prop · GH0352 · 1994-01-01 00:00:00 — I detta sammanhang bör det erinras om att ett framgångsrikt sådant samarbete inletts med myndigheterna i , bl.a. genom att har en person stationerad i . planerar att stationera personal även på några andra orter i f.d. , bl.a. i syfte att stärka samarbetet när det gäller att förhindra organiserandet av illegala resor därifrån till . 5.2 Hjälp till illegal inresa Regeringens förslag. Straffet för den som i strid med utlänningslagstiftningen hjälper någon att ta sig in i landet skärps. Det sker genom att ett grovt brott med upp till fängelse i straffskalan införs. Vid bedömande av om brottet är att anse som grovt bör särskilt beaktas om gärningen utförts mot ersättning, om den avsett ett stort antal personer eller om den utförts under hänsynslösa former. Promemorians förslag överensstämmer i stort sett med regeringens. Synpunkter vid hearingen. Förslaget godtogs av en stor majoritet av de närvarande. Från Riksåklagarens sida framfördes att en ytterligare straffskärpning i och för sig vore önskvärd. Skälen för regeringens förslag. Som tidigare framgått är hjälp till illegal inresa straffbelagd enligt 10 kap. 2 § 4 UtlL. Som också framgått tidigare är en förutsättning för straffbarhet att det är fråga om inresa som sker vid sidan av passkontroll eller där utlänningen passerar passkontrollen gömd eller med hjälp av förfalskade handlingar. Bestämmelsen tog vid sin tillkomst sikte på enstaka fall. Någon organiserad verksamhet i avsikt att hjälpa hit utlänningar utan rätt till inresa förekom inte vid bestämmelsens tillkomst. har bestämmelsen tillämpats i flera fall där brott enligt 5 § inte kunnat styrkas och där det varit fråga om hjälp till inresa för ett stort antal personer och där "hjälpen" lämnats i vinstsyfte. Sådant förfarande har inte sällan ett straffvärde som är högre än vad nuvarande straffmaximum ger uttryck för. Maximistraffet bör därför höjas. För att markera att det kan vara fråga om gärningar med betydande skillnader i straffvärde föreslog regeringen i lagrådsremissen att en gradindelning av brottet borde ske. Grovt brott borde anses föreligga t.ex. om hjälpen lämnats mot ersättning eller i stor omfattning. Lagrådet har uttryckt tveksamhet mot exemplet om att grovt brott skall anses föreligga om ersättning lämnats. Det bör enligt Lagrådets mening övervägas om inte en bättre lösning skulle kunna åstadkommas på något av följande två tänkbara sätt. Ett skulle vara att komplettera punkt 1 med krav på att ersättningen varit oskälig eller att det i vart fall rört sig om ett i sammanhanget betydande belopp eller att ersättningen avsett en tillfälligt sammansatt grupp av personer. Ett annat alternativ, som med hänsyn till det föreslagna maximistraffet inte skulle avvika från vad som annars vanligen förekommer inom straffrätten, skulle vara att i det föreslagna första stycket ange att för brottet kan dömas till böter eller fängelse i högst . Den föreslagna uppdelningen av brottet kan självfallet diskuteras. Regeringen bedömer emellertid att en gradindelning av brottet bör ske för att markera att det rör sig om handlingar med betydande skillnader i straffvärde. Ett särskilt grovt brott bör således införas. Regeringen bedömer vidare att brottet som regel bör anses som grovt om gärningsmannen fått ersättning för sin medverkan. Lagrådets förslag på denna punkt skulle enligt regeringens bedömning kunna medföra tillämpningsproblem och bevissvårigheter. För att brottet skall anses som grovt bör det således räcka med att ersättning rent faktiskt utgått. Till skillnad mot vad som gäller enligt 5 § krävs inte att något vinstsyfte hos gärningsmannen visats. Självfallet måste dock ersättningens storlek beaktas. Har ersättningen endast bestått i visst bidrag för rent faktiska kostnader behöver detta i och för sig inte medföra att brottet anses som grovt. En ändring som innebär att ett grovt brott införs för sådana förhållanden som avses i 10 kap. 2 § 4 medför att bestämmelsen får en annan karaktär än övriga regler i paragrafen. Det förefaller därför lämpligast att bryta ut den ändrade bestämmelsen till en särskild paragraf, 2 a §. Innebörden av den föreslagna ändringen behandlas närmare i specialmotiveringen. Det kan ifrågasättas om inte en större ändring än den nu föreslagna vore motiverad. Med en ytterligare straffskärpning skulle exempelvis förfalskningsbrott som begåtts tillsammans med brott mot utlänningslagen kunna bedömas som ett led i den senare brottsligheten i stället för att åtalas särskilt. En sådan ändring bör dock anstå i avvaktan på en allmän översyn av utlänningslagens straffbestämmelser. 5.3 Ansvar för organiserande av utlänningars resor till Regeringens förslag. En utvidgning sker av kretsen som omfattas av straffbestämmelsen i 10 kap. 5 § UtlL. Den som hjälper en utlänning att resa till utan pass eller de tillstånd som krävs för inresa skall kunna fällas till ansvar för medhjälp, om han insåg eller hade skälig anledning att anta att det var fråga om verksamhet med syfte att hjälpa utlänningen hit i strid med gällande bestämmelser. Promemorians förslag överensstämmer i stort sett med regeringens. Synpunkter vid hearingen. Förslaget har i stort sett godtagits. Bl.a. har framfört synpunkter på den lagtekniska utformningen av 10 kap. 5 §. Bl.a. Riksåklagaren har påpekat att det nuvarande kravet på att det skall föreligga ett vinstsyfte hos gärningsmannen ofta medför stora bevissvårigheter. Skälen för regeringens förslag. Brottskriterierna i 10 kap. 5 § UtlL måste ses mot bakgrund av att det - som framhållits - inte är förbjudet att utan vinstsyfte hjälpa någon att komma till den svenska gränsen för att där söka asyl eller annat uppehållstillstånd. Förutom medverkan till illegal inresa är det sålunda den organiserade verksamheten som sker i vinstsyfte som har straffbelagts. Det har dock i praktiken ofta visat sig svårt att styrka såväl att någon ägnat sig åt organiserad verksamhet som att detta skett i vinstsyfte. Ett särskilt problem i utredningshänseende är att verksamheten ofta organiseras från utlandet. I regel kommer endast de till som hjälper till med själva transporten. I de flesta fall torde det vara självklart att exempelvis besättningsmedlemmar ombord på ett fartyg som transporterar ett stort antal utlänningar måste ha insett, eller bort ha inse, vad det är fråga om. Det torde i regel heller inte råda någon tvekan om att det inte är fråga om någon ideell verksamhet utan att transporten företas i vinstsyfte. Det är av allmänpreventiva skäl av stor vikt att samtliga inblandade i organiserad verksamhet med syfte att på olaglig väg hjälpa utlänningar till riskerar kännbara påföljder. Det är heller inte rimligt att stora utredningsresurser skall behöva läggas ned på att utreda vilken ersättning som kan ha utgått till en enskild besättningsman. Bestämmelsen i 10 kap. 5 § bör därför kompletteras med en uttrycklig regel om ansvar för den som hjälper en utlänning att resa till utan pass eller behövliga tillstånd, om han insåg eller hade skälig anledning att anta att det var fråga om sådan organiserad verksamhet som nämnts. De lagtekniska synpunkter som förts fram vid hearingen har beaktats vid utformningen av det förslag regeringen nu lägger fram. Som tidigare redovisats har bl.a. Riksåklagaren påpekat att det nuvarande kravet på att det skall föreligga ett vinstsyfte hos gärningsmannen ofta medför stora bevissvårigheter. Det är emellertid enligt regeringens bedömning väsentligt att det inte uppstår någon tveksamhet om att det inte är straffbart att som ett led i en ideell verksamhet hjälpa någon att komma till för att här ansöka om asyl eller annat uppehållstillstånd. Kravet på att det för straffbarhet måste visas att det förelegat ett vinstsyfte bör därför finnas kvar. Det förtjänar vidare att framhållas att den föreslagna utformningen av 10 kap. 5 § andra stycket innebär att något vinstsyfte inte behöver föreligga hos en medhjälpare för att denna skall kunna straffas. 5.4 Förverkande Regeringens förslag. Transportmedel som använts vid brott som avses i 2 a och 5 §§ skall kunna förverkas. Om ägaren till ett fartyg inte är känd eller saknar känt hemvist i skall talan om förverkande kunna föras mot befälhavaren på fartyget. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Synpunkter vid hearingen. uttryckte tveksamhet när det gäller förslaget att förverkande skulle kunna ske även för det fall att den hos vilken förverkande begärs "haft utbyte" av verksamheten. I övrigt framfördes inga erinringar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Förverkande I 10 kap. 6 § UtlL finns bestämmelser om förverkande av ersättning vid brott enligt 3 och 5 §§. Som tidigare redovisats finns det däremot inga särskilda bestämmelser i utlänningslagen om förverkande av egendom som använts som hjälpmedel, t.ex. transportmedel som använts för att hjälpa utlänningar till eller in i . Förverkande av t.ex. falska handlingar kan dock ske med stöd av bestämmelserna i 36 kap. . Mot bakgrund av utvecklingen bör en utvidgning ske av möjligheterna till förverkande vid brott enligt utlänningslagen. När utlänningar utan rätt till inresa hjälps hit mot ersättning och i stor omfattning är det rimligt att hjälpmedel som använts kan förverkas. Det framstår som stötande för den allmänna rättskänslan när t.ex. den som upplåtit sitt fartyg för sådan verksamhet kan få tillbaka fartyget och använda det på nytt för samma ändamål. Som tidigare framhållits befinner sig organisatören av verksamheten ofta utomlands. Om det transportmedel som använts i ett sådant fall ändå kan förverkas torde det såväl försvåra fortsatt brottslighet som ha en allmänpreventiv effekt. Frågan om även andra hjälpmedel än transportmedel skall kunna förverkas bör anstå till dess en allmän översyn av straffbestämmelserna i utlänningslagen kan genomföras. Möjligheter till förverkande bör föreligga vid brott såväl enligt den föreslagna 2 a § som enligt 5 §. Förverkande bör kunna ske såväl hos ägaren som hos befälhavare eller någon annan som varit i ägarens ställe t.ex. anställd, uppdragstagare eller låntagare - om den hos vilken förverkande begärs förövat gärningen eller medverkat till den. Förverkande bör dock inte komma i fråga om åtgärden framstår som uppenbart oskälig. Presumtionen är alltså att förverkande skall ske, om övriga förutsättningar är uppfyllda. I regel torde den som haft utbyte av brottslig verksamhet av ifrågavarande art också vara att anse som gärningsman eller i vart fall som medverkande till brottet. I likhet med bedömer regeringen att det är oklart i vilka fall därutöver som någon kan ha haft sådant utbyte av verksamheten att straffbarhet bör föreligga. Det förslag som läggs fram innehåller _ till skillnad från promemorians förslag - därför inte någon särskild regel om förverkande hos den som haft utbyte av brottet. Talan om förverkande mot annan än ägare För att förverkande skall kunna komma i fråga krävs i princip att talan om förverkande förs mot ägaren. Det är vid brott mot utlänningslagen i regel fråga om utlandsägda transportmedel och ofta är det inte möjligt att utreda vem som är ägare. Som nämnts har detta problem i viss utsträckning lösts i andra sammanhang. Enligt varusmugglingslagen kan yrkande om förverkande således riktas även mot transportören eller annan innehavare av egendomen. Som nämnts gäller detta dock endast egendom som smugglats in i landet, inte eventuella hjälpmedel. Beträffande befälhavare på fartyg finns i olika sammanhang regler av innebörd att befälhavaren företräder ägaren eller redaren (se t.ex. 258 § sjölagen /1891:35/ och 7 kap. 8 § lagen /1980:424/ om åtgärder mot vattenförorening från fartyg). Även vid förverkande enligt utlänningslagen bör det vara möjligt att rikta yrkandet mot befälhavaren på ett fartyg i de fall ägaren är okänd eller saknar känt hemvist i . En särskild bestämmelse härom bör införas. Det kan i och för sig framstå som skäligt att talan kan riktas mot den som på liknande sätt som en befälhavare på ett fartyg företräder ägaren, t.ex. en pilot eller en chaufför. Den frågan bör dock behandlas i ett större sammanhang. Tills vidare får bestämmelserna i lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. tillämpas, vilket bl.a. innebär att stämning kan delges genom kungörelse. Beslag och kvarstad som använts vid brott mot utlänningslagen kan redan nu i viss utsträckning tas i beslag med stöd av 27 kap. 1 § , t.ex. om ett fartyg har betydelse för utredningen. Det kan vara fallet om fartygets dåliga skick utgör en försvårande omständighet och fartyget därför behövs som bevisning. Transportmedel kan också enligt nämnda paragraf tas i beslag om det kan antas att det kommer att förverkas. Vid förverkande av ersättning som uppburits vid brott enligt utlänningslagen kan antingen den faktiskt uppburna ersättningen tas i beslag eller också kan _ enligt de allmänna bestämmelserna om kvarstad i 26 kap. _ rätten förordna om kvarstad på den misstänkte gärningsmannens egendom. De regler om beslag och kvarstad som finns torde vara tillräckliga för att säkerställa att beslut om förverkande enligt utlänningslagen kan genomföras. 6 Specialmotivering 10 kap. 2 § Ändringen är av redaktionell natur. Den innebär att p. 4 i första stycket och andra stycket brutits ut till en särskild paragraf. 2 a § Paragrafen är ny men innehållet motsvarar i huvudsak innehållet i nuvarande 10 kap. 2 § första stycket 4 samt 10 kap. 2 § andra stycket. Till skillnad från vad som gäller föreskrivs i första stycket att normalpåföljden vid brott mot paragrafen skall vara fängelse. I lindrigare fall, t.ex. när någon utan ersättning hjälper en utlänning att ta sig in illegalt i , bör alltjämt böter vara normalpåföljden. Straffvärdet för brottet påverkas emellertid av såväl antalet personer som smugglas in som motivet för handlingen och förhållandena kring inresan. Det ter sig vidare mer klandervärt att hjälpa in någon som tidigare avvisats eller utvisats med förbud att återvända till . Böter bör inte komma i fråga vid verksamhet under mer organiserade former. I andra stycket har en särskild och förhöjd straffskala införts för grova brott. På förslag av Lagrådet har uttrycket "hjälpen lämnats" bytts ut mot "gärningen utförts". Som har redovisats i avsnitt 5.2 skall grovt brott i allmänhet anses föreligga om gärningsmannen fått ersättning för sin medverkan. Brottet torde vidare i allmänhet anses som grovt om det är ett större antal människor som hjälps in i . Viss hänsyn bör dock kunna tas till om det rör sig om medlemmar av samma familj. Det behöver i och för sig inte vara mer klandervärt att hjälpa en familj med många barn till än att hjälpa en ensamstående. Vid bedömning av om brottet bör anses som grovt skall också beaktas om utlänningen/utlänningarna utsatts för svåra umbäranden eller fara, t.ex. genom att resan skett ombord på ett icke sjövärdigt fartyg. Den högre straffskalan för grovt brott gör det möjligt att utlämning kan ske och ökar möjligheterna att tillgripa häktning. Det är enbart verksamhet som syftar till att hjälpa in någon i landet illegalt som är straffbar enligt denna paragraf. Verksamhet som endast syftar till att hjälpa någon hit som vid ankomsten har för avsikt att söka asyl är inte straffbar enligt 2 a §. Den kan däremot vara straffbar enligt 5 §. I vissa fall kan konkurrenssituationer uppkomma mellan 2 a och 5 §§. I lagrådsremissen uttalade regeringen att det måste bedömas ha högre straffvärde att hjälpa någon att resa in i landet illegalt än att hjälpa någon att ta sig till den svenska gränsen för att söka asyl. I sådana fall borde därför 2 a § i första hand tillämpas. Normalt torde gärningen i sådana fall vara att bedöma som grovt brott enligt 2 a § andra stycket. Lagrådet har anfört att generellt sett, med utgångspunkt från angivna straffskalor, synes gärningar enligt 5 § ha ett något högre straffvärde än vad som sammantaget gäller för dem som faller under 2 a §. Lagrådet har därtill framhållit att båda paragraferna i vart fall skall tillämpas om någon organiserat en verksamhet enligt 5 § första stycket och sedan, på sätt som avses i 2 a §, ytterligare medverkat till olovliga inresor i landet. Oberoende av vilka gärningar som skall anses ha det högsta straffvärdet instämmer regeringen i att i det exempel Lagrådet givit båda bestämmelserna bör åberopas. 5 § I första stycket har endast en redaktionell ändring gjorts. Till skillnad från vad som gäller enligt 2 a § krävs inte att verksamheten syftar till att någon skall komma in i i strid med bestämmelserna i utlänningslagstiftningen. Det är tillräckligt att det är fråga om en organiserad verksamhet med målsättning att hjälpa utlänningar att komma till även om avsikten är att söka uppehållstillstånd redan vid gränsen. Däremot krävs att gärningsmannen har ett vinstsyfte. I andra stycket införs ett uttryckligt ansvar för medhjälp till brott enligt första stycket. En förutsättning för ansvar är att det kan styrkas att fråga varit om verksamhet som avses i första stycket och att medhjälparen insåg eller hade skälig anledning att anta att det var fråga om sådan verksamhet i vinstsyfte. Däremot krävs det inte att medhjälparen själv haft något vinstsyfte. Ansvar för medhjälp skall kunna ådömas den som hjälper en utlänning att ta sig till utan pass eller behövliga tillstånd. I första hand avses härmed den som hjälper till med själva transporten. Det kan gälla såväl den som tillhandahåller transportmedlet som den som utför själva transporten. Även hjälp i andra former kan dock tänkas falla in under den föreslagna straffbestämmelsen. Det kan t.ex. gälla den som tillhandahåller förfalskade handlingar som skall underlätta resan till . I fråga om hjälp med transport föreligger en skillnad mellan exempelvis en befälhavare på ett fartyg och en vanlig besättningsman. En befälhavare måste alltid ha ett ansvar för vilka som följer med ombord på ett fartyg. En besättningsman som mönstrats på för en speciell resa och som insåg eller haft skälig anledning att anta att syftet med resan var brottsligt måste likaså kunna ställas till ansvar enligt paragrafen. Annorlunda kan det emellertid ställa sig för en besättningsman som först efter det att resan påbörjats fått resans syfte klart för sig. Han torde då ha ringa möjligheter att på något sätt påverka händelserna och borde då inte heller kunna ställas till svars. Kravet på att resan anordnats i speciellt syfte torde normalt medföra att reguljär trafik och vanliga turistresor faller utanför det straffbara området även om tillfälligtvis utlänningar följer med en sådan resa i syfte att olagligen ta sig in i landet. Dock kan motsatsen bli fallet om någon transporterar utlänningar för någon annans räkning och därvid handlar på sätt som straffbeläggs i första stycket. 6 § Första stycket har ändrats på så sätt att även ersättning som uppburits vid brott mot 2 a § kan förverkas. Liksom tidigare gäller att inte bara den direkt uppburna ersättningen utan också motsvarande belopp kan förverkas. Vidare har en följdändring gjorts med anledning av ett tidigare lagstiftningsärende. Hänvisning måste nu göras till 3 § 1 och inte till 3 § 2 (jfr prop. 1990/91:118, bet. 1990/91:JuU29, SFS 1991:573). I andra stycket införs en möjlighet att förverka transportmedel som använts vid brott mot 2 a eller 5 §. Andra hjälpmedel än transportmedel kan förverkas endast enligt de allmänna förverkandebestämmelserna i (se avsnitt 4.3). Förverkande kan komma i fråga om ägaren eller den som är i ägarens ställe förövat gärningen eller medverkat till den. När det gäller fartyg torde befälhavaren i regel kunna anses vara i ägarens ställe. I lagtexten har därför angetts att befälhavaren jämställs med ägaren. Andra fall där omständigheterna kan vara sådana att någon torde kunna sägas vara i ägarens ställe är exempelvis om det föreligger nära släktskap eller ett anställningsförhållande mellan ägaren och brukaren av transportmedlet. Också det fall att ägaren lånat ut, hyrt ut eller på avbetalning sålt ett transportmedel kan tänkas falla in under bestämmelsen om ägaren insett eller borde ha insett vad transportmedlet skulle användas till. Liksom vid förverkande i allmänhet skall en skälighetsbedömning göras. Visar sig t.ex. ägaren av ett fartyg ha varit ovetande om vad det använts till, torde det kunna anses vara uppenbart oskäligt att förverka fartyget. I vart fall när det gäller fartyg eller luftfartyg som använts i det uteslutande syftet att transportera hit utlänningar torde det i allmänhet vara fråga om sådan organiserad verksamhet att förverkande framstår som befogat. En avvägning måste dock göras mellan föremålets värde, ägarens behov av det och risken för fortsatt brottslig användning. Sakrättsligt giltiga rättigheter till egendom som förklaras förverkad enligt en specialstraffrättslig bestämmelse består, om inget annat är särskilt stadgat i den specialstraffrättsliga regleringen ( jfr 36 kap. 5 § tredje stycket och NJA 1977 s. 82). Begränsade sakrätter såsom sjöpanträtt och inteckningar i fartyg och luftfartyg kommer således att bestå. Något särskilt stadgande härom behövs inte. Vid brott mot de aktuella bestämmelserna i utlänningslagen har i allmänhet fartyg kommit till användning. Även en personbil eller något annat transportmedel kan dock förverkas, om det använts för att hjälpa hit utlänningar i strid med utlänningslagens bestämmelser. 6 a § Denna paragraf tar enbart sikte på förverkande av fartyg. Befälhavaren på ett fartyg har som tidigare framhållits en särskild ställning och kan i många sammanhang betraktas som ägarens legala företrädare. Som också påpekats tidigare är ägaren till fartyg som använts för att hjälpa hit asylsökande oftast bosatt utomlands. är det inte möjligt att på något enkelt sätt utreda vem som är ägare. Talan om förverkande får i sådana fall föras mot befälhavaren. Självfallet hindrar detta inte att talan i stället förs direkt mot ägaren om det framstår som lämpligt. Sammanfattning av departementspromemorian (Ds 1993:25) I denna promemoria föreslås vissa åtgärder för att komma till rätta med s.k. människosmuggling. Förslagen skall ses mot bakgrund av den senaste tidens händelser, då båtar kommit från de baltiska staterna och medfört ett stort antal personer från företrädesvis . straffas den som i vinningssyfte planlägger eller organiserar verksamhet som är inriktad på att främja att utlänningar reser till utan pass eller de tillstånd som krävs för inresa till . Eftersom människosmugglingen ofta organiseras från utlandet har det visat sig svårt att nå huvudmännen bakom verksamheten. Bland annat av denna anledning föreslås det i promemorian en utvidgning av den krets som skall omfattas av bestämmelsen. Även den som biträder med transporten eller väsentligt underlättar verksamheten skall kunna straffas om han insåg eller hade skälig anledning att misstänka att det var fråga om sådan verksamhet. Vidare skärps straffet för den som i strid med utlänningslagstiftningen hjälper någon att ta sig in i landet. Ändringen genomförs genom att ett särskilt, grovt brott, med upp till fängelse införs. Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen skett mot ersättning eller om det varit fråga om verksamhet som skett i betydande omfattning eller under särskilt hänsynslösa förhållanden. Slutligen föreslås också att transportmedel som använts vid de angivna brotten skall kunna förverkas. Departementspromemorians lagförslag Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529) dels att 10 kap. 2, 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse, dels att i 10 kap. skall införas två nya paragrafer, 2 a och 7 §§, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse