prop · GH0399 · 1994-01-01 00:00:00 — Verksamheten medför i motsvarande mån inte skattskyldighet och därmed inte heller avdragsrätt enligt 8 kap. NML för den ingående skatten på hyreskost- naderna. I stället får kommunen, enligt den nu behandlade paragrafen rätt till återbetalning av den ingående skatten. Visserligen skall skatten på hyreskost- naden inte delas upp enligt 8 kap. 13 NML på användning i verksamhet som medför resp. inte medför skattskyldighet. Det följer av att rätten till återbetalning gäller just den ingående skatten i den verksamhet som inte medför skattskyldighet. Återbetalningen är dock begränsad på motsvarande sätt som gäller för avdragsrätt. Det innebär att bilarna måste användas i mer än ringa omfattning i någon verksamhet (den sociala omsorgsverksamheten och/eller verksamhet som medför skattskyldighet). Annars medges ingen återbetalning (jfr 8 kap. 15 2 NML). Om bilarna används i sådan omfattning gäller återbetalnings- rätten däremot utan någon begränsning av att bilarna endast delvis används i verksamheten (jfr 8 kap. 16 första stycket 2 NML). Av sistnämnda bestämmelse följer dessutom att rätten till återbetalning gäller endast hälften av den ingående skatten på hyreskostnaden. Första stycket ger rätt till återbetalning av ingående skatt. Vad som är ingående skatt anges i 8 kap. 2 NML. I andra stycket föreskrivs emellertid att mervärdesskatt som avses i första stycket 2 och 3 i den bestämmelsen (s.k. fiktiv skatt) inte ger rätt till återbetalning enligt den här paragrafen. Även 18 a andra stycket ML får anses så utformad att sådan skatt inte omfattas. Frågan om återbetalningsrättens omfattning i detta hänseende torde dock ha begränsad praktisk betydelse. Denna paragraf motsvarar 2 första stycket 2 ML. Enligt den bestämmelsen räknas som skattskyldig den som inom landet i yrkesmässig verksamhet omsätter vara eller tjänst som är undantagen från skatteplikt enligt 8 9, 12, 14, 16, 20 eller 21 ML. Detta brukar betecknas som teknisk skattskyldighet. Genom att varorna eller tjänsterna är undantagna från skatteplikt uppkommer ingen utgående skatt (jfr 5 tredje stycket ML). har den skattskyldige avdragsrätt för ingående skatt. Varorna och tjänsterna brukar därför benämnas som kvalificerat skattefria. Av skäl som redovisas i allmänmotiveringen (avsnitt 2.3) och i specialmotiveringen till 1 kap. 2 NML föreslås att denna rätt till kompensation för mervärdesskatteutgifter tas in i förevarande kapitel om återbetalning av mervärdesskatt till icke skattskyldiga. Återbetalningsrätten gäller ingående skatt. Vad som utgör ingående skatt anges i 8 kap. 2 NML. Återbetalningsrätten omfattar således även exempelvis s.k. fiktiv skatt (jfr första stycket 2 och 3 i den bestämmelsen). Liksom när det gäller återbetalningsrätten enligt 9, 10 och 12 föreligger rätt till återbetalning i samma omfattning som om avdragsrätt skulle ha medgetts för det fall verksamheten hade medfört skattskyldighet. Det följer av den här paragrafen och 13 . Angående den närmare innebörden av det som sagts hänvisas till specialmotiveringen till 10 . I förhållande till utredningsförslaget har beaktats att vissa skepp och luftfartyg blivit kvalificerat undantagna från skatteplikt (prop. 1992/93:190, bet. 1992/93:SkU26, rskr. 1992/93:420, SFS 1993:642). Första stycket motsvarar 2 andra stycket första meningen ML. Enligt den bestämmelsen skall som skattskyldig räknas den som i yrkesmässig verksamhet genom export omsätter en skattepliktig vara eller tjänst. Detsamma gäller vid export av en vara eller tjänst, som är undantagen från skatteplikt enligt 8 9, 12, 14, 16, 20 eller 21 ML (jfr specialmotiveringen till 11 ). Med export förstås enligt 2 a ML att en vara levereras eller en tjänst tillhandahålls utom landet. Mervärdesskatt utgår inte vid export (jfr anvisningarna till 1 ML). Genom att likväl betecknas som skattskyldig får näringsidkaren ändå avdragsrätt för sin ingående skatt (jfr prop. 1968:100 s. 114 och 136). Även i exportfallen föreligger således en s.k. teknisk skattskyldighet (jfr specialmotiveringen till 11 ). Av skäl som tidigare angetts bör denna rätt till kompensation för mervärdesskatteutgifter tas in i förevarande kapitel om återbetalning av mervärdesskatt till icke skattskyldiga. Vad som avses med export framgår av 1 kap. 10 NML. Återbetalningsrätten gäller ingående skatt. Vad som är ingående skatt framgår av 8 kap. 2 NML. Liksom när det gäller återbetalningsrätten enligt 9-11 omfattar rätten till återbetalning detsamma som avdragsrätten för det fall verksamheten hade medfört skattskyldighet. Detta är en följd av återbetalningsrätten enligt den här paragrafen och begränsningen av denna rätt enligt 13 . Vad som sägs i specialmotiveringen till 10 angående den närmare innebörden av en sådan ordning har motsvarande tillämpning här. Bestämmelsen om export i ML kan språkligt uppfattas så att den t.ex. omfattar endast varor som har funnits i men förts ut härifrån. Den föreslagna bestämmelsen är utformad så att det klart framgår att detta inte är ett krav. Ett svenskt företag som köper varor utomlands och levererar dem till en köpare i samma land eller tredje land omfattas av bestämmelsen om återbetalning av svensk mervärdesskatt. Återbetalningsrätten gäller endast den som bedriver yrkesmässig verksamhet här i landet och som i den verksamheten omsätter varor eller tjänster utomlands. I vilka fall en verksamhet skall anses bedriven här i landet bestäms enligt 4 kap. 5 NML. Huruvida omsättningen skall anses ske inom landet eller utomlands avgörs enligt 5 kap. NML. Paragrafen innehåller i andra stycket undantag i vissa fall från återbetalningsrätten om den ingående skatten hänför sig till förvärv av sådana varor som anges i tredje stycket och som förvärvaren exporterar. Bestämmelsen har i enlighet med vad Lagrådet förordat hänförts till det här kapitlet eftersom den reglerar ett återbetalningsfall. Bestämmelsen motsvarar närmast 15 åttonde och nionde stycket ML angående återföring av sådan ingående skatt. Den föreslagna bestämmelsen i andra stycket är till skillnad från bestämmelsen i ML utformad som en materiell inskränkning. Denna inskränkning gäller oberoende av om exporten sker efter utgången av den redovisningsperiod som förvärvet hänför sig till. Om exporten skett efter den redovisningsperiod då avdrag gjorts, skall fiktiv ingående skatt och annan ingående mervärdesskatt som dragits av återföras enligt de föreslagna bestämmelserna om redovisning (13 kap. 27 ). En erinran om detta har gjorts i den föreslagna andra meningen i andra stycket. Syftet med återbetalningsbestämmelserna i 9-12 är att den som avses i dem skall ha rätt till återbetalning av ingående skatt i samma omfattning som en skattskyldig skulle haft avdragsrätt om verksamheten medfört skattskyldighet. För att uppnå detta innehåller första stycket en begränsning av den rätt till återbetalning som anges i 9-12 . Det innebär bl.a. att de avdragsbegränsningar som finns i 8 kap. 8-12 , 15 och 16 första stycket 2 NML skall tillämpas. De närmare konsekvenserna av det som sagts har behandlats i ett exempel i specialmotiveringen till 10 . Genom bestämmelsen i andra stycket blir reglerna i 2 och 6 kapitlen tillämpliga även på dem som har rätt till återbetalning av skatt enligt 9-12 . Bestämmelsen är ny i förhållande till Lagrådets förslag. I enlighet med vad Lagrådet förordat har i paragrafen tagits in en hänvisning till de bestämmelser i 8 kap. 17-19 NML som anger hur rätten till avdrag för ingående skatt skall styrkas. Fakturering och redovisning samt förfarandebestämmelser I kapitlet slås faktureringsskyldigheten fast. Kapitlet motsvarar i huvudsak 16 ML och anvisningarna till den paragrafen. I paragrafens första stycke anges kapitlets huvudsakliga område. I andra stycket erinras om skyldigheten enligt 9 kap. 4 NML för den som säljer en fastighet att i vissa fall utfärda intyg till köparen om sin egen återförda och inbetalda ingående skatt. Skyldigheten gäller för sådan säljare som är skattskyldig för skattepliktig fastighetsupplåtelse enligt 3 kap. 3 andra stycket NML. Motsvarande bestämmelse i ML finns i 16 femte stycket. I 1 kap. 17 NML anges vad som avses med "jämförlig handling" i uttrycket faktura eller jämförlig handling. Bestämmelsen motsvarar den nuvarande faktureringsskyldigheten enligt 16 första stycket första meningen och fjärde stycket ML. I förhållande till ML har gjorts vissa förtydliganden. I 3 och 4 anges undantagen från denna faktureringsskyldighet. I 5 anges vad fakturorna skall innehålla. Faktureringsskyldigheten fyller en dubbel funktion genom att dels ge underlag för kontroll av skattskyldighetens fullgörande dels tillhandahålla förvärvaren den dokumentation som krävs för att styrka rätten till avdrag för ingående skatt eller återbetalning av sådan skatt (jfr 8 kap. 17-19 och 10 kap. 14 NML). En skattskyldig enligt förslaget är den som är skyldig att betala mervär- desskatt. I motsats till ML innefattas således även den som är skyldig att betala skatt för införsel. Bestämmelsen är därför utformad så att den inte omfattar sådana skattskyldiga utan endast den som är skattskyldig för omsättning. Då avsikten är att bestämmelsen inte heller skall omfatta skattskyldighet enligt 1 kap. 2 första stycket 2 NML för förvärv av vissa tjänster med utländsk anknytning föreslås att ett tillägg görs i förhållande till utredningsförslaget så att det klart framgår att faktureringsskyldigheten inte avser förvärvaren i dessa fall. Bestämmelsen är också tillämplig vid uttag. Som framgår av 7 kap. 3 NML utgör marknadsvärdet beskattningsunderlag vid uttag. Beskattningsunderlaget beräknas vid försäljning till underpris som ersättningen med tillägg för skillnaden mellan marknadsvärdet och ersättningen (jfr specialmotiveringen till 2 kap. 2-6 NML). I den del uttagsbeskattningen avser ersättning gäller fakture- ringsskyldigheten som vanligt. Detta är uppenbarligen innebörden även av bestämmelsen i ML och har förtydligats i förslagets punkt 1. I en särskild bestämmelse i punkt 2 har jämfört med ML föreskrivits faktureringsskyldighet även för förskotts- och a conto-betalningar med hänvisning till att skattskyldighet och avdragsrätt uppstår redan vid sådana transaktioner (jfr 1 kap. 3 NML). Faktureringsskyldigheten enligt 2 gäller även om köparen inte begär någon faktura eller därmed jämförlig handling. Det överensstämmer med nuvarande ordning. Den här föreslagna paragrafen innebär emellertid, liksom enligt ML, att köparens begäran i två fall är en förutsättning för faktureringsskyldigheten. Det ena fallet gäller omsättning av varor eller tjänster i detaljhandel m.m. enligt 8 kap. 17 andra stycket NML (jfr 16 andra stycket ML och prop. 1989/90:111 s. 99, 103 f. och 201). Det andra fallet är sådan försäljning av fastighet som anges i 2 3 (jfr 16 fjärde stycket ML). Den föreslagna bestämmelsen innebär således att den skattskyldige aldrig är faktureringsskyldig vid försäljning i detaljhandel, verksamhet som avser person- eller godsbefordran eller annan verksamhet inom vilken ersättningen kvitteras på jämförligt sätt då ersättningen för omsättningen understiger . I sådana fall behöver nämligen förvärvaren inte någon faktura för styrkande av sin avdragsrätt (jfr första stycket av anvisningarna till 17 ML och 8 kap. 17 andra stycket NML). Bestämmelsen är tillämplig även på sådan varubefordran som sker mot frankeringsmärke eller liknande kvitto (jfr specialmotiveringen till 8 kap. 17 andra stycket NML). I denna paragraf görs två undantag från den faktureringsskyldighet som föreskrivs i 2 . Båda undantagen gäller oavsett om köparen begär faktura eller inte. Punkt 1 gäller omsättning för vilken avräkning mellan köpare och säljare görs enligt avräkningsnota som upprättas av köparen. Detta undantag överensstämmer med 16 andra stycket ML. I den föreslagna 6 finns föreskrifter om att köparen i sådana fall skall lämna vissa uppgifter i avräkningsnotan. Avräkningsnotor förekommer bl.a. i de branscher där köparen själv väger in, mäter eller klassificerar den inköpta varan, t.ex. när jordbrukets producentkooperativa företag gör inköp från medlemmar av spannmål, mjölk, slaktdjur, skogsprodukter m.m. Avräkningsnotor förekommer även när skrothandlare gör uppköp från privatpersoner eller företag (RSV:s Handledning 1993 s. 187). Punkt 2 gäller förskotts- och a conto-betalningar för byggnads- eller an- läggningsentreprenader och vissa därmed jämställda varuleveranser. Undantaget motsvarar i viss mån 16 sista stycket ML. Enligt 16 sista stycket ML får den som uppbär betalning i förskott eller a conto för byggnads- eller anläggningsentreprenad utfärda faktura eller därmed jämförlig handling utvisande skattens belopp först när redovisningsskyldighet inträder enligt 5 b tredje stycket ML dvs. senast efter slutbe- siktning eller därmed jämförlig åtgärd. Bestämmelsen synes dock inte ha tillämpats enligt sin ordalydelse. I RSV Im 1984:2 (avsnitt 7.6) sägs följande: "Om ett byggföretag ändå utfärdar en mervärdeskattebärande a conto faktura bör byggföretaget bli redovisningsskyldigt för skatten på fakturan i som betalningen uppbärs. För den som mottagit en a conto faktura inträder avdragsrätten för ingående skatt endast om mervärdeskatt påförs i a conto fakturan. Avdrag medges den period då betalning erläggs." Den tillämpning som förordat kan i princip anses vara ända- målsenlig. De föreslagna redovisningsbestämmelserna, 13 kap. 14 och 20 NML, har utformats med beaktande av detta. Bestämmelsen i punkt 2 i den nu behandlade paragrafen innebär följande i förening med redovisningsbestämmelserna. Om entre- prenören begär förskott men inte utfärdar en sådan faktura som avses i detta kapitel, behöver han redovisa den utgående skatten först den redovisningsperiod som anges i 13 kap. 14 första stycket första meningen NML, dvs. den redovisningsperiod som infaller efter slutbesiktning eller därmed jämförlig åtgärd. Han blir då skyldig enligt 2 att utfärda en momsbärande faktura. Byggherren får göra avdrag den redovisningsperiod som gäller för annan ingående skatt än sådan som är hänförlig till förskotts- eller a conto-betal- ningar. Om entreprenören begär förskott och utfärdar en sådan faktura som avses i kapitlet, skall han redovisa sin utgående skatt den redovisningsperiod som gäller för annan utgående skatt än sådan som hänför sig till förskottsbe- talningar. Byggherren får göra avdrag för förskottsbetalningen den redovis- ningsperiod som infaller då betalningen görs (13 kap. 20 NML). Om fakturan erhålls efter betalningen, får avdrag dock göras först den redovisningsperiod som infaller då fakturan erhålls. Första stycket motsvarar 16 första stycket andra meningen ML samt första-tredje meningarna av anvisningarna till 16 ML såvitt avser fakturor och därmed jämförliga handlingar. Andra stycket motsvarar 16 fjärde stycket ML och nämnda anvisningar. Som exempel på "övrigt som kan ha betydelse" enligt första stycket punkt 7 kan nämnas tidpunkten för omsättning. Paragrafen gäller de fall då en säljare enligt 4 1 är undantagen från faktureringsskyldighet, dvs. då avräkning mellan köparen och säljaren görs enligt avräkningsnota som upprättas av köparen. Genom den paragraf som är aktuell här slås fast att det i stället ankommer på köparen att i avräkningsnotan lämna de uppgifter som säljaren annars skulle ha varit skyldig att lämna i en faktura eller därmed jämförlig handling. Regleringen motsvarar innebörden av 16 andra stycket ML samt anvisningarna till denna paragraf. Bestämmelsen motsvarar sista meningen i anvisningarna till 16 ML (jfr motsvarande krav i 8 kap. 18 och 10 kap. 14 NML för avdragsrätt resp. återbetalningsrätt). Lagrådets synpunkter på utformningen av paragrafen har beaktats. Paragrafen motsvaras av 15 tredje stycket andra och tredje meningarna samt fjärde stycket ML. Jämfört med ML har regleringen avseende motpartens ställning av skattskyldig utgått. Även en köpare som är återbetalningsberättigad bör i och för sig omfattas av bestämmelsen. Därtill kommer att den grundläggande faktureringsskyldigheten inte är beroende av motpartens ställning. Skyldigheten i den nu aktuella bestämmelsen att utfärda kreditnota eller jämförlig handling bör inte heller vara det. I förhållande till ML har utredningen föreslagit utförligare föreskrifter om kreditnotans innehåll. Vid remissbehandlingen av utredningsförslaget har framkommit synpunkter om att föreskrifterna var alltför detaljerade och skulle komma att innebära svårigheter vid den praktiska hanteringen. Bestämmelsen har därför modifierats i förhållande till utredningens förslag. Kreditnotor förekommer även i andra sammanhang än vid minskad ersättning på grund av att priset i efterhand sätts ned. Så är fallet t.ex. vid återgång av ett köp, när varan returneras eller om köparen i efterhand tillgodoförs återbäring eller bonus. För att all hantering av kreditnotor skall omfattas föreslås i förhållande till utredningsförslaget ett nytt tredje stycke som motsvarar bestämmelsen i 15 4 st ML. Kapitlet är nytt i förhållande till utredningsförslaget. Till 1 och 2 har förts de bestämmelser i utredningsförslaget som rör vilken myndighet som i olika frågor är behörig myndighet. Bestämmelser om överklagande finns i 20 kap. NML. Den föreslagna 3 utgör en gemensam bestämmelse om ränta, dröjsmålsavgift och skattetillägg. 1 första-tredje stycket motsvarar 41 ML. 1 fjärde stycket motsvarar 28 andra stycket och 29 ML. 2 första stycket motsvarar 76 b andra stycket första meningen ML, 6 första stycket förordningen (1972:833) om återbetalning av mervärdeskatt i vissa fall och 15 andra stycket första meningen i lagen (1991:119) om återbetalning av mervärdesskatt till utländska företagare. I 2 andra stycket finns en erinran om de särskilda bestämmelser om beslutande myndighet som gäller för de fall den skattskyldige skall redovisa mervärdesskatt i en allmän självdeklaration. Vid utformningen av 2 har beaktats de ändringar i 76 b ML, 6 förordning och 15 lag som genomfördes med anledning av att i överfördes till i , m.m. (prop. 1992/93:196, bet. 1992/93:SkU28, rskr. 1992/93:336, SFS 1993:465, 479 och 507). Lagrådets synpunkter på utformningen av 1 första stycket och 2 första stycket har beaktats. I 3 slås fast att bestämmelserna om skatt också är tillämpliga på respitränta (16 kap. 12 NML), anståndsränta (16 kap. 13 NML), restitutionsränta (16 kap. 15 NML), dröjsmålsavgift (16 kap. 7 NML) och skattetillägg. Beträffande skattetillägg finns också särskilda bestämmelser i 18 kap. NML. Paragrafen motsvarar 44 a tredje stycket, 46 fjärde stycket, 47 femte stycket, 50 fjärde stycket och 64 k ML. Den som är skyldig att betala mervärdesskatt skall redovisa sin utgående och ingående skatt i en deklaration. I detta kapitel behandlas vilken skatt som skall redovisas och frågor om när, dvs. för vilken redovisningsperiod, den utgående resp. ingående mervärdesskatten skall redovisas. I 14 kap. finns bestämmelser om vilka tidsperioder som utgör redovisningsperioder, om registreringsskyldighet och om skyldighet att lämna deklaration. Fr.o.m. gäller att alla som är skattskyldiga till mervärdesskatt skall oberoende av årsredovisningens storlek alltid redovisa mervärdesskatt (prop. 1989/90:111 s. 132). gällde att den som var skattskyldig till mervärdesskatt men som inte hade en omsättning som översteg normalt inte var redovisningsskyldig. Genom att nu samtliga skattskyldiga i princip också är redovisningsskyldiga har begreppet redovisningsskyldighet som självständigt begrepp i förhållande till en viss beloppsgräns försvunnit. Begreppet anger numer endast att skyldighet föreligger att redovisa den utgående och ingående skatten. De flesta bestämmelserna har ändrats redaktionellt i förhållande till mot- svarande bestämmelser i . Detta anmärks inte särskilt i specialmotiveringen till resp. paragraf. I paragrafen slås skyldigheten att redovisa skatten fast. Till skillnad från ML avses med skattskyldig även den som är skyldig att betala skatt på grund av införsel av varor. På grund av detta föreskrivs särskilt att - liksom enligt nuvarande ordning - en sådan skattskyldig skall redovisa den utgående skatten för införseln i den ordning som gäller för tull. Den som enligt 8 kap. NML har avdragsrätt för sådan ingående skatt som hänför sig till införsel skall dock redovisa avdraget enligt bestämmelserna i . Redovisningsskyldigheten kommer i ML närmast till uttryck i 21 första meningen och 22 första stycket första meningen. I andra stycket ges en hänvisning till 14 kap. NML där det bl.a. finns bestämmelser om skyldigheten att lämna särskild deklaration eller allmän självdeklaration och om deklarationsförfarandet. Paragrafen motsvarar 5 andra stycket ML. Redovisningen skall göras för varje verksamhet för sig. Begreppet verksamhet behandlas i 1 kap. 7 och 4 kap. NML. Paragraferna motsvarar 5 första stycket och 15 första stycket ML. Paragrafen motsvarar 6 ML. Bestämmelsen har anpassats till att det enligt förslaget inte finns skattskyldiga som inte är skyldiga att redovisa skatten. Paragrafen innehåller huvudregeln för när den utgående skatten skall redovisas. Paragrafen motsvarar 5 a första stycket första meningen ML (prop. 1978/79:141 s. 42 f. och bet. 1978/79:SkU52 s. 40 f.). Huvudregeln för redovisningen av den ingående skatten återfinns i 16 . Enligt bestämmelsen i ML inträder redovisningsskyldighet när affärshändelse, genom vilken skattskyldighet har inträtt, enligt god redovisningssed bokförts eller borde ha bokförts, om inte annat följer av vissa angivna bestämmelser. Denna huvudregel i ML innebär följande. Den utgående skatten skall redovisas enligt bokföringsmässiga grunder. Be- stämmelser om detta finns i 8 bokföringslagen (1976:125) och 6 jordbruks- bokföringslagen (1979:141). har utfärdat rekommendationer om vad som enligt bokföringslagen bör anses vara god redovisningssed när det gäller bokföring av fakturor (BFN R 6; jfr även nämndens uttalande BFN U 1990:2). Riks- skatteverket har utfärdat rekommendationer om bl.a. redovisningen av mervärdesskatt med hänsyn till de bokföringsmässiga principerna (RSV Im 1984:2). Gemensamt för bokföringslagen och jordbruksbokföringslagen är att kontanta in- och utbetalningar skall bokföras senast nästa arbetsdag (kassabokföring). Tidpunkten för bokföringsskyldighetens inträde är då alltså knuten till själva betalningen. För andra affärshändelser än kontanta in- och utbetalningar gäller att de skall bokföras så snart det kan ske. Bokföringen av fordringar och skulder skall göras antingen enligt den s.k. faktureringsmetoden eller enligt den s.k. bokslutsmetoden (kontantmetoden). I det följande behandlas regelsystemet närmare först med utgånspunkt från bokföringslagens bestämmelser. Av bokföringsnämndens rekommendationer framgår att bokföring enligt faktureringsmetoden kan ske på två sätt. Det ena är att utgående och inkommande fakturor bokförs löpande i grundbokföringen och på huvudbokföringens konton för kundfordringar resp. leverantörsskulder samt dessutom i eventuell reskontra. Det andra sättet är att utgående och inkommande fakturor bokförs löpande i separata förteckningar. Dessa utgör då grundbokföring och skall innehålla de uppgifter som krävs av en grundbokföring. Av bokföringsnämndens rekommendationer framgår vidare att vid bokföring enligt bokslutsmetoden grundbokförs obetalda fakturor inte löpande . Först när en faktura betalas bokförs den i grundbokföringen och huvudbokföringen. Vid räkenskapsårets utgång skall samtliga då obetalda fakturor förtecknas och bokföras. En sådan förteckning skall utformas så att den motsvarar kraven på grundbokföringens innehåll. Tillämpat på redovisningen av utgående mervärdesskatt innebär det som sagts följande. Faktureringsmetoden medför att den skattskyldige skall i sin deklaration för en viss redovisningsperiod ta upp inte bara den utgående skatten på kontanta betalningar som han tagit emot. Han skall ta upp även den utgående skatt som hänför sig till fakturor som löpande enligt god redovisningssed bokförts eller noterats i grundbokföringen eller i förteckningar .