prop · GI03150 · 1994-12-31 00:00:00 — Demedel som erhållit vid såväl större rekvisitioner avstatspapper som vid valutalån för räkning har normalt inte fåttanvändas för att täcka underskott i statens finanser. Efter valuta-lånenormensavskaffande kunde emellertid , efterregeringens godkännande, och utnyttja ca 160miljarder kronor för reguljär finansiering av statliga utgifter. De medel somRiksgäldskontoret erhöll från bokfördes på den då gällandekontokrediten i . Beslutom att ta upp lån för att förse med statspapper förmarknadsoperationer eller valutareserv fattas, enligt lagen (1988:1387) omstatens upplåning, av regeringen. Regeringen har dock benryndigatRiksgäldskontoret att ansvara för statens upplåning, vilket innebär attbeslutet fattas av efter framställan från . Enligtnuvarande ordning skall statsskuldspolitiken bedrivas under de restriktionersom penningpolitiken sätter. För att undvika konflikt mellan penning- ochstatsskuldspolitiska mål eftersträvas ett fungerande samråd mellanRiksgäldskontoret och . Av förordningen (1989:248) med instmktion förRiksgäldskontoret framgår de föreskrifter som skall gälla för detta samråd. Påmotsvarande sätt föreskrivs i 42 § riksbankslagen att innan fattarbeslut av större penningpolitisk vikt skall samråd ske med det statsråd somregeringen bestämmer. Därmed är behovet av samråd tillgodosett. Regeringentillsatte en kommitté med uppgift att analysera Riksbankensställning och att lämna förslag om mål och former för verksamhet isyfte att skapa en klar och ändamålsenlig ram för penningpolitiken.Utredningsuppdraget omfattade även att beakta vidareutvecklingen av detmonetära samarbetet inom EU. överlämnade kommittén betänkandetRiksbanken och prisstabiliteten (SOU 1993:20) till regeringen. 2.2.2 Ställningstaganden för ny lagstiftning 1994/95:150 Bilaga 7 Regeringensförslag: Staten skall inte få låna i . får inte hellerköpa eller rekvirera statspapper direkt från . Riksbankensmöjlighet att i penningpolitiskt syfte ge ut egna skuldebrev utvidgas. Riksgäldskontoretskall även fortsättningsvis kunna tillgodose behov att förstärkavalutareserven. Medel som erhåller från vid upplåningför att förstärka valutareserven skall inte få användas för att finansierastatliga utgifter, om inte regeringen i samråd med bestämmer annat.Riksbanken skall ersätta för de kostnader upplåningen medför.För att säkerställa detta förfarande föreslår regeringen som huvudregel ettsystem med utbyte av skuldebrev, vilket fömtsätter att ges möjlighetatt ge ut egna skuldebrev i utländsk valuta. Riksbanksutredningensförslag: Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringensförslag. Utredningen har emellertid föreslagit en särskild nödfallskredit iRiksbanken för att säkerställa statens behov av kortfristig likviditet iexceptionella situationer. Dessutom föreslår utredningen att regeringen skallfatta beslut i varje enskilt fall om upplåning förRiksbankens räkning eftersom sådan upplåning berör statens riskhantering ochhar betydelse för frågor utanför det penningpolitiska kompetensområdet. Remissinstansema:Utredningens förslag tillstyrks i huvudsak av remissinstanserna.Riksbanksfullmäktige ställer sig dock tveksam till den föreslagnabeslutsordningen där regeringen skall fatta beslut i varje enskilt fall isamband med upplåning för räkning. Fullmäktige anser att ettformellt regeringsbeslut är praktiskt olämpligt och inte tillräckligtflexibelt, eftersom upplåning endast skall tillgripas om behov avutländsk valuta och statspapper inte kan tillgodoses på annat sätt. Detta äratt betrakta som kritiska och exceptionella simationer. Därför anserfullmäktige att nuvarande system bör bibehållas, dvs ett generelltbentyndigande till att ta upp lån för att tillgodoseRiksbankens behov av statspapper och valutalån. Riksbanksfullmäktigeföreslår en ändring av riksbankslagen som skapar symmetri mellan regler somgäller för interventioner på den inhemska marknaden och på valutamarknaden.Detta berör 12 och 19 §§ riksbankslagen. Fullmäktige påpekar att om Riksbankenskall betala med utgivning av egna skuldebrev vid förvärv avstatspapper med längre löptid, måste ges rätten att emitteraskuldebrev med lång löptid. Därför föreslår fullmäktige att orden "medkort löptid" utgår i 19 § riksbankslagen. Dessutom påpekar fullmäktige attom samma regler skall gälla vid upplåning i utländsk valuta för att förstärka valutareservenmåste ges rätten att emittera skuldebrev i Prop. 1994/95:150utländsk valuta, vilket i så fall iimebär ett tillägg i 12 § riksbankslagen. Skälenför regeringens förslag: Ett avskaffande av alla möjligheter till monetärfinansiering av offentliga budgetunderskott bidrar till att ökapenningpolitikens trovärdighet och därmed möjlighetema att uppnå varaktigt lågoch stabil prisutveckling samt låga räntor. Den föreslagna lagändringen bidraräven till att skapa en tydligare institutionell ram för penning- ochstatsskuldspolitiken och är en naturlig följd av regeringens beslut hösten 1993om att kortfristiga likviditetsförvaltning skall skeutanför . Förslaget tillgodoser vidare de krav det svenskamedlemskapet i EU ställer på en anpassning av svensk författning till EU:slagstiftning. Nuvarande svenska regler för statens upplåning i är inteförenliga med artikel 104 i EG-fördraget. Fördragetom en ekonomisk och monetär union (EMU) trädde i kraft . EMUskall enligt fördraget förverkligas i tre etapper där etapp två inleddes den 1januari 1994. För svensk del inleddes etapp två när blev medlem i EUden . Under denna etapp skall medlemsländerna förberedaövergången till den tredje etappen då den () skallinrättas och eventuellt en gemensam valuta införas. Denna processfömtsätter att de deltagande ländema har en gemensam syn på målen för denekonomiska politiken som de åtar sig att följa de regler som skallsäkerställa måluppfyllelsen under etapp två. Fördraget innebär att övervakningenoch samordningen av medlemsländemas ekonomiska politik förstärks under dennaperiod. EG-fördragetsartikel 104 stipulerar ett uttryckligt förbud för ECB och medlemsstatemascentralbanker att ställa krediter och övertrasseringsmöj-ligheter tillförfogande för gemenskapsinstitutioner eller gemenskapsorgan, centrala,regionala, lokala eller andra myndigheter eller andra organ eller företag inomden offentliga sektom i medlemsstatema. Därtill får ECB och centralbankema inteköpa skuldförbindelser direkt från dessa. Det är dock tillåtet förcentralbankema att bevilja kredit till eller förvärva skuldförbindelser frånstatligt ägda kreditinstitut inom ramen för den normala tillförseln avlikviditet till banksystemet. Förbuden gäller fr.o.m. etapp två. Bestämmelsernasyftar till att underkasta den offentliga sektom strikta finansieringsvillkor.1 en rådsförordning (EG 3603/93) preciseras tillämpningen av bestämmelsema iartikel 104. För att inte hindra centralbankema att ha en central roll i detstatiiga betalningssystemet tillåts genom rådsförordningen statliga krediterunder loppet av , s.k. "intra-day credits". Centralbankemas köpav statspapper på andrahands-marknaden är tillåtna under fömtsättning att degenomförs i penningpolitiskt syfte. Anledningen till att köp påandrahandsmarknaden inte tillåts generellt är att förbudet mot direktköp avstatspapper lätt kan kringgås. företar inte någon centralbank inomEU direktköp av statspapper. Dessutom har ett flertal länder infört ettexplicit förbud mot direktköp i sin nationella lagstiftning. Detsvenska medlemskapet i EU har således väsentligt ändrat fömtsättningama förRiksbankens direktköp av statspapper från Riksgäldskon- toret.Även det fakmm att numera inte använder statsskulds- Prop. växlarsom instmment i sin likviditetshantering har ändrat fömtsatt- Bilaga 7 använtriksbankscertifikat i syfte att förändra likviditeten i bankssystemet. Motdenna bakgmnd fattade riksbanksfullmäktige beslut om attRiksbanken inte längre skall ta del i emissioner av statspapper.Riksbankens beslut att inte längre ta del i primärmarknaden förstatspapper är i enlighet med om förbud mot monetär Genomatt i sina regelbundna likviditetsstyrande operationer använder sigav riksbankscertifikat har bankens behov av statspapper reducerats. Visserligenkvarstår ett behov för att upprätthålla en portfölj medstatsobligationer och statsskuldväxlar, delvis eftersom statspapper har denhögsta likviditeten på den svenska penning- och obligationsmarknaden.Riksbanken kan dock tillgodose detta behov genom transaktioner påandrahandsmarknaden. anser därför att beslutet att upphöra med köpav statspapper på primärmarknaden har liten betydelse för penningpolitikensoperationalisering. Motdenna bakgmnd föreslår regeringen således att möjlighet enligt § 23i lagen (1988:1385) om Riksbank att bevilja staten kredit för atttäcka statens kortfristiga medelsbehov tas bort. Det bör istället uttryckligenstadgas att inte får bevilja kredit till staten, annat offentligtorgan eller institution inom Europeiska Unionen, och inte heller förvärvaskuldförbindelser direkt från dessa. Regeringendelar bedömning att beslutet att upphöra med direkta köp avstatspapper inte påverkar operationaliseringen av penningpolitiken nämnvärt.Fömtom att använda riksbankscertifikat i likviditetshanteringen kan Riksbankenintervenera med riksbankscertifikat i syfte att påverka de längrepenningmarknadsräntoma. Detta fömtsätter emellertid att kan emitterariksbankscertifikat med längre löptid. Därför föreslår regeringen en ändring i19 § riksbankslagen. Den tidigare begränsningen om löptid och att det krävssärskilda skäl för emissioner tas bort. Därmed föreligger ingabegränsningar vad gäller konstmktionen av de skuldebrev väljer attemittera. Vadgäller bestämmelsema i EG:s rådsförordning om köp på andrahandsmarknadenbehövs inga lagändringar. Av 19 och 23 §§ riksbankslagen följer att Riksbankenenbart får agera på andrahandsmarknaden i penningpolitiskt syfte. Ettinförande av en nödfallskredit i svensk lagstiftning, enligt riksbanksutredningensförslag, skulle kunna motverka syftet med ett förbud mot monetär finansiering.Dessutom riskerar en nödfallskredit att reducera de förtroendeskapandeeffektema av föreslagna lagändringar. förslag omnödfallskredit bör därför inte genomföras. 141 § i riksbankslagen föreslås en följdändring till 23 § där statenskontokredit i ersätts med en möjlighet till inlåning. Riksbanksfullmäktigebestämmer om räntevillkoren för sådan inlåning. Rekvisitionerav valutalån för att förstärka valutareserven Prop. Bilaga7 Begreppet monetär finansiering är inte tillämpbart när det gäller upptagandeav valutalån för att tillgodose behov av valutareserv. De likvidamedel som staten i ett sådant sammanhang erhåller från utgörbetalning för valuta som staten lånat upp på marknads-mässiga villkor. Ettsådant förfarande kan, om det skulle bli aktuellt, till-lämpas utan hinder avförbudet mot monetär fianansiering. Att det är som åläggsuppgiften att låna på den intemationella kapitalmarknaden och inte Riksbankenförklaras av att saknar resurser för ett sådant förfarande samtidigtsom har värdefulla kunskaper på området och därigenom kantillförskaffa sig goda upplåningsvillkor. Vidupptagande av valutalån för att förstärka valutareserven bör bärahela kostnadsansvaret för upplåningen. Därför föreslås ett system därRiksbanken länmar skuldebrev utgivna i utländsk valuta till iutbyte mot erhållna valutalikvider. bör utformas så att deöverensstämmer med valutalån vad gäller ränta, löptid ochvalutafördelning. Systemet kräver att ges möjlighet att utfärdaskuldebrev i utländsk valuta samt skuldebrev utan begränsningar vad gällerlöptid. Även andra tekniska utformningar skall kunna tillämpas om de uppfyllersamma villkor, dvs att ersättningen för statens upplåningskostnader skall täckastatens totala kostnader, inklusive räntekostnader och kostnader förvalutakursförändringar. I undantagsfall bör dock regeringen i samråd medRiksbanken kunna besluta om annan kostnadsfördelning, fömtsatt att det skullemedföra betydande olägenhet för att täcka statens totala kostnaderför upplåningen. Demedel som tillgodogörs vid upplåning för att förstärkavalutareserven får enligt den huvudregel som regeringen föreslår inte användasför andra ändamål än återbetalning av de upptagna valutalånen. Det innebär attstaten inte får använda sådana medel för att finansiera statliga utgiftereller andra ändamål som anges i 1 § lagen om statens upplåning. ErhållerRiksgäldskontoret skuldebrev från iimebär det att skuldebreven intefår avyttras under den utestående löptiden. Regeringen bör dock i samråd medRiksbanken kunna besluta om undantag från denna huvudregel om det föreliggersärskilda skäl. Detta iimebär att regeringen i samråd med kanbesluta att de upptagna valutalånen får tas i anspråk i finansieringen avstatsbudgeten och ingå som en ordinarie del av statens valutaskuld. Som exempelpå när särskilda skäl får anses föreligga är situationer där den genomfördavalutaupplåningen i syfte att förstärka valutareserven avsevärt fördyrar ellerpå annat sätt försvårar den valutaupplåning regeringen beslutar förfinansiering av statsbudgeten. Iövrigt får det anses att nuvarande samrådsformer inom det penning-ochstatsskuldspolitiska området är väl utformade för att hantera de avvägningarsom kan uppkomma mellan penning- och statsskuldspolitiken vid upplåning förRiksbankens räkning. Att kräva regeringsbeslut i enskildafall, enligt riksbanksutredningens förslag, kan lätt hämma den Prop.1994/95:150 flexibilitet som situationen kräver. 2.3 kapitalinsatser i internationellafinansorgan EU:sregler om monetär finansiering inskränker även centralbankemas möjligheter attsvara för kapitalinsatser i intemationella finansorgan. Vid sidan avkreditgivning inom ramen för EU:s medelfristiga finansiella stöd ärcentralbanksfinansiering tillåten endast för inbetalningar till Intemationellavalutafonden (IMF). Kapitalinsatser till andra intemationella institutionerskall inte belasta . Bakgmnden till att ett förbud har införtsinom EU på denna punkt är att finansiering av andra intemationellafinansorgans verksamhet, t.ex. investerings- och utvecklingsbanker, inte kananses vara en penning- och valutapolitisk uppgift. FörSveriges del påverkar det formema för kapitalinbetalningar till Världsbanken.Riksbanken har svarat för kapitalinbetalningar tillIntemational (), i enlighet med 13 §riksbankslagen. är den urspmngliga delen av som ägnarsig åt utlåning till medelinkomstländer på marknadsmässiga villkor. Den andrahuvudgrenen av är () somger lån på mjuka villkor till låginkomstländer och som finansieras medbiståndsmedel. Desamlade svenska inbetalningama till upptas till iRiksbankens balansräkning. Parallellt med inbetalningama, som avser en mindredel av insatsen, har tecknat kapital i som inte har inbetalats(s.k. garantikapital eller "callable capital"). Detta garantiåtagandeuppgår till (ca ). Såvälvid inträde i som vid samtliga höjningar av kapitalinsatsen harregeringen, med bemyndigande, lämnat garanti förtäckning av eventuella förluster som kan uppkomma på kapitalinsatsen. Dennagaranti har aldrig behövt utnyttjas. EU:smedelfristiga finansiella stöd är avsett att utgå till medlemsländer med allvarligabetalningsbalansproblem. Kreditemas rättsliga gmnd återfinns i EG-fördragetsartikel 109h samt rådsförordning EEG nr 1969/88. Om en medlemsstat harsvårigheter eller allvarligt hotas av svårigheter i sin betalningsbalans skallkommissionen, efter att ha hört monetära kommittén, rekommendera rådet attbevilja ömsesidigt bistånd och lämpliga former för detta. De medel sombeviljas i sådant stöd lånas upp av kommissionen med garantier mot EU:s budget.Medlemsländema bidrar i normalfallet inte med några krediter Den totalakreditramen för dessa betalningsbalanslån är 16 miljarder ecu.Enligt bestämmelsema kan kommissionen maximalt låna 14 miljarder ecu ochresterande 2miljarder ecu ges som direkta krediter till mottagarlandet från de övrigamedlemsländerna. Om förhållandena påkapitalmarknaden är sådan att det är svårt för kommissionen att på vanligt sättlåna upp kapital, eller om kreditramen är otillräcklig, skall medlemsländemabidra direkt med medel som anges i en fördelningsnyckel. Dennafördelningsnyckel regleras i rådsförordning 1969/88. Någon exakt formel finnsinte för beräkningen av denna fördelningsnyckel utan medlemsländemas andelbestäms med utgångspunkt från bl.a. bmttonationalinkomsten, export av varor ochtjänster, befolkning, antal röster i rådet samt ländemas andel avinsatskapitalet i valutafonden. I samband med EU-medlemskapetfastslogs den svenska andelen till av den totala kreditgivningen.Medelfristiga betalningsbalanslån enligt derma procedur har beviljats vid femtillfällen; till 1983, 1985, 1985 och 1991 samttill 1993. 1994/95:150 Bilaga 7 2.3.2Ställningstaganden för ny lagstiftning Regeringensförslag: möjligheter att göra kapitalinsatser i de intemationellafinansorgan som är medlem i begränsas till insatser i Intemationellavalutafonden. skall utan vederlag överlåta inbetaladekapitalinsats i /om totalt tillregeringen. Dessutom skall regeringen överta samtliga förpliktelser som följermed kapitalinsats i /. Vidareskall få möjlighet att i valutapolitiskt syfte ge kredit inom ramenför EU:s medelfristiga finansiella stöd. Skälenför regeringens förlag: I en skrivelse till regeringen harfullmäktige i , mot bakgmnd av , tagit upp frågan omöverföring av den svenska inbetalda andelen i /tillregeringen. Riksbanksfullmäktige hemställer att regeringen av riksdagenutverkar ett bemyndigande för att utan vederlag överlåta den svenskainbetalda andelen i /om totalt tillregeringen. Enligt fullmäktiges mening framstår det inte som motiverat att idetta mycket speciella fall av tillgångsöverföring mellan två myndigheterskapa statsbudgetmässiga effekter. Detta undviks genom att i Riksbankensbalansräkning motsvarande minskning sker av dispositionsfonden. 1 fullmäktiges skrivelsebehandlas även en teknisk fråga som kan få effekter på Sverigeskapitalinbetalningar till . I samband med att banken 1987 fattade beslut omen ny värdeenhet återinfördes en förpliktelse för medlemsländerna attupprätthålla värdet på inbetalningar i egen valuta. Förpliktelsen innebär attett medlemsland kan tvingas göra kom- pletterandeinbetalningar om dess valuta avsevärt deprecierar gentemot Prop. 1994/95:150den särskilda dragningsrätten (SDR) enligt en särskild värderingsmetod. Bilaga7 Omvänt kan en medlem vars valuta apprecierar erhålla återbetalning från IBRD.I fall har regler inte medfört någon efterhandsjusteringav kapitalinbetalningama. Det kan dock inte uteslutas att sådana justeringarkan komma att ske . Detta kan t.ex. betyda att regeringen tvingasgöra kompletterande betalningar på redan gjorda kapitalinsatser. Regeringeninstämmer i riksbanksfullmäktiges uppfattning att ansvaret för inbetalningamatill bör överföras från till regeringen. Regeringen anser attdenna ändring, helt oavsett , kan ses som en anpassning tillinternationell praxis. Det är mycket ovanligt att en centralbank stårför inbetalningama till och liknande finansiella institutioner. Närdet gäller formema för denna ändring föreslår fullmäktige i attbanken bemyndigas överföra den inbetalda andelen i till regeringen utanvederlag. Regeringen delar derma bedömning varför inbetaladekapitalinsats i /om totalt bör överlåtastill regeringen utan vederlag. Denföreslagna överföringen innebär också att regeringen övertar samtligaförpliktelser som följer med den svenska kapitalinsatsen i , i första handdet direkta ansvaret för bidrag till bankens garantikapital. Dessutomkommer regeringen att svara för insatser vid framtidakapitalhöjningar. Eftersom har huvudansvaret för IBRDkommer de inbetalningar som därvid blir nödvändiga att finansieras över sjundehuvudtiteln. Regeringen bedömer att en kapitalhöjning inte blir akttiell inomde närmaste åren. Utöverförslaget att begränsa inbetalningsskyldighet till enbartVärldsbanken/föreslår regeringen att även ges möjlighet att gekredit inom ramen för EU:s medelfristiga assistans till medlemsländer medallvarliga betalningsbalansproblem enligt de villkor som stipuleras irådsförordningen EEG m 1969/88 av (EGT nr L 178, 8.7. 1988, s1). andel i denna kreditgivning baseras på den fördelningsnyckelsom finns angiven i rådsförordningen. 2.4 Begreppet marginalränta i lagstiftningen Riksbanksfullmäktigebeslutade om ett nytt räntestymingssystem från som innebar attbegreppet marginalränta inte längre blev till-lämpligt. Begreppet finns dockfortfarande kvar i 52 § riksbankslagen. Enligt 51 § riksbankslagen skall ettkreditinstitut som inte uppfyller uppställda kassakrav betala särskild avgifttill staten. Den särskilda avgiften bestäms i 52 § och skall svara mot en räntapå underskottet i kassakravet för som uppgår till två gångerdiskontot vid varje tid. Denna räntesats justeras dock om motsvarande högstaräntesats till banksystemet somhelhet (tidigare marginalräntan) överstiger den angivna räntan minskad med treprocentenheter. I så fall skall avgiften svara mot en ränta på underskottet somöverstiger marginalräntan , om det inte finns särskildaskäl för att sätta ned avgiften. är dock kassakravet satt tillnoll procent. 1994/95:150 Bilaga 7 2.4.2 Ställningstaganden för ny lagstiftning Regeringensförslag: Begreppet marginalränta i 52 § riksbankslagen skall ersättas medutlåningsränta. Skälenför regeringens förslag: Det tidigare begreppet marginalränta bör utgå ochersättas med utiåningsränta för att bättre överensstämma med nyaräntestymingssystem. Dessutom bör särskilda avgift som följer av 51 §riksbankslagen inte längre som huvudregel uppgå till två gånger diskontot.Under vissa perioder av stor ränterörlighet har denna huvudregel kunnatmedföra att den särskilda avgiften blivit alltför låg jämfört meddagslåneräntan, som nära anslöt sig till marginalräntan, vilket riskerade attge incitament till bankema att felaktigt utnyttja systemet. Med det nyaräntestymingssystemet kan denna risk undanröjas om huvudregeln i stället blirtvå gånger utlåningsräntan. Därmed undviks även de eftersläpningsproblem somuppstår när diskontot skall fastställas. InomFinansdepartementet har upprättats förslag till 1. lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sverigesriksbank 2. lag om ändring i lagen (1988:1387) om statensupplåning Lagförslagen finns i bilaga 7.1.3. 2.6 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att 1. antarregeringens förslag till - lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sverigesriksbank, - lag om ändring i lagen (1988:1387) om statensupplåning, 2. bemyndigarRiksbanken att utan vederlag överlåta inbetalade kapitalinsats i /om totalt till regeringen. 3. bemyndigar regeringen att överta samtligaförpliktelser som följer Prop. 1994/95:150 med kapitalinsats iVärldsbanken/, inklusive ansvaret Bilaga 7 för ett bidrag till bankensgarantikapital om totalt (ca 12 300 miljoner kionor). 13 1994/95. 1 samt Nr 150. 1994/95:150 Bilaga 7 Regeringensförslag: Verksamhetens art och regeringens behov av att styra myndigheten påvisst sätt skall vara utgångspunkten vid val av ledningsform. Somledningsform för centrala förvaltningsmyndigheter skall regeringen väljaenrådighetsverk eller styrelse. Såvälenrådighets- som styrelsemodellen bör vid behov anpassas till de särskildafömtsättningar som råder för den enskilda myndigheten. Enstyrelse kan ha ett helt eller ett med myndighetschefen delat ansvar förverksamheten inför regeringen. Riktlinjernaför val av ledningsform skall i princip tillämpas även på länsmyndigheter underen central chefsmyndighet. Riksdagenhar godkänt nya riktiinjer för förvaltningsmyndighetemas ledningsformer enligtförslag i propositionen Förvaltningsntyndighetemas lednmg (prop. 1993/94:185,bet. 1993/94:KU42, rskr. 1993/94:381). 1 propositionen anmälde regeringen attden hade för avsikt att i 1995 och budgetpropositioner låta riksdagenta del av hur regeringen avsåg att ändra ledningsformen för olika myndigheter. Regeringen meddelade i1995 års budgetproposition (prop. 1994/95:100 bil. 8 s. 11) vilkaledningsformer som den bedömde bli aktuella att tillämpa.