prop · GH0345 · 1994-01-01 00:00:00 — Detta innebär att alternativregel I resp. den tidigare bostadsrättsregeln återinförs. Reglerna bör gälla alla slags fastigheter och bostadsrätter. För fastigheternas del innebar alternativregel I i punkt 2 a femte stycket av anvisningarna till 36 § KL följande. Om en fastighet hade förvärvats skulle fastigheten anses förvärvad . Det fanns två sätt att beräkna ingångsvärdet. Det ena var att av fastighetens taxeringsvärde skulle utgöra ingångsvärdet. Det andra sättet avsåg den situationen att den skattskyldige kunde visa att den verkliga köpeskillingen var högre än av det aktuella taxeringsvärdet. I så fall fick det verkliga beloppet användas. Särskilda regler gällde om den avyttrade fastigheten ingick i en annan taxeringsenhet eller om det inte fanns något taxeringsvärde . Av att fastigheten i båda dessa fall skulle anses förvärvad följde, vilket uttryckligen angavs, att vid vinstberäkningen hänsyn inte kunde tas till avdrag eller kostnader som hänförde sig till tiden . För bostadsrätter som förvärvats gällde enligt punkt 2 c av anvisningarna till 36 § KL i princip samma regler som för fastigheter anskaffade . En sådan bostadsrätt skulle alltid anses förvärvad , den s.k. stickdagen. Också för bostadsrätternas del fanns det två metoder för att beräkna ett ingångsvärde. Den ena var att ingångsvärdet skulle anses utgöra av bostadsrättens andel av bostadsrättsföreningens behållna förmögenhet . Föreningsförmögenheten beräknades med ledning av föreningsfastighetens taxeringsvärde . Hänsyn togs också till föreningens övriga tillgångar och skulder enligt bokslutet för det räkenskapsår som hade avslutats närmast före ingången av . Den andra metoden innebar att det verkliga vederlaget fick användas som ingångsvärde om den skattskyldige kunde visa att vederlaget översteg av bostadsrättens andel av föreningsförmögenheten på stickdagen. Vid beräkning av vederlaget skulle man bortse från eventuella fonder som fanns vid förvärvet. Oavsett om ingångsvärdet beräknades enligt den förra eller den senare metoden gällde att vid vinstberäkningen hänsyn inte kunde tas till kostnader och avdrag som belöpte . Om det inte fanns något taxeringsvärde för fick detta uppskattas med ledning av det närmast därefter åsatta taxeringsvärdet. De nya reglerna om ingångsvärden för fastigheter och bostadsrätter som förvärvats resp. 1974 placeras lämpligen i 25 § 9 mom. och 26 § 7 mom. Med vissa mindre skillnader kan lagtexten utformas på samma sätt som i motsvarande äldre, numera upphävda lagrum. Att återinföra en regel motsvarande alternativregel I för fastigheter innebär också att det är nödvändigt att göra vissa justeringar av återläggningsreglerna i punkt 5 första stycket av anvisningarna till 22 § KL. För bostadsrätternas del är det nödvändigt med vissa ändringar av de bestämmelser i 26 § 4 mom. SIL som rör avdragsrätten för kapitaltillskott. Ändringarna berör värdeminskningsavdrag m.m. och kapitaltillskott från tiden resp. 1974. De två frågorna berörs ytterligare i specialmotiveringen. Det är också nödvändigt med vissa justeringar i reglerna avseende föreningens kontrolluppgiftsskyldighet. I 3 kap. 45 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter regleras frågan om vilken kontrolluppgiftsskyldighet som åligger en bostadsrättsförening. Också i detta hänseende handlar det om att återinföra en äldre regel. Föreningen bör åläggas en skyldighet att lämna uppgift om det förmögenhetsvärde som gällde för lägenheten på stickdagen om den överlåtna bostadsrätten förvärvats . Ytterligare en fråga bör tas upp i sammanhanget. I 25 § 6 mom. sjätte stycket SIL finns en bestämmelse som tar sikte på den situationen att ett omkostnadsbelopp i vissa fall beräknas med ledning av ett taxeringsvärde. Bestämmelsen hade ett sakligt samband med de berörda alternativreglerna II och III där ju omkostnadsbeloppet under vissa förutsättningar kunde beräknas utifrån ett taxeringsvärde. Bestämmelsen i 26 § SIL borde ha tagits bort när alternativreglerna togs bort vid skattereformen. Att vi nu föreslagit att en bestämmelse motsvarande alternativregel I skall införas påverkar inte detta ställningstagande. Vi föreslår därför att bestämmelsen i 25 § 6 mom. sjätte stycket SIL skall tas bort eftersom den saknar betydelse. 6.3.6 Slopade särregler för fåmansföretagare Regeringens förslag: Det skall inte finnas några särskilda regler för beräkning av reavinst när bl.a. delägare i fåmansföretag säljer en fastighet eller bostadsrätt till företaget. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna i 24 § 6 mom. SIL och i punkt 14 av anvisningarna till 32 § KL kan aktualiseras om en delägare i ett fåmansföretag eller någon honom närstående avyttrar egendom till företaget. Reglerna avser det fallet att vederlaget för den avyttrade egendomen överstiger marknadsvärdet. I så fall skall den del av vederlaget som motsvarar marknadsvärdet beaktas vid vinstberäkningen och den överskjutande delen av vederlaget tas upp som intäkt av tjänst. Av förarbetena framgår att regeln syftar till att förhindra att den skattskyldige tar ut medel från företaget på ett från skattesynpunkt fördelaktigt sätt som han genom företaget har samma tillgång till egendomen som före avyttringen (prop. 1989/90:110 s. 601). Regleringen omfattar all slags egendom, däribland fastigheter och bostadsrätter. Det kanske mest praktiska fallet när det gäller bostäder är att en fåmansföretagare avyttrar sin villa till det egna företaget och sedan bor kvar. Det är också den situationen som omnämns i förarbetena. Enligt 24 § 6 mom. tredje stycket SIL gäller att om en fastighet eller en bostadsrätt inte skall användas i företagets näringsverksamhet får vinsten vid en sådan försäljning inte beräknas enligt någon av de s.k. takreglerna. Enligt 24 § 6 mom. fjärde stycket SIL kan skattemyndigheten medge undantag från bestämmelserna i tredje stycket om det föreligger synnerliga skäl. Skälet till att de s.k. takreglerna inte får användas i dessa fall är att dessa regler - i första hand 9-procentsregeln - i många fall kan vara betydligt förmånligare än om beskattningen sker på grundval av en konventionellt beräknad vinst. Vi har i det föregående föreslagit att de s.k. takreglerna för både fastigheter och bostadsrätter skall tas bort. Motivet för en specialreglering när en fåmansföretagare avyttrar egendom till det egna företaget bortfaller därigenom. Vårt förslag om uppskovsregler ändrar inte denna slutsats. Det kan för övrigt noteras att den som efter en införsäljning av en bostad till det egna företaget inte skaffar eller avser att skaffa någon ersättningsbostad utan bor kvar i den sålda bostaden inte heller kan medges något uppskovsavdrag. Vårt förslag är alltså att förbudet för delägare i fåmansföretag att använda takreglerna i vissa fall tas bort utan att ersättas av andra motsvarande regler. Detta innebär också att den särskilda dispensmöjligheten kan upphävas. Vad vi nu föreslagit påverkar inte de bestämmelser som i vissa fall innebär att en del av ett vederlag skall tas upp som inkomst av tjänst medan återstoden skall ingå i en vinstberäkning. Dessa bestämmelser bör således kvarstå oförändrade. Regeringens förslag innebär att det är nödvändigt med vissa justeringar av bestämmelserna i 24 § 6 mom. SIL och i punkt 14 av anvisningarna till 32 § KL. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft och - med undantag för vad vi föreslagit i fråga om förlustavdrag - tillämpas på avyttringar . Förlustavdragsreglerna föreslås tillämpliga på avyttringar som sker . Regeringen har i en skrivelse (1993/94:2) till överlämnat ett meddelande enligt 2 kap. 10 § regeringsformen med en begäran att de nya reglerna, med nämnda undantag, skall tillämpas . Den omständigheten att ett uppskovsavdrag kan medges tidigast vid avyttringar som skett hindrar inte att egendom som förvärvats - kan vara ersättningsbostad av det slag som avses i 11 § UAL. Vid taxering uppkommer i så fall - enligt 6 § UAL - frågan huruvida bosättning skett . Om så ej skett aktualiseras frågan, med förskjutning när det gäller tidpunkten för bosättningen, återigen vid taxering. Den föreslagna bestämmelsen om att av den konventionellt beräknade vinsten avseende en villa eller en bostadsrätt skall utgöra den skattepliktiga vinsten betyder att skatteuttaget i vissa fall kan bli något högre för egendom som enligt gällande regler är permanentbostäder och som därför omfattas av 9-procentsregeln. Detta får omedelbara följder för dem som av olika skäl inte kommer att yrka något uppskovsavdrag. Mot bakgrund av att vårt förslag i vissa fall kan innebära skatteskärpningar som inte varit kända i förväg föreslår vi att de nuvarande reglerna övergångsvis skall kunna tillämpas om den skattskyldige yrkar det. Detta innebär att en skattskyldig som avyttrat en villa eller bostadsrätt övergångsvis kan välja mellan å ena sidan 9-procentsregeln eller å andra sidan 50-procentsregeln i kombination med ett uppskovsavdrag. En lämplig bortre tidsgräns synes vara . Det betyder att de äldre reglerna bör få tillämpas fram till och med trots att de nya reglerna får verkan fr.o.m. . När det gäller sänkningen av avdragskvoten i förlustfall - från till för villor och bostadsrätter och till när det gäller näringsfastigheter och motsvarande bostadsrätter som ägs av fysiska personer och dödsbon - innebär vårt förslag att de nya bestämmelserna skall börja tillämpas först när skattskyldighet inträder och . Detsamma gäller den sänkning av avdragskvoten från som regeringen föreslagit för egendom av här avsett slag som ägs av andra juridiska personer än dödsbon. Vad regeringen nu föreslagit föranleder särskilda övergångsbestämmelser till UAL, KL och SIL. Vid en bedömning av de statsfinansiella effekterna av våra förslag är det i sammanhanget viktigt att skilja mellan effekter . Det långsiktiga skattebortfallet som kan beräknas till är relevant först i och med utgången av eftersom de skattskyldiga ända fram till denna tidpunkt kan använda de äldre reavinstreglerna som om avyttringen skedde (jfr avsnitt 6.3.3). Den kortsiktiga effekten - att skattebortfallet uppgår till - är att se som en första helårseffekt. Vid beräkningen har inte beaktats att de skattskyldiga föreslås kunna använda de nuvarande reglerna fram till och med utgången av . Det skattebortfall som blir följden av att parallella regler fram är svårt att kvantifiera. Å ena sidan kan man anta att alla maximalt utnyttjar den möjlighet till skatteanpassning som medges. Å andra sidan finns det flera faktorer som talar emot detta. Det torde t.ex. vara svårt att genomföra vissa försäljningar eftersom både potentiella köpare och kreditgivare kan antas vara försiktiga. För att 9%-regeln skall vara att föredra framför de föreslagna reglerna krävs ett försäljningspris som överstiger inköpspriset . Vid en försäljning 1993 betyder det, för småhus, att förvärvet i genomsnitt ligger . Är förhållandet så att värdet understiger förvärvspriset är nuvarande regler alltid att föredra. Det är emellertid ett begränsat antal situationer där så är fallet. Främst gäller detta när förvärvet ligger . Det är också viktigt att beakta den begränsade skatteförmån som det faktiskt är fråga om. Vid en förlust om uppgår skattereduktionen till ett belopp som är endast lägre än enligt gällande 32 Regeringens bedömning är att det totala skattebortfallet på grund av tidigarelagda försäljningar uppgår till . Näringsfastigheter säljs huvudsakligen via aktierna i ett bolag vars huvudsakliga tillgång är fastigheter. Anledningen till detta är främst en enklare administrativ hantering samt att man slipper betala stämpelskatt på förvärvet. Påverkas inte detta beteende av de nya reglerna - vilket är troligt - kommer skattebortfallet att bli litet. Skattebortfallet kan därför beräknas till . 9.1 Lagen om uppskovsavdrag vid byte av bostad I paragrafens första stycke anges de grundläggande förutsättningarna för att en skattskyldig fysisk person skall kunna medges ett uppskovsavdrag. Av bestämmelsen framgår också vad som gäller om den skattskyldige vid den taxering då vinsten från ursprungsbostaden redovisas inte uppfyller villkoren i fråga om förvärv av en ny bostad och bosättning där. I så fall krävs att den skattskyldige avser att förvärva en bostad och bosätta sig där eller, om sådant förvärv redan skett, att han avser att bosätta sig i den nyförvärvade bostaden. Frågan om innebörden av en sådan avsikt har Lagrådet tagit upp i sitt yttrande och vi instämmer i den uppfattning som där redovisas. Av andra stycket framgår att dödsbo kan medges uppskovsavdrag under de särskilda förutsättningar som anges i 13 §. I paragrafen definieras begreppet ursprungsbostad. Av definitionen framgår att uppskov endast kan komma i fråga om den avyttrade egendomen utgjorde en privatbostad enligt 5 § KL. Det betyder att uppskovsreglerna kan omfatta småhus med mark som utgör småhusenhet, småhus på annans mark samt småhus som är inrättat till bostad åt en eller två familjer med tillhörande tomtmark på lantbruksenhet (5 § första stycket KL). Såvitt gäller bostadsrätter omfattar den nya lagstiftningen egendom som innehas av medlem i bostadsrättsförening eller bostadsförening eller av delägare i bostadsaktiebolag om föreningens eller bolagets verksamhet är sådan som avses i 2 § 7 mom. SIL, dvs. när det är fråga om en bostad i ett "äkta" bostadsföretag (5 § fjärde stycket KL). För att ett småhus eller en bostadsrätt skall hänföras till kategorin privatbostadsfastighet eller motsvarande bostadsrätt krävs att egendomen skall utgöra privatbostad enligt definitionen i 5 § andra stycket KL. Detta innebär att småhuset eller bostadsrätten helt eller till övervägande del eller, i fråga om småhus som är inrättat till bostad åt två familjer, till väsentlig del, skall användas för permanent boende eller som fritidsbostad för ägaren eller vissa honom närstående eller att småhuset eller bostadsrätten är avsett att användas på sådant sätt. Om villkoren för att ett småhus eller en bostadsrätt skall vara privatbostad inte längre uppfylls kan bostaden under viss övergångstid likväl behålla denna karaktär enligt de s.k. tröghetsreglerna i 5 § sjätte stycket KL. För att en privatbostad enligt 5 § KL skall kunna vara ursprungsbostad enligt UAL krävs vidare att den utgör den skattskyldiges permanentbostad. Denna fråga berörs i specialmotiveringarna till 3 och 4 §§. Det anges särskilt att egendom utomlands inte kan vara ursprungsbostad. Tomtmark kan under vissa förutsättningar vara privatbostadsfastighet men aldrig privatbostad. En annan sak är att tomtmark som bebyggs kan vara ersättningsbostad enligt 11 §. Kravet på den avyttrade egendomens skattemässiga karaktär - privatbostad enligt 5 § KL - sträcker sig längre än vad som gäller för ersättningsbostaden. Enligt 11 § UAL skall ersättningsbostaden vara ett sådant småhus eller en sådan bostadsrätt som anges i 5 § första resp. fjärde stycket KL. Något krav på att bostaden skall vara privatbostad uppställs således inte (jfr specialmotiveringen till 11 §). Utöver det grundläggande kravet att bostaden skall vara en privatbostad (jfr 2 §) krävs att bostaden skall vara den skattskyldiges permanentbostad.I paragrafens första stycke definieras begreppet permanentbostad. Definitionen är med vissa undantag utformad på samma sätt som motsvarande definition av egendom som omfattas av den s.k. 9-procentsregeln i 25 § 9 mom. Undantagen hänför sig till punkt 1 varav framgår att ett småhus eller en bostadsrätt är den skattskyldiges permanentbostad om han bott i bostaden närmast före avyttringen. I 25 § 9 mom. SIL - vartill 26 § 7 mom. SIL hänvisar - uppställs de ytterligare kraven att den skattskyldige måste ha förvärvat egendomen till ett marknadsmässigt pris och att den tid han ägt bostaden utan att vara bosatt där inte får överstiga . Några motsvarigheter till dessa krav finns inte. Skälen till detta har redovisats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2.1) I andra stycket finns en särskild regel som är tillämplig i den situationen att den skattskyldige förvärvat en ersättningsbostad innan han ännu avyttrat ursprungsbostaden. Av stycket framgår att frågan om den avyttrade bostaden är permanentbostad eller ej får avgöras med hänsyn till förhållandena när ersättningsbostaden förvärvades. Att bedömningstidpunkten då är en annan än avyttringstidpunkten påverkar inte kravet att den sålda bostaden skall vara en privatbostad för avyttringen. Att småhus eller bostadsrätt som ägs av dödsbo kan vara privatbostad framgår av 5 § femte stycket KL och 53 § 3 mom. samma lag. Att däremot sådan egendom inte kan vara permanentbostad i UAL:s mening har uttryckligen stadgats i tredje stycket. Frågan om en bostad som ägs av ett dödsbo kan vara permanentbostad är i princip densamma som motsvarande fråga såvitt gäller tillämpningen av den nu gällande 9-procentsregeln. Den nya bestämmelsen har tillkommit som ett förtydligande av vad som i sammanhanget är gällande rätt, nämligen att ett dödsbo med stöd av 53 § 3 mom. KL inte kan göra gällande att 9-procentsregeln skall tillämpas när boet avyttrar en privatbostadsfastighet eller motsvarande bostadsrätt under dödsfallsåret. Det bör i sammanhanget nämnas att om en fastighet eller bostadsrätt skiftas ut till någon av de efterlevande torde det inte vara ovanligt att egendomen i dennes hand är att anse som permanentbostad. Det finns ingen bestämmelse om att bosättningstid endast räknas för ägaren av bostaden. I paragrafen regleras frågan om uppskov i samband med att en privatbostad görs till föremål för expropriation eller liknande åtgärder. Av bestämmelsen framgår att uppskovsavdrag i sådana fall kan medges även om bostaden ifråga inte är permanentbostad enligt definitionen i 3 §. Förutsättningen i dessa fall är att den skattskyldige är bosatt i bostaden för expropriationen men att han ännu inte hunnit bo där . I sak innebär stadgandet en utvidgning av definitionen av begreppet ursprungsbostad. Punkterna 1 - 2 omfattar ett par av de situationer som anges i nuvarande 25 § 10 mom SIL. Till skillnad mot den bestämmelsen innehåller UAL inga särskilda regler om att den skattskyldiges fastighet varit föremål för olika slags rådighetsinskränkningar enligt naturvårdslagen eller andra liknande författningar. har berörts i den allmänna motiveringen. I paragrafen regleras frågan om hur stor den minsta vinsten skall vara för att ett uppskovsavdrag skall kunna komma i fråga. Av bestämmelsen framgår att vinsten i frivilligfallen måste uppgå till per delägare. I tvångsfallen måste motsvarande vinst 33 Det bör uppmärksammas att bestämmelsen gäller vinsten och inte den skattepliktiga vinsten. I paragrafen - liksom i 7 § - finns bestämmelser om uppskovsavdraget och dess beräkning. Bestämmelserna i 6 och 7 §§ är tillämpliga vid den taxering då den skattepliktiga vinsten från ursprungsbostaden redovisas. Utgångspunkten är att den skattskyldige förvärvat en ersättningsbostad under samma kalenderår som ursprungsbostaden avyttrades eller att förvärvet skett tidigast och att han bosatt sig där året ursprungsbostaden avyttrades. Avgörande för uppskovsbeloppets beräkning är en jämförelse mellan vederlagen för ursprungsbostaden och ersättningsbostaden. Vid beräkning av vederlaget för en bostad skall bestämmelserna i 12 § första stycket iakttas (jfr specialmotiveringen till detta lagrum). I punkt 1 regleras den situationen att ersättningsbostaden är minst lika dyr som ursprungsbostaden. Uppskovsavdraget skall i så fall uppgå till samma belopp som den skattepliktiga vinsten. Det bör uppmärksammas att uppskovsavdraget inte påverkar vinstberäkningen utan medges som ett särskilt avdrag i inkomstslaget kapital. Som exempel kan nämnas följande. En bostad förvärvas för och avyttras för . Vinsten uppgår till (500 000 - 100 000 =) och den skattepliktiga vinsten är (0,5 x 400 000 =) . Om ersättningsbostaden kostar eller mer uppgår uppskovsavdraget till . Förhållandena när ersättningsbostaden avyttras kan illustreras enligt följande. Den vinst som inte beskattades när ursprungsbostaden avyttrades uppgick till . Antag att ersättningsbostaden kostade och att den avyttras för . Vid vinstberäkningen skall omkostnadsbeloppet enligt 10 § första stycket minskas med den obeskattade vinsten . Det på detta sätt justerade omkostnadsbeloppet blir (600 000 - 400 000 =) och vinsten blir (700 000 - 200 000 =) . Den skattepliktiga vinsten blir således (0,5 x 500 000 =) . Av exemplet framgår vidare att den obeskattade vinsten, som vid avyttring av ersättningsbostaden skall beaktas vid vinstberäkningen, inte är detsamma som uppskovsavdraget. Av paragrafen framgår vidare att den tidigaste tidpunkten för att förvärva en ersättningsbostad är vid ingången av året före det år då ursprungsbostaden avyttras. Inom ramen för den angivna tidsramen har det ingen betydelse i vilken ordning de två bostäderna avyttras resp. förvärvas. I punkt 2 regleras det fallet att ersättningsbostaden är billigare än ursprungsbostaden. I så fall skall uppskovsavdraget uppgå till en viss kvotdel av den skattepliktiga vinsten, nämligen så stor del därav som 34 vederlaget för ersättningsfastigheten utgör av vederlaget för ursprungsfas- tigheten. Hur uppskovsavdraget skall beräknas liksom det bakomliggande resonemanget kan illustreras med följande exempel. Antag att ursprungsbostaden förvärvats för och att den avyttrats för . Vinsten är (500 000 - 400 000 =) . Vid taxeringen skall den skattepliktiga vinsten, (0,5 x 100 000 =) , tas upp som intäkt. Ersättningsbostaden förvärvas för . Uppskovsavdraget utgör (50 000 x 400 000/500 000 =) . Av den skattepliktiga vinsten kommer alltså (50 000 - 40 000 =) att beskattas. Tanken bakom detta är att om ersättningsbostaden kostar 4/5 av vad ursprungsbostaden såldes för skall beskattningen av 4/5 av vinsten skjutas upp och 1/5 skall beskattas (1/5 x 50 000 = 10 000). Av vinsten på är det alltså motsvarande kvotdel eller (4/5 x 100 000 =) som inte beskattas. Vid en senare försäljning av ersättningsbostaden skall det belopp, , som inte beskattades när ursprungsbostaden avyttrades tas fram till beskattning. Avyttras ersättningsbostaden för blir alltså den skattepliktiga vinsten (0,5 x (600 000 - (400 000 - 80 000) =) . Paragrafen tar - på samma sätt som 6 § - sikte på förhållandena vid den taxering där vinsten från ursprungsbostaden redovisas. Bestämmelsen gäller den situationen att ingen ersättningsbostad har anskaffats senast under avyttringsåret eller, om så skett, bosättning inte har ägt rum året efter det året. Uppskovsavdraget uppgår i så fall enligt paragrafen till ett belopp som motsvarar hela den skattepliktiga vinsten. Att 7 § i vissa fall skall tillämpas även om uppskovsvillkoren enligt 6 § är uppfyllda framgår av 12 § tredje stycket (ny-, till- och ombyggnadsfallen). Paragrafen reglerar förhållandena vid den taxering som följer närmast efter den taxering då vinsten från ursprungsbostaden redovisades. Utgångspunkten är att den skattskyldige vid den föregående taxeringen inte uppfyllde uppskovsvillkoren i fråga om förvärv av ersättningsbostad eller bosättning där. Förhållandena är alltså sådana som avses i 7 §. Den skattskyldige har medgetts ett uppskovsavdrag som var lika stort som den skattepliktiga vinsten. Bestämmelsen omfattar tre olika situationer. Första stycket omfattar den situationen att den skattskyldige inte uppfyller uppskovsvillkoren i fråga om ersättningsförvärv eller bosättning. I så fall skall ett belopp motsvarande uppskovsavdraget återföras till beskattning. Därutöver skall ett särskilt tillägg tas upp enligt 9 § (jfr specialmotiveringen till den paragrafen). Att den skattskyldige inte uppfyllt uppskovsvillkoren betyder att han inte förvärvat någon ersättningsbostad över huvud taget efter avyttringen eller, om så skett, att han inte bosatt sig där avyttringen av ursprungsbostaden skedde. I andra stycket är utgångspunkten att den skattskyldige uppfyller uppskovsvillkoren i fråga om ersättningsförvärv och bosättning.