prop · GH03112 · 1994-01-01 00:00:00 — Innan tillståndsmyndigheten beslutar om frekvenstilldelning m.m. för Försvarsmakten och bör Försvarsmakten höras. Tillstånd att inneha och använda radiosändare skall enligt 9 § första stycket 5 lagen om radiokommunikation meddelas, om det kan antas att användningen inte kommer att inkräkta på det frekvensutrymme som behövs för försvarsmakten. Även i denna bestämmelse bör tilläggas. I lagen om radiokommunikation bör därför dels en ändring göras i 6 § av innebörd att lagens krav på tillstånd i 3 § första stycket inte gäller för Försvarsmakten eller samt att tillståndsmyndigheten före beslut om frekvenstilldelning m.m. skall höra Försvarsmakten, dels en ändring göras i 9 § första stycket 5 av innebörd att tillstånd meddelas om det inte inkräktar på frekvensutrymmet för Försvarsmakten och . 7 Möjlighet för kompanichef eller motsvarande chef att besluta om löneavdrag Regeringens förslag: Disciplinlagen ändras så att åt en kompanichef eller motsvarande chef får överlämnas att pröva frågor om disciplinansvar för personal som står under deras befäl, även om förseelsen kan medföra löneavdrag för . Löneavdraget får dock inte utdömas tillsammans med utegångsförbud. Promemorians förslag: Bortsett från att förslaget inte anger någon begränsning såvitt avser möjligheten att ålägga löneavdrag tillsammans med utegångsförbud överensstämmer det med regeringens. Remissinstanserna: Med undantag av centrala värnpliktsråd har samtliga remissinstanser tillstyrkt promemorians förslag. Föreningen har dock anfört att möjligheten att låta en kompanichef eller motsvarande chef få besluta om löneavdrag i inte bör innefatta en rätt att förena denna påföljd med utegångsförbud. avstyrker förslaget med hänvisning till rådets principiellt negativa inställning till delegering av beslutanderätten i disciplinfrågor. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare an- förts begränsas enligt 21 § disciplinlagen de dis- ciplinärenden som får överlämnas åt lägst kompani- chef eller motsvarande chef att handlägga bl.a. på så sätt att förseelsen inte bör medföra svårare på- följd än varning eller extratjänst eller utegångs- förbud i . Möjligheten att ålägga löneavdrag är således utesluten från delegering. Bakgrunden härtill är följande. föreslog i sitt betänkande (SOU 1983:2) att kompanichef även skulle kunna ålägga löneavdrag för . I proposi- tionen begränsades beslutsbefogenheterna för kompanichef till rätten att meddela varning och föreskriva extratjänst (prop. 1985/86:9 s. 67). hade i propositionen vid utformning av påföljderna ställning tagits för att utegångsförbud inte skulle omfatta tid (prop. s. 61). beslöt emellertid på Överbefälhava- rens förordande att som påföljd bibehålla korta utegångsförbud (bet. 1985/86:JuU24 s. 49). Som en konsekvens härav vidgade kompanichefs be- slutsbefogenhet till att avse även utegångsförbud i . Någon diskussion om att då också genomföra kommitténs förslag om löneavdrag förekom inte. I varje fall innehåller utskottets betänkande inget härom. Begränsningen av beslutsbefogenheten för kompani- chef har visat sig ofta innebära problem, bl.a. vid sådan typ av tjänstgöring, exempelvis tjänstgöring vid sjöburet förband, där utegångsförbud i prakti- ken inte går att verkställa. Om förseelsen under sådan tjänstgöring är så allvarlig att varning eller extratjänst inte utgör tillräckligt ingripan- de påföljd, medan å andra sidan högst fem dagars utegångsförbud skulle räcka, måste ärendet överläm- nas till myndighetschefen för eventuellt åläggande av löneavdrag. En utökad befogenhet för kompanichef framstår därför som ändamålsenlig främst med hänsyn till att disciplinpåföljden kan behöva anpassas efter förhållandena i det enskilda fallet. Kompanichefen kan som tidigare anförts enligt nuva- rande regler efter delegation besluta om utegångs- förbud i . Av 36 § disciplinlagen framgår att en dags utegångsförbud skall anses motsvara två dagars löneavdrag. I konsekvens härmed är det lämpligt att kompanichefens befogenhet att meddela löneavdrag begränsas till . Begränsningen medför att de allvarligare förseel- serna fortfarande skall handläggas av vederbörande högre chef. Med beaktande härav och då förutsätt- ningarna för delegering till kompanichef är att förfarandet inte kan antas utgöra brott och att förseelsen har erkänts anser regeringen att ett genomförande av förslaget inte innebär någon för- sämring av rättssäkerheten för den enskilde. Här- till kommer dels att löneavdrag i princip är att anse som en mildare disciplinpåföljd än ett kortvarigt utegångsförbud, dels att det alltid finns rätt att få en kompanichefs beslut om disciplinpåföljd omprövat av den högre chefen och att dennes beslut i sin tur alltid kan överklagas till domstol. Enligt 23 § disciplinlagen skall yttrande inhämtas från auditör, innan en disciplinpåföljd beslutas eller en åtalsanmälan görs. Ett sådant yttrande behövs dock inte i ärenden som avgörs av den chef som avses i 21 §. Ändringen får till följd att yttrande från auditör inte längre kommer att be- hövas i ärenden som delegerats till en kompanichef där disciplinpåföljden löneavdrag bestäms. Vid omprövning av beslutet enligt 46 § disciplinlagen skall auditören alltid yttra sig. Även härigenom upprätthålls kravet på rättssäkerhet. Enligt 15 § disciplinlagen får - som tidigare an- förts - löneavdrag bestämmas tillsammans med ute- gångsförbud, om det krävs av hänsyn till ordningen inom försvarsmakten. Med hänsyn till att bestämmel- sen är avsedd att tilllämpas vid särskilt allvarliga förseelser bör en sådan på- följdskombination även i fortsättningen få åläggas endast av vederbörande högre chef. Ett ytterligare skäl att inte låta en utökad beslutsbefogenhet för kompanichef innefatta en rätt att meddela löneavdrag tillsammans med utegångsförbud är att denne inte har tillgång till auditör. 8 Vem skall föra det allmännas talan i ärenden om disciplinansvar och ersättningsskyldighet i dom- stol Regeringens förslag: I tingsrätten och hovrätten skall det allmännas talan i ärenden om disciplinansvar och ersättningsskyldighet enligt disciplinlagen föras av Försvarsmakten eller annan myndighet som handlägger disciplinärende enligt disciplinlagen. förslag: Överensstämmer med regeringens (se betänkandet, Del A, s. 241 ff). Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erin- ran. avstyrker förslaget med motivering att en åklagare är bättre skickad än en "militärmyndighet" att sköta det rättsliga förfa- randet inför domstol. Skälen för regeringens förslag: En utgångspunkt för den översyn av åklagarrollen som -90 gjort är att åklagarna skall koncentrera sina insatser på sådant som kräver åklagarkompetens. Endast om starka skäl talar för det skall åklagarväsendet handha uppgifter som inte har anknytning till brottsmålsförfarandet. Ärenden om disciplinansvar och ersättningsskyldighet vilar på förvaltningsrättslig grund och har därför inte någon naturlig koppling till åklagarnas straffrättsliga uppgifter. Av redovisningen i det föregående (avsnitt 5) framgår att endast en förhållandevis liten del av disciplinärendena överklagas. Handläggningen av dessa ärenden kan därför knappast kräva några mer betydande resurser av åklagarna. Som har framhållits av är dock i tider av resursknapphet varje åtgärd som medför att åklagarna kan ägna sig åt sin huvuduppgift inom brottmålsområdet av värde. Enligt regeringens mening är detta dock inte i sig tillräckligt skäl för att ändra nuvarande ordning. Därutöver måste självfallet krävas att dessa ärenden kan hanteras rättssäkert och effektivt utan medverkan av åklagare. Det naturliga alternativet till att åkla- gare för det allmännas talan i disciplinärendena är att denna uppgift läggs på den myndighet som beslutat i ärendet. Om detta alternativ framstår som minst lika effektivt och om kraven på ett rättssäkert förfarande uppfylls, talar enligt regeringens mening starka skäl för att myndigheten skall utföra det allmännas talan. Av 2 § verksförordningen (1987:1100) framgår att varje myndighet inom sitt verksamhetsområde företräder staten vid domstol. Detta är huvudregeln. I 4 § förordningen (1992:511) med instruktion för Försvarets civilförvaltning har dock föreskrivits bl.a. att Försvarets civilförvaltning skall föra statens talan vid doms- tol inom verksamhetsområdet för de myndigheter som hör till Försvarsdepartementet. I samband med att försvarsmakten omorganiseras och Försvarets civil- förvaltning läggs ned skall Försvarsmakten och övriga myndigheter under Försvarsdepartementet var och en inom sitt ansvarsområde föra statens talan inför domstol (prop. 1992/93:100, bil.5, bet. 1992- /93:FöU9, rskr.1992/93:333). Den särreglering som gällt i detta hänseende för Försvars- departementets myndigheter har upphört att gälla . Mot bl.a. denna bakgrund finns det anledning att ifrågasätta om inte Försvarsmakten bör ges talerätt i disciplinärende- na. I den nya myndigheten kommer det att finnas en juriststab i högkvarteret med ett tiotal jurister. Det kan förväntas att denna juristkompe- tens kommer att användas bl.a. vid utförande av myndighetens talan i domstol. Härtill kommer att det rättsliga förfarandet i disciplinärenden sker under medverkan av en auditör, som också skall vara en kvalificerad jurist. De allra flesta av de disciplinärenden som avgörs överklagas dessutom inte. Den största erfarenheten av denna ärendetyp torde således finnas vid de myndigheter som har att utreda och fatta beslut i dem. En allmän åklagare har naturligtvis en mycket stör- re erfarenhet av att uppträda inför rätta än vad en företrädare för Försvarsmakten har. I det avseendet är det naturligtvis korrekt att - som - beteckna åklagaren som mer skickad som motpart än den militära myndigheten. Man får dock inte glömma att en myndighet av Försvarsmaktens storlek med nödvändighet kommer att vara part vid ett inte försumbart antal mål vid domstol. Förfarandet i överklagade disciplinärenden vid tingsrätten är i de allra flesta fall skriftligt. Då ett överklagat beslut inkommer till tingsrätten infordrar denna ett yttrande från åklagaren. Denne avger därefter ett yttrande över vad klaganden anfört mot bakgrund av vad saken rör. Myndigheten som har beslutat om disciplinpåföljden m.m. måste enligt regeringens mening anses lika väl skickad som åklagaren att avge ett sådant yttrande, sär- skilt som myndigheten vid handläggningen av denna typ av ärenden har biträde av kvalificerade jurister. Några rättssäkerhetsskäl kan enligt regeringens mening inte åberopas för att det skall vara åklagaren som avger yttrandet. Tingsrätten avgör sedan saken och dess behandling av denna är en tillräcklig garanti för ett rättssäkert förfarande. En representant för Försvarsmakten måste också anses kapabel att kunna uppträda vid de fåtaliga muntliga förhandlingar som förekommer i denna typ av ärenden. Saken kan inte anses mer komplicerad än att en inte juristutbildad befattningshavare vid myndigheten efter rådgivning av myndighetens jurister och auditören bör kunna klara av detta. Om åklagares befattning med över- klagandeärenden upphör och myndigheten ges behörig- het att föra det allmännas talan i dessa fall, får också frågan om vem som skall företräda staten när överklagandet hos tingsrätten endast avser ersätt- ningsbeslut sin lösning. På grund av det anförda föreslår regeringen att uppgiften att föra talan i dessa typer av ärenden flyttas från allmän åklagare till Försvarsmakten. I den mån regeringen med stöd av 19 § har föreskrivit att någon annan myndighet skall pröva frågor om disciplinansvar bör den myndigheten på motsvarande sätt föra sin talan i domstol. Bestämmelsen i 54 § disciplinlagen bör därför ändras på så sätt att den myndighet som har meddelat beslutet får föra det allmännas talan i tingsrätt och hovrätt. 9 En ny myndighet för hantering av pliktpersonal Regeringens förslag: En ny myndighet för hanteringen av pliktpersonal inrättas . Värn- pliktsverket och Vapenfristyrelsen avvecklas . och UFT:s förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har över lag varit positiva till förslaget. Skälen för regeringens förslag: Totalförsvarets personalförsörjning säkerställs genom bl.a. ett antal pliktlagar. I det krigsomställda samhället kommer en stor del av befolkningen att med stöd av någon pliktlag kallas in till tjänstgöring inom totalförsvaret. betänkande behandlar främst principer för personalförsörjningen inom totalförsvaret men också det framtida behovet av personal inom totalförsvaret. Utredningen föreslår en tjänstgöringsplikt som omfattar alla svenska medborgare och alla som är bosatta i . Tjänstgöringsplikten benämns av utredningen totalförsvarsplikt. Enligt förslaget skall totalförsvarsplikten bestå av värnplikt, civilplikt och allmän tjänsteplikt. Totalförsvarsplikten skall omfatta en skyldighet för alla i åldern som är svenska medborgare eller bosatta i - män och kvinnor - att tjänstgöra inom total- försvaret. Skyldigheten att tjänstgöra inom det militära försvaret föreslås emellertid endast gälla svenska män i åldern . Svenska kvinnor föreslås dock få rätt att mönstra varefter de skall kunna antas för tjänstgöring i samma befattningar som svenska män som genomgått mönstring. Vidare föreslås att möjligheten att fullgöra tjänstgöringsplikten såsom vapenfri skall finnas kvar inom ramen för totalförsvarsplikten. har föreslagit att det skall bildas en ny central statlig myndighet, kallad , med uppgift att svara för inskrivning och redovisning av främst pliktpersonal för både det militära och det civila försvaret. Enligt skall myndig- heten ge stöd åt bl.a. kommuner och myndigheter som har ansvar för att olika verksamheter inom totalförsvaret bemannas. Myndigheten bör enligt utredningen överta ansvar och uppgifter från och Vapenfristyrelsen, vilka därmed kan läggas ned. Myndigheten bör enligt utredningen också kunna utföra en del uppgifter som rör pliktpersonal åt myndigheter på central och regional nivå. Myndighetens uppgifter bör enligt vara nästan uteslutande av verkställande karaktär. Besluten om inriktningen av inskrivningen och ut- bildningen bör fattas av de myndigheter inom total- försvaret som svarar för en verksamhet i krig. Enligt utredningen bör de viktigaste uppgifterna för den nya myndigheten vara att analysera tillgången på pliktpersonal, utveckla metoder för urval, informera, pröva de mönstringsskyldiga, kalla till utbildning samt registrera, redovisa och krigsplacera de utbildade. Myndigheten bör vidare samverka med andra statliga myndigheter, kommuner, landsting, företag och organisationer i frågor som gäller totalförsvarets personalförsörjning. Utredningen föreslår också att den nya myndigheten skall behandla ärenden som avser enskildas rätt enligt pliktförfattningarna. UFT har i sina lagförslag utgått från att en ny myndighet bildas för att sköta de uppgifter som angetts. De avgivna betänkandena har remissbehandlats och bereds inom med sikte på att en proposition om en ny lagstiftning om totalförsvarsplikt, efter hörande av Lagrådet, skall kunna föreläggas sent . Lagstiftningen kan beräknas träda i kraft . En ny myndighet bör i så fall inrättas . Chefen för har med stöd av regeringens bemyndigande (dir. 1993:121) beslutat att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda hur en ny myndighet för pliktpersonal bör organiseras. Enligt direktiven skall utredaren på grundval av och UFT:s förslag överväga hur en ny myndighet för inskrivning, inkallelse, krigsplacering och hantering i övrigt av pliktpersonal bör organiseras. Utredaren bör redovisa sitt arbete . På de skäl som utredningarna anfört anser regeringen att den föreslagna totalförsvarsplikten bör införas i huvudsak i enlighet med ut- redningarnas förslag. För att åstadkomma detta kommer det att behövas ett omfattande lagstiftningsarbete. Den proposition om en ny lagstiftning om totalförsvarsplikt som regeringen avser att förelägga kan inte komma att bli föremål för riksdagsbe- handling förrän . En ny lag- stiftning bör dock enligt regeringens uppfattning kunna träda i kraft . Som ut- redningarna föreslagit bör en ny myndighet för hantering av pliktpersonal inrättas med att den nya lagstiftningen träder i kraft. För att ett arbete med att inrätta den nya myndigheten och med att avveckla och Vapen- fristyrelsen skall kunna påbörjas bör ta ställning till dessa frågor. Om godkänner regeringens förslag, avser regeringen att därefter tillsätta en organisationskommitté med uppgift att organisera den nya myndigheten. Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:644) om disciplinförseelser av krigsmän, m.m. I bestämmelsen regleras vem som får besluta i disciplinärenden och ärenden om åtalsanmälan såvitt avser den som tjänstgör eller har tjänstgjort vid Försvarsmakten. Endast beträffande Försvarsmakten behövs särregler för vem som får besluta i ärendena. Enligt förslaget är chefen för det förband eller den enhet av annat slag, vid vilken krigsmannen tjänstgör eller, om han inte längre tjänstgör, senast har tjänstgjort, alltid behörig att besluta i dessa frågor, om chefen har lägst överstes eller kommendörs tjänstegrad. Detta över- ensstämmer i huvudsak med vad som gäller . Skillnaden är att enheterna är själv- ständiga myndigheter utan ingår i myndigheten . Dessutom medför förslaget att Försvarsmakten - i stället för som regeringen - får bestämma att någon annan chef vid förbandet eller enheten med lägst överstelöjtnants eller kom- mendörkaptens tjänstegrad få pröva frågorna. Bestämmelsen överensstämmer väsentligen med vad som gäller . Möjligheten att delegera beslutande- rätten har dock utökats till att omfatta även be- slut om löneavdrag för . Förslaget till det nya tredje stycket medför att den utökade behörigheten för en kompanichef eller motsvarande chef inte innefattar rätt att på sätt som sägs i 15 § ålägga löneavdrag tillsammans med utegångsförbud. 40, 44, 46, 47 och 60 §§ Ändringarna i dessa paragrafer är följdändringar till ändringen i 20 §. På under avsnitt 8 anförda skäl föreslås att paragrafen ändras på så sätt att Försvarsmakten el- ler - i fråga om krigsmän som inte tjänstgör eller tjänstgjort vid Försvarsmakten - den myndighet som regeringen föreskriver, företräder staten i tingsrätt och hovrätt i disciplin- och ersättnings- ärenden. Bestämmelsen innebär att de regler som gäller för vem som skall föra det allmännas talan i disciplin- och ersättningsärenden fortfarande skall gälla för sådana ärenden som har kommit in till en tingsrätt före . Enligt 21 § LDK får myndighet överlämna åt andra chefer vid myndigheten, dock lägst kompanichef eller motsvarande chef, att pröva frågor om disciplinansvar för personal som står under deras befäl, under förutsättning att 1. förfarandet inte kan antas utgöra brott, 2. förseelsen har erkänts och 3. förseelsen inte bör medföra svårare påföljd än varning eller extratjänst eler utegångsförbud i . Den fråga som Överbefälhavaren vill behandla rör punkten 3. De disciplinpåföljder enligt LDK som får användas ställer ofta en myndighet inför ett val mellan löneavdrag och utegångsförbud. Avgörande vilken av dessa påföljder som bör väljas kan ses i två perspektiv. Det ena är att påföljden utegångsförbud får anses vara den strängaste och därför inte bör komma till användning annat än i de fall det är påkallat med hänsyn till förseelsens art. Det andra är att tjänstgöringsförhållandena eller liknande omständigheter gör att ett utegångsförbud inte kan verkställas. Krigsmannens utryckning kan exempelvis vara nära förestående och frågan avser exempelvis förseelse mot materieldi- sciplinen. I sådana fall måste påföljden bestämmas till löneavdrag. Särskilt i de senare fallen, när det inte varit möjligt för en kompanichef att besluta om kortare utegångsförbud av praktiska och andra skäl, har alternativet varit ett löneavdrag. Beslut om löneavdrag är en kompanichef (motsv) inte behörig att fatta utan måste i sådan situation överlämna hela ärendet till myndighetens chef att pröva. Denna begränsning i kompanichefens möjligheter har vållat administrativa problem och uppfatts som en byråkra- tisering av handläggningen. I den undersökning som Överbefälhavaren lät företa har merparten myndigheter påtalat behovet av att en kompanichef tillläggs rätten att också få besluta om löneavdrag. I den förfrågan som gjordes har uppfattningen ånyo bekräftats. Något bärande motiv mot att inte låta kompanichefen besluta om löneavdrag har inte heller anförts i lagstiftningen. Mot den bakgrund ställer sig Överbefälhavaren positiv till att utvidga kompanichefers (motsv) rätt att besluta även om löneavdrag. Det bör förslagsvis begränsas till tio löneavdrag, vilket vid en omvandling mellan olika påföljder motsvarar fem dagars utegångsförbud. Det kan noteras att värnpliktslagsutredningen (VLU) i sitt betänkande (SOU 1990:89) haft att överväga att anpassa de värnpliktigas disciplinsystem till vad som skulle gälla för vapenfria tjänstepliktiga. I VLU:s förslag ingår också att arbetsledare (motsv) skall tilläggas ungefär samma befogenheter i disciplinärt avseende som kompanichefer. Förutsättningen för en arbetsledare att ålägga en vapenfri tjänstepliktig en disciplinpåföljd föreslås vara densamma som för värnpliktiga men med den skillnaden att han också skulle kunna besluta om tio löneavdrag. Överbefälhavaren föreslår därför att 21 § LDK ändras så att kompanichef (motsv) även får besluta om påföljden löneavdrag, dock högst tio. Förteckning över de remissinstanser som avgett yttrande över Överbefälhavarens promemoria Chefen för armén 6. Chefen för marinen 7. Chefen för flygvapnet 8. Försvarets civilförvaltning 9. Kammarrätten i 12. Förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig över Betänkandet (SOU 1992:61) Ett reformerat åklagarväsende, Del A (Polismyndigheterna i , och , samt ) 6. Försvarets civilförvaltning 8. Länsrätten i 16. i Handen 27. Lagrådsremissens lagförslag Förslag till Lag om ändring i lagen (1986:644) om disciplinan- svar av krigsmän, m.m. Härigenom föreskrivs att 20, 21, 40, 46, 47, 54 och 60 §§ lagen (1986:644) om disciplinförseelser av krigsmän, m.m. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 20 § Ärenden som avses i 19 § Vid Försvarsmakten skall skall avgöras av myndig- ärenden som avses i 19 § hetschefen eller, efter avgöras av chefen för den regeringens förordnande, enhet där krigsmannen av någon annan chef vid tjänstgör eller senast myndigheten med lägst har tjänstgjort, om överstelöjtnants eller chefen har lägst överstes kommendörkaptens eller kommendörs tjänstegrad. tjänstegrad eller, efter Försvarsmaktens be- stämmande, av någon annan chef vid samma enhet med lägst överstelöjtnants eller kommendörkaptens tjä- nstegrad. Myndighetschefen får överlämna åt andra chefer vid myndigheten, En chef som avses i 20 § dock lägst en får överlämna åt andra kompanichef eller chefer som tjänstgör motsvarande chef, att under honom, dock lägst pröva frågor om en kompanichef eller disciplinansvar för motsvarande chef, att personal som står under pröva frågor om disci- deras befäl, under plinansvar för personal förutsättning att som står under deras befäl, under förut- sättning att Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1. förfarandet inte kan antas utgöra brott, 2. förseelsen har erkänts och 3. förseelsen inte bör 3. förseelsen inte bör medföra svårare påföljd medföra svårare påföljd än varning eller än varning, extratjänst, extratjänst eller löneavdrag för högst tio utegångsförbud i högst dagar eller . En kompanichef eller mot- svarande chef får dock inte ålägga löneavdrag tillsammans med utegångs- förbud. Den som har Den som har omhändertagit omhändertagit en en krigsman skall krigsman skall skyndsamt skyndsamt anmäla detta anmäla detta till den till den chef som avses i myndighet som anges i 19 20 §. Har om- §. Har omhändertagandet händertagandet inte redan inte redan uppört, skall upphört, skall denne ome- myndigheten delbart pröva om det pröva om det skall skall bestå.