prop · GH03139 · 1994-01-01 00:00:00 — Lagrådet påpekar att bakom en begäran att få sin legitimation återkallad eller sin förskrivningsrätt indragen eller begränsad ligger ofta problem med eget missbruk. Det kan också gälla problem med andra personers missbruk som yttrar sig i krav från missbrukaren på läkares eller tandläkares förskrivningar. Sådana krav kan ibland upplevas som mycket besvärande och en möjlighet att hålla dem ifrån sig kan vara att bli befriad från rätten att skriva ut den typ av läkemedel som missbrukaren efterfrågar. Lagrådet anser därför att man i lagen bör föra in en bestämmelse som ger veterinären möjlighet att i vart fall begära att få sin förskrivningsrätt begränsad eller indragen. Regeringen delar Lagrådets uppfattning i frågan. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 8 17 § Första stycket motsvarar i huvudsak 7 § i den nuvarande behörighetslagen och innehåller en bestämmelse om att en veterinär som fått sin behörighet återkallad skall återfå denna när förhållandena medger det. I andra stycket finns en bestämmelse om att motsvarande skall gälla i fråga om inskränkningar av förskrivningsrätten. 18 § Av bestämmelsen i paragrafen följer att det är den veterinära som prövar frågor om disciplinansvar, legitimationsfrågor, andra behörighetsfrågor och frågor om veterinärernas rätt att förskriva alkohol och narkotika. 19 § Nämndens sammansättning har kommenterats i den allmänna motiveringen, avsnitt 9. En jurist som är eller har varit ordinarie domare skall vara ordförande i nämnden. I denna del har paragrafen utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Veterinärerna som ingår i nämnden skall bidra med veterinära allmänkunskaper och inte delta i egenskap av experter på det sakområde som ett visst ärende rör. Det hindrar inte att det till ledamöter och ersättare utses veterinärer med olika yrkesinriktning och att detta förhållande utnyttjas i nämndens arbete. Övriga tre ledamöter skall ha insikt i djurhållning. Dessa ledamöter företräder allmänhetens intressen. De bör därför ha varierande bakgrund för att på så sätt tillgodose behovet av en från erfarenhetssynpunkt allsidigt sammansatt nämnd. Regeringen utser ledamöterna och ersättarna. Det är naturligt att detta sker efter visst samråd med företrädare för olika intressen. 20 § Nämnden är beslutför med ordförande och fyra ledamöter. I andra stycket 1 ges ordföranden möjlighet att ensam avgöra ärenden i sak om det är uppenbart att ärendet inte kan leda till någon påföljd. Detta är en nyhet som är tänkt att användas då det utan omfattande utredning och utan skriftväxling med den anmälde veterinären står helt klart att en anmälan är ogrundad. Av vad nu sagts framgår att bestämmelsen är avsedd att tillämpas restriktivt. Vidare får ordföranden enligt andra stycket 2 ensam fatta beslut som inte innefattar ett slutligt avgörande i sak och inte rör fråga om interimistisk återkallelse av behörighet eller förskrivningsrätt eller om läkarundersökning eller om att döma ut vite. Ordföranden i den veterinära inom har samma möjlighet. 21 § För gäller rättegångbalkens jävsbestämmelser för domare. 22 § Vid omröstning inom nämnden skall bestämmelserna i 29 kap. tillämpas. Detta innebär inte någon ändring i förhållande till vad som gäller för inom . Handläggningen i 23 § Paragrafen innehåller bestämmelser om talerätt i . Som Lagrådet påpekat bör reglerna om talerätt i disciplinärenden och i legitimationsärenden hållas isär. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I första stycket föreskrivs vilka som får göra anmälan i ärenden om disciplinansvar. Det är självklart att tillsynsmyndigheten måste ha möjlighet att anmäla frågor för prövning i nämnden. Det är i de flesta fall som har tillsyn över veterinär verksamhet. Även har tillsyn över vissa veterinärers verksamhet och måste ges möjlighet att anmäla frågor som ligger inom verkets tillsynsansvar. Beslut om disciplinpåföljd kan också ha stor betydelse för en arbetsgivares ställningstaganden i fråga om en anställd veterinärs fortsatta tjänstgöring. Av den anledningen är det rimligt att även veterinärers arbetsgivare generellt har möjlighet att göra anmälan. Djurhållning rör i många fall stora ekonomiska värden som kan gå till spillo om en veterinär handlar felaktigt i sin tjänsteutövning. Vidare måste människors känslomässiga förhållande till framför allt sällskapsdjur beaktas. Med hänsyn till detta bör också den som lidit ekonomisk eller annan skada tillåtas att anmäla missförhållanden som rör veterinär behandling eller annan veterinär yrkesutövning. Av andra stycket följer att behörighetsfrågor och frågor om förskrivningsrätten tas upp på anmälan av eller den som saken gäller. Det torde bara vara i egenskap av ansvarig myndighet för behörighetsfrågor och vederbörande veterinär som har ett berättigat intresse av att få en fråga om behörighet eller om förskrivningsrätt prövad. 24 § I första stycket anges att förfarandet inför nämnden skall vara skriftligt. I den befintliga veterinära förekommer det inte några muntliga förhandlingar. Det saknas anledning anta att inrättandet av en fristående veterinär ansvarsnämnd skulle påverka behovet av muntlighet i de frågor som blir aktuella i nämnden. Möjligen kan en enskild anmälare i vissa fall ha svårt att föra sin talan skriftligt. I det sammanhanget bör dock beaktas att det inte kommer att ställas alltför stora krav på innehållet i en anmälan och att det enligt 26 § är nämnden som skall se till att ärendena blir tillräckligt utredda. Vidare kan en enskild som tvekar inför det skriftliga förfarandet välja att försöka intressera tillsynsmyndigheten eller annan behörig anmälare för saken och därigenom få upp frågan i nämnden. Anmälaren kan naturligtvis också välja att anlita ombud. Det kan följaktligen förutsättas att nämnden även i fortsättningen kan tillföras ett tillräckligt bedömningsunderlag genom enbart ett skriftligt förfarande. Enligt paragrafens andra stycke ges dock nämnden en möjlighet att hålla muntlig förhandling. Bestämmelsen har införts främst med tanke på den mycket ingripande åtgärd som en behörighetsåterkallelse innebär för en yrkesutövare. Muntlig förhandling får förekomma när det kan antas vara till fördel för utredningen. Bestämmelsen inskränker inte den rätt som en part har enligt 14 § förvaltningslagen (1986:223) att lämna uppgifter muntligt i ärendet. 25 § För att underlätta handläggningen vid nämnden har införts en bestämmelse som gör det möjligt att förelägga anmälaren att avhjälpa brister i en ofullständig anmälan och att avvisa anmälan om föreläggandet inte följs. Det kan inte ställas några större krav på innehållet i en anmälan. Den måste dock innehålla uppgifter som gör det möjligt att identifiera den ifrågasatta åtgärden och därmed även att finna den ansvarige veterinären. Vidare måste anmälan innefatta ett påstående om att det har förekommit felaktigheter när arbetsuppgiften utfördes. Om anmälan inte fyller dessa krav får den avvisas. 26 § skall tillse att ärendet blir tillräckligt utrett. Därvid är det naturligt att tillsynsmyndigheten hörs om den inte är anmälare. Någon särskild bestämmelse om detta torde inte behövas. Nämnden har möjlighet att avvisa överflödig utredning. Enligt andra stycket får nämnden fordra in journaler och andra handlingar som behövs för utredningen och i det sammanhanget vitesförelägga veterinären. I dessa fall tillämpas viteslagens bestämmelser. Som Lagrådet påpekar innebär denna tillämpning att nämnden, med stöd av 6 § andra stycket viteslagen, även har rätt att döma ut vitet. 27 § Det är som skall inhämta sakkunnig utredning i form av yttranden från myndigheter och andra sakkunniga i frågan. Det skall ske när en fråga kräver särskild sakkunskap. I fråga om sakkunniga som anlitas av skall regler tillämpas. I tredje stycket anges under vilka förutsättningar ersättning lämnas för sakkunniguppdrag. 9 28 § I paragrafen finns bestämmelser om vilka som skall kallas till muntlig förhandling och påföljden för en part som uteblir. I andra stycket finns bestämmelser om möjligheten att få ersättning för inställelsen. Sådan ersättning lämnas till en enskild part endast om nämnden finner att han skäligen bör ersättas. 29 § Beslut om läkarundersökning och om återkallelse av legitimation eller om förskrivningsrätt är i hög grad ingripande åtgärder. Med hänsyn härtill bör förvaltningslagens regler i 20 och 21 §§ om motivering av beslut och om underrättelse om beslut tillämpas på beslut enligt 14 § och 16 § andra stycket, även om ärendet inte avgörs i och med beslutet. 30 § I paragrafen föreskrivs att skall fullgöra skyldigheten att göra åtalsanmälan enligt 8 § andra stycket om ett ärende som handläggs hos nämnden ger anledning till sådan anmälan. Enligt instruktionen för är det dess veterinära ansvarsnämnd som skall göra åtalsanmälan enligt 28 § veterinärinstruktionen. Den myndighet som har tillsyn över den ifrågasatta verksamheten får normalt förutsättas svara för anmälningar enligt 8 § andra stycket. När frågan är aktuell i skall dock nämnden med stöd av 30 § ta ett särskilt ansvar för att anmälan sker. Överklagande m.m. 31 § I paragrafen föreskrivs att beslut som och fattar i särskilda fall enligt lagen får överklagas hos kammarrätten. I fråga om beslut om behörighet motsvarar paragrafen 13 § i den gällande behörighetslagen. Veterinärer som står under tillsyn skall också enligt nuvarande regler klaga till kammarrätten när det rör sig om frågor om disciplinansvar. För dem innebär således förfarandet inte någon nyhet. För veterinärer som enligt gällande bestämmelser omfattas av när det gäller disciplinansvar innebär bestämmelsen den förändringen att den nuvarande rätten att få en arbetstvist överprövad ersätts av en rätt att klaga till kammarrätten. I betänkandet Domstolarna inför 2 000-talet (SOU 1991:106) ansåg att en principiell utgångspunkt borde vara att den första domstolsprövningen av ett förvaltningsärende alltid sker i länsrätt. Regeringen har budgetproposition ställt sig bakom principen om att den första domstolsprövningen skall ligga i länsrätt (prop. 1992/93:100 bil. 3, s. 24 f och s. 93). har godkänt de i propositionen angivna riktlinjerna (bet. 1992/93:JuU24, rskr. 1992/93:289). Mot bakgrund härav har regeringen, i en första etapp, i propositionen 1993/94:133 Instansordningen m.m. i de allmänna förvaltningsdomstolarna, bl.a. föreslagit sådana ändringar av lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar att länsrätt ges en allmän behörighet att pröva mål som första domstolsinstans. Det föreslås även att beslut av och skall prövas av länsrätt i första instans i stället för som av kammarrätt. De föreslagna lagändringarna skall träda i kraft . Regeringen kommer att gå vidare i en andra etapp med att flytta ner måltyper från kammarrätt till länsrätt. Det principiella ställningstagande som har gjorts i fråga om instansordningen i de allmänna förvalningsdomstolarna talar med styrka för att den nya nämndens beslut skall överklagas till länsrätt som första domstolsinstans. kan man inte bortse från att avgörandet i instansfrågan har samband med vilken bedömning som görs i fråga om och andra myndigheter av liknande slag. I avvaktan på genomförandet av den andra etappen bör därför överprövning i första instans av Veterinära beslut inte nu flyttas från kammarrätt till länsrätt utan tills vidare överklagas på samma sätt som besluten från , dvs. 32-33 §§ Paragraferna innehåller bestämmelser om vem som får klaga och vilka beslut det går att klaga på. Dessa bestämmelser överensstämmer med vad som gäller t.ex. i fråga om beslut av . 34 § Paragrafen motsvarar i huvudsak 13 § andra stycket i den gällande behörighetslagen. 35 § Efter överklagande av en veterinär i ett disciplinärende blir anmälaren, dvs. antingen , annan tillsynsmyndighet, veterinärens arbetsgivare eller en skadelidande, veterinärens motpart. I ärende om behörighetsfrågor och inskränkningar i förskrivningsrätten blir veterinärens motpart vid ett överklagande av interimistiska och slutliga beslut. Bestämmelsen motsvarar i den delen vad som gäller i fråga om i ärenden om hälso- och sjukvårdspersonalen. Straffbestämmelser 36-37 §§ Bestämmelserna har utan ändringar i sak överförts från den gällande behörighetslagen. Straffbestämmelser som avser veterinärers överträdelser har samlats i 36 §. I 37 § finns straffbestämmelser för den som gör sig skyldig till smittfarligt kvacksalveri på djur eller som oriktigt uppger sig vara veterinär. Under beredningen av lagstiftningsärendet har efter lagrådsgranskningen uppmärksammats att regeringens förslag i prop. 1993/94:130 Ändringar i m.m. bör föranleda att paragrafens första stycke utformas på ett annat sätt än vad som skett i det till lagrådet remitterade förslaget. Enligt ett förslag i den nyssnämnda propositionen skall det i alla nya bestämmelser som syftar till att straffbelägga inte bara uppsåtliga utan också oaktsamma förfaranden uttryckligen anges att det straffbara området omfattar även oaktsamhet. Paragrafens första stycke har anpassats till detta förslag. Övergångsbestämmelser Lagen skall träda i kraft . Veterinärer som vid ikraftträdandet är behöriga att utöva yrket enligt den nuvarande lagen ges i punkt 2 rätt till samma yrkesutövning enligt den nya lagens bestämmelser. Vid lagens ikraftträdande kommer det att finnas ärenden om disciplinansvar som skall lämnas över från andra myndigheter till handläggning enligt den nya ordningen. I dessa ärenden saknas anmälare och därmed finns det inte någon motpart till veterinären om denne överklagar ett beslut enligt bestämmelserna i den nya lagen. I punkt 3 föreskrivs därför att den överlämnande myndigheten skall anses som anmälare. Myndigheten blir därigenom veterinärens motpart. 12.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:000) om offentlig anställning 21 § Alla veterinärer skall i fortsättningen omfattas av den disciplinära prövningen i . Som en konsekvens av detta ändras punkt 3 i paragrafen på så sätt att disciplinpåföljd enligt inte får åläggas veterinärer för sådana förseelser i yrkesutövningen som skall prövas av den . Ändringen görs i förslaget till ny lag om offentlig anställning (se prop. 1993/94:65) som är avsedd att träda i kraft . Motsvarande bestämmelse finns i 10 kap. 4 § lagen (1976:600) om offentlig anställning. 10 Sammanfattningen i departementspromemorian (Ds 1992:107) I promemorian föreslås att ansvarsfrågor som rör veterinärer även i fortsättningen skall handläggas i en särskild nämnd. Nämndens ansvarsområde renodlas. I fortsättningen skall vid nämnden handläggas alla ärenden om disciplinansvar för fel eller försummelser i veterinär yrkesutövning. Nämnden skall också handlägga alla ärenden som rör återkallande av legitimation och liknande behörighetsfrågor. Däremot skall nämnden inte pröva frågor om avsked och avstängning från veterinärtjänst. skall i fortsättningen vara en självständig myndighet. skall bestå av ordförande och fyra andra ledamöter. Ordföranden skall vara jurist med domarerfarenhet. En ledamot skall vara veterinär. De övriga ledamöterna skall utses bland personer som har insikter i djurhållning och som kan anses företräda allmänhetens intressen. Ordförandena och ledamöterna skall utses av regeringen. I den utsträckning det behövs skall det finnas ersättare som också utses av regeringen. Anmärkning Promemorian är i berörda delar i formellt avseende anpassad till förslagen i betänkandet (SOU 1992:88) Veterinär verksamhet, behov, organisation och finansiering. Denna anpassning innebär inte något ställningstagande till förslagen i betänkandet. 11 Lagförslaget i departementspromemorian (Ds 1992:107) Förslag till Lag om behörighet att utöva veterinäryrket m.m. Härigenom föreskrivs följande. Behörighet m.m. 1 § Behörig att utöva veterinäryrket är 1. den som innehar legitimation enligt 2 § eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av 3 §, 2. den som enligt beslut av har tillstånd att utöva yrket i den utsträckning som anges i varje särskilt fall, 3. den som enligt föreskrifter meddelade med stöd av 3 § har rätt till sådan yrkesutövning utan legitimation. 2 § Legitimation som veterinär meddelas av . Den som avlagt veterinärexamen i eller som avlagt sådan examen utomlands och genomgått av regeringen föreskriven efterutbildning i skall på ansökan erhålla legitimation som veterinär, om det inte finns sådana omständigheter som kan föranleda att legitimationen återkallas. Om den som avlagt veterinärexamen utomlands är mycket skicklig och särskilt erfaren inom veterinäryrket, får han erhålla legitimation som veterinär utan att ha genomgått någon efterutbildning. 3 § För veterinärer med sådan utländsk utbildning som omfattas av avtalet om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) meddelar regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, föreskrifter om legitimation och om behörighet att utan legitimation utöva veterinäryrket. 4 § Tillstånd enligt 1 § 2 att utöva veterinäryrket i områden intill får meddelas att gälla för den som uppehåller tjänst som veterinär i sådana trakter i och som gränsar till . 5 § För att en veterinär inför allmänheten skall få tillkännage att han är specialist eller på annat sätt särskilt kunnig inom en viss gren av veterinäryrket, skall han ha uppfyllt av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, av föreskrivna villkor för specialistkompetens. 6 § Den som, utan att vara behörig att utöva veterinäryrket, mot ersättning undersöker djurs hälsotillstånd eller behandlar djur för sjukdom eller därmed jämförligt tillstånd genom att vidta eller föreskriva åtgärder i förebyggande, botande eller lindrande syfte får inte under utövning av denna verksamhet behandla sjukdomar på vilka epizootilagen (1980:369) eller lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur är tillämplig. Om någon, som saknar behörighet att utöva veterinäryrket men som har förvärvat en veterinärtitel eller någon annan titel vari ordet veterinär ingår, använder titeln i verksamhet som avses i första stycket, skall han tydligt utmärka titelns ursprung och beskaffenhet. I övrigt får den som saknar behörighet att utöva veterinäryrket inte beteckna sig veterinär i samband med att han utövar verksamhet som avses i första stycket. Han får inte heller i samband med verksamheten använda en sådan titel eller yrkesbeteckning som innehåller ordet veterinär eller ger sken av att han är legitimerad eller på annat sätt auktoriserad av en myndighet eller har spe- cialistkompetens som veterinär. Veterinärers allmänna skyldigheter 7 § En veterinär skall fullgöra sina uppgifter i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, , får meddela föreskrifter om vad som åligger en veterinär i hans yrkesutövning. 8 § Veterinärer som enligt föreskrifter som avses i 7 § andra stycket står under tillsyn i utövningen av veterinäryrket är skyldiga att låta sin verksamhet inspekteras av verket eller den verket förordnar. 9 § En veterinär får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han i sin yrkesutövning har fått veta om enskildas affärs- eller driftsförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). Disciplinansvar 10 § Om en veterinär uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad som åligger honom i hans veterinära yrkesutövning och felet inte är ringa får disciplinpåföljd åläggas honom. Disciplinpåföljd är erinran och varning. Disciplinpåföljd får dock inte i något fall åläggas en arbetstagare därför att han deltagit i strejk eller någon därmed jämförlig stridsåtgärd. 11 § Om det har vidtagits åtgärder för att åtala en veterinär, får något disciplinärt förfarande enligt denna lag inte inledas eller fortsättas ifråga om den förseelse som avses med åtgärden. En veterinär som är skäligen misstänkt för brott i utövningen av veterinäryrket skall anmälas till åtal, om det för brottet är föreskrivet fängelse eller om det finns anledning anta att det kommer att föras talan om enskilt anspråk. Anmälan till åtal skall göras av , om annat inte följer av 28 §. 12 § En veterinär, som i ett ärende om disciplinansvar inte efter förseelsen erhållit skriftlig anmaning att yttra sig enligt 24 § första stycket eller motsvarande anmaning av ombudsman eller justitiekanslern, får inte åläggas någon disciplinpåföljd. Återkallelse av legitimation och annan behörighet m.m. 13 § Legitimation att utöva veterinäryrket skall återkallas om den legitimerade 1. visat grov oskicklighet vid utövandet av veterinäryrket eller på annat sätt visat sig vara uppenbart olämplig att utöva yrket, 2. på grund av psykisk störning inte kan utöva veterinäryrket tillfredsställande. Om en veterinär som har fått legitimation här i landet på grund av auktorisation i ett annat land förlorar denna auktorisation skall legitimationen återkallas. 14 § Om det finns grundad anledning anta att legitimationen bör återkallas enligt 13 § första stycket 2, får den legitimerade veterinären åläggas att låta sig undersökas av läkare i den utsträckning som fordras för att hans förmåga att utöva veterinäryrket skall kunna bedömas. Om det förordnas om läkarundersökning, får legitimationen återkallas för tiden till dess ärendet slutligt avgörs. Om den som skall undersökas vägrar att inställa sig till undersökningen, skall polismyndigheten lämna den handräckning som behövs. 15 § En veterinär, vars legitimation har återkallats, skall meddelas ny legitimation när förhållandena medger det. 16 § Bestämmelserna i 13-15 §§ om återkallelse av legitimation gäller även annan behörighet att utöva veterinäryrket. 17 § Frågor om disciplinansvar enligt denna lag prövas av en särskild nämnd, . Nämnden prövar även frågor som avses i 13-16 §§. 18 § består av ordförande och fyra andra ledamöter. Ordföranden skall vara jurist med domarerfarenhet. En ledamot skall vara veterinär. Övriga ledamöter utses bland personer som har insikter i djurhållning och som kan anses företräda allmänhetens intressen. Regeringen utser ordförande, övriga ledamöter och, i den utsträckning det behövs, ersättare för dem. Bestämmelserna om ledamot gäller även ersättare. 19 § Ordföranden får ensam fatta beslut som inte innefattar ett slutligt avgörande i sak. Detta gäller dock inte beslut om återkallande av legitimation enligt 14 § andra stycket. Beslut som innebär att ett anmälningsärende avgörs i sak får fattas av ordfö- randen ensam, om det är uppenbart att ärendet inte kan leda till någon påföljd. Ärenden som avgjorts av ordföranden ensam skall anmälas vid nästa sammanträde med nämnden. 20 § Om det framkommer skiljaktig mening vid en överläggning, tillämpas föreskrifterna i 29 kap. om omröstning i brottmål med endast lagfarna ledamöter. Ordföranden säger dock sin mening först. Handläggningen i 21 § Frågor om disciplinansvar och återkallelse av behörighet skall tas upp på anmälan av , veterinärens arbetsgivare eller den som lidit skada till följd av veterinärens yrkesutövning. Frågor om meddelande av behörighet åt den som fått sin tidigare behörighet återkallad tas upp på ansökan av den som saken gäller. Bestämmelser om rätt för ombudsmän och för justitiekanslern att göra anmälan i ärenden om disciplinansvar och om återkallelse av behörighet samt om handläggningen av sådana ärenden finns i 6 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän och i 6 § lagen (1975:1339) om justitiekanslerns tillsyn. 22 § Förfarandet hos är skriftligt. 23 § Är en anmälan så ofullständig att den inte kan läggas till grund för en prövning i sak, skall förelägga anmälaren att avhjälpa bristen. Om inte anmälaren följer föreläggandet, skall anmälan avvisas. Vad som sägs om anmälan gäller också i fråga om ansökan. 24 § En anmälan enligt 21 § skall överlämnas till den veterinär mot vilken åtgärden ifrågasätts. Mottagaren skall föreläggas att svara . En sådan underrättelse behövs inte, om det är uppenbart att anmälan inte kommer att leda till något ingripande. 25 § skall se till att ärendena blir tillräckligt utredda. Överflödig utredning skall avvisas.