prop · GH0399 · 1994-01-01 00:00:00 — Paragrafen motsvarar bestämmelserna i 23 ML som innebär att den som är skyldig att lämna en särskild deklaration men som inte har fullgjort sin skyldighet kan föreläggas att deklarera. Enligt 22 femte stycket ML skall efter föreläggande en deklaration lämnas även av den som inte är skyldig att lämna en särskild deklaration. Förslaget innehåller inte någon motsvarighet till denna bestämmelse. Skyldigheten att lämna en särskild deklaration gäller enligt såväl ML som förslaget (3 ) alltid för den som är registrerad eller skyldig att anmäla sig för registrering. Den som underlåter detta kan med stöd av den paragraf som här behandlas föreläggas vid vite att lämna deklaration. Föreläggandet att lämna särskild deklaration gäller även förfluten tid. Vidare kan skattemyndigheten tvångsregistrera den anmälningsskyldige och på den grunden förelägga honom att inge deklaration. Det bör observeras att registrering inte kan avse förfluten tid (jfr specialmotiveringen till 1 och 2 ). Det bör vidare erinras om att skattemyndigheten enligt 19 ML kan begära uppgifter från näringsidkare, som inte har anmält sig för registrering, för att avgöra om anmälningsplikt föreligger. En sådan begäran kan förenas med ett vitesföreläggande enligt 20 ML. Motsvarande möjligheter finns genom bestämmelserna i 26 och 27 i detta kapitel. Paragrafen motsvarar 19 första stycket ML. Paragrafen bör på sätt Lagrådet förordat anknyta till 23 och har omformulerats i enlighet med lagrådsförslaget. Paragrafen motsvarar 19 första stycket och fjärde stycket första meningen ML samt anvisningarna till den paragrafen. I enlighet med Lagrådets förslag har bestämmelsen utformats så att beslutsmyndigheten anges tydligare än i ML och lagrådsremissen. Detta bör ske genom att de bestämmelser i remissförslagets 19 som hänvisar till den skattskyldiges resp. representantens hemortkommun förs över till förevarande paragraf vilken även kompletteras med en bestämmelse som reglerar de fall då hemortskommun saknas. På förslag av Lagrådet har vidare i ett nytt tredje stycke tagits in en bestämmelse om vad som avses med hemortskommun. Paragrafen motsvarar 19 sista stycket ML. Bestämmelsen har omarbetats i förhållande till ML så att den utformats som en handlingsregel för den enskilde. (Jfr 27 samt 16 och specialmotiveringen till den paragrafen.) Paragraferna, som saknar uttrycklig motsvarighet i ML, korresponderar med 5, 6 och 8 angående särskild deklaration. Av de föreslagna bestämmelserna i 15 kap. kommenteras endast 1, 2 och 20 särskilt. Övriga bestämmelser motsvarar, med vissa redaktionella ändringar, bestämmelser i enligt följande uppställning. Bestämmelse i Bestämmelse i NML ML 3 33 4 34 första och andra styckena 5 34 tredje stycket 6 34 a 7 34 b 8 35 9 36 10 37 11 38 första och andra styckena 12 38 tredje stycket 13 39 14 40 första och andra styckena 15 40 tredje stycket 16 40 fjärde-sjätte styckena 17 40 sjunde stycket 18 40 åttonde stycket 19 40 a 21 40 b Paragrafen anger vad som skall förstås med beskattningsbeslut. Den föreslagna definitionen har samma uppbyggnad som 4 kap. 1 första stycket taxeringslagen (1990:324). Paragrafen, som saknar motsvarighet i ML, har utformats i enlighet med vad Lagrådet förordat. Därutöver har vissa kategorier återföringsbeslut uttryckligen hänförts till beskattningsbeslut (jfr specialmotiveringen till 20 kap. 1 NML). Någon ändring av gällande rätt är dock inte avsedd härmed. I förhållande till lagrådsremissen har bestämmelserna om underlaget för beskattningsbeslut och om skönsbeskattning flyttats från förevarande paragraf till 20 på sätt Lagrådet föreslagit. Paragrafen motsvarar 32 ML. Såsom Lagrådet påpekat innebär regleringen att ett beslut alltid anses fattat beträffande varje skattskyldig. Det betyder i sin tur att varje beslut om avvikelse från en deklaration eller om skönsbeskattning i avsaknad av deklaration är att betrakta som ett omprövningsbeslut och därmed kommer att omfattas av de tidsgränser m.m. som gäller för sådana beslut. I paragrafen finns bestämmelser om underlaget för ett beskattningsbeslut och om skönsbeskattning. Paragrafen motsvarar 30 ML. Jämfört med ML föreslog utredningen att en skönsbeskattning skulle innefatta en uppskattning av såväl den utgående som den ingående skattens belopp. Vid remissbehandlingen avstyrkte bl.a. förslaget om att både den utgående och den ingående skatten skulle bestämmas skönsmässigt var för sig. Följande synpunkter lämnades. Förslaget innebar en inte oväsentlig ökning av arbetsuppgifterna och kunde medföra administrativa nackdelar exempelvis genom att en skattskyldig som skönsbeskattas förklarar sig nöjd med den skönsmässigt åsatta ingående skatten men begär omprövning av den skönsmässigt åsatta utgående skatten. Vidare innebär de formkrav som uppställs i 8 kap. 17-18 för styrkande av ingående skatt att de som deklararerar missgynnas i förhållande till en skattskyldig som inte deklarerar. gällande rutiner med skönsmässig fastställelse av skatt att betala - där en bedömning sker utifrån branschspecifika förhållanden o.d. om vad som är rimligt och så nära verkligheten som möjligt - borde därför behållas. Med hänsyn bl.a. till de hanteringsmässiga olägenheter som utredningens förslag innebär för skatteadministrationen föreslås att paragrafen får en lydelse som till sin innebörd överensstämmer med motsvarande bestämmelse i 30 andra stycket ML. I specialmotiveringen till 8 kap. 5 NML har berörts hur bestämmelsen om skönsbeskattning förhåller sig till de särskilda bevisreglerna i 8 kap. NML. Betalning av skatt och återbetalning av skatt till skattskyldiga De föreslagna bestämmelserna i 16 kap. motsvarar, med vissa redaktionella ändringar, bestämmelser i enligt följande uppställning. Bestämmelse Bestämmelse i NML i ML 1 42 första stycket 2 43 3 42 andra stycket och 44 4 17 nionde och tionde styckena 5 45 6 46 första stycket 7 47 8 49 första-tredje styckena 9 49 fjärde stycket 10 49 femte stycket 11 49 sjätte stycket 12 44 a första stycket 13 46 andra stycket 14 46 tredje stycket och 44 a andra stycket 15 50 första - tredje styckena 16 48 17 48 a I förhållande till utredningens förslag har beaktats följande ändringar i ML. Ändringar med anledning av det nya avgiftssystemet vid försenade skattebetalningar som då infördes i uppbördslagen (prop. 1991/92:93 s. 89 f., 111 f., bet. 1991/92:SkU19, rskr. 1991/92:269, SFS 1992:627). Ändringarna innebar att bestämmelser infördes om ränta efter mönster från uppbördslagen. Vidare infördes dröjsmålsavgift istället för restavgift när mervärdesskatt beräknas skönsmässigt i avsaknad av deklaration. Ändringarna berörde bl.a. 42, 46, 47, 48 och 49 ML. Vidare infördes de nya paragraferna, 44 a och 50 ML. Ändringar i 42 andra stycket och 44 ML avseende inbetalning av mervärdesskatt (prop. 1992/93:150 bil. 6, bet. 1992/93:FiU30, rskr. 1992/93:447, SFS 1993:772). Ändringar med anledning av prop. 1992/93:198 om indrivning av statliga fordringar m.m. (bet. 1992/93:SkU27, rskr. 1992/93:448, SFS 1993:898). Ändringarna innebar följdändringar i ML med hänsyn till att nya bestämmelser om avräkning vid återbetalning av mervärdesskatt infördes, att reglerna om indrivning flyttades från uppbördslagen till en särskild lag om indrivning av statliga fordringar m.m., att avskrivningsinstitutet avskaffades och att föreskrifterna om avkortning utmönstrades. Ändringarna berörde 48 och 49 fjärde och sjätte styckena ML. I den föreslagna 17 har jämfört med Lagrådets förslag gjorts en anpassning till lydelsen av 48 a ML angående utvidgning av företrädaransvaret (prop. 1993/94:50). Därutöver har skett ett förtydligande i 2 andra stycket jämfört med 43 ML. De bestämmelser som föreslås i 17 kap. motsvarar, med vissa redaktionella ändringar, bestämmelser i enligt följande uppställning. Bestämmelse Bestämmelse i NML i ML 1 25 2 26 första-tredje styckena 3 26 fjärde stycket 4 26 a 5 27 6 28 första stycket Nedan anges vilka bestämmelser i som de föreslagna bestämmelserna motsvaras av. De ändringar som gjorts i förhållande till ML är av redaktionell art. I förhållande till utredningsförslaget har beaktats att förseningsavgift enligt 64 e ML slopats (SFS 1992:627). Av andra stycket ML framgår att om den skattskyldige har yrkat eftergift från ett beslutat skattetillägg så skall nytt beslut i frågan om skattetillägg meddelas även om yrkandet inte bifallits. Bestämmelsen som ansetts obehövlig har inte förts över till den nya lagen. Bestämmelse Bestämmelse i NML i ML 1 64 a första och andra styckena 2 64 a tredje och fjärde styckena 3 64 a femte stycket 4 64 b (i lydelse ; SFS 1992:1184) 5 64 d 6 64 f första och andra styckena 8 64 h 9 64 i 10 64 j 11 64 f tredje stycket 12 64 k 13 64 l Återbetalning av skatt till icke skattskyldiga Bestämmelserna gäller förfarandet vid återbetalning av ingående mervärdesskatt till utländska företagare som inte är skattskyldiga till mervärdesskatt här i landet. Begreppet utländsk företagare definieras i 1 kap. 15 NML. Bestämmelserna förutsätter således att den utländske företagaren inte är skattskyldig i för sin omsättning genom att han utövar en yrkesmässig verksamhet som är att anse som bedriven här enligt 4 kap. 5 NML (jfr 1 kap. 2 första stycket 1 NML). Om den utländske företagaren inte är skattskyldig här saknar han avdragsrätt för den ingående skatten (jfr 8 kap. 3 och 4 NML). Han är i stället hänvisad till att ansöka om återbetalning. De materiella förutsättningarna för denna återbetalningsrätt har tagits in i 10 kap. 1-4 NML. Bestämmelserna i det kapitel som behandlas här motsvarar förfarande- och straffbestämmelserna i lagen (1991:119) om återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare (prop. 1990/91:72, bet. 1990/91:SkU13 och rskr. 1990/91:122). Vad som i den lagen anges om beslutsmyndighet och överklagande föreslås dock infört i 12 kap. 2 resp. 20 kap. 1 andra stycket NML. Bestämmelse Bestämmelse i NML lag 1 6 2 7 3 8 4 9 - 5 12 första stycket 6 12 andra och tredje styckena 7 13 8 14 9 16 10 17 Jämfört med utredningsförslaget har beaktats ändringarna i 6, 12 och 15 lag med anledning av att i överförts till i , m.m. (prop. 1992/93:196, bet. 1992/93:SkU28, rskr. 1992/93:336, SFS 1993:465). Ändringarna berör 1 och 6 samt dessutom 12 kap. 2 , 20 kap. 2 och 9 och 22 kap. 1 NML. Av 3 framgår att det till en ansökan om återbetalning skall fogas en faktura som styrker rätten till återbetalning. Jämfört med 8 första stycket 1 lag har i den här föreslagna paragrafen förtydligats kraven på den faktura eller därmed jämförlig handling som en sökande skall bifoga sin ansökan. Vid remissbehandlingen av utredningsförslaget har från bl.a. framhållits att det av kontrollskäl bör vara ett krav att fakturan inges i original (jfr prop. 1990/91:72 s. 12). Med hänsyn till de synpunkter som framförts och då originalfaktura även torde vara ett krav som ställs i de som återbetalar mervärdesskatt till utländska företagare förordas att det av verkställighetsföreskrifter bör framgå att faktura i original normalt skall bifogas ansökan. Fakturan bör i dessa fall förses med en påskrift om beslutad återbetalning och återsändas i samband med beslutet. I 5 i utredningsförslaget finns ett krav att återbetalning skall ske till en betalningsmottagare i . Genom lagstiftning har detta krav slopats (prop. 1992/93:196, bet. 1992/93:SkU28, rskr. 1992/93:336, SFS 1993:465). I dessa paragrafer finns bestämmelser om förfarandet vid återbetalning av ingående skatt till icke skattskyldiga enligt 10 kap. 9-13 NML dvs. nystartade verksamheter, kommuner, vissa yrkesmässiga verksamheter som är undantagna från skatteplikt och exportföretag. Av 12 kap. 2 NML framgår bl.a. vilken myndighet som har att pröva frågor om återbetalning enligt 10 kap.9-13 NML. I den här föreslagna 11 slås fast att den som vill få sådan återbetalning skall ansöka om detta. Ett beslut om återbetalning måste alltså grundas på en ansökan. Bestämmelser om överklagande finns i 20 kap. första stycket 1 NML. Bestämmelserna i 12 medför att återbetalning av ingående skatt följer samma bestämmelser som avdrag för ingående skatt. Av första meningen i 12 framgår att ansökan skall göras i samma form som när det gäller avdrag för ingående skatt i verksamhet som medför skattskyldighet, således genom deklaration. I 12 andra meningen hänvisas bl.a. till 13 och 14 kap. NML. I dessa kapitel ges förskrifter om hur den utgående och ingående skatten skall redovisas och om deklarationsförfarandet. Ansökan om återbetalning av ingående skatt skall alltså redovisas och deklareras på samma sätt. Avsikten är att en ansökan om återbetalning av ingående skatt och ett yrkande om avdrag för ingående skatt skall kunna göras i en och samma deklaration, jfr 14 kap. 6 och 29 NML. kan med stöd av dessa bestämmelser besluta exempelvis att flera verksamheter skall redovisas i en enda deklaration. Ett sådant beslut skall kunna omfatta även en verksamhet som inte medför skattskyldighet men väl återbetalningsrätt. Avsikten är inte heller att någon uppdelning i avdragsgill resp. återbetalningsberättigad ingående skatt skall behöva göras i deklarationen. Eftersom såväl den avdragsgilla och överskjutande som den återbe- talningsberättigade skatten i princip återgår till den skattskyldige är det inte meningsfullt att en uppdelning sker av den ingående skatten. Utredningsförslaget bör därför kompletteras med ett nytt andra stycke i 8 kap. 14 NML av vilket framgår att en uppdelning inte skall behöva ske i de nu aktuella fallen. Av hänvisningen till 13 kap. NML följer även att ansökan om återbetalning skall göras under den redovisningsperiod som skatten skulle ha dragits av för det fall verksamheten hade medfört skattskyldighet. I 13 kap. 24-27 finns bestämmelser om ändring av bl.a. tidigare redovisad ingående skatt. Även dessa regler blir tillämpliga. Det gör alltså ingen skillnad om den ingående skatten redovisas på grund av avdragsrätt eller återbetalningsrätt. Hänvisningen i 12 till 14 kap. NML innebär vidare att reglerna om registrering blir tillämpliga. I 14 kap. 7 finns en regel om att den som är registrerad också skall lämna en deklaration för varje redovisningsperiod så länge registreringen kvarstår. I utredningsförslaget föreskrevs dock att en ansökan om återbetalning inte skulle göras för en redovisningsperiod under vilken någon ingående skatt som ger rätt till återbetalning inte har förekommit. och flera skattemyndigheter har dock vid remissbehandlingen av förslaget avstyrkt denna ordning. De har pekat på de kontrollsvårigheter och administrativa problem som skulle bli följden av att inte upprätthålla regeln i 14 kap. 7 . De invändningar som framförts kan anses befogade. Bestämmelsen i utredningsförslaget bör därför inte föras över till den föreslagna lagen.I 12 hänvisas vidare till 15-18 kap. och 20 kap. NML. I 15 kap. 1 föreskrivs att ett beslut om återbetalning enligt 10 kap. 9-13 skall anses som ett beskattningsbeslut. Härigenom blir olika förfarandebestämmelser tillämpliga, ex- empelvis reglerna för fastställelse, kvittning av överskjutande ingående skatt mot utgående skatt i en annan verksamhet, återbetalning av överskjutande ingående skatt, överlåtelse- och utmätningsförbud, skattekontroll, skattetillägg och överklagande. I 12 hänvisas även till 21 kap. NML angående förhandsbesked. Därigenom kan skatterättsnämnden på ansökan av den som bedriver eller ämnar bedriva verksamhet som medför rätt till återbetalning enligt 10 kap. 9-13 meddela förhandsbesked i frågor som avser sökandens återbetalningsrätt. Detta överensstämmer i sak med vad som gäller för exempelvis den som är s.k. tekniskt skattskyldig. Genom hänvisningen till 22 kap. NML behöver belopp inte återbetalas (jfr 22 kap. 3 ). Vidare blir den särskilda bestämmelsen om behörighet att lämna uppgift för juridisk person tillämplig (22 kap. 7 ). I kapitlets 13 finns särskilda bestämmelser om registrering av den som är återbetalningsberättigad enligt 10 kap. 9-12 . Dessa bestämmelser gäller endast om annat inte följer av 14 kap. 1 NML. Den återbetalningsberättigade kan nämligen vara skattskyldig för en del av den verksamhet som i övrigt medför återbetalningsrätt. Under de förutsättningar som anges i 14 kap. 1 första stycket skall han registreras för verksamheten. Det kan anmärkas att med verksamhet avses i 14 kap. hela verksamheten, inte en del av den (jfr 1 kap. 7 NML). Om skattemyndigheten med stöd av 14 kap. 1 andra stycket på grund av särskilda skäl registrerar en skattskyldig gäller inte heller de särskilda bestämmelserna i 13 . Om 14 kap. 1 inte är tillämplig, gäller i stället vad som sägs i 13 angående i vilka fall registrering skall ske. Det kan vara fråga om exempelvis ett exportföretag som inte har någon om- sättning inom landet. Det kan också vara ett återbetalningsberättigat företag vars verksamhet delvis medför skattskyldighet men vars omsättning understiger på sätt anges i 14 kap. 1 första stycket 1 NML. I den situationen kan det dock bli aktuellt att anse att det finns sådana särskilda skäl som gör att registrering kan underlåtas enligt 13 . Frågan om det finns särskilda skäl i en sådan situation bör dock avgöras genom en samlad bedömning av omsättningens och den ingående skattens storlek. Därvid bör beaktas såväl den ingående skatt som omfattas av avdragsrätt som den skatt som omfattas av återbetalningsrätt. Även om omsättningens och den ingående skattens storlek inte i sig gör en registrering befogad, kan kontrollskäl medföra att särskilda skäl inte bör anses föreligga. Som framgår av 13 skall den som omfattas av ett beslut enligt 10 kap. 9 NML alltid registreras. Här gör sig kontrollskälen särskilt starkt gällande. Oavsett om registrering gjorts med stöd av 14 kap. 1 NML eller 13 i förevarande kapitel och oavsett om en skattskyldig är skyldig att anmäla sig för registrering men inte registrerats, skall han lämna sin ansökan om återbetalning i form av en sådan särskild deklaration som anges i 14 kap. 3 första meningen NML. I de fall den skattskyldige inte är registreringsskyldig skall ansökan göras genom den allmänna självdeklarationen enligt andra meningen i den paragrafen. I 12 kap. 2 NML anges vilken myndighet som har att pröva frågor om återbetalning enligt 10 kap. 5-8 NML dvs. hjälporganisationer, utländska beskickningar m.fl. I 20 kap. 1 andra stycket NML finns en bestämmelse om besvärsvägen. Ytterligare bestämmelser om förfarandet för sådan återbetalning bör ges i en särskild förordning om detta i anslutning till den nu aktuella lagstiftningen. I enlighet med vad Lagrådet förordat har en erinran om dessa föreskrifter tagits upp i den här behandlade paragrafen. Förordningen bör ersätta, såvitt här är av intresse, 7 och 8 förordningen (1972:833) om återbetalning av mervärdeskatt i vissa fall och 4 och 5 förordningen (1986:77) om återbetalning av mervärdeskatt för varor avsedda för bistånd och hjälp utomlands. Förordningen bör även reglera förfarandet vid återbetalning enligt 27 lagen (1957:262) om allmän energiskatt, 6 lagen (1961:372) om bensinskatt och 3 lagen (1990:582) om koldioxidskatt samt ersätta de förfarandebestämmelser som finns i förordningen (1985:93) om återbetalning i vissa fall av skatt på bensin, m.m. En gemensam förfarandeförordning bör också innehålla bestämmelser om att de tre nämnda nu gällande förordningarna upphävs. Till den del dessa innehåller materiella bestämmelser om mervärdesskatt har de införts i det föreslagna 10 kap. NML. Till paragrafens andra stycke har i enlighet med vad Lagrådet föreslagit förts över en bestämmelse hämtad från 16 kap. 14 i lagrådsremissen. Av bestämmelsen framgår att restitutionsränta inte skall betalas vid återbetalning enligt första stycket. Överklagande Av de bestämmelser som föreslås i 20 kap. kommenteras endast 1 och 3-5 särskilt. Övriga bestämmelser motsvarar, med vissa redaktionella ändringar, bestämmelser i enligt följande uppställning. Bestämmelse Bestämmelse i NML i ML 2 51 tredje stycket 6 54 7 55 8 56 9 57 och 15 tredje stycket lagen (1991:119) Jämfört med Lagrådets förslag har 8 och 9 gjorts tillämpliga endast på beslut enligt 1 första stycket. I denna paragraf anges vilka beslut av en skattemyndighet som får överklagas hos länsrätten. Paragrafens första stycke motsvarar 51 första stycket ML. I förhållande till ML har gjorts följande tillägg. I enlighet med vad Lagrådet förordat har i paragrafens första stycke uttryckligen angetts att det är den skattskyldige och som har besvärsrätt. Första stycket 1 omfattar inte bara beskattningsbeslut i en fråga som kan ha betydelse för beskattningen utan även sådana beskattningsbeslut som kan ha betydelse för rätten till återbetalning enligt 10 kap. 9-13 NML. Av 15 kap. 1 första stycket NML framgår att ett beslut i fråga om sådan återbetalning skall anses som ett beskattningsbeslut. I första stycket 2 bör såsom Lagrådet påpekat även nämnas beslut genom vilket skattemyndigheten avvisat ett överklagande till länsrätten. Lagrådet har vidare föreslagit att till första stycket förs beslut om återföring enligt 9 kap. 5 eller 6 NML. Sådana beslut bör emellertid lämpligen behandlas som beskattningsbeslut och därigenom omfattas av regler om omprövning m.m. Definitionen av beskattningsbeslut i 15 kap. 1 NML bör därför kompletteras med denna kategori beslut och för fullständighetens skull även med den typ av återföringsbeslut som nämns i 10 kap. 12 andra stycket NML. I första stycket 3 finns också en ny bestämmelse. Enligt den gäller överklaganderätten även beslut enligt 10 kap. 9 NML. Vad som avses är alltså ett beslut i fråga om någon skall ha sådan rätt till återbetalning. Däremot avses inte ett beslut om huruvida den som omfattas av ett beslut skall få en viss ingående skatt återbetalad (jfr specialmotiveringen till 10 kap. 9 ). Sådana beslut överklagas med stöd av punkt 1. Den föreslagna punkten ger alltså möjlighet för att överklaga ett bifallsbeslut och för den enskilde att överklaga ett avslags- eller avvisningsbeslut. I specialmotive- ringen till 10 kap. 9 behandlas närmare vissa frågor som har samband med möjligheterna att överklaga. I förhållande till utredningsförslaget har i första stycket 5 beaktats en ändring som gjorts i 51 första stycket 4 ML (SFS 1992:627, jfr specialmotiveringen till 16 kap. NML). Bestämmelsen i andra stycket motsvarar 15 andra stycket lagen (1991:119) om återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare, 76 b andra stycket ML och 6 andra stycket förordningen (1972:833) om återbetalning av mervärdeskatt i vissa fall samtliga i lydelse (jfr prop. 1992/93:196, bet. 1992/93:SkU28, rskr. 1992/93:336, SFS 1993:465, 479 och 507). I andra stycket föreskrivs att i beslutar i frågor om återbetalning av ingående skatt till utländska företagare enligt 10 kap. 1-4 NML och till vissa hjälporganisationer, utländska beskickningar m.fl. enligt 10 kap. 5-8 NML. i kan vidare besluta i frågor om betalningsskyldighet för en utländsk företagare som fått för mycket skatt återbetalad (jfr 12 kap. 2 och 19 kap. 7 NML ). Beslut av här angivna slag får, liksom enligt nuvarande ordning, överklagas hos länsrätten, i det här fallet Länsrätten i . I 15 andra stycket tredje meningen lag finns en bestämmelse om att beslut om avräkning (enligt 13 andra stycket lag; 19 kap. 7 andra stycket i förslaget) får meddelas endast i vissa fall. En motsvarande regel har tagits in i andra stycket till den här behandlade paragrafen. Paragrafen motsvarar 51 andra stycket ML. Den har utformats i enlighet med vad Lagrådet förordat. I paragrafen finns bestämmelser om överklagandetider för den skattskyldige. Paragrafen motsvarar 52 ML. Jämfört med gällande regler och förslaget i lagrådsremissen förordar Lagrådet att tidsfristerna vid överklagande ändras så att den sexåriga överklagandetiden enbart skall gälla beskattningsbeslut. De långa överklagandetiderna infördes genom lagstiftning . I samband därmed avskaffades den extraordinära besvärsrätten. Motsvarande regler infördes även på taxerings- och punktskatteområdena.