prop · GH039 · 1994-01-01 00:00:00 — Det synes också böra klargöras hur fordringar och skulder som dokumenterats genom faktura eller på annat sätt men ännu inte betalats skall behandlas vid upprättandet av sammanställningen för ett räkenskapsår (jfr 8 § sista stycket näst sista meningen bokföringslagen). I 7 § första stycket i lagförslaget föreskrivs att en stiftelse som är moderstiftelse skall upprätta koncernredovisning om antalet anställda hos koncernen under räkenskapsåret i medeltal har varit minst tio. Skälet för förslaget, anfört i den allmänna motiveringen, är exakt detsamma som anfördes till stöd för koncernredovisningsreglerna i lagen om årsredovisning i vissa företag m.m., nämligen att om en ekonomisk verksamhet organiseras som en koncern kan detta ge möjlighet att påverka koncernföretagens ekonomiska ställning och rörelseresultat så att man inte får den fullständiga, korrekta och överskådliga ekonomiska redovisning som är syftet med bokföringslagens bestämmelser. Upprättandet av en ändamålsenlig koncernredovisning är en komplicerad sak redan för vad som kan sägas vara mer normala fall, t.ex. vid koncernbildningar enligt aktiebolagslagen och årsredovisningslagen. Lagrådet ifrågasätter om det angivna skälet för kravet på koncernredovisning ger tillräcklig ledning för bestämmandet av det ändamål som i förevarande fall skall uppnås med koncernredovisningen, i synnerhet när moderstiftelsen inte utövar näringsverksamhet. I linje med vad lagrådet anfört i det föregående rörande hänvisningen till bokföringslagen hade det därför varit värdefullt om motiven hade gett en mer fullödig redovisning av de överväganden som lett fram till förslaget om att de koncernredovisningar som avses i stiftelselagen i huvudsak skall ha samma innehåll som andra koncernredovisningar. Lagrådet har inte sett som sin uppgift att på de punkter som kommenterats i det föregående med avseende på 3 kap. lämna förslag till ändrade lydelser av bestämmelserna. Utöver redan redovisade förslag föreslår lagrådet emellertid vissa ytterligare redaktionella ändringar som inte torde kräva någon kommentar. 4 kap. 6 § Jävsreglerna i första stycket 1--3 och 7, som enligt motiven utformats efter mönster av motsvarande regler i lagen om ekonomiska föreningar, har ändrats så att personkretsen i huvudsak motsvarar den som träffas av låneförbudet i 2 kap. 6 § första stycket. 4 kap. 9 § Av specialmotiveringen till denna paragraf och även av andra uttalanden i remissprotokollet framgår att det har förutsatts att bestämmelsen i 2 kap. 1 § -- dvs. bestämmelsen att föreskrifterna i stiftelseförordnandet skall följas vid förvaltningen av stiftelsens angelägenheter -- omfattar föreskrifter som gäller revisionsuppdraget och dess omfattning. Revisionen kan dock inte anses som en del av ''''''''förvaltningen''''''''. Lagrådet anser att lagen bör innehålla en uttrycklig bestämmelse som klargör att stiftelseförordnandet har den enligt remissprotokollet avsedda betydelsen för revisionen. Bestämmelsen kan lämpligen tas in i den nu behandlade paragrafen som ett tredje stycke. 4 kap. 11 § Tredje stycket i paragrafen anger vissa omständigheter som revisorerna skall anmärka i revisionsberättelsen. Bl.a. skall enligt 2 anmärkas om revisorerna vid sin granskning funnit att någon åtgärd eller försummelse innebär att bestämmelserna i annan författning än stiftelselagen inte iakttagits. Enligt lagrådet lägger detta en omfattande och alltför obestämd skyldighet på revisorerna. Eftersom remissprotokollet inte ger stöd för en mer preciserad lagtext föreslår lagrådet att denna skyldighet stryks. 6 kap. 1--4 §§ Enligt det remitterade förslaget skall ändringsförbehåll i ett stiftelseförordnande vara utan verkan. Som skäl härför åberopas i den allmänna motiveringen, utan att saken närmare utvecklas, att det finns risk för att ändringsförbehåll kommer till användning för illojala förfaranden till skada för tredje man. Lagrådet ansluter sig till uppfattningen att ändring som avser stiftelsens ändamål alltid skall vara beroende av myndighets tillstånd. Däremot känner sig lagrådet inte övertygat om att sådant tillstånd bör vara nödvändigt för en ändring i andra avseenden. Det torde få antas att ett stiftelseförordnande kan medge styrelsen eller förvaltaren att vid inträffad förutsättning övergå till ett i förordnandet angivet alternativ till ett i första hand tillämpligt förfarande. Skillnaden mellan en ändring på grund av en ändringsklausul och övergång till ett sådan alternativt förfarande kan vara hårfin. Enligt lagrådets mening bör tillstånd inte krävas för en ändring som stiftaren förutsett skulle kunna bli önskvärd, om han uttryckligen angivit i vilket hänseende -- annat än stiftelseändamålet -- som en sådan ändring får företas. Detta synes vara en av de punkter på vilka förslaget utan tillräckliga skäl beskär stiftarens möjligheter att bestämma om stiftelsens angelägenheter. En bestämmelse om att ändringsförbehåll i viss utsträckning alltjämt skall vara giltiga bör tas in som ett nytt första stycke i förslagets 3 §. Härigenom kan man inskränka det administrativa arbetet till sådan efterhandskontroll som avses i 6 kap. 4 §. De allmänna förutsättningarna för ändring i 6 kap. 1 § i det remitterade förslaget är hämtade från 1 § permutationslagen (1972:205). Permutationsfallet motsvaras i remissförslaget av 6 kap. 2 § och det synes lämpligt att i första hand anknyta bestämmelserna i 6 kap. 1 och 2 §§ till varandra så att 2 § första stycket blir ett första stycke i en ny 1 § medan remissförslagets 1 § får bilda andra och tredje styckena i den nya 1 §. Andra stycket i remissförslagets 2 § kan lämpligen bli en ny 2 §. Till andra stycket i den nya 1 § bör hänvisning göras för det ändringsfall som regleras i 3 § i remissförslaget. Däremot torde ett ändringsförbehåll i stiftelseförordnandet av det slag som enligt lagrådets förslag skall ge möjlighet till ändring utan myndighets tillstånd göra en sådan hänvisning överflödig. Beträffande ändring, som efter myndighets tillstånd görs avseende stiftelsens ändamål, bör utgångspunkten vara att de nya föreskrifterna om ändamålet så långt möjligt beaktar vad som kan antas ha varit stiftarens avsikt med stiftelsen. Det remitterade förslaget anger inte på vilka grunder som tillsynsmyndigheten skall kunna förbjuda verkställighet av ett ändringsbeslut. Någon lämplighetsprövning bör inte komma i fråga utan endast en prövning av lagligheten i de genom ändringarna tillkomna föreskrifterna, såvitt avser förhållandet till stiftelselagen. På grund av bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommer en ändring som står i strid med stiftelseförordnandet att bli att betrakta som en ändring som är otillåten enligt stiftelselagen. Lagrådet har utformat 6 kap. 1--4 §§ i enlighet med det anförda. Lagrådet vill tillfoga följande. Bestämmelserna i 6 kap. 1 § (6 kap. 2 § i remissförslaget) innefattar bl.a. förbud att utan tillstånd åsidosätta vissa föreskrifter i stiftelseförordnandet. Förbudet är enligt sin lydelse ovillkorligt. Bestämmelserna i fråga skall emellertid inte läsas isolerade utan sättas i samband med andra bestämmelser i stiftelselagen, särskilt 2 kap. 1 §. I den paragrafen anges som huvudregel att föreskrifterna i stiftelseförordnandet skall följas vid förvaltningen av stiftelsens angelägenheter, men undantag görs för det fall då föreskriften strider mot någon bestämmelse i stiftelselagen (jfr lagrådets kommentar till paragrafen). I specialmotiveringen till 2 kap. 1 § har understrukits att bestämmelsen innebär att föreskrifterna i stiftelseförordnandet skall åsidosättas om de är lagstridiga. Konsekvensen bjuder att motsvarande undantag görs vid tillämpningen av 6 kap. 1 §. Denna skall således inte uppfattas så att den hindrar ett åsidosättande av lagstridiga föreskrifter. Remissförslaget utgår uppenbarligen från att någon uttrycklig erinran om detta inte behövs. Lagrådet har ansett sig kunna acceptera denna ståndpunkt. Det bör tilläggas att ett motsvarande undantag givetvis bör läsas in i den bestämmelse i 6 kap. 4 § som föreskriver att ett åsidosättande i vissa fall skall anmälas till tillsynsmyndigheten. 6 kap. 5 § Andra stycket andra meningen i paragrafen enligt remissförslaget ingår i 7 kap. 18 § i lagrådets förslag. 7 kap. 11 § De efter likvidation återstående tillgångarna bör i första hand användas för stiftelseändamålet eller ett närstående ändamål. Endast om detta inte låter sig göra, bör Allmänna arvsfonden komma i fråga som mottagare. 7 kap. 15 § Till skillnad från vad som kan bli fallet beträffande aktiebolag, något som har fått tjäna som förebild, torde ett likvidationsbeslut avseende en stiftelse inte kunna upphävas genom dom, varför detta ord bör utgå ur lagtexten. 7 kap. 17 § Eftersom tillsynsmyndigheten är en statlig myndighet torde kostnader som inte kan tas ut av stiftelsen falla på staten utan uttrycklig föreskrift, om det är tillsynsmyndigheten som gjort anmälan till tingsrätten om att en stiftelse är likvidationsskyldig. Sista meningen i tredje stycket i remissförslaget kan därför tas bort. 7 kap. 18 § I det remitterade förslagets 6 kap. 5 § andra stycket och 10 kap. 4 § tredje stycket finns bestämmelser om att en stiftelse är upplöst när tillgångarna är förbrukade eller en konkurs har avslutats utan överskott. Dessa bestämmelser har i lagrådets förslag sammanförts i denna paragraf under rubriken ''''''''Upplösning utan likvidation''''''''. 8 kap. 4 § skall enligt remissförslagets 1 kap. 5 § ha ett namn som innehåller ordet stiftelse. Några andra krav på namnet ställs inte i lagförslaget. Enligt 1 § i förevarande kapitel får inte ordet stiftelse eller förkortning därav ingå i en firma som skiljer sig från stiftelsens namn. Detta motiveras dels med hänvisning till 1 kap. 5 §, dels med att en stiftelse bör få ha endast ett kännetecken som innehåller ordet stiftelse. I specialmotiveringen görs också en jämförelse med vad som gäller om bifirmor inom associationsrätten. I och för sig talar goda skäl för remissprotokollets ståndpunkt att stiftelser bör hindras från att ha ett namn och en firma vilka båda innehåller ordet stiftelse. synes det olämpligt med hänsyn bl.a. till medkontrahenter i avtal och borgenärer i övrigt att en stiftelse i sin näringsverksamhet genom firmateckning uppträder utan att det framgår att näringsidkaren är just en stiftelse och inte något annat. Remissförslaget har löst detta dilemma genom att i 8 kap. 4 § införa en ordningsföreskrift om att namnet alltid skall anges om firman inte sammanfaller med stiftelsens namn. Med den föreslagna bestämmelsen i 4 § synes emellertid vara förenad en nackdel som är värd beaktande. Eftersom det inte kan uteslutas att stiftelsens namn är förväxlingsbart, eller kanske t.o.m. närmast identiskt, med annan stiftelses namn och firma kan den som har att göra med en sådan stiftelse vars firma avviker från namnet bli vilseledd av att till firman knyts ett förväxlingsbart stiftelsenamn. Ett till synes nära till hands liggande sätt att lösa problemen skulle vara att kräva att den stiftelse som av skäl som anges i lagen måste anta en annan firma än den som direkt svarar mot namnet också skulle tvingas att ändra namnet så att namn och firma inte skilde sig från varandra. Mot detta kan invändas, dels att det skulle kräva tämligen vittgående undantag i övergångsbestämmelser, dels att det skulle kunna innebära ett större avsteg från stiftarens vilja än som rimligen bör krävas för att uppnå en lämplig ordningsföreskrift enligt 4 §. Även om invändningarna enligt det sagda godtas, återstår att ta ställning till det otillfredsställande med att en ordningsföreskrift kräver en åtgärd som skulle kunna vålla konflikt med intressen som uppbär annan lagstiftning, t.ex. den om rätten till skydd för firma och andra näringskännetecken. Enligt lagrådets mening borde därför övervägas om inte intresset av att det i anslutning till en stiftelses firma framgår att det är en stiftelse som har firman borde tillgodoses på annat sätt än som föreslås i det remitterade lagförslaget. En möjlighet skulle måhända kunna vara att ordningsföreskriften får en mer allmän utformning av innebörd att en stiftelse som har en firma som inte innehåller ordet stiftelse till firmateckningen skall knyta en uppgift som utvisar att firman innehas av en stiftelse utan att ordet stiftelse tillförs firman. Därmed lämnas möjlighet för den som så vill att antingen handla i enlighet med vad den föreslagna lagtexten anger eller, om risk därmed skulle anses föreligga att stiftelsen förväxlas med en annan stiftelse, ge upplysningen i annan form. Ett ytterligare alternativ som möjligen kunde övervägas skulle vara att kräva att en firma, som inte innehåller ordet stiftelse, i stället skall ha ett särskilt tillägg av ''''''''stift'''''''', eller annan förkortning av stiftelse. En så beskaffad firma torde inte behöva medföra den olägenhet som skall undvikas genom den berörda bestämmelsen i 1 §. 9 kap. 1 § I första stycket anges vilken länsstyrelse som skall vara tillsynsmyndighet. Det skulle kunna inträffa att omständigheterna i det enskilda fallet är sådana att en tillämpning av kriterierna i första stycket inte ger något resultat, t.ex. när styrelsen för en stiftelse med egen förvaltning inte har något bestämt säte och förvaltningen är jämnt fördelad mellan två eller flera län. I lagrådets förslag har andra stycket kompletterats med en regel som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att i sådana undantagsfall besluta att en viss länsstyrelse skall vara tillsynsmyndighet. 9 kap. 2 § I denna paragraf ges regeringen möjlighet att besluta om avgifter i tillsynsärenden och även möjlighet att lämna uppgiften vidare till någon förvaltningsmyndighet. Det är naturligtvis viktigt att avgiftsuttaget utformas så att gränsen mot vad som från konstitutionell synpunkt är att betrakta som skatt inte överträds. Lagrådet föreslår en omformulering som syftar till att markera att avgifterna i princip skall hållas inom ramen för de belopp som behövs för att täcka kostnaderna för tillsynen. 9 kap. 3--6 §§ I anslutning till 2 kap. 1 § har lagrådet yttrat att en stiftelse utan särskilt stadgande är skyldig att rätta sig efter tvingande bestämmelser som gäller för alla rättssubjekt även om den bestämmelsen står i strid med stiftelseförordnandet. Det bör inte vara en uppgift för tillsynsmyndigheten för stiftelser att övervaka att sådana bestämmelser, t.ex. om beskattning, brandsäkerhet, allmän ordning, särskilda villkor för viss näringsverksamhet m.m., efterlevs av stiftelserna. Däremot skulle det kunna förekomma att en styrelse eller en förvaltare också genom att försumma att iaktta andra regler i lagar och andra författningar än stiftelselagen åsamkar stiftelsen i form av förluster eller onödiga påföljder av ekonomisk art. En sådan försummelse kan innefatta misskötsel av stiftelsens angelägenheter som bör kunna leda till ingripande från tillsynsmyndighetens sida. Lagtexten i 9 kap. 3 § bör avfattas i enlighet härmed. Bestämmelsen i 9 kap. 5 § 2 i lagrådets förslag om att tillsynsmyndigheten kan förelägga en eller flera styrelseledamöter eller förvaltaren att fullgöra sina åligganden kommer då att avse även de nu angivna fallen. I sista hand kan tillsynsmyndigheten väcka talan vid allmän domstol om entledigande av en eller flera styrelseledamöter eller förvaltaren med stöd av remissförslagets 5 kap. 4 § och 5 § första stycket. Bestämmelserna i fråga flyttas i lagrådets lagtextförslag och får utgöra första och andra styckena i 9 kap. 6 §. 9 kap. 7 § Bestämmelsen i första stycket 2 bör vara så utformad att tillsynsmyndigheten kan utse ordförande även utanför kretsen av de befintliga styrelseledamöterna, om stiftelseförordnandet föreskriver att ordföranden skall hämtas utanför denna krets. 9 kap. 9 och 11 §§ Bestämmelsen i 9 § i det remitterade förslaget är hämtad från 3 § tillsynslagen men saknar stadgande om att den som förvaltar testators dödsbo är skyldig att göra anmälan till . Eftersom det är avsett att en sådan skyldighet fortfarande skall föreligga bör en bestämmelse med detta syfte tas upp i 9 §. bör 11 § kompletteras med en bestämmelse om överklagande av beslut enligt 9 §. 9 kap. 10 § Remissförslaget innebär att tre grupper av stiftelser undantas från egentlig tillsyn, nämligen 1) stiftelser som har bildats av eller tillsammans med staten eller en kommun (härunder inbegripet landsting och kyrkliga kommuner), 2) stiftelser som förvaltas av en statlig myndighet eller en kommun och 3) stiftelser som enligt förordnande av stiftaren skall vara undantagna från tillsyn (under förutsättning att stiftelsen inte utövar näringsverksamhet eller är moderstiftelse). Den viktigaste ändringen i förhållande till gällande rätt synes vara undantaget för de kommunalt förvaltade stiftelserna. I förarbetena till tillsynslagen avvisades tanken på ett sådant undantag, varvid hänvisades främst till risken för att stiftelsemedlen skulle komma att användas för andra ändamål än stiftaren avsett (prop. 1929:83 s. 43-- 44 och 104). Till stöd för den föreslagna ändringen har i remissprotokollet anförts endast att erfarenheterna från det s.k. frikommunförsöket skulle visa att stiftelser som förvaltas av en kommun eller ett landsting bör kunna undantas från lagens tillsynsregler. I det sammanhanget hänvisas till ett avsnitt i prop.1991/92:13. Det åberopade avsnittet (1.16) ger dock knappast stöd för några slutsatser i frågan. Enligt vad som kommit till lagrådets kännedom tyder åtminstone vissa erfarenheter från bl.a. den kommunala revisionen på att kommuner brustit i sin förvaltning av s.k. donationsfonder, t.ex. genom att använda stiftelsemedlen för ändamål som inte ligger i linje med donationsvillkoren eller genom att inte tillvarata möjligheterna att lämna utdelning från fonden. Lagrådet anser sig mot denna bakgrund kunna konstatera att något egentligt underlag för remissförslaget inte har redovisats och att den i protokollet redovisade uppfattningen om den kommunala stiftelseförvaltningen i varje fall inte är oomstridd. En annan invändning mot förslaget att undanta de kommunalt förvaltade stiftelserna från tillsyn är att en sådan ordning knappast är förenlig med de uttalanden som i remissprotokollet gjorts om de principer som skall ligga till grund för lagstiftningen. Som berörts i inledningen till lagrådets yttrande innebär dessa uttalanden bl.a. att reglerna bör ha som övergripande syfte att säkerställa och trygga stiftelsens möjligheter att verka för det ändamål som stiftaren har angett i stiftelseförordnandet samt att respekten för stiftarens vilja bör vara en ledstjärna vid utformningen av reglerna. Det strider uppenbarligen mot denna grundsyn att undanta en kommunalt förvaltad stiftelse från statlig tillsyn i de fall då stiftaren uttryckligen har föreskrivit eller i varje fall tydligt har utgått från att en sådan tillsyn skall äga rum (lagrådet bortser här från den i specialmotiveringen till 3 kap. 11 § och 9 kap. 3 § antydda möjligheten av en ''''''''frivillig'''''''' tillsyn). Men även när stiftaren inte alls har uttalat sig i frågan torde det som regel vara bäst förenligt med hans intresse att i fall som här avses genom en statlig tillsyn trygga stiftelsens möjligheter att verka för det föreskrivna ändamålet. Endast i de fall då stiftaren uttryckligen förordnat att stiftelsen skall vara undantagen från tillsyn bör ett sådant undantag komma i fråga och då på de villkor som gäller för andra stiftelser (dvs. att stiftelsen inte utövar näringsverksamhet eller är moderstiftelse). På grund av det anförda avstyrker lagrådet förslaget om ett generellt undantag för de kommunalt förvaltade stiftelserna. Detta ställningstagande återspeglas i den av lagrådet föreslagna lydelsen av 9 kap. 10 § första stycket. I andra stycket av samma paragraf finns föreskrifter som innebär att undantaget enligt första stycket inte gäller när stiftelsen eller dess företrädare har åsidosatt sina skyldigheter i vissa angivna hänseenden. Av specialmotiveringen synes kunna utläsas att de vanliga tillsynsreglerna i de avsedda fallen skall bli tillämpliga endast vid det eller de ingripanden som direkt föranleds av stiftelsens eller företrädarens försummelse. I lagrådets förslag har andra stycket justerats så att den nu angivna innebörden skall framträda tydligare. 10 kap. 1 § I specialmotiveringen till paragrafen behandlas det fallet att förordnandet för en stiftelse, som inte är registreringsskyldig enligt stiftelselagen, innehåller en föreskrift om att stiftelsen skall vara registrerad. Enligt motivuttalandet är stiftelsens styrelse eller förvaltare i ett sådant fall skyldig att följa föreskriften ''''''''i den mån registreringsmyndigheten i det enskilda fallet förklarar sig villig att registrera stiftelsen''''''''. En ordning av det slag som antyds i uttalandet väcker erinringar från både principiella och praktiska synpunkter. Vid föredragningen inför lagrådet har också uppgivits att en reglering som innebär att en ovillkorlig registreringsskyldighet föreligger i de avsedda fallen är att föredra. Lagrådets förslag till ändring av 1 § har utformats i enlighet härmed. Beträffande fjärde stycket i lagrådets lagtextförslag hänvisas till vad som anförts vid 9 kap. 2 §. 10 kap. 3 § I paragrafen regleras skyldigheten att för registrering anmäla vissa förhållanden rörande en stiftelse som redan är registrerad. I den lydelse paragrafen har enligt remissprotokollet anger den i första stycket i sju olika punkter de förhållanden som skall anmälas. Punkterna 2, 3 och 5 avser ändring i förhållanden som redan skall vara anmälda enligt 2 §. Uppräkningen är dock inte uttömmande. Eftersom det är viktigt att registret hålls aktuellt och att därför anmälan görs om varje ändring i ett förhållande som har blivit föremål för registrering (enligt de föreskrifter som regeringen senare utfärdar) föreslår lagrådet att punkterna 2, 3 och 5 i det remitterade förslaget ersätts av en punkt 2 med en mer generell avfattning. 10 kap. 11-13 §§ I 10 kap 11 § tredje stycket finns en bestämmelse om att registreringsmyndigheten kan förbjuda fortsatt användning av ordet stiftelse i strid med förbudet för andra än stiftelser att ha detta ord i sitt namn. Ingripandet skall alltså göras mot någon som inte är registrerad hos registreringsmyndigheten. Lagrådet förordar att befogenheten tilläggs inte registreringsmyndigheterna som är många utan en bestämd myndighet, lämpligen i . Bestämmelsen härom bör bilda en ny 12 §, varefter remissförslagets 12 § blir 13 § och förses med ett nytt stycke om överklagande av beslut enligt den nya 12 §. Förslaget till lag om införande av stiftelselagen (1993:000) 3 och 4 §§ I dessa paragrafer behandlas förmögenhetsbildningar som har tillkommit före ikraftträdandet. I anslutning till vad som anförts ovan i kommentaren till 1 kap. 1 § stiftelselagen förordar lagrådet att bestämmelserna utformas och disponeras så att det först anges under vilka förutsättningar dessa äldre förmögenhetsbildningar i fortsättningen skall betraktas som stiftelser och därefter klargörs i vilken utsträckning stiftelselagen skall tillämpas på dem. Av remissförslagets 3 § följer att äldre förmögenhetsbildningar skall anses som stiftelser om de vid ikraftträdandet uppfyllde de krav som enligt stiftelselagen ställs på stiftelsebildning. Vidare synes förslagets 4 § innebära att äldre förmögenhetsbildningar kan godtas som stiftelser även om kravet på skriftlig form eller kravet på att egendomen skall ha avskilts inte är uppfyllt (övriga krav på stiftelsebildning förutsätts däremot alltid vara uppfyllda). Enligt specialmotiveringen är 4 § tillämplig på ''''''''befintliga förmögenhetsbildningar som betraktas som stiftelser''''''''. Detta synes innebära att formkravet och kravet på avskild egendom får efterges endast på villkor att förmögenhetsbildningen närmast före ikraftträdandet var att betrakta som ''''''''stiftelse'''''''' enligt då gällande rätt. Enligt lagrådets mening är det också önskvärt att uppställa ett sådant villkor.