prop · GH039 · 1994-01-01 00:00:00 — Ett annat exempel är att stiftaren i förordnandet har föreskrivit att den som från tid till annan innehar ett viss tjänst vid en viss myndighet eller ett visst företag skall vara självskriven ledamot i stiftelsens styrelse. Så länge en ledamot av nu berört slag själv vill behålla sitt uppdrag kan han endast skiljas från sitt uppdrag vid missvård (med stöd av bestämmelsen i 9 kap. 6 §) eller om han t.ex. försätts i konkurs eller underkastas näringsförbud (jfr 2 kap. 10 § och 9 kap. 5 § första stycket 1). Andra och tredje styckena Av bestämmelserna i dessa två stycken följer att en styrelseledamot har rätt att när som helst lämna sitt uppdrag. Detta gäller även när fråga är om en ledamot vars uppdrag som ledamot faller tillbaka på direkta föreskrifter i stiftelseförordnandet (jfr kommentaren till första stycket). Enligt bestämmelsen i andra stycket bringar en ledamot i en styrelse med två eller flera ledamöter sitt uppdrag att upphöra genom att han anmäler att han vill avgå hos den som har utsett honom. I fall då han har utsetts av någon annan än styrelsen kan det emellertid i vissa fall vara svårt eller rentav omöjligt för honom att finna denne. Om han inte utan större ansträngningar kan nå den som har utsett honom, har han därför enligt bestämmelsen i stycket rätt att anmäla sin avgång hos styrelsen. Om en ledamot som ensam bildar styrelse vill lämna sitt uppdrag måste han enligt bestämmelsen i tredje stycket alltid anmäla sin avgång hos tillsynsmyndigheten för att hans uppdrag skall upphöra (jfr 9 kap. 7 §). Om det är möjligt, skall han även anmäla sin avgång hos den som har utsett honom. En anmälan om avgång kan framställas muntligen eller skickas per brev eller med telefax. Det är en ensidig rättshandling och behöver således inte föranleda någon bekräftelse eller något beslut från mottagarens sida. Det bör tilläggas att den som ensam utgjort styrelse för en stiftelse och frivilligt lämnar sitt uppdrag eller entledigas från det enligt allmänna rättsgrundsatser torde vara skyldig att, till dess ny ledamot är utsedd, vidta åtgärder för att hindra att värdet på stiftelsens förmögenhet onödigtvis minskar. Om en styrelseledamot avlider, bör det ankomma på den som har hand om dödsboet att anmäla förhållandet med tillämpning av reglerna i förevarande paragraf. Någon särskild bestämmelse om detta har inte bedömts vara nödvändig (jfr 11 § andra stycket tillsynslagen). Styrelsen för en stiftelse får inte bestå av enbart stiftaren eller stiftarna. Den som är underårig eller försatt i konkurs eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § kan inte vara styrelseledamot. (Jfr 2 kap. 8 § promemorieförslaget) Bestämmelserna i denna paragraf anger när en styrelseledamot är obehörig. En obehörig styrelseledamot skall genast entledigas, om han inte lämnar uppdraget av egen kraft. Om inte annat följer av stiftelseförordnandet ankommer det på styrelsen att göra detta (se 9 § första stycket). Ytterst kan alltid tillsynsmyndigheten ingripa med stöd av bestämmelsen i 9 kap. 5 § första stycket 1. Som berörts i kommentaren till 1 kap. 2 § andra stycket kan stiftaren eller stiftarna inte ensamma bilda styrelse vid själva stiftelsebildningen. Bestämmelsen i 10 § första meningen kan därför sägas förhindra att stiftaren eller stiftarna ensamma går in som styrelseledamöter när stiftelsen väl har bildats. Om stiftaren är en juridisk person kan denne inte vara styrelseledamot (jfr 2 kap. 2 §). I dylika fall är det däremot ingenting som hindrar att en av stiftaren utsedd fysisk person ensam bildar styrelse för stiftelsen. Om en person som ensam utgör styrelse för en stiftelse blir försatt i konkurs eller om förvaltare enligt 11 kap. 7 § utses för honom, bör det ankomma på den som har hand om konkursboet eller på förvaltaren att anmäla förhållandet med tillämpning av reglerna i 9 § i förevarande kapitel. Någon särskild bestämmelse om detta har inte bedömts vara nödvändig. Den som är underkastad näringsförbud enligt lagen (1986:436) om näringsförbud får enligt 6 § första stycket 4 eller 7 nämnda lag inte vara styrelseledamot i en stiftelse som är bokföringsskyldig. Även i ett sådant fall kan alltid tillsynsmyndigheten ingripa (jfr 9 kap. 5 § första stycket 1 stiftelselagen). I gällande rätt finns inga krav på att en stiftelses styrelseledamöter skall vara svenska medborgare och bosatta i . Inte heller stiftelselagen innehåller några krav med denna innebörd. Detta hindrar givetvis inte att föreskrifter i stiftelseförordnandet kan innefatta dylika krav. Inom styrelsen skall en ledamot vara ordförande. Ordföranden skall se till att sammanträden hålls när det behövs. Styrelsen skall sammankallas om en styrelseledamot begär det. Ordföranden skall väljas av styrelsen. Vid lika röstetal avgörs valet genom lottning. Bestämmelserna i andra stycket gäller endast om inte annat följer av stiftelseförordnandet. (Jfr 2 kap. 9 § promemorieförslaget) I paragrafen regleras arbetet inom stiftelsens styrelse. Bestämmelsen i första meningen skall läsas så att det skall finnas en ordförande, om styrelsen har minst två ledamöter. Behovet av sammanträden växlar mellan olika stiftelser. I en stiftelse som bedriver näringsverksamhet eller som har en stor förmögenhet uppkommer naturligtvis sådana frågor som erfordrar att styrelsen sammanträder ganska ofta. Om ordföranden skall kunna fullgöra sin skyldighet enligt andra meningen måste han särskilt i fråga om stiftelser av nu senast nämnt slag hålla sig väl underrättad om stiftelsens angelägenheter. En ordförande som inte efterkommer en begäran om att styrelsen skall sammankallas kan föreläggas av tillsynsmyndigheten att sammankalla styrelsen (jfr 9 kap. 5 § första stycket 2). Detta förutsätter dock att det inte är fråga om en sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 § första stycket. Lagrådet har förordat att bestämmelserna i förevarande stycke skall i sin helhet göras dispositiva. Det har emellertid ansetts vara av värde att dessa grundläggande regler för styrelsearbetet får gälla oavsett vad stiftaren har föreskrivit. Bestämmelserna är därför tvingande. Det kan tänkas förekomma stiftelseförordnanden som innehåller föreskrifter om att annan ledamot i styrelsen eller t.o.m. någon person som inte är styrelseledamot har rätt att kalla till sammanträde med styrelsen. En sådan föreskrift står inte i strid med bestämmelsen i andra meningen. Andra och tredje styckena Bestämmelserna i andra stycket är dispositiva. Stiftaren kan alltså i stiftelseförordnandet föreskriva t.ex. att någon annan än styrelsen skall välja ordförande. Styrelsen är beslutför, om mer än hälften av styrelseledamöter är närvarande. Om det i stiftelseförordnandet föreskrivs att fler styrelseledamöter måste vara närvarande, gäller i stället det. Om inte stiftelseförordnandet föreskriver en särskild röstmajoritet, gäller som styrelsens beslut den mening som mer än hälften av de närvarande röstar för eller, vid lika röstetal, den mening som ordföranden biträder. (Jfr promemorieförslaget 2 kap. 10 §) I likhet med föregående paragraf regleras här styrelsens arbete. Lagrådet har förordat att bestämmelserna skall vara dispositiva. Det har emellertid även i detta sammanhang ansetts vara av värde att dessa grundläggande regler för styrelsearbetet får gälla oavsett vad stiftaren har föreskrivit. Vad Lagrådet anfört har i stället föranlett att det i 7 § andra stycket lagen om införande av stiftelselagen tagits in en bestämmelse som innebär att bestämmelserna i 12 § är dispositiva för äldre stiftelser. Första och andra meningarna Bestämmelserna i de två första meningarna har sakligt sett sin förebild i 6 kap. 9 § första stycket första meningen lagen om ekonomiska föreningar (jfr även 8 kap. 9 § första stycket första meningen aktiebolagslagen). Förevarande bestämmelser är tvingande så till vida att de ställer krav på att mer än hälften av styrelseledamöter måste vara närvarande för att styrelsen skall vara beslutför. Bestämmelserna tar därför över en föreskrift i stiftelseförordnandet om att styrelsen skall vara beslutför exempelvis med endast en tredjedel av ledamöterna närvarande. Med styrelseledamöter menas det antal som skall finnas enligt stiftelseförordnandet eller, om det där anges ett högsta och ett lägsta antal, det faktiska antalet ledamöter. Också om förordnandet överhuvudtaget saknar föreskrift om antalet ledamöter får med ledamöter förstås det antal ledamöter som faktiskt ingår i styrelsen. Bestämmelsen i 6 kap. 9 § andra stycket första meningen lagen om ekonomiska föreningar är förebild för bestämmelsen i tredje meningen (jfr även 8 kap. 9 § andra stycket första meningen aktiebolagslagen). Förevarande bestämmelse medför att en av stiftaren meddelad föreskrift av innebörd att en viss styrelseledamot skall ha vetorätt saknar verkan. Över styrelsens beslut skall protokoll föras. (Jfr 2 kap. 11 § promemorieförslaget) Paragrafen har i sak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Det är angeläget att man i efterhand kan ta reda på bl.a. vilka styrelseledamöter som varit närvarande när styrelsen har utövat sin beslutsrätt avseende stiftelsen. Ett annat skäl för den i paragrafen föreskrivna protokollsskyldigheten är att den säkerställer att styrelsens beslut i fråga om ändring av en av stiftaren meddelad föreskrift blir dokumenterat och därmed tillgängligt bl.a. för framtida styrelseledamöter. Bestämmelsen är tillämplig även när styrelsen har endast en ledamot. Av bestämmelsen i 8 § följer att protokollen skall förvaras på ett ordnat och betryggande sätt. Några särskilda bestämmelser om undertecknande eller justering av protokollen har inte ansetts nödvändiga. Det kan förekomma stiftelseförordnanden som innehåller föreskrifter om protokoll. I den mån dessa föreskrifter innefattar mer omfattande skyldigheter än förevarande bestämmelse skall dessa föreskrifter följas (jfr 1 §). En styrelseledamot får inte handlägga frågor som rör avtal mellan honom och stiftelsen. Han får inte heller handlägga frågor om avtal mellan stiftelsen och tredje man, om han i frågan har ett väsentligt intresse som kan strida mot stiftelsens. Med avtal jämställs annan rättshandling samt rättegång eller annan talan. Är styrelsen enligt första stycket förhindrad att företräda stiftelsen, får tillsynsmyndigheten på styrelsens begäran förordna en god man att företräda stiftelsen i styrelsens ställe. (Jfr 2 kap. 12 § promemorieförslaget) Paragrafen innehåller regler om jäv för styrelseledamöter. Behovet av dylika regler har berörts i avsnitt 2.6.2 i allmänna motiveringen. Reglerna är utformade i enlighet med Lagrådets förslag (jfr även 8 kap. 10 § aktiebolagslagen). Reglerna i första stycket har den effekten att en styrelseledamot inte får vara med och besluta om ingående av vissa ömsesidigt förpliktande avtal. Med avtal jämställs därvid enligt bestämmelsen i styckets tredje mening annan rättshandling. Med annan rättshandling avses framför allt ensidiga beslut om bidrag. Detta är givetvis av särskild betydelse inom stiftelserätten, eftersom just utgivande av kontanta bidrag eller förmåner av annat slag i regel är det sätt på vilket en avkastningsstiftelse främjar sitt syfte. Den som är jävig enligt bestämmelserna i stycket utesluts inte endast från att vara med och fatta det slutliga beslutet om en viss rättshandling. Han är även förhindrad att delta i beslut av förberedande eller preliminär natur och i de beslut som fattas i tiden efter det slutliga beslutet, t.ex. i fråga om tolkningen av rättshandlingen. En styrelseledamot i en avkastningsstiftelse kan inte delta i beslut som innebär att han får åtnjuta förmån av stiftelsen. Bestämmelserna i stycket utgör emellertid inte något hinder mot att en person som är ledamot i styrelsen för en stiftelse står som mottagare av ett bidrag från samma stiftelse. Bestämmelserna i stycket utgör inte heller något hinder mot att styrelsen själv beslutar om sina arvoden. Detta följer av bestämmelserna i nästföljande paragraf. Eftersom det enligt 16 § är styrelsen som företräder stiftelsen kan jävsbestämmelserna i första stycket medföra att det inte finns någon som kan fatta beslut i en viss angelägenhet. Det kan t.o.m. vara så att stiftelsen inte ens kan fatta beslut i frågor som rör främjandet av ändamålet. Därför föreskrivs det i förevarande stycke att tillsynsmyndigheten -- i de fall styrelsen på grund av jävsbestämmelserna är förhindrad att företräda stiftelsen -- på styrelsens begäran får utse en god man att företräda stiftelsen i styrelsens ställe. Stiftelselagen innehåller inte några särskilda ansvarsbestämmelser för en sådan god man. En styrelseledamot har rätt till skäligt arvode i efterskott för kalenderår. Beslut om arvode får fattas av styrelsen. Första stycket gäller endast om inte annat har föreskrivits i stiftelseförordnandet. (Jfr 2 kap. 13 § promemorieförslaget) Enligt bestämmelsen i första meningen har styrelsens ledamöter rätt till skäligt arvode. Men eftersom bestämmelsen är dispositiv (se andra stycket) kan det inträffa att det i ett enskilt fall inte föreligger någon rätt till arvode. Det kan på grund av bestämmelsens disposivitet också vara så att storleken på arvodet skall bestämmas efter en annan norm än efter skälighet. Det kan t.ex. följa av stiftelseförordnandet att arvode skall utges med ett fast belopp eller med ett belopp knutet till ett visst index. Vad som skall förstås med skäligt arvode i bestämmelsens mening får i det enskilda fallet bedömas med hänsyn till bl.a. hur kvalificerat uppdraget är. Av betydelse är också den tid som har lagts ned på uppdraget, t.ex. i avkastningsstiftelser för att bereda besluten om bidrag, och om denna tidsåtgång framstår som försvarlig med beaktande av stiftelsens ändamål och dess förmögenhetsförhållanden. Enligt bestämmelsen i andra meningen, som också är dispositiv, får styrelsen fatta beslut om arvode. Denna bestämmelse förutan skulle styrelsen till följd av jävsbestämmelserna i närmast föregående paragraf ha varit förhindrad att fatta några beslut om arvode. Det är ingenting som hindrar att styrelsen fattar beslut om att arvode inte skall utgå, trots att rätt till arvode föreligger. Ett sådant beslut gäller sedan för stiftelsen till dess att styrelsen eller dess majoritet fattar ett beslut av motsatt innebörd. Om styrelsens ledamöter beviljar sig själva oskäliga arvoden, kan detta föranleda ingripande från tillsynsmyndighetens sida. Myndigheten kan därvid förbjuda styrelsens ledamöter vid vite att betala ut arvodena (jfr 9 kap. 5 § första stycket 3 och tredje stycket). Har utbetalning redan skett, har tillsynsmyndigheten möjlighet att föra talan om skadestånd för stiftelsens räkning (se 5 kap. 4 § första stycket 5 ). Vad nu sagts gäller dock inte om fråga är om en sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 § första stycket 1 eller 3. Av bestämmelsen i andra stycket följer att en föreskrift i stiftelseförordnandet alltid tar över regleringen enligt första stycket. Som redan har framgått av vad som anförts i anslutning till första stycket betyder detta bl.a. att om stiftaren har föreskrivit att arvode inte skall utges så föreligger det ingen rätt till arvode. Detta betyder också att om stiftaren har föreskrivit att arvode skall utges med ett fast belopp eller ett belopp knutet till ett visst index, skall denna föreskrift tillämpas. Om stiftaren har föreskrivit att någon annan än styrelsen skall fatta beslut i arvodesfrågor, blir styrelsen bunden av de arvodesbeslut som fattas i den meningen att högre arvoden än vad besluten anger inte kan betalas ut (jfr 3 § andra stycket). Om det skulle visa sig att stiftelsen blir handlingsförlamad till följd av stiftarens föreskrifter om arvode eller att stiftelsen på ett eller annat sätt skadas av sådana föreskrifter, bör föreskrifterna i fråga kunna ändras eller upphävas enligt bestämmelserna i 6 kap. Styrelsen företräder stiftelsen och tecknar dess namn och firma. Styrelsen för en stiftelse som är registrerad i stiftelseregistret kan bemyndiga någon annan att företräda stiftelsen och teckna dess namn och firma. Styrelsen kan när som helst återkalla ett sådant bemyndigande. Bestämmelserna i 14 § gäller i fråga om den som har fått ett sådant bemyndigande även om han inte är styrelseledamot. Den som är underårig eller i konkurs eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § får inte bemyndigas att företräda stiftelsen. som har försatts i konkurs företräds som konkursgäldenär av den styrelse som finns vid konkursens början. Bestämmelserna i 9 § gäller dock under konkursen. (Jfr 2 kap. 15 § promemorieförslaget) Denna paragraf reglerar hur en stiftelse med egen förvaltning företräds utåt sett, t.ex. vid ingående av avtal och inför domstolar samt andra myndigheter. Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.3. Bestämmelserna i paragrafen gäller för styrelsen (första och fjärde styckena) och för av styrelsen utsedda, i stiftelseregistret registrerade, särskilda företrädare (andra stycket). Regler om andra representanter för en stiftelse, t.ex. vanliga fullmäktige och rättegångsombud, finns i annan lagstiftning (jfr t.ex. lagen, 1915:218, om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område). Stiftelselagen innehåller inte några bestämmelser om verkställande direktör. Om en stiftelse håller sig med verkställande direktör, grundar denne sin behörighet inte -- som är fallet beträffande t.ex. verkställande direktören i ett aktiebolag -- på lag utan på avtal. Bestämmelsen i stycket är tvingande. Det innebär att styrelsen alltid har rätt att företräda stiftelsen även om stiftaren i stiftelseförordnandet har föreskrivit annat. Avtal med förpliktande verkan för stiftelsen kan alltså ingås av styrelsen. Samtliga styrelseledamöter behöver inte delta i beslutet att ingå avtalet. Det räcker med att styrelsen är beslutför när beslutet tas. Enligt 1 kap. 6 § första stycket skall en stiftelse alltid ha ett namn. näringsverksamhet skall den göra det under en firma som kan men inte behöver och ibland inte ens får sammanfalla med stiftelsens namn (jfr kommentaren till 8 kap. 2 §). Enligt bestämmelsen i förevarande stycke tecknar styrelsen för en stiftelse som utövar näringsverksamhet både stiftelsens namn och firma. Bestämmelsen i 5 kap. 4 § första stycket innefattar vissa undantag från bestämmelsen i förevarande stycke. Enligt den förra bestämmelsen kan nämligen talan om skadestånd till en stiftelse med egen förvaltning även väckas av andra än styrelsen, t.ex. den som genom stiftelseförordnandet har getts rätt att föra sådan talan. Om stiftelseförordnandet inte innefattar förbud däremot är det ingenting som hindrar att en stiftelses styrelse låter t.ex. vanliga fullmäktige företräda stiftelsen vid rättshandlingar med tredje man. Särskilt stiftelser som utövar näringsverksamhet kan emellertid ha behov av särskilda företrädare med i princip samma behörighet att företräda stiftelsen som en beslutför styrelse. Bestämmelsen i första meningen innefattar därför en rätt för styrelsen i en stiftelse som är registrerad i stiftelseregistret att bemyndiga en eller flera fysiska personer att företräda stiftelsen och teckna dess namn och firma. Bestämmelsen är tvingande, vilket innebär att denna rätt gäller även om stiftaren skulle ha förordnat annorlunda. För att ett bemyndigande med stöd av bestämmelsen i första meningen skall få avsedd verkan måste det anmälas för registrering i stiftelseregistret. Om företrädaren enligt styrelsens beslut får utöva sin behörighet endast i förening med annan, skall också detta anmälas för registrering. Någon annan inskränkning i företrädarens behörighet får inte registreras (se 10 kap. 3 § första stycket 3 och andra stycket). Om stiftelsen avser att utöva eller utövar näringsverksamhet, skall de i registret införda uppgifterna kungöras i Post- och (se 10 kap. 8 §). Bestämmelsen i förevarande styckes tredje mening innebär att jävsreglerna i 2 kap. 14 § första stycket gäller för den som av styrelsen bemyndigats att företräda stiftelsen även om denne inte är styrelseledamot. Den som enligt 10 § andra meningen inte får vara styrelseledamot får enligt bestämmelsen 16 § tredje stycket inte heller bemyndigas att företräda stiftelsen. Det bör påpekas att enligt 6 § första stycket 6 lagen (1986:436) om näringsförbud får den som är underkastad näringsförbud inte bemyndigas att företräda en stiftelse som utövar näringsverksamhet. Bestämmelsen har utformats efter mönster av bl.a. 13 kap. 20 § aktiebolagslagen. Den omständigheten att en stiftelse försätts i konkurs betyder inte att stiftelseförordnandet upphävs. I och med konkursbeslutet får emellertid styrelsen inte befatta sig med de rättigheter och skyldigheter som tillkommer konkursboet. Styrelsen får inte heller befatta sig med angelägenheter som handläggs av konkursförvaltningen enligt konkurslagen. Styrelsen företräder dock stiftelsen som konkursgäldenär under konkursen. Hänvisningen i styckets andra mening till 9 § innebär bl.a. att en styrelseledamot i en stiftelse som har försatts i konkurs har rätt att avgå när han så önskar. Om styrelsen eller någon annan företrädare för stiftelsen har företagit en rättshandling för stiftelsen och därvid överskridit sin befogenhet, gäller inte rättshandlingen mot stiftelsen, om den mot vilken rättshandlingen företogs insåg eller borde ha insett att befogenheten överskreds. (Jfr 2 kap. 16 § promemorieförslaget) Bestämmelsen i paragrafen har utformats efter mönster av 8 kap. 14 § aktiebolagslagen (1975:1385). Den tar sikte på det fallet att styrelsen eller annan företrädare för stiftelsen har handlat inom ramen för sin behörighet men överskridit sin befogenhet. Rättshandlingen blir då oförbindande för stiftelsen under förutsättning att tredje man var i ond tro i fråga om befogenhetsöverskridandet. Med begreppet annan företrädare avses sådan person som bemyndigats att företräda stiftelsen enligt 16 § andra stycket. Om det finns suppleanter för styrelseledamöterna, tillämpas bestämmelserna i denna lag om styrelseledamöter också på suppleanterna. Denna bestämmelse saknar motsvarighet i såväl promemorieförslaget som det till Lagrådet remitterade förslaget. Den har tagits in i stiftelselagen på förslag av Lagrådet. Bestämmelsen innebär för sådana fall då stiftelseförordnandet föreskriver att det skall finnas suppleanter för styrelseledamöterna att samma regler skall gälla för suppleanterna som för ledamöterna. När en suppleant tjänstgör i styrelsen är denne i alla avseenden jämställd med en ordinarie ledamot. I 19--24 §§ finns vissa bestämmelser om anknuten förvaltning. Frågan om förvaltningsformerna har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.2. Anknuten förvaltning innebär att stiftelsen har en juridisk person eller en statlig myndighet som sin förvaltare. Det vilar därvid på förvaltaren att se till så att föreskrifterna i stiftelseförordnandet och stiftelselagen följs. Hos förvaltaren är uppgiften ytterst en angelägenhet för det högsta verkställande organet. I den mån det finns föreskrifter i stiftelseförordnandet och i stiftelselagen om hur handläggningen av stiftelsens angelägenheter skall gå till åligger det förvaltaren att följa dessa (jfr 1 §, 3 § första stycket och 20 §). I övrigt ankommer det på förvaltaren att själv bestämma vilka regler som skall följas i detta avseende. Det naturliga torde därvid vara att förvaltaren, t.ex. i fråga om kallelse till och beslutförhet vid sammanträde med förvaltarens olika organ, bestämmer sig för att tillämpa samma regler som gäller vid handläggningen av förvaltarens egna angelägenheter. I fall då en statlig myndighet, en kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun är förvaltare kan frågan uppkomma om vissa förattningsbestämmelser är tillämpliga. Det gäller om förvaltarens beslut avseende stiftelsen får överklagas med stöd av de författningsföreskrifter som gäller för överklagande av myndighetens beslut i allmänhet. Det gäller också om den i tryckfrihetsförordningen föreskrivna offentlighetsprincipen för allmänna handlingar är tillämplig på stiftelsens handlingar.