prop · GH03184 · 1994-01-01 00:00:00 — I sådana fall kan det dock naturligtvis inte blir fråga om att i praktiken fortsätta verkställigheten utanför anstalt. Av bestämmelsen i 23 andra stycket lagen om beräkning av strafftid m.m _ i vilken stadgas att det inte anses som avbrott i verkställigheten av fängelse att den som undergår fängelse häktas med anledning av misstanke om brott _ följer att häktningstiden kommer att inräknas i verkställd tid. Om den dömde friges innan verk- ställighetstiden för den ursprungliga domen utgått får antingen verkställigheten utanför anstalt återupptas eller, om det finns grund för det, beslutet om verkställighet utanför anstalt upphävas. Också i fall då den dömde inte i rätt tid fullgör den betalningsskyldighet som åligger honom bör verkställigheten upphöra. Om det är fråga om några dagars försening bör det dock finnas utrymme för att låta verkställigheten fortgå. Det bör i denna del beaktas att det kan gå innan det är möjligt att avgöra om betalning skett . Om avgiften har betalats när övervakningsnämnden prövar frågan om upphörande bör det finnas utrymme för att låta verkställigheten utanför anstalt fortsätta. Grunderna för upphörande i andra stycket, punkt 2_3, torde inte fordra någon närmare kommentar. Vad gäller bestämmelsen i andra stycket, punkt 4, bör erinras om att be- stämmelsen i 25 lagen om beräkning av strafftid m.m. om sammanläggning av strafftider i vissa fall inte är tillämplig under verkställigheten utanför anstalt (se 12 andra stycket fjärde meningen försökslagen). Om däremot den dömde innan verkställigheten har påbörjats döms på nytt till fängelse så att den sammanlagda strafftiden överstiger bör ett beslut om verkställighet utanför anstalt upphävas. Detsamma bör gälla i fall då villkorligt medgiven frihet förklaras förverkad. 15 prövar, efter anmälan av frivårdsmyndigheten, frågan om upphävande av beslut om verkställighet utanför anstalt. Nämnden får också självmant ta upp frågan till prövning. Om beslutet upphävs, skall nämnden fastställa hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt. Den tid sådan verkställighet har pågått skall därvid räknas som verkställd tid, om inte särskilda skäl talar mot det. Om det finns synnerliga skäl, får nämnden besluta om återbetalning av avgift enligt 5 som belöper på tid efter det att verkställigheten utanför anstalt upphört. Beslutet om verkställighet utanför anstalt får inte upphävas efter den fast- ställda dagen för strafftidens slut. I paragrafen behandlas prövningen av om verkställigheten utanför anstalt skall upphöra. Enligt första stycket ankommer den prövningen på övervakningsnämnden. Prövningen skall göras av en fullsutten nämnd (se 19 första stycket). Normalt torde frågan om upphävande initieras genom en anmälan av frivårdsmyndigheten. Inget hindrar emellertid att nämnden självmant tar upp frågan. Upphävs ett förordnande om verkställighet utanför anstalt skall den dömde överföras till där avtjäna resterande del av straffet (se 17 ). Det har därför föreskrivits att nämnden, om den beslutar om upphävande, skall fastställa hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt. Vidare har föreskrivits att den tid verkställigheten utanför anstalt har pågått skall räknas som verkställd tid, om inte särskilda skäl talar däremot. Eftersom reaktionen på misskötsamhet skall komma snabbt torde nämnden vanligen bara behöva grunda detta beslut på en beräkning med utgångspunkt från dels dagen för verkställighetens början och dels dagen för beslutet om upphörande enligt den följande paragrafen eller, om något sådant beslut inte fattats, enligt förevarande paragraf. Det kan emellertid också inträffa att den dömde avvikit. I en sådan situation får övervakningsnämnden tillämpa 23 första stycket lagen om beräkning av strafftid m.m. på det sättet att de dagar avbrottet varat inte tas med vid sammanräkningen av hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt. kan det också, utan att det är fråga om något avbrott i verk- ställigheten, inträffa att förflutit mellan den misskötsamhet som föran- leder upphörandet och beslutet därom enligt denna paragraf. Om ingen misskötsamhet förekommit skall den räknas som verkställd utanför anstalt. En mer nyanserad bedömning måste emellertid göras i fråga om misskötsamhet som har pågått under annat än . Misskötsamhet som i och för sig inte är av allvarligt slag kan således, om den upprepas, medföra att verkställigheten utanför anstalt bör upphöra. Situationen kan också vara den att den dömdes förseelser mot reglerna för försöksverksamheten blir allvarligare allt eftersom tiden går. I dessa och liknande situationer uppkommer frågan om den tid, under vilken den dömde misskött sig, skall anses som verkställd tid eller om särskilda skäl skall anses tala mot det. torde, när det gäller att bestämma hur stor del av fängelsestraffet som har verkställts utanför anstalt, komma att få bedöma situationer av mycket skiftande slag. Mot den bakgrunden är det inte möjligt att ge några generella anvisningar om hur bedömningen bör utfalla i olika situationer. Emellertid bör det framhållas att den nu aktuella bestämmelsen är utformad efter förebild av regeln i 39 lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Också enligt den bestämmelsen skall tid för vistelse utanför anstalt räknas in i verkställigheten om inte särskilda skäl talar mot det. Ledning för bedömningen kan alltså hämtas från den nu nämnda bestämmelsen. Här skall också beröras en särpräglad situation. Om det skulle inträffa att övervakningsnämnden i samband med en prövning enligt första stycket har ändrat ett beslut enligt 16 , bör den tid under vilken beslutet enligt 16 var gällande i och för sig kunna räknas in i verkställighe- ten. Om den dömde omhändertogs av polismyndigheten för förpass- ning skall dock tiden från omhändertagandedagen inte räknas som verkställd utanför anstalt. Denna tid kommer nämligen ändå att räknas som tid varunder straffet verkställts (se 19 lagen om beräkning av strafftid m.m.). Sista meningen i första stycket behandlar återbetalning av inbetalade avgifter enligt 5 som belöper efter det att verkställigheten utanför anstalt upphört. Någon återbetalning av sådana avgifter bör inte komma i fråga annat än om det finns synnerliga skäl för det. Sådana synnerliga skäl bör anses föreligga endast i fall då den den dömde över huvud taget inte kan lastas för att verkställigheten upphör. Ett exempel på en sådan situation kan vara att den dömdes bostad förstörts genom eldsvåda. Här bör dock upprepas att det i en sådan situation bör vidtas särskilda ansträngningar från frivårdsmyndighetens sida för att verkställigheten utanför anstalt skall kunna fortgå. Ett beslut om upphävande får enligt andra stycket inte meddelas efter den i strafftidsresolutionen fastställda dagen för strafftidens slut. Bakgrunden härtill är att det ligger ett intresse i att den dömde vet när påföljden till fullo är verkställd. Detta innebär i vissa fall ett krav på att övervakningsnämnden, när fråga om upphävande av verkställigheten väcks i ett sent skede, handlar snabbt. I sådana fall bör frivårdsmyndigheten omgående underrätta enligt 16 . Vad som sägs i detta stycke gäller också beslut enligt 16 första meningen av innebörd att verkställigheten utanför anstalt tills vidare skall upphöra. får alltså inte meddela ett sådant beslut efter den fastställda dagen för strafftidens slut. Om övervakningsnämnden har fattat ett beslut enligt 16 första meningen skall däremot enligt andra meningen i den bestämmelsen en slutlig prövning alltid ske. För denna prövning gäller inte bestämmelsen i förevarande stycke (se 16 tredje meningen). 16 Uppkommer fråga om att upphäva beslut om verkställighet utanför anstalt, får övervakningsnämnden bestämma att beslutet tills vidare inte skall gälla. skall i sådana fall skyndsamt ta upp frågan om upphävande av beslutet om verkställighet utanför anstalt till slutlig prövning. Härvid gäller inte 15 andra stycket. Enligt paragrafen har övervakningsnämnden en möjlighet att bestämma att beslutet om verkställighet utanför anstalt tills vidare inte skall gälla. Bestämmelsen är tänkt för brådskande beslut. Om den dömde har avvikit bör ett beslut enligt denna paragraf regelmässigt fattas. Det bör således inte annat än om mycket speciella omständigheter föreligger avvaktas att den dömde själv tar kontakt med frivårdsmyndigheten. Det torde i dessa och liknande situationer vara lämpligt att frivårdsmyndigheten kontaktar övervakningsnämndens ordförande per telefon och anmäler vad som inträffat. Av bestämmelsen i 37 kap. 1 andra stycket tredje meningen BrB framgår nämligen att ordföranden i en övervakningsnämnd ensam kan besluta på nämndens vägnar i bl.a. brådskande fall. I stället för vad som där föreskrivs om att ett sådant beslut skall anmälas vid nästa sammanträde med nämnden skall i fråga om verkställighet utanför anstalt gälla att nämnden skall ta upp frågan till slutlig prövning. Detta skall också ske skyndsamt. I ett fall där ordföranden på nämndens vägnar fattat ett beslut enligt förevarande paragraf kan den slutliga prövningen lämpligen tas upp vid nästkommande ordinarie nämndsammanträde eller vid ett särskilt utsatt sammanträde. Därvid får nämnden, om den anser att verkställigheten utanför anstalt skall upphöra, ta ställning till de övriga frågor som anges i 15 första stycket. Om nämnden vid den slutliga prövningen anser att det saknas skäl att upphäva beslutet om verkställighet utanför anstalt skall denna naturligtvis återupptas. Av 19 första stycket framgår att den slutliga prövningen skall göras av en fullsutten övervakningsnämnd. Om övervakningsnämnden fattar ett beslut enligt förevarande paragraf skall detta alltså alltid följas av en slutlig prövning av frågan om huruvida verkställigheten utanför anstalt skall upphöra. En sådan ordning medför att en prövning kommer till stånd av hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt. I vissa fall kan det finnas anledning till särskild skyndsamhet med den slutliga prövningen. Det gäller speciellt om få dagar återstår tills dess strafftiden går ut. Om den dömde således till följd av be- slutet enligt förevarande paragraf har förts till en verkställighet av fängelsestraffet måste övervakningsnämnden göra sin slutliga prövning innan det finns risk för att tiden för frihetsberövandet i form av verkställighet utanför anstalt och den pågående anstaltsvistelsen överstiger strafftiden. Det måste naturligtvis också beaktas att den slutliga prövningen kan utmynna i att verkställigheten utanför anstalt inte skall upphöra. I sådana fall måste, och detta gäller även om den dömde av någon anledning ännu inte tagits in i anstalt, verkställigheten anses ha pågått mellan övervakningsnämndens prövningar. Det är mot denna bakgrund lämpligt att övervakningsnämnden regelmässigt företar den slutliga prövningen före den fastställda dagen för strafftidens slut. Om nämnden i ett visst fall anser att prövningen kan göras är det dock, som framgår av tredje meningen i förevarande paragraf, i och för sig inget som hindrar att så sker. Som framgått av 15 första stycket får nämnden självmant ta upp frågan om att upphäva beslutet om verkställighet utanför anstalt. Det kan förekomma att nämnden genom polisen eller på något annat sätt får kännedom om att en person som deltar i försöksverksamheten påträffats under sådana omständigheter att det står klart att ett beslut enligt denna paragraf omgående bör fattas. Om det i en sådan situation av någon anledning inte går att etablera en kontakt med frivårdsmyndigheten eller om detta inte hinns med kan nämnden alltså självmant ta upp frågan om verkställigheten utanför anstalt tills vidare skall upphöra. Vad det i praktiken torde bli fråga om är att övervakningsnämndens ordförande, efter att ha kontaktats per telefon, på nämndens vägnar bestämmer att beslutet om verkställighet utanför anstalt tills vidare inte skall gälla. 17 Om övervakningsnämnden bestämmer att beslutet om verkställighet utanför anstalt skall upphävas eller att beslutet tills vidare inte skall gälla, skall den dömde föras till en verkställighet av fängelsestraffet. i den ort där den dömde vistas skall förpassa honom till en sådan anstalt. Om det bedöms kunna ske utan fara för att den dömde avviker, får polis- myndigheten förelägga honom att inställa sig vid kriminalvårdsanstalten i stället för att förpassa honom dit. Paragrafen behandlar den situationen att förordnandet om verkställighet utanför anstalt upphävs eller tills vidare inte skall gälla. I sådana fall skall den dömde för verkställighet av den resterande delen av straffet tas in i kri- minalvårdsanstalt. Detta skall ske . Anstånd skall alltså inte kunna meddelas. Detta hänger samman med att den dömde i och med att verkställigheten utanför anstalt har startat har påbörjat verkställigheten av ett fängelsestraff, låt vara under andra former än de normala. Och har avtjänandet av ett fängelsestraff väl påbörjats skall avtjänandet fortgå i ett sammanhang. Den förevarande bestämmelsen har givits en något annan formulering än regeln om förpassning i 10 fjärde stycket lagen om beräkning av strafftid m.m. Den regeln gäller nämligen endast den som avvikit eller skall återföras till anstalt. på den ort där den dömde vistas skall förpassa honom till en kriminalvårdsanstalt. Med stöd av 11 lagen om beräkning av strafftid m.m. kan den som skall förpassas tillfälligt förvaras i häkte eller polisarrest i avvaktan på beslut om anstaltsplacering. Efter det att verkställigheten utanför anstalt avbrutits gäller givetvis be- stämmelserna i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt i fråga om verk- ställigheten i kriminalvårdsanstalt av den resterande delen av straffet. I de nu aktuella situationerna skall utfärda en ny strafftidsresolution (20 andra stycket lagen, 1974:202, om beräkning av strafftid m.m.). Den beräkning som därvid görs skall utgå från bl.a. över- vakningsnämndens beslut om det antal dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt. Det kan gå mellan nämndens beslut enligt 16 eller, om något sådant beslut inte meddelats, enligt 15 första stycket och den dag från vilken den fortsatta strafftiden skall räknas. Under den tiden torde enligt 23 första stycket lagen om beräkning av strafftid m.m. föreligga ett avbrott i verkstäl- ligheten. I andra stycket har efter förebild av 10 femte stycket lagen om beräkning av strafftid m.m. föreskrivits att polismyndigheten under vissa förutsättningar kan förelägga den dömde att inställa sig vid kriminalvårdsanstalten. 18 Den dömde får överklaga frivårdsmyndighetens beslut enligt 13 hos den övervakningsnämnd inom vars verksamhetsområde frivårdsmyndigheten är verksam. I paragrafen föreskrivs att den dömde får överklaga frivårdsmyndighetens beslut enligt 13 hos den övervakningsnämnd inom vars verksamhetsområde frivårdsmyndigheten är verksam. beslut får sedan överklagas till . Detta framgår av 19 tredje stycket. 19 Vid slutlig prövning av fråga om upphävande av beslut om verkställighet utanför anstalt skall övervakningsnämnden bestå av ordförande och minst två andra ledamöter. beslut enligt denna lag gäller om inte annat förordnas. Den dömde får hos överklaga ett beslut som fattats av en övervakningsnämnd enligt denna lag. beslut får inte överklagas. I första stycket har tagits in en bestämmelse om att fullsutten övervaknings- nämnd skall göra all slutlig prövning av frågan om verkställighet utanför anstalt skall upphöra (jämför 37 kap. 1 andra stycket BrB). I paragrafen föreskrivs vidare att övervakningsnämnds beslut enligt lagen tillämpas ome- delbart om inte annat förordnas. Dessutom anges att övervakningsnämnds beslut får överklagas av den dömde hos . Att förordnande sker om annat än omedelbar tillämpning av övervakningsnämnds beslut blir i praktiken fallet endast efter överklagande till . 20 Lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd skall tillämpas på den som utför oavlönat arbete enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av 8 första stycket 2 denna lag. I stället för vad som föreskrivs om skyddstid i 4 lagen om statligt personskadeskydd gäller att personskadeskyddet inträder när den dömde påbörjar en resa till arbetsplatsen i enlighet med föreskriften och upphör när en resa från arbetsplatsen avslutas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om ersättning från staten för skador som orsakats av den dömde vid sådant arbete som avses i första stycket. 1993/94:184 Paragrafen är utformad efter förebild av 4 och 5 lagen (1989:928) om samhällstjänst. En föreskrift enligt 8 första stycket 2 i försökslagen kan innebära att den dömde är skyldig att utföra oavlönat arbete av det slag som avses i lagen om samhällstjänst. Den dömde bör därvid i princip ha det personskadeskydd som tillkommer den som utför samhällstjänst enligt lagen (1989:928) om samhällstjänst. Första stycket har utformats i enlighet därmed. När det gäller rätten till ersättning från staten för skador som orsakas av den som under försöksverksamheten utför oavlönat arbete bör samma regler gälla som i fråga om skada orsakad av den som utför samhällstjänst. bör bemyndiga regeringen att meddela sådana föreskrifter om ersättning från staten för skador som orsakats av den som utför oavlönat arbete enligt en föreskrift som meddelats med stöd av 8 första stycket 2 i försökslagen. Det kan anmärkas att en tillfredsställande reglering i nu aktuellt hänseende torde kunna åstadkommas genom att förordningen (1989:929) om ersättning av allmänna medel för skada orsakad av den som utför samhällstjänst görs tillämplig också på skada orsakad av den som under försöksverksamheten utför oavlönat arbete. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 1. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer och upphör att gälla därefter. Lagen skall dock även därefter tillämpas på verkställighet utanför anstalt som pågår eller om vilken beslut föreligger när lagen upphör att gälla. En ansökan enligt 9 första stycket som har gjorts innan lagen upphört att gälla skall prövas enligt lagen. Beslutas det i sådant fall om verkställighet utanför anstalt skall lagen fortsätta att tillämpas på denna verkställighet. Som framförts i den allmänna motiveringen (se avsnitt 4.4) bör regeringen få bestämma när försökslagen skall träda i kraft och bör försöket pågå . försökslagen upphör att gälla kommer det att föreligga ansök- ningar om verkställighet utanför anstalt som inte är slutligt prövade. Det är också möjligt att sådana ansökningar har beviljats utan att verkställigheten utanför anstalt har påbörjats. Vid den nämnda tidpunkten kan det vidare pågå verkställighet i enlighet med försökslagen. Genom övergångsbestämmelserna i andra _ fjärde meningarna klargörs att försökslagen skall fortsätta att tillämpas i dessa fall. Lagen tillämpas inte vid verkställighet av dom på fängelse som är meddelad tidigare än före ikraftträdandet. Bestämmelsen har kommenterats i den allmänna motiveringen (se avsnitt 4.4). Vid tillämpning av bestämmelsen blir det avgörande när den dom som skall verkställas har meddelats. Avsikten är som nämnts att försöksverksamheten skall inledas . Träder lagen i kraft före skall överklagande av beslut enligt 9 ske direkt till kammarrätten, om beslutet har meddelats före nämnda dag. I så fall krävs inte prövningstillstånd av kammarrätten. Övergångsbestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen (se avsnitt 4.3.1). Som där angetts har regeringen till överlämnat en proposition, i vilken föreslås att en ändrad instansordning för kriminalvårdsmål skall träda i kraft . Övergångsbestämmelsen reglerar vad som bör gälla om överklagande av beslut i fråga deltagande i försöksverksamheten. Övergångsbestämmelsen innebär att beslut får överklagas direkt till kammarrätten utan krav på prövningstillstånd. Besvär över sådana beslut av mot vilka talan får föras i kammarrätt upptas av Kammarrätten i (se förordningen, 1977:937, om kammarrättens domkretsar m.m.). 1993/94:184 Promemorians beskrivning av olika tekniska hjälpmedel vid intensivövervakning och redogörelse för intensivövervakning med elektronisk kontroll i Olika tekniska hjälpmedel vid intensivövervakning I detta avsnitt beskrivs de olika tekniska system som förekommer vid inten- sivövervakning utomlands. Det finns i huvudsak två typer av tekniska system vid intensivövervakning: kontinuerligt övervakande eller aktiva system, å ena sidan, och intermittent övervakande eller passiva system, å den andra. I ett aktivt system är den övervakade föremål för en ständig kontroll när han befinner sig på en viss plats, i regel hemmet. I ett passivt system kontrolleras däremot endast den övervakades närvaro på den aktuella platsen vid slumpmässigt valda tidpunkter. Ett aktivt system består av tre enheter: sändare, mottagare och centraldator. Den övervakade bär sändaren i ett band runt hand- eller fotleden. Sändaren är vanligtvis så konstruerad, att den inte kan avlägsnas eller på annat sätt manipuleras utan att ett larm går till centraldatorn. Mottagaren är installerad i den övervakades hem och ansluten till telenätet. Så länge sändaren befinner sig inom mottagarens räckvidd, vilken vanligen uppgår till 25_, nås mottagaren av de kodade radiosignaler som sändaren kontinuerligt utsänder. Om den övervakade emellertid avlägsnar sig längre från mottagaren än sändarens räckvidd medger, informerar mottagaren via telenätet centraldatorn om det inträffade. På motsvarande sätt informeras centraldatorn när mottagaren ånyo nås av sändarens signaler, dvs. när den övervakade på nytt befinner sig på ett kortare avstånd från mottagaren än sändarens maximala räckvidd. Centraldatorn jämför kontinuerligt den mottagna informationen med in- programmerade uppgifter om under vilka tider den övervakade har utegångsförbud. Den mottagna informationen lagras i datorns minne, som alltså kommer att innehålla en "journal" utvisande dels under vilka tider den övervakade varit ålagd att uppehålla sig i sin bostad, dels han i fråga faktiskt lämnat bostaden respektive återvänt till denna. En utskrift av en sådan journal kan se ut som i exemplet nedan. I exemplet redovisas först det veckoschema som gäller för den övervakade. NN får exempelvis lämna hemmet för att åka till sitt arbete kl. 7.45 och skall vara hemma . gäller samma tider, men han har dessutom tillåtelse att vara hemifrån och 21.15, för att delta i ett behandlingsprogram. kan NN ha att delta i behandlingsprogram och utföra samhällstjänst. Även någon fritidsaktivitet kan vara tillåten. Den undre delen av veckorapporten visar när han faktiskt lämnar hemmet och när han återvänder. Som framgår kommer han hem i stället för den bestämda tiden . Detta noteras i rapporten och datorn meddelar automatiskt övervakaren att ett regelbrott skett. 1993/94:184 VECKORAPPORT ÖVERVAKAD ÖVERVAKARE namn namn adress adress VECKOSCHEMA DEN 2 _ 8 MAJ 1994 DAG DATUM UT IN UT IN UT IN Månd 15:45 Tisd 15:45 Onsd 15:45 19.0021:15 18:30 Fred 15:45 18:3019:45 16:00 Sönd 12:30 15:0016:00 18:00 19:45 REDOVISNING FÖR DEN 2 _ 8 MAJ 1994 DAG DATUM TID OBSERVATION KOMMENTAR Månd Lämnar hemmet 15:32 Anländer hemmet Tisd Lämnar hemmet 17:30 Anländer hemmet REGELBROTT! Onsd Lämnar hemmet 15:32 Anländer hemmet 19:02 Lämnar hemmet 21:05 Anländer hemmet Lämnar hemmet 18:39 Anländer hemmet REGELBROTT! Fred Lämnar hemmet 15:40 Anländer hemmet Lämnar hemmet 15:48 Anländer hemmet Sönd Lämnar hemmet 12:20 Anländer hemmet 15:02 Lämnar hemmet 15:55 Anländer hemmet 18:05 Lämnar hemmet 19:34 Anländer hemmet I ett passivt system ringer centraldatorn upp den övervakade vid slumpmässigt valda tidpunkter. Den övervakade har därvid att medverka till att hans närvaro kan kontrolleras. Detta sker på olika sätt i olika system. Vissa system använder sig av röstdetektorer. Den övervakade får lämna ett röstprov som centraldatorn jämför med inprogrammerad information om den övervakades röst. I andra system finns en särskild identifieringsapparatur bestående av två enheter.