prop · GH03133 · 1994-01-01 00:00:00 — Mål som väckts i länsrätten före ikraftträdandet prövas enligt äldre bestämmelser. **Fotnot** [1] Lagen omtryckt 1980:977. Senaste lydelse av 40 § 1985:431. [2] Senaste lydelse 1985:431. 2.9 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 15 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100)[1] skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 15 kap. 7 § Beslut varigenom Beslut varigenom myndighet har avslagit myndighet har avslagit enskilds begäran att få enskilds begäran att få ta ta del av handling del av handling eller eller lämnat ut allmän lämnat ut allmän handling handling med förbehåll, med förbehåll, som som inskränker sökandens inskränker sökandens rätt rätt att yppa dess in- att yppa dess innehåll nehåll eller annars eller annars förfoga över förfoga över den, får den, får överklagas av överklagas av sökanden. Om inte annat Om inte annat följer av följer av andra - fjärde andra - fjärde styckena, styckena, överklagas be- överklagas beslutet hos slutet hos kammarrätten kammarrätten eller, eller, såvitt gäller kam- såvitt gäller kammarrättsmarrätts beslut i där väckt beslut i där väckt ärende,ärende, hos Regerings- hos Regeringsrätten. Har beslutet beslutet meddelats av meddelats av organ som organ som avses i 1 avses i 1 kap. 8 § andra kap. 8 § andra stycket stycket tillämpas be- tillämpas bestämmelserna stämmelserna i 23 - 25 §§ i 23 - 25 §§ och 30 § och 30 § första meningen första meningen förvaltningslagen förvaltningslagen (1986:223) om överklagan- (1986:223) om de. Att pröv- Har beslut som avses i ningstillstånd inte första stycket meddelats behövs när kammarrätts av tingsrätt och rör det beslut överklagas framgårhandling i domstols av 35 § förvaltningspro- rättsskipande eller cesslagen (1971:291). rättsvårdande verksamhet, Har beslut som avses i överklagas det hos hovrät- första stycket meddelats ten. Motsvarande beslut av tingsrätt och rör det av hovrätt i där väckt handling i domstols eller dit överklagat ären- rättsskipande eller de överklagas hos Högsta rättsvårdande verksamhet,domstolen. Vid överklagas det hos överklagande av tingsrätts hovrätten. Motsvarande eller hovrätts beslut beslut av hovrätt i där tillämpas i övrigt väckt eller dit bestämmelserna i rätte- överklagat ärende överkla-gångsbalken om besvär. gas hos Högsta dom- stolen. Vid överklagande av tingsrätts eller hovrätts beslut tillämpas i övrigt bestämmelserna i om besvär. Vid överklagande av hovrätts beslut skall dock reglerna om prövningstillstånd inte tillämpas. Första och andra styckena gäller inte för beslut av , regeringen, eller Regeringsrätten. Att beslut av statsråd skall överklagas hos regeringen föreskrivs i 2 kap. 15 § tryckfrihetsförordningen. Angående rätt att överklaga beslut av myndighet som lyder under är särskilt föreskrivet. Denna lag träder i kraft . Beslut som meddelats av kammarrätt och hovrätt före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser. **Fotnot** [1] Lagen omtryckt 1992:1474. 2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1298) om ändring i sekretesslagen (1980:100). Härigenom föreskrivs att 15 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100)[1] skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 15 kap. 7 § Beslut varigenom Beslut varigenom myndighet har avslagit myndighet har avslagit enskilds begäran att få enskilds begäran att få ta ta del av handling del av handling eller eller lämnat ut allmän lämnat ut allmän handling handling med förbehåll, med förbehåll, som som inskränker sökandens inskränker sökandens rätt rätt att yppa dess in- att yppa dess innehåll nehåll eller annars eller annars förfoga över förfoga över den, får den, får överklagas av överklagas av sökanden. Om inte annat Om inte annat följer av följer av andra-fjärde andra-fjärde styckena, styckena, överklagas överklagas beslutet hos beslutet hos kammarrätten kammarrätten eller, eller, såvitt gäller kam- såvitt gäller kammarrättsmarrätts beslut i där väckt beslut i där väckt ärende,ärende, hos Regerings- hos Regeringsrätten. Har beslutet beslutet meddelats av meddelats av organ som organ som avses i 1 avses i 1 kap. 8 § andra kap. 8 § andra stycket stycket eller 9 § eller 9 § tillämpas tillämpas bestämmelserna i bestämmelserna i 23-25 §§23-25 §§ och 30 § första och 30 § första meningen meningen förvaltningsla- förvaltningslagen gen (1986:223) om (1986:223) om överklagande. Att pröv- Har beslut som avses i ningstillstånd inte första stycket meddelats behövs när kammarrätts av tingsrätt och rör det beslut överklagas framgårhandling i domstols av 35 § förvaltningspro- rättskipande eller cesslagen (1971:291). rättsvårdande verksamhet, Har beslut som avses i överklagas det hos första stycket meddelats hovrätten. Motsvarande av tingsrätt och rör det beslut av hovrätt i där handling i domstols väckt eller dit överklagat rättskipande eller ärende överklagas hos rättsvårdande verksamhet,. Vid överklagas det hos överklagande av tingsrätts hovrätten. Motsvarande eller hovrätts beslut beslut av hovrätt i där tillämpas i övrigt väckt eller dit bestämmelserna i rätte- överklagat ärende överkla-gångsbalken om besvär. gas hos Högsta dom- stolen. Vid överklagande av tingsrätts eller hovrätts beslut tillämpas i övrigt bestämmelserna i om besvär. Vid överklagande av hovrätts beslut skall dock reglerna om prövningstillstånd inte tillämpas. Första och andra styckena gäller inte för beslut av , regeringen, eller Regeringsrätten. Att beslut av statsråd skall överklagas hos regeringen föreskrivs i 2 kap. 15 § tryckfrihetsförordningen. Angående rätt att överklaga beslut av myndighet som lyder under är särskilt föreskrivet. **Fotnot** [1] Lagen omtryckt 1992:1474. 3 Ärendet och dess beredning tillkallades en parlamentariskt sammansatt kommitté för att se över domstolarnas uppgifter, arbetssätt och organisation (dir. 1989:56). Kommittén antog namnet (Ju 1989:06). Utredningens uppdrag begränsades 1991 genom tilläggsdirektiv till att inte längre omfatta domstolarnas organisation (dir. 1991:94). överlämnade betänkandet Domstolarna inför 2000-talet Arbetsuppgifter och förfaranderegler (SOU 1991:106). Förslagen i be- tänkandet tar sikte på arbetsfördelningen mellan domstolar och för- valtningsmyndigheter och mellan de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Utredningen tar också upp frågor om omprövning, överklagande och instansordningen samt vissa processrättsliga frågor. När det gäller instansordningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna borde enligt en principiell utgångspunkt vara att den första domstolsprövningen av ett förvaltningsärende alltid sker i länsrätt. Regeringen har budgetproposition ställt sig bakom principen om att den första domstolsprövningen skall ligga i länsrätt (prop. 1992/93:100 bil. 3, s. 24 f och s. 93). har godkänt de i propositionen angivna riktlin- jerna (bet. 1992/93:JuU24, rskr. 1992/93:289). Såvitt gäller de allmänna förvaltningsdomstolarna föreslog utredningen bl.a. följande. Instansordningen borde ändras på ett antal områden så att den första domstolsprövningen av vissa mål - kriminalvårdsmål, kommunalbesvärsmål, mål från , sekretessmål, studiestödsmål och vissa länsstyrelsemål - sker i länsrätt i stället för kammarrätt. Utredningen förorda- de även att körkortsingripanden skall beslutas av länsstyrelse som första instans i stället för som av länsrätt, att beslut skall kunna överklagas till länsrätten och vidare att de allmänna ombuden i körkortsmål avskaffas och att skall vara den enskildes motpart i domstolsprocessen. Beträffande sekretessmålen föreslog utredningen att länsrätt som första domstolsinstans skall pröva de sekretessmål som överprövas av kammarrätt. Vidare skulle prövningstillstånd införas i Regeringsrätten och i sekretessärenden som härrör från länsrätt respektive tingsrätt. Betänkandet har remissbehandlats. Utredningens lagförslag såvitt gäller körkortslagstiftningen finns som bilaga 1. I övriga delar är utredningens lagförslag inte av intresse i detta sammanhang. En förteckning över remissin- stanserna finns intagen i Ds 1993:5 (i bilaga 1), liksom en sammanställning av remissvaren. Beträffande prövningstillstånd i kammarrätt fann utredningen många faktorer som talade för att ett dispenssystem skulle införas i kammarrätt. Emellertid borde införandet av ett sådant system avvakta tills erfarenheter vunnits av de reformer som berör de allmänna förvaltningsdomstolarna. I en promemoria som upprättats inom , Prövningstillstånd i kammarrätt, föreslås att regler om prövningstillstånd i kammarrätt tas in i förvaltningsprocesslagen (1971:291). Promemorian har remissbehandlats. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 2. De lagförslag som läggs fram i promemorian finns i bilaga 3. En förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena finns i bilaga 4. Som en första etapp i genomförandet av förslag beträffande de allmänna förvaltningsdomstolarna tar regeringen i denna lagrådsremiss upp vissa allmänna frågor - bl.a. frågan om prövningstillstånd i kammarrätt - som har samband med en ändrad instansordning. Vidare behandlas frågan om länsrätt skall vara första domstolsinstans för studiestödsmålen och kriminalvårdsmålen samt frågorna om instansordningen vid körkortsingripanden och om prövningstillstånd i de två högsta instanserna i sekretessmål. I en andra etapp avser regeringen att ta upp ytterligare måltyper som bör flyttas ner från kammarrätt till länsrätt när det gäller domstolsprövningen i första instans. LagrådetRegeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 5. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. års förvaltningsreform fanns det egentligen bara två för- valtningsdomstolar, nämligen Regeringsrätten samt den dåvarande Kammarrätten i för vissa måltyper med hela riket som domkrets. Vid reformen inrättades två slags länsdomstolar, länsrätter och länsskatterätter. Dessa domstolar var organisatoriskt knutna till länsstyrelserna, från vilka de tog över vissa uppgifter. Länsskatterätterna ersatte de tidigare prövningsnämnderna. Genom reformen byggdes kammarrättsorganisationen ut kraftigt och kammar- rätterna blev allmänna förvaltningsdomstolar. Kammarrätternas målområde ändrades så att det i stort blev detsamma som Regeringsrättens. Genom länsrättsreformen tillskapades de nuvarande fristående länsrätterna. Först därigenom blev organisationen av allmänna för- valtningsdomstolar komplett. Förutom uppgiften att vara besvärsinstans, har länsrätten och senare även fått uppgiften att besluta som första instans i en rad förvaltningsfrågor: vissa administrativa frihetsberövanden, vissa säkerhetsåtgärder, ingripande mot innehavare av körkort, körkort- stillstånd, flygcertifikat och elevtillstånd, verkställighet av allmän domstols dom i vissa fall, utdömande av vite, återbetalning av utgivet socialbidrag samt vissa rättshjälpsfrågor m.m. I andra målgrupper har länsrätterna till uppgift att pröva överklaganden av beslut som har fattats av förvaltningsmyndigheter. I princip kan alla beslut som fattas av länsrätt överklagas till kammarrätt (utan krav på prövningstillstånd). Emellertid överklagas alltjämt många förvaltnings- myndigheters beslut inte till en överordnad myndighet eller till länsrätt utan direkt till kammarrätt. Inom denna grupp finns ärenden av vitt skilda slag. Om man räknar antalet måltyper kan denna ärendegrupp sägas vara dominerande i förvaltningsrättskipningen. Frågan om vilka mål som skall tas upp av kammarrätt respektive länsrätt som första domstolsinstans behandlas i 8 och 14 §§ lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar (AFDL). I 8 § första stycket AFDL förskrivs att kammarrätt prövar 1. besvär som enligt lag eller annan författning anförs hos domstolen, 2. mål som underställs doms- tolen enligt folkbokföringslagen (1967:198), 3. mål enligt lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. i den utsträckning som är föreskrivet i den lagen. Enligt 11 kap. 4 § regeringsformen skall föreskrifter om domstolarnas rättskip- ningsuppgifter, om huvuddragen av deras organisation och om rättegången meddelas i lag. Frågan om bestämmelsen i 8 § första stycket 1 AFDL är i över- ensstämmelse med denna bestämmelse i regeringsformen har varit föremål för diskussion. (Se bl.a. , FT 1976 s. 58 f). Frågan togs upp i förarbetena till regeringsformen. Justitieministern uttalade därvid att kravet på lagform enligt hans mening borde omfatta bara de bestämmelser som avsåg domstolarnas rättskipande uppgifter. I detta sammanhang påpekade han att en grundlagsbestämmelse av detta innehåll inte hindrade att det i en författning som utfärdats av regeringen föreskrevs att besvär i vissa ärenden skulle anföras hos kammarrätt. Lagkravet fick nämligen anses vara uppfyllt därigenom att i 8 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar angavs att kammarrätt prövar besvär över beslut i förvaltningsärende som enligt lag eller annan författning anförs hos domstolen, (prop. 1973:90 s. 388). För länsrätternas del har i 14 § AFDL valts en annan metod. Genom en uppräkning anges vilka mål som skall prövas av länsrätt som första domstolsinstans. Denna metod är helt i överensstämmelse med regeringsformens ordalydelse. Målområdet för länsrätterna har i stort varit detsamma sedan domstolarna inrättades. Vid bildandet övertog länsrätterna arbetsuppgifter som tidigare hade utförts av länsdomstolarna. En av anledningarna till att länsrätternas målområde inte ökades i samband med omorganisationen var att man ansåg att de nya domstolarna skulle utgöra bärkraftiga enheter med befintligt målområde. Länsrätternas målområde har efter tillkomsten utretts och diskuterats. föreslog i sitt slutbetänkande Länsrätternas målområde - Administrativ tvåpartsprocess (SOU 1981:75) att länsrätterna skulle överta läns- styrelsernas besvärsfunktion i vissa typer av mål, bl.a. hälsovårdsmål och vapenmål. Kommittén fäste därvid stor vikt vid att inslaget av rättsfrågor var stort i dessa ärenden och att det därför var viktigt att prövningsinstansen i fråga om opartiskhet åtnjöt allmänhetens förtroende. Kommittén ansåg att det därför var lämpligt att besvärsprövningen låg hos ett fristående organ samt att det från den enskilde medborgarens synpunkt var viktigt med en ökad insyn i beslutsfattandet. Kommitténs förslag fick ett blandat mottagande vid remissbehandlingen. Föredragande statsrådet anförde i prop. 1983/84:100 (bil. 49f) att kommit- téns förslag i och för sig kunde ses som ett naturligt fullföljande av reformarbetet inom förvaltningsrättskipningen. Han ansåg dock att det var nödvändigt att ta mer praktiska hänsyn när det gällde valet av besvärsinstans på länsplanet. Kommitténs förslag ledde därför inte till någon ändrad instan- sordning. Länsrätternas målområde utökades dock genom att och allmän försäkringskassas beslut i ärenden om socialförsäkring skall överklagas till länsrätt (prop. 1990/91:80). budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 3 s. 24) uttalade föredragande statsrådet bl.a. att tyngdpunkten i rättskipningen bör ligga i första instans också inom de allmänna förvaltningsdomstolarna. I enlighet därmed har flera måltyper förts till länsrätt som första domstolsinstans, såsom exempelvis mål enligt ordningslagen (efter förslag i prop. 1992/93:210) och mål enligt tobakslagen (efter förslag i prop. 1992/93:185). Som nämnts ovan kan i princip alla beslut som fattats av länsrätt överklagas till kammarrätt. Domstolen är skyldig att pröva alla mål som överklagas till den. Kammarrätterna handlägger omkring 250 måltyper. Kammarrättens prövning är fullständig. Kammarrättens avgöranden kan i allmänhet överklagas till Regeringsrätten. Fram till överklagas dock socialförsäk- ringsmål till Försäkringsöverdomstolen. Regeringsrätten och Försäkringsöverdoms- tolen tar till skillnad från kammarrätterna inte upp alla överklaganden till fullständig prövning. För att Regeringsrätten eller Försäkringsöverdomstolen skall pröva besvär över en kammarrätts beslut i ett mål, som har anhängiggjorts i kammarrätten genom överklagande eller underställning, krävs att domstolen med- delar prövningstillstånd. Prövningstillstånd meddelas om det är av vikt för ledning av rätts-tillämp- ningen att målet prövas (prejudikatdispens) eller om det finns synnerliga skäl för sådan prövning, såsom att grund för resning finns eller att målets utgång i kammarrätten uppenbarligen beror på grovt förbiseende eller grovt misstag (ex- traordinär dispens). Prövningstillstånd i Regeringsrätten krävs dock inte om det gäller mål om utlämnande av allmän handling (sekretessmål) eller vissa måltyper där JO eller JK för talan. Bakgrunden till uppdrag var att domstolarna utsatts för stora påfrestningar. Ett väsentligt skäl är den allt större arbetsbelastningen. Utvecklingen inom samhället har tillfört domstolarna fler och alltmer komplicerade uppgifter. De resurser som tillförts domstolarna motsvarar inte den faktiska ökningen av antalet inkomna mål och ärenden. Från en situation där man i allmänhet har haft goda möjligheter att lägga ned tid och omsorg på varje uppgift har man, trots ett fortlöpande rationaliseringsarbete, på sina håll hamnat i en situation som med fog kan beskrivas som besvärlig. Balanserna har ökat och önskvärda handläggningstider kan inte hållas. Från en del håll har man till och med sagt att domstolarna befinner sig i kris. Mot den bakgrunden inledde en diskussion om domstolsväsendet. Som ett led i diskussionen utarbetades promemorian Domstolarna - en idéskiss (Ds 1989:2). Idéskissen utgick från att domstolarnas svårigheter inte kunde mötas enbart genom resursförstärkningar. Det behövdes djupare och djärvare grepp; mera grundläggande frågor om domstolarnas framtida arbetsuppgifter och organisation måste övervägas. Målet var att bevara ett kvalitativt högtstående domstolsväsende med fortsatt starkt lekmannainflytande och god lokal förankring. Med de utgångspunkterna tecknades i idéskissen en bild av ett framtida domstolsväsende. Under remissbehandlingen blev idéskissen föremål för en omfattande diskussion, inte bara bland remissinstanserna utan också i den allmänna debatten. En del av uppslagen i idéskissen mötte kritik medan andra vann en god uppslutning. Många konstruktiva förslag och synpunkter kom fram. Idéskissen och resultatet av remissbehandlingen var utgångspunkten för . I direktiven till utredningen (dir. 1989:56) uttalas att en mera beständig lösning av domstolsväsendets problem fordrar att man åtminstone på en del punkter överväger ganska genomgripande ändringar. uppdrag omfattade enligt dessa direktiv ett antal frågor som är av grundläggande betydelse för det framtida dom- stolsväsendet. Det gällde för det första vilka frågor som över huvud taget bör anses vara sådana att de måste prövas av så kvalificerade organ som domstolarna utgör. Framför allt ingick i denna del av uppdraget att se över de uppgifter utanför det egentliga rättskipningsområdet som handhas av domstolarna. Avsikten var att domstolsverksamheten borde renodlas. För det andra skulle utredningen se över arbetsfördelningen mellan de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomsto-larna. För det tredje skulle utredningen se över reglerna om omprövning, överklagande och instansordning. Häri ingick att utvärdera omprövningsreglerna inom förvaltningen, att överväga arbetsfördelningen mellan de olika domstolsinstanserna och att utreda vissa frågor om prövningstillstånd i hovrätt och kammarrätt. För det fjärde skulle utredningen se över vissa viktigare förfaranderegler, i första hand de bestämmelser som reglerar förvalt- ningsdomstolarnas handläggning samt förfarandereglerna i tingsrätt för frågor som ligger utanför det traditionella tvistemåls- och brottmålsområdet. En femte uppgift var enligt direktiven att ta ställning till vilken organi- sation som är den från olika synpunkter mest ändamålsenliga för de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. utfärdade emellertid regeringen tilläggsdirektiv (dir. 1991:94) genom vilka regeringen begränsade utredningens uppdrag på så sätt att det inte längre omfattade en översyn av domstolarnas organisation. Vissa av förslag har lett till lagstiftning. Det gäller förslagen om utvidgade regler om prövningstillstånd i hovrätt och ändrad instansordning vid överklagande av beslut som har meddelats av kronofogdemyndighet (prop. 1992/93:216, bet. 1992/93:JuU34, rskr. 1992/93:373). Regeringen har även föreslagit att vissa likvidationsärenden skall flyttas från tingsrätt till (prop. 1993/94:43). I förevarande ärende behandlas som nämnts frågor som rör de allmänna förvaltningsdomstolarna. 4.3 Allmänt om förfarandet i de allmänna förvaltningsdomstolarna Förfarandet i de allmänna förvaltningsdomstolarna regleras i första hand av bestämmelserna i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar (AFDL) och förvaltningsprocesslagen (1971:291;FPL). I lagen om allmänna förvaltningsdomstolar finns regler om bl.a. organisation, behörighet, domförhet, ledamöter, nämndemän och sakkunniga. Förvaltningsprocesslagen innehåller bl.a. bestämmelser om måls anhängiggörande, handläggning, bevismedel och beslut. Förvaltningsprocesslagen hänvisar beträffande vissa processuella frågor till bestämmelserna i . Länsrätten är som regel domför med en lagfaren domare och tre nämndemän (17 § AFDL). Flertalet mål avgörs på handlingarna. Det gäller t.ex mål om skatter, körkort och bistånd. Muntlig förhandling förekommer dock i alla typer av mål, t.ex. mål om tvångsomhändertagande av barn eller missbrukare samt taxeringsmål där det förekommer skattetillägg, om den enskilde har begärt att muntlig förhandling skall hållas. Många mål kan även avgöras av en lagfaren domare ensam (18 § AFDL). Detta gäller bl.a. i skattemål avseende ändring av taxerad inkomst till ett belopp av högst eller skattemål, där domslutet kommer att överensstämma med parternas samstämmiga mening. En lagfaren domare kan ensam även avgöra t.ex. mål enligt körkortslagen, om beslutet innebär att något körkortsingripande inte skall ske eller att varning meddelas eller om det är uppenbart att körkortet skall återkallas. I kammarrätten avgörs enligt huvudregeln målen av tre lagfarna ledamöter (12 § AFDL). Även vissa frågor som kommer upp under beredningens gång i ett mål skall beslutas kollegialt. Det gäller t.ex. avslag på en begäran om muntlig för- handling eller inhämtande av yttranden från sakkunniga. I vissa typer av mål deltar två nämndemän. Det gäller bl.a. mål om tvångsomhändertagande av barn eller missbrukare, verkställighet av allmän domstols dom beträffande vårdnad om eller umgänge med barn samt socialförsäkring. I Regeringsrätten avgörs målen normalt av fem regeringsråd. Dom-stolen är dock domför med fyra regeringsråd, om tre av dessa är ense om slutet. Försäkringsöverdomstolen är domför med fem ledamöter. Av dem skall tre vara lagfarna. Vissa beslut i både Regeringsrätten och Försäkringsöverdomstolen kan avgöras i mindre sammansättningar. Frågor om prövningstillstånd får avgöras av ett regeringsråd respektive (numera) en försäkringsdomare. 5.1 Nedflyttning av mål i instanskedjan m.m. Regeringens förslag: I enlighet med de principiella riktlinjer har beslutat för instansordningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna skall det i lagstiftningen slås fast att länsrätten är första domstolsinstans inom de allmänna förvaltningsdomstolarna. En sådan principiell ordning med länsrätt som första instans behöver dock inte gälla för samtliga måltyper, eftersom det för vissa mål kan vara motiverat med undantag.Skälen för regeringens förslag: En av grundtankarna i det reformarbete som har bedrivits på rättsväsendets område har varit att tyngdpunkten i rättskipningen skall ligga i första instans, dvs. den första domstolsprövningen skall ske i första instans. De högre domstolsinstanserna skall endast överpröva de domar som har överklagats från den närmast lägre instansen.