prop · GH03177 · 1994-01-01 00:00:00 — Vidare innebär en utveckling mot allt dyrare utrustning att koncentrerade satsningar måste ske. I ett läge med begränsade resurser måste både en ämnesmässig och en geografisk prioritering göras. Regeringen vill understryka vikten av att detta förändringsarbete bedrivs med kraft och i samverkan mellan NFR, övriga finansiärer av fysikforskning samt universitet och högskolor. Regeringen kommer att uppdra åt NFR att inför nästa forskningsproposition redovisa hur långt arbetet med att profilera den svenska fysikforskningen framskridit. Vid medelsbedömningen kommer hänsyn att tas till bredvilligheten hos forskningsfinansiärer och fakulteter att åstadkomma den angelägna koncentrationen. Regeringen anmälde i forskningspropositionen sin avsikt att genomföra en utvärdering av den u-landsforskning som bedrivs i samt sådan forskning som bedrivs under väsentlig medverkan av svenska vetenskapliga institutioner eller forskare. Regeringen har utsett en särskilt utvärderare. Förhoppningen att utvärderingen skulle kunna redovisas i denna proposition har inte infriats. Volymen av och mångfalden i svensk u-landsforskning är betydande och utvärderingsuppgiften därmed omfattande. Resultatet av denna utvärdering kommer att slutföras i sådan tid att den kan beaktas i arbetet inför nästa forskningspolitiska planeringsperiod. Regeringen underströk i den forskningspolitiska propositionen det stora värde som finns i att offentliga myndigheter genom stöd till forskning och utvecklingsarbete söker få viktiga aspekter av sina respektive verksamhetsfält vetenskapligt belysta. Regeringen ifrågasatte emellertid om alla sektorsorgan är sammansatta på ett sätt som garanterar kvaliteten i forskningen. Den fråga som därigenom reses gäller inte i första hand hur sektorsorganens styrelser är sammansatta. Det väsentliga i sammanhanget är vilka system för kvalitetsgranskning som sektorsorganen byggt upp. Antalet sektorsorgan som i någon utsträckning finansierar FoU är stort. Däremot är antalet sektorsorgan med omfattande stöd, eller som har FoU-finansiering som dominerande uppgift, begränsat. Vare sig omfattningen är stor eller begränsad är det angeläget att fördelningen av stöd sker på ett sådant sätt att kvaliteten i forskningen är hög. Endast därigenom kan förtroendet för sektorsforskning upprätthållas vilket bl.a. är viktigt för att de bästa forskarna skall kunna engageras. De stora sektorsorganen, såsom BFR, , , KFB och AMFO, har betydande möjligheter att organisera sitt prioriterings- och bedömningsarbete på ett sätt som garanterar en god kvalitetsprövning. SNV har exempelvis en särskild forskningsnämnd som ansvarar för SNVs stöd till forskning inom de ramar och riktlinjer som riksdag och regering fastställer. Denna ordning ger goda förutsättningar för att upprätthålla den autonomi i vetenskaplig kvalitetsprövning som måste karaktärisera även sektorsorganens arbete. Flera sektorsorgan har, utifrån sina förutsättningar och ansvarsområden, utvecklat motsvarande system och procedurer. Denna utveckling, som stärker nyttan av och förtroendet för sektorsforskningen, bör drivas vidare. Kännetecknande för sektorsforskningen i är att en stor del av forskningsarbetet utförs vid universitet och högskolor som även har ansvar för att den vetenskapliga kvaliteten upprätthålls. De sektorsorgan, som stödjer forskning i begränsad omfattning och som en deluppgift för myndigheten, kan ha praktiska svårigheter att på egen hand organisera prioriterings- och bedömningssystem som till fullo uppfyller ovan angivna krav. Detta får emellertid inte leda till att de vetenskapliga kvalitetskraven sätts lägre. De mindre sektorsorganen bör därför i ökad utsträckning kunna utnyttja av andra myndigheter etablerade grupper för den vetenskapliga kvalitetsprövningen. Särskilt forskningsråden, som har väl utvecklade system för vetenskaplig prövning, bör kunna bistå sektorsorganen i detta arbete. För att säkerställa att bedömningen av forskningen sker på ett sätt som garanterar den vetenskapliga kvaliteten behöver vissa förändringar göras. Inför nästa forskningspolitiska proposition kommer regeringen att föranstalta om en översyn av sektorsorgans beslutsformer. bör alla sektorsorgan ha beslutsformer genom vilka en prövning på forskningsmässiga kvalitetsgrunder säkerställs utan att relevanskravet åsidosätts. I de organ som kvalitetsgranskar ansökningar om forskningsanslag bör vetenskapligt kvalificerade ha det avgörande inflytandet. Samlade utvärderingar av forskningsområden, där de nationella insatserna bedöms i ett internationellt perspektiv, är ett viktigt instrument för kvalitetskontroll. Utvärderingarna av detta slag bör i ökad utsträckning vara underlag för planering, omprioritering och koncentration av insatser. Forskare eller forskargrupper, liksom enskilda institutioner, bygger ofta sin verksamhet på finansiering från en rad olika källor, främst forskningsråd och sektorsorgan. En uppfattning om verksamhetens kvalitet kan därför i allmänhet endast erhållas om utvärderingarna gäller hela verksamheten, oberoende av finansieringskälla. Forskningsråden liksom flera andra forskningsfinansiärer genomför regelbundet utvärderingar av vetenskapsområden, ofta med utnyttjande av utländsk expertis. Regeringen förutsätter att en ökad samverkan mellan råd och andra forskningsfinansiärer utvecklas så att den nationella forskningen inom ett område blir utvärderad i sin helhet. 7.5 Fasta anslag för forskning I det svenska forskningssystemet finns ett fåtal institut och myndigheter som har fasta anslag över statsbudgeten för den egna forskningsverksamheten. Regeringen aktualiserade i den forskningspolitiska propositionen möjligheten att föra över en del av de fasta anslagen till annan finansieringsform som vidgar möjligheterna för nationell konkurrens. Tanken var att medlen även fortsättningsvis skulle öronmärkas för det ursprungliga syftet men att öppna för konkurrens även från andra utförare av forskning inom det aktuella området. I den forskningspolitiska propositionen genomfördes en sådan förändring beträffande (). En del av VTI:s anslag fördes över till sektorsorganet, Kommunikationsforskningsberedningen. Den FoU-verksamhet som fram till bedrevs inom , har upphört i sin tidigare organisatoriska form. Forskning av intresse för bygg- och bostadsområdet etableras f.n. vid Kungl. Tekniska högskolan resp. . () kommer fr.o.m. /95 vara ett intäktsfinansierat forskningsinstitut. Det hittillsvarande anslaget Gemensam försvarsforskning över statsbudget till FOA kommer att ingå Försvarsmaktens totala budget. Det innebär att FOA för sin verksamhet måste konkurrera om uppdrag och intäkter. En ny försvarsforskning disponerar forskningsresurser som sökes i öppen konkurrens mellan forskare vid institut, universitet och högskolor m.fl. Dessa förändringar innebär bättre förutsättningar för effektivt resursutnyttjande, kvalitetskontroll och flexibilitet i formerna för forskningens utförande. Regeringen avser att inför nästa forskningspolitiska planeringsperiod redovisa förslag för att stimulera konkurrens om forskningsresurser. Konkret innebär detta att delar av de f.n. fasta myndighetsanslagen för forskning görs tillgängliga även för forskare utanför myndigheterna, dvs. att dessa resurser skall kunna sökas i öppen konkurrens. Detta bör ske utan att nya organ för fördelning av forskningsresurserna inom respektive område tillskapas. Förändringarna kommer att börja tilllämpas från . Regeringen underströk forskningspolitiska proposition betydelsen av forskningsrådens verksamhet. Forskningsråden har i , liksom i de flesta jämförbara länder, en strategisk betydelse för forskningen. Forskningsråden har ett nationellt perspektiv och arbetar med utgångspunkt i internationella kvalitetskriterier. I beslut med anledning av proposition 1991/92:76 (bet. 1991/92:UbU18, rskr. 1991/92:195) uttalades att regeringen borde redovisa en samlad bedömning av forskningsrådsorganisationen. Genom beslut med anledning av forskningspropositionen överfördes det teknikvetenskapliga forskningsrådet till åttonde huvudtiteln (). Vikten av ett samspel mellan fakulteter och forskningsråd, liksom rådens ansvar även för gränsöverskridande forskning betonades. Betydande förändringar har skett i forskningsrådens omvärld. Regeringen har i det föregående redovisat förslag till åtgärder för att öka examinationen i forskarutbildningen, bl.a. prestationsrelaterade fakultetsanslag. Universitet och högskolor har en friare ställning och större ansvar än tidigare, även vad gäller forskning och forskarutbildning. Tillkomsten av stiftelserna för strategisk forskning respektive miljöstrategisk forskning liksom de särskilda resurser som tillförts för kulturvetenskaplig forskning innebär mycket betydande resurstillskott inom vissa forskningsområden. medverkan i EU:s forskningsprogram kommer att ligga på en betydligt högre nivå inom en mycket snar framtid. Vidare kan konstateras att sektorsorganen i flera fall och i ökad omfattning inriktar sitt stöd mot mera långsiktig forskning. Sammantaget innebär detta att forskningsråden har att verka i ett i flera avseenden förändrat system. Den forskning som råden finansierar måste ha den inriktning och den kontakt med den internationella forskningsfronten som är en förutsättning för en framgångsrik och konkurrenskraftig svensk forskning. Det förutsätter bl.a. förmåga att göra kraftfulla prioriteringar, återigen i ett nationellt och internationellt perspektiv. I det föregående har sådana krav beträffande fysikforskning redovisats. Regeringen kommer att föranstalta om en översyn av forskningsrådsorganisation års forskningspolitiska proposition. Syftet är att forskningsråden även fortsättningsvis skall kunna fylla rollen som en strategisk resurs i samspelet med främst universitetens och högskolornas forskning. är en stiftelse som grundades , bl.a. på grundval av en utvärdering av dåvarande Sekretariatet för framtidsstudier. Stiftelsen bedriver i egen regi eller i samarbete med andra framtidsstudier, långsiktig analys och därmed sammanhängande verksamhet för att stimulera till en öppen och bred diskussion om samhällsutvecklingen. En utvärdering av institutets verksamhet beräknas att föreligga . Ansvaret inom för beredningen av de regeringsärenden som stiftelsen föranleder ligger f.n. på Statsrådsberedningen. Med de förändringar som skett i arbete finns någon naturlig koppling mellan institutets verksamhet och Statsrådsberedningen. har numera det ansvar för samordningen av forskningspolitiken som åvilade Statsrådsberedningen. Mot denna bakgrund kommer beredningsansvaret för ärenden som rör att överföras på . skall 1996 fatta ett nytt treårigt forskningsbeslut. Det faktum att kompletterande beslut behjöver fattas motsäger inte värdet av rimlig långa perioder under vilka spelreglerna är fasta. Inte minst mot bakgrund av den snabba kunskapsutvecklingen finns det anledning att förmoda att betydelsen av en förutsättningslös prövning av forskningstyngdpunkterna vid ingången av varje treårsperiod kommer att öka. Mekanismerna för att möjliggöra en sådan prövning, utan att denna ger upphov till olyckliga och oavsiktliga brott i en framgångsrik forskning, behöver utvecklas. Inför nästa treårsbeslut om forskningspolitiken kommer regeringen att ta hjälp av en fristående beredning för att genomlysa svenska forskningsprioriteringar, inte minst i internationell belysning. Till beredningen skall knytas forskare och andra högt kvalificerade personer från såväl som andra länder. Beredningens arbete skall inledas i sådan tid att betydande utrymme ges för offentlig debatt. 8 Övriga frågor 8.1 Lärosätenas donationsfastigheter Regeringens förslag: Ett klarläggande görs av vad som får anses gälla i fråga om disposition och förvaltning av universitetens donationsfastigheter. Regeringens överväganden: En fråga av väsentligt principiellt intresse för vissa av våra statliga lärosäten, främst universiteten i och , är den framtida hanteringen av sådana fastigheter som utgör donationer riktade till respektive lärosäte. Det är alltså inte fråga om sådana donationer som utgör egna stiftelser och därmed har ställning som enskilda rättssubjekt. Donationer av det slag som är i fråga har förekommit och har, när det gäller de två äldsta universiteten, kommit att sammanlagt representera betydande värden. Fastigheterna har dessutom ofta en praktiskt viktig funktion i verksamheten. Från statsmakternas sida har det tidigare inte ansetts föreligga någon anledning att göra en särskild analys av de rättsliga aspekterna på dessa donationer. I samband med att staten skulle föra över äganderätten till vissa universitets- och högskolefastigheter till väcktes emellertid frågan om ett sådant överförande egentligen vore möjligt beträffande donationsfastigheterna. En faktor som ger en särskild relief åt frågan är det förhållandet att donationerna daterar sig från så vitt skilda tider. De rättsliga betraktelsesätten kan ha varit olika under olika tidsperioder och förutsättningarna både på donators och mottagarens sida därför ha skiftat. För de äldsta donationerna, de som tillkom och , användes ofta ett språkbruk som, sett med dagens ögon, ger intryck av att universiteten sågs som egna rättssubjekt, skilda från staten. Detta gäller framför allt donationer från monarken. som har gjort gällande att universiteten här kunde inta en ställning som särskilda rättssubjekt och ägare till fastigheterna ifråga. Lärosätena har därvid kunnat visa också på senare rättsliga dokument som indikerar att universiteten intog en särställning. Sålunda uttalas i ett kungligt brev, där Kungl. Maj:t hade att ta ställning till frågan om universitets donationsjordar var kronojord, att marken tillhörde med "fullkomlig frälsemannarätt". Utan att ta ställning i denna sak kan man emellertid konstatera att ett sådant språkbruk långt in dröjde sig kvar t.o.m. i författningar som rörde förvaltningen vid statliga myndigheter. Det kan sålunda i författningarna talas om myndighetens egendom, trots att det inte kan ha rått något tvivel om att vi hade att göra med statsegendom. Ytterligare en faktor att beakta, när man studerar dessa äldre donationsurkunder som utfärdats av svenska regenter, är att donationer kunde vara en form av medelsanvisningar. I stället för dagens årliga kontanta anslag tilldelade man en institution en fastighet att tillgodogöra sig avkastningen ifrån. Betydelsen av sådan rätt till avkastningen från en fastighet speglas bl.a. i det förhållandet att under en lång epok, som varade , en särskild lagfart kunde ges på avkastningen av en fastighet, medan någon annan person hade lagfart på den egentliga fastigheten. Såväl när det gäller som lades f.ö. den ursprungliga ekonomiska grunden genom att lärosätena av statsledningen anvisades fastigheter. Enligt regeringens bedömning behöver man dock inte fördjupa sig i frågan om de gamla universitetens rättsliga ställning för att få ett svar på frågan i vad mån staten kan anses ha rätt att så förfoga över donationsfastigheterna att äganderätten till dem överlåts till ett statligt fastighetsbolag som har till uppgift att på affärsmässiga grunder erbjuda universitet och högskolor lokaler. Av allmänna rättsgrundsatser får nämligen anses följa att, om staten har mottagit en gåva under vissa bestämda förutsättningar beträffande gåvans användning och disposition, kan staten inte utan stöd i lag ensidigt bestämma sig för att disponera donationen på annat sätt. Statens ställning som gåvomottagare skiljer sig i detta hänseenden inte från andra rättssubjekts. Villkor som är knutna till en gåva skall respekteras, om gåvan tas emot. Har en fastighet donerats så att donationen varit avsedd att komma ett universitet tillgodo och kanske till yttermera visso också stå under universitets direkta förvaltning och disposition, kan det sålunda inte från rättslig synpunkt anses tillåtligt att staten utan vidare disponerar egendomen för förmögenhetsbildning i ett statligt aktiebolag eller på annat sätt som inte innefattar fullgoda garantier för att kommer i åtnjutande av den förmån av fastigheten som givaren avsett. Som huvudregel måste i stället gälla att staten i enlighet med förutsättningarna för donationen behåller egendomen och ser till att den används för det avsedda ändamålet, varvid de fastigheter som ställts under universitetens direkta förvaltning bör förbli där. En annan sak är att en förändrad disposition i vissa fall kan tänkas möjlig efter en överenskommelse med donator. Förutom de rent rättsliga principer som kan åberopas för en sådan hållning i frågan kan också anföras att ett motsatt förfarande skulle stå i strid med vanliga hedersbegrepp. Därmed finns även den rättspolitiska aspekten. Om staten börjar hantera donationsegendom på ett sätt som inte kan ha varit donatorernas mening, är risken uppenbar att benägenheten att ge donationer till lärosätena avtar kraftigt. En sådan utveckling vore olycklig för våra lärosäten. Den ståndpunkt som här utvecklats ligger i linje med det principuttalande som utbildningsutskott gjorde i sitt yttrande till finansutskottet i ärendet om ny organisation för förvaltningen av statens fastigheter och lokaler m.m., 1992/93:UbU4y. Utskottet uttalar sålunda i detta yttrande att "av universitet och högskolor mottagna donationer måste anses vara riktade till visst enskilt lärosäte och inte till staten mer allmänt". har anslutit sig till detta uttalande (1992/93:FiU8 s. 11). anförde i anslutning därtill också att utskottet inte hade något att erinra mot att de unika donationsfastigheter som förvaltades av universiteten stannade kvar i denna förvaltningsform. Vad som sagts om fastigheter som donerats till universitet och högskolor bör rimligen också gälla fastigheter som har förvärvats i utbyte mot den ursprungligen donerade egendomen, om en sådan omsättning kunnat ske med hänsyn till gåvovillkoren. Principen bör också gälla fastigheter som sedermera förkovrats med statliga medel, eftersom byggnader och annat som ingår i fastigheten numera inte kan skiljas ut från fastigheten utan särskild lagstiftning. I konsekvens med detta senare bör emellertid också omvänt gälla att, om ett lärosäte använt medel från en donation för investeringar i en statlig, icke donerad fastighet, detta inte kan åberopas för att en sådan fastighet skall börja behandlas som donationsfastighet. Det förhållandet att en donationsfastighet behåller sin status som sådan, även om staten sedemera uppför byggnader på den för andra medel än donationsmedel, innebär dock inte något hinder för att staten, såsom ägare till fastigheten i dess helhet, lägger förvaltningsansvaret för mark och för byggnader på skilda statsorgan, om det skulle anses lämpligt. Inte heller finns det något generellt hinder för att staten betingar sig ersättning för utnyttjandet av de sålunda för andra medel uppförda byggnaderna, även om det gäller det lärosäte som donationen riktats mot. Givetvis gäller att både byggandet och utnyttjandet av byggnaderna måste ske på ett sätt som inte kränker donationsvillkoren eller eljest får anses stå i strid med avsikten med donationen. De bedömningar i principfrågorna som regeringen nu har gjort, finner regeringen skäl att underställa för godkännande i syfte att uppnå en större säkerhet för donationerna i en direkt offentlig förvaltning. 8.2 Arkeologisk forskning och de arkeologiska uppdragsundersökningarna I årets budgetproposition (prop. 1993/94:100 bil. 74ff) redovisade regeringen förslag som syftade till att förbättra förutsättningarna för goda resultat vid arkeologiska uppdragsundersökningar, dvs. de undersökningar som utförs enligt fornminneslagens bestämmelser i samband med att företag ges tillstånd att exploatera mark med fasta fornlämningar. Förslagen syftade i korthet till att skapa klarare roller och ansvarsgränser för dem som medverkar i undersökningarna. De arkeologiska uppdragsundersökningarna har numera en förhållandevis stor omfattning. De investeringar i trafikens infrastruktur som beslutat om (prop. 1992/93:176, bet. 1992/93:TU35, rskr. 446) innebär att de arkeologiska uppdragsundersökningarna mer än fördubblas till sin omfattning under innevarande budgetår. kan det förutses att undersökningar kommer att utföras till en kostnad om ca . Det är mot denna bakgrund viktigt att undersökningarna bedrivs på ett sådant sätt att de kan utnyttjas av olika forskningsinriktningar inom arkeologi och närliggande discipliner. Ett syfte med undersökningarna är att dokumentera de fornlämningar som förstörs vid exploateringarna och ta tillvara de fornfynd som finns inom området. Ett nära sammanhängande syfte är att öka kunskaperna om den kultur-, social- och bebyggelsehistoria som fornlämningarna utgör källor till. De enskilda undersökningarna bör också inlemmas i ett större kunskapsbygge i ett vidare historiskt perspektiv. De omfattande arkeologiska uppdragsundersökningarna som inletts i anslutning till de beslutade satsningarna på vägar och järnvägar innebär en utomordentlig potential för forskningen - även i ett internationellt perspektiv - och utgör en vetenskaplig och organisatorisk utmaning. För att de rätt skall kunna utnyttjas måste undersökningarna göras till delar i en framåtsyftande forskningsprocess. Det är viktigt att vetenskapliga frågeställningar finns med redan i ett tidigt planeringsskede. Detta kan bara ske genom aktiv medverkan från universitets- och forskningsorganisationen. I betänkandet (SOU 1992:137) Arkeologi och exploatering gavs bl.a. rekommendationen att kulturmiljövårdens organisation i samverkan med universiteten borde organisera forsknings- och utvecklingsprojekt som gjorde det möjligt att sätta in de olika undersökningarna i ett forskningsstrategiskt sammanhang. Av universitetens remissyttranden över utredningen framgick att universitetens och den rådsstödda forskningen inte hade det inflytande och den medverkan i verksamheten som var önskvärd. En utvecklad och tydlig fördelning av roller och ansvar mellan de medverkande är en viktig förutsättning för att verksamheten skall kunna drivas effektivt och målinriktat och ge en god behållning. Det innebär att inte bara , länsmuseerna m.fl. inom den kulturmiljövårdande sektorn utan även universitets- och forskningsorganisationen har ett ansvar för att ta till vara de möjligheter som uppdragsarkeologin erbjuder. Mot bakgrund av det unika i situationen är det av stor vikt att universiteten och () samverkar med och den kulturmiljövårdande organisationen för att ta de initiativ som krävs för att uppdragsundersökningarna skall kunna ge full vetenskaplig utdelning. Eftersom stora delar av landet omfattas av exploateringarna, föreligger möjligheterna att sammanföra de olika undersökningarna till ett eller flera forskningsprojekt som tillsammans kan lägga helhetsperspektiv på verksamheten. Inte minst är det viktigt att den forskning, som utförs utifrån uppdragsarkeologin kan ges en bra och till sina uppgifter väl anpassad organisation, t.ex. med tanke på universitetens utbildningsmöjligheter och den inriktning på långsiktig kunskapsuppbyggnad om landets historia som också är en av kulturmiljövårdens främsta uppgifter. Det bör ankomma på de ansvariga myndigheterna att ta de initiativ som kan krävas i detta sammanhang. Häri bör ingå att återkomma till regeringen med förslag om de strukturella insatser som kan behövas för att långsiktigt åstadkomma en god interaktion mellan den arkeologiska uppdragsverksamheten och forskningen. 9 Anslagsfrågor för /95 1993/94:100 (bil. 9) har regeringen föreslagit att , i avvaktan på en särskild proposition om distansutbildning, skall beräkna ett ramanslag på för för vuxna i och ett ramanslag på till för vuxna i . Regeringen har överlämnat en skrivelse till om utvecklingsplan för skolväsendet (1993/94:183). I skrivelsen behandlas bl.a. distansutbildning och frågor rörande statens skolor för vuxna. Regeringen återkommer till anslagen till statens skolor för vuxna för nästa budgetår. A.Skolväsendet A 12.