beslutar om såväl verkställighet utanför anstalt som upphörande av densamma bör, med hänsyn till övervakningsnämndernas nuvarande befattning med verkställighetsärenden, dessa också svara för beslut om upphörande av verkställighet på grund av misskötsamhet under försöksverksamheten. Intresset av ett enhetligt förfarande gör att övervakningsnämnden bör anförtros prövningen också av andra grunder för upphävande av ett beslut om verkställigheten utanför anstalt. Den dömde bör kunna överklaga övervakningsnämndens beslut till . kommer att pröva frågan om beslutet om verkställighet utanför anstalt skall upphävas på grundval av omständigheter som tillkommit efter det att beslutet fattades (se 14 försökslagen). Mot den bakgrunden bör nämnden inte vara förhindrad att på eget initiativ pröva frågan. Som har nämnts bör försöksverksamheten ledas av frivårdsmyndigheterna i , , Norra, Södra, och . Det betyder att övervakningsnämnderna i , , , och kommer att beröras av försöksverksamheten (se förordningen, 1987:1113, om övervakningsnämndernas verksamhetsområde m.m.). Regeringens förslag: Försöksverksamheten skall pågå . Avsikten är att den skall inledas . Regeringen får bestämma när försökslagen skall träda i kraft. som är meddelade tidigare än före ikraftträdandet omfattas inte av försöksverksamheten. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens, dock att det förordades att försöksperiodens längd inte skulle bestämmas samt inte föreslogs någon övergångsbestämmelse. Synpunkter på förslaget i promemorian: Vissa instanser förordar att försöksperiodens längd anges. pekar på risken för överbelastning hos frivårdsmyndigheterna när försöket börjar. Skälen för regeringens förslag: För att försöksverksamheten skall kunna inledas är det nödvändigt att en rad förberedande åtgärder vidtas. Regeringen har därför gett i uppdrag att planera och förbereda försöksverksamheten. Genomförandet av försöksverksamheten kommer att behandlas i det följande (se avsnitt 5). Avsikten är att försöksverksamheten skall inledas . Med hänsyn främst till att försöksverksamheten måste föregås av ett förberedelsearbete av teknisk natur är det emellertid inte helt säkert att denna tidplan kommer att kunna hållas. Regeringen bör därför få bestämma när försökslagen skall träda i kraft. Det ligger i försöksverksamhetens natur att den bör pågå endast . I promemorian har framförts att det inte är lämpligt att initialt ange när försöksverksamheten med intensivövervakning med elektronisk kontroll skall upphöra. Enligt regeringens mening ligger det emellertid, som några instanser pekat på, ett värde i att försöksperiodens längd bestäms redan från början. Regeringen anser att försöksverksamheten lämpligen bör pågå . Frågor om hur försöket skall följas upp och utvärderas kommer att behandlas i det följande (se avsnitt 7). Redan här bör dock framhållas att det finns all anledning att löpande uppmärksamma hur försöket faller ut. Straffsys- temkommitténs fortsatta arbete är naturligtvis också av intresse i sammanhanget. Regeringen avser att före försöksperiodens utgång göra de överväganden som den då genomförda försöksverksamheten kan ge anledning till. Regeringen avser också att återkomma till och redovisa av sin syn på försöksverksamheten. har pekat på att mycket stora balanser kan uppkomma hos frivårdsmyndigheterna när försöksverksamheten inleds.