prop · GH03210 · 1994-01-01 00:00:00 — SLR bedriver en omfattande verksamhet genom dotterbolag och intressebolag. Vissa av dessa företag har mycket höga marknadsandelar på sin marknad. Genom dessa dotterbolag samverkar de enskilda föreningarna om dels inköp, dels förädling och försäljning på marknaden. Tillsammans med lantmännenföreningarna täcker SLR hela kedjan från växtförädling till det färdigbakade brödet, samt tillhandahåller utsäde, gödsel, maskiner, torkning och lagring m.m. för sina medlemmar. Lantmännenföreningarna svarar för av all spannmålshan- tering i . Även marknaderna för förädlade spannmålsprodukter kännetecknas av en stark ägarkoncentration. De dominerande företagen inom kvarnbranschen ingår i . På marknaderna för t.ex. bagerimjöl och hushållsmjöl svarar dessa tillsammans för ca 45 resp. av marknaden. Även inom bageribranschen har SLR en stark position genom AB Skogaholms bröd. De regionala lantmännenföreningarna köper, förädlar och säljer vidare det lantbrukarna odlar t.ex. spannmål, oljeväxter och potatis. Föreningarna säljer även insatsvaror som foder, utsäde, gödsel, växtskyddsmedel, maskiner m.m. till lantbrukarna. Denna verksamhet bedrivs dels av de enskilda föreningarna, dels av bolag som ägs gemensamt av ett antal föreningar. De 13 regionala föreningarna har delat in i områden. Den enskilde lantbrukaren har därigenom i princip varit hänvisad till att bli medlem i den förening i vars område hans verksamhet är belägen. Trädgårdskooperativ är som samverkansform tämligen ny i . Flertalet ekonomiska föreningar är bildade senare än 1960. Bildandet underlättades av staten och dagligvarukedjorna var pådrivande. Medlemskapet i de ekonomiska föreningarna skall ge samordnings- och stordriftsfördelar genom möjlighet till specialisering och förbättrad information samt minskat risktagande. Samarbetet inom de trädgårdsekonomiska föreningarna består i huvudsak av försäljningsarbete. I varierande utsträckning består samverkan också i insamling, sortering, kvalitetskontroll, lagring och för enskilda produktslag förädling, såsom torkning av lök, konsumentförpackning och liknande. Avsikten med samverkan har varit att göra det möjligt för producerande familjeföretag att uppnå stordrift i försäljningen. Som skäl för samverkan kan vidare anföras att trädgårdsföretagen på marknaden möter mycket starka förhandlingsparter i form av detaljhandelsblocken, vilka dessutom strävar efter ett samlat utbud och därigenom få leverantörer. Det finns ca 20 trädgårdsekonomiska föreningar. Föreningarna är delvis specialiserade på olika produkter eller produktionsformer. Endast ett fåtal föreningar torde ha en dominerande ställning på respektive marknad, även om de vid en snäv marknadsdefinition kan ha stora marknadsandelar på enskilda produktmarknader. Leveranserna av trädgårdsprodukter till den svenska frys- och konservindustrin sker från enskilda odlare vars kontrakt förhandlas fram av ideella föreningar. Föreningarna är ofta jämnåriga med industrin och de äldsta därmed . är odlarna sammanslutna i nio föreningar varav en ekonomisk och resten ideella. Dessa föreningar arbetar med de grönsaker som konkurrenskraftigt kan produceras inom föreningens geografiska arbetsområde. Odlings- eller leveranskontrakt förhandlas fram av föreningen, men kontrakten skrivs mellan den enskilde odlaren och köparen. Huvuddelen av odlingen är belägen i . Av trädgårdsnäringens totala produktion om ca svarar de ekonomiska föreningarna för ca en tredjedel. Störst marknadsandelar har de trädgårdsekonomiska föreningarna på växthusprodukter. av gurkproduktionen och av tomatproduktionen i svenska växthus gick genom dessa föreningar. För frilandsprodukter (dvs. det som odlas utanför växthus) rör det sig om marknadsandelar på mellan avseende olika produkter. Marknadsandelarna är beräknade gemensamt för flera olika odlarföreningar. Importen har stor betydelse både för blommor och färska grönsaker (importeras) och frukt (importeras). Den inhemska produktionens betydelse varierar dock över året. Den svenska skogsmarksarealen på 23,5 miljoner ha ägs till av privata skogsägare, till av det allmänna (dvs. bl.a. stat, kommun och kyrka) och till resterande del av skogsbolagen. De många enskilda skogsägarna började att bilda skogsägareföreningar. Det finns åtta skogsägareföreningar som är anslutna till . Dessa är läns skogsägare, Skogsägarna , Norrskog, Mellanskog, Mälarskog, Skogsägare, Skogsägare och . Skogsägarrörelsen har totalt 87 000 medlemmar. Skogsägarrörelsens andel av skogsarealen motsvarar av den totala svenska skogsarealen och knappt hälften av privatskogsbrukets areal. Skogsägareföreningarna driver bl.a. handel med virke och erbjuder avverkningshjälp och annan service åt medlemmarna. Vissa föreningar driver egna industrier som förbrukar virke. Tillsammans har skogsägareföreningarna 20 sågverk som tillsammans producerar ca 1 miljon m3 sågat virke. De flesta föreningar säljer dock huvuddelen av sitt sågtimmer vidare till andra sågverk. Den största av föreningarna intar en särställning genom att ha egna massabruk. Skogsägareföreningarnas handel med virke sker i stor utsträckning som en förmedlingsverksamhet mellan säljaren (skogsägaren) och köparen. Detta sker mot provision, som betalas av köparen. På köparsidan när det gäller sågvirke finns köpsågverken. Dessa karaktäriseras av att de saknar egna skogar och därför måste köpa sitt sågtimmer på någon marknad. Köpsågverken, som vanligen är mindre eller medelstora företag, är den i särklass största sågverkskategorien i . Köpsågverken svarar för av trävaruproduktionen. Av resterande del står industrisågarna, ägda av de stora skogsbolagen för , sågverk ägda av för och sågverk ägda av skogsägareföreningarna för . Köpsågverken är i mycket stor utsträckning organiserade i sågverksföreningar. I sina köp av timmer på marknaden konkurrerar köpsågverken inbördes och med andra sågverk, och i vissa avseenden med massaindustrien. Bland de lantbrukskooperativa föreningarna i övriga branscher kan nämnas bl.a. som svarar för av den totala uppsamlingen och paketeringen av ägg. De största företagen eller företagsgrupperna inom den uppsamlande handeln med matpotatis utgörs av SOLANUM och () med tillsammans ca 40 procents marknadsandel. Dess medlemmar är till största del medlemmar i lokala potatisodlarföreningar som i sin tur är medlemmar i . Köparsidan av matpotatis är koncentrerad till två stora enheter, och . Både matpotatis som distribueras av partihandeln och matpotatis avsedd för vidareförädling odlas i hög grad på kontrakt. Lantbrukskooperationen och dess dotterbolag har små marknadsandelar vad gäller förädlad potatis. Även de lantbrukare som odlar industripotatis och därmed är anslutna till de ekonomiska föreningarna för industripotatis, Bränneriintressenter är anslutna till SPOR. För industripotatis närmar sig de lantbrukskooperativa företagens marknadsandelar sannolikt som en följd av de regleringar som varit verksamma på detta område. Även inom övriga vegetabiliebranscher finns riksförbund med regionala föreningar. Några exempel är Frö- och oljeväxtodlarna, betodlares centralförening och . 11 Överväganden och förslag 11.1Behovet av särskilda konkurrensregler för lantbruket Regeringens förslag: Särskilda konkurrensregler införs som i allt väsentligt medger samverkan mellan jordbruksföretag och andra råvaruproducenter inom ekonomiska föreningar på lantbrukets område (s.k. primärföreningar). Arbetsgruppens bedömning: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot arbetsgruppens bedömning. Det är bl.a. , Tingsrätt, , , , Statskontoret, Länsstyrelserna i , , , och , , , Köttbranschen, KF, TCO, och vid . Vissa remissinstanser har invändningar mot att särskilda konkurrensregler införs för samverkan inom primärföreningar på lantbrukets område. Riks- revisionsverket anser att det är angeläget att få till stånd en intern konkur- rens mellan primärföreningarna i praktiken och anger som en metod att inte införa de föreslagna undantagen till 6 anser att om förslaget realiseras så kan företag som inte är lantbrukskooperativa, t.ex. i förädlingsledet, komma att missgynnas i förhållande till de som är lantbrukskoo- perativa. menar att gruppundantag eller individuella undantag bör meddelas inom ramen för nuvarande konkurrenslag, även om sådana undantag blir mer begränsade än vad som från lantbrukskooperationen bedömts önskvärt. anser i likhet med bl.a. att de särskilda konkurrensreglerna bör ges formen av en tidsbegränsad särlagstiftning i avvaktan på ett svenskt medlemskap i . LRF anför att arbetsgruppen inte har analyserat och än mindre löst den av LRF påtalade konflikten mellan konkurrenslagen och föreningslagen. LRF anser att det är diskriminerande att statsmakterna lägger sig i föreningsinterna frågor i en ekonomisk förening när samma frågor eller företeelser i ett aktiebolag inte blir föremål för statsmakternas ingripanden. Kooperativa instituet anser att det bör göras en föreningsrättslig genomgång och bedömning av de avtalssituationer som åberopas i promemorian. Även anser att sambandet mellan lagen om ekonomiska föreningar och konkurrenslagen bör genomgå en översyn. Skälen för regeringens förslag: Statsmakterna har en i grunden positiv syn på att jordbrukare och andra råvaruproducenter sluter sig samman i ekonomiska föreningar (primärföreningar) för att få avsättning för sina produkter. Denna samverkan har övervägande positiva effekter på grund av de marknadsförhållanden som råder inom jordbruket och det mervärde som den valda samverkansformen normalt för med sig för produktionen. Denna uppfattning har tidigare redovisats bl.a. i förarbetena till konkurrenslagen. När nu gällande konkurrenslag antogs bedömde således regeringen och att samverkan i primärföreningar - vad avser produktion eller försäljning av jordbruksprodukter, utnyttjande av gemensamma anläggningar för lagring, behandling eller förädling av jordbruksprodukter - är naturlig och oftast nödvändig för de enskilda jordbrukarnas överlevnad. Sådan samverkan ansågs i många fall vara omfattad av förbudet i 6 KL men sammantaget ha sådana positiva effekter att den borde kunna kvalificera för undantag. framhölls vissa inslag som ett samarbete inte fick innehålla för att kvalificera för undantag. har, som tidigare redovisats, i sin skrivelse till regeringen efter en närmare prövning av förhållandena på berörda marknader redovisat sin bedömning att det praktiskt taget inte finns några möjligheter att bevilja undantag med stöd av KL för det samarbete som bedrivs mellan enskilda jordbrukare och andra råvaruproducenter i s.k. primärföreningar. Regeringen finner mot denna bakgrund att lagstiftningsåtgärder är nödvändiga för att undanta vissa former av sådan samverkan. För att ge genomslagskraft åt statsmakternas intentioner när konkurrenslagen antogs bör det ges lagbestämmelser som innebär att förbudet i 6 KL mot konkur- rensbegränsande samarbete i allt väsentligt inte skall tillämpas beträffande samverkan mellan jordbruksföretag eller andra råvaruproducenter på lantbrukets område inom en ekonomisk förening (s.k. primärförening). Ytterligare skäl för att förbudet i 6 KL inte bör vara tillämpligt fullt ut på detta område är att konkurrensreglerna vad avser samverkan mellan lantbruksföretag i en primärföre- ning inte bör försvåra en successiv anpassning av förhållandena inom lantbruket inför ett EU-medlemskap. Den inskränkning i tillämpningen av förbudet i 6 konkurrenslagen som föreslås i detta lagstiftningsärende är således som framgår av avsnitt 6 inte föranlett av sådana rättsliga aspekter rörande konflikter mellan konkurrenslagen och lagen om ekonomiska föreningar som berörts där. I stället är det, som framgår i det följande, de särskilda förutsättningar som gäller för just jordbruksnäringen som ligger till grund för behovet av lagstiftning. Därvid syftar de särskilda konkurrensreglerna för lantbruket till att i allt väsentligt möjliggöra den verksamhet som förekommer i lantbrukets primärföreningar med hänsyn till den övervägande nytta som denna verksamhet för med sig från allmän synpunkt. LRF:s synpunkt att det föreligger en diskriminering genom att samma frågor eller företeelser inte skulle bli föremål för ingripande om de bedrevs i ett aktiebolag i stället för en ekonomisk förening måste bygga på en missuppfattning om lagens räckvidd. Konkurrenslagen är neutral mellan skilda associationsformer så till vida att ett konkurrensbegränsande samarbete bedöms, inte utifrån den ram som valts för samarbetet utan i förhållande till effekterna på marknaden med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Om fristående producenter tillsammans äger ett aktiebolag och säljer sina produkter genom detta bolag kan denna samverkan självfallet bli föremål för prövning enligt konkurrenslagen. 11.2Företag som bör omfattas av de föreslagna konkurrensreglerna Regeringens förslag: De särskilda konkurrensreglerna skall gälla för samverkan inom en primär lantbruksförening mellan företag som bedriver jordbruk, skogsbruk eller trädgårdsverk- samhet eller lokala sammanslutningar av sådana företag. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inget att invända mot promemorians förslag vad avser vilka företag som skall omfattas av de särskilda konkurrensreglerna. Det är bl.a. , , , , vid , samt Länsstyrelserna i , , och . Ett antal instanser anser att samverkan om skogsprodukter inte bör omfattas av särskilda konkurrensregler. Det är , samt de privata köpsågverken inom SÅGAB, , , och . Som skäl anför att skogsbruk inte borde omfattas för att förslaget bättre skall motsvara täckning. framhåller att det av departementspromemorian inte framgår vilka överväganden som gjorts med anledning av . Köpsågverken anför att arbetsgruppen inte har redovisat någon bedömning av om de faktiska konkurrensförhållandena inom skogsnäringen motiverar det föreslagna undantaget. Köpsågverken menar att det saknas beaktansvärda skäl att inkludera skogsnäringen bl.a. beroende på att skogsnäringen till skillnad från jordbruket inte är - och inte har varit - någon reglerad bransch. Den förädlingsverksamhet som flera skogsägareföreningar bedriver i form av sågverk har inte uppkommit på grund av marknadens bristande funktion. Skälen har i stället varit rent kommersiella, anförs det vidare. Vissa remissinstanser som representerar skogsindustrin - MoDo, och Stora - anför att om skogsägareföreningarna skall omfattas av särskilda konkurrensregler så är det nödvändigt att skogsbolagen tillåts samverka för anskaffande av virke. Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor anser i likhet med att samverkan mellan s.k. lokalföreningar inte bör omfattas. Ett stort antal remissinstanser tar upp frågan om federativt samarbete. De lantbrukskooperativa företagen anser i det gemensamt avgivna yttrandet av LRF att s.k. federativ samverkan mellan primärföreningarna måste tillåtas. Motsvarande synpunkter förs fram av och Kooperativa Instituet. Övriga remissinstanser som berört frågan om federativ samverkan menar i enlighet med arbetsgruppens förslag att sådan samverkan även fortsättningsvis skall omfattas av 6 KL:s tillämpningsområde. Det är , , i , Konsumentberedningen, TCO, Agrifack inom , , , Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor, , Svenska Lantägg och Svenska . Skälen för regeringens förslag: Särskilda förhållanden råder inom lantbruket, dvs. jordbruk, skogsbruk och trädgårdsnäring. Företagen är generellt sett små. Produktionen är biologiskt betingad och utbudets storlek är åtminstone i viss utsträckning beroende av väderförhållanden m.m. Lantbruket kännetecknas också av stora, fasta investeringar och stor geografisk bundenhet och av att verksamheten är spridd över stora områden. Produkternas egenskaper, exempelvis färskhetsaspekter, förutsätter vidare i många fall snabbhet i distributionen och regelbundenhet i avsättningen. Verksamheten skiljer sig på avgörande punkter från annan mer traditionell produktion. Det finns således naturliga förklaringar till att mindre, enskilda lantbrukare har slutit sig samman i ekonomiska föreningar för att få avsättning för sina produkter. Detta har ofta varit nödvändigt för att långsiktigt kunna planera verksamheten och få en någorlunda jämn och förutsebar ersättning vid försäljningen. I de fall som lantbrukarna startat egen förädlingsverksamhet (vertikal integration) på grund av att marknaden uppvisat brister i sin funktion eller av andra skäl torde det vidare av ovan nämnda skäl ofta ha varit direkt nödvändigt att man slutit sig samman. Dessa förhållanden som motiverar en samverkan i primärföreningar kan sägas gälla framför allt på jordbrukets område. Förhållandena är emellertid snarlika inom trädgårdsnäringen. Vad avser trädgårdsnäringen skall också beaktas att denna inom EU är en del av jordbruket. Starka skäl talar därför för att vi även i behandlar dessa näringar lika vad avser konkurrensreglerna. Internationellt sett är det relativt vanligt att man i viss utsträckning gör undantag från konkurrensreglernas tillämpning just för jordbruket. Inom EU gäller särskilda konkurrensregler på jordbruksområdet i enlighet med förordning (EEG) nr 26/62. Också dessa skäl talar för att låta ett undantag från tillämpningen av 6 KL omfatta företag med verksamhet inom jordbruket och trädgårdsnäringen. Även i fråga om skogsbruket är det fråga om en biologisk produktion med en stor geografisk bundenhet och spridning, låt vara att förhållandena skiljer sig från dem som gäller för jordbruket. De enskilda medlemmarna i föreningarna på skogsbrukets område är ofta mindre skogsägare. De kan också vara jordbrukare som är medlemmar i en eller flera föreningar på jordbrukets område. Enligt regeringens mening är det motiverat att samma konkurrensregler gäller för dessa föreningar som för lantbruket i övrigt. De företag som bör omfattas av de särskilda konkurrensreglerna är således de ekonomiska föreningar vars medlemmar är företag som bedriver jordbruk, trädgårdsverksamhet eller skogsbruk. De omständigheter som utmärker dessa marknader medför att samverkan mellan dessa små företag generellt sett är så positiv, att det bör säkerställas att just dessa företags samverkan i allt väsentligt kan fortsätta. Dessa ekonomiska föreningar som vanligen benämns "primärföreningar", utmärks av att medlemmarna är verksamma i den biologiska, primära produktionen på sin egen eller arrenderade jordbruks- eller skogsfastighet eller motsvarande. Reglerna bör även omfatta de fåtal fall av samverkan där en primärförening bland sina medlemmar har sådana sammanslutningar av jordbrukare, trädgårdsodlare eller skogsägare som har en klart lokal förankring geografiskt (s.k. lokalföreningar). Samverkan inom en primärförening som bland sina medlemmar räknar sådana lokalföreningar bör således också omfattas av de särskilda konkur- rensbestämmelserna. Det är därvid inte fråga om att tillåta samverkan på ytterligare nivå. I stället är meningen att tillåta samverkan på samma nivå som inom andra föreningar i samma bransch där varje jordbrukare har ett direkt med- lemskap i primärföreningen. Samverkan inom en primärförening mellan lokalföre- ningar måste således skiljas från den samverkan som sker mellan primärföre- ningar, vanligtvis inom en riksorganisation - s.k. federativ samverkan. Det sätt att via lokalföreningar organisera verksamheten i en primärförening som avses är det som främst förekommer i Lantmännenföreningarna i vissa delar av landet. De enskilda jordbrukarna är där ofta anslutna till en inköpsförening på orten för gemensamma inköp av de förnödenheter som jordbrukaren behöver. eller den lokala lantmännenföreningen är sedan ansluten till den regionala lantmännenföreningen. För att de nu föreslagna reglerna skall omfatta föreningssamverkan där de enskilda jordbrukarna är indirekt anslutna genom sin lokalförening krävs det sålunda att lokalföreningen har en klart lokal anknytning till en viss ort eller liknande. Vägledande är därvid den geografiska omfattningen hos lokalföreningarna på lantmannaområdet. Federativ samverkan skall som nämnts inte omfattas av de nya reglerna. Med sådan samverkan avses samverkan mellan primärföreningar. Vanligt är att sådan federativ samverkan sker genom en ekonomisk förening i en riksorganisation. Frågan om det finns jordbrukspolitiska skäl att redan nu väga in de förhållanden och de konkurrensregler som råder för lantbruket inom EU vid utformningen och tillämpningen av den svenska konkurrenslagen avseende federativ samverkan bereds inom . 11.3Verksamhet som bör omfattas av reglerna Regeringens förslag: I konkurrenslagen föreskrivs att förbudet i 6 inte skall gälla för sådana avtal mellan angivna företag som avser samverkan om produktion, insamling, förädling, försäljning eller därmed sammanhängande verksamhet i fråga om jordbruks-, skogs- eller trädgårdsprodukter eller inköp av varor eller tjänster för sådan verksamhet. Undantag från detta görs i huvudsak enligt följande. Förbudet i 6 KL skall även i fortsättningen vara tillämpligt på avtal etc. som förhindrar eller försvårar medlemmarnas fria rörlighet på marknaden. Förbudet i 6 KL skall vidare även fortsättningsvis vara tillämpligt på avtal som innebär att försälj- ningspriser direkt eller indirekt fastställs på varor som produceras hos medlemmarna när försälj- ningen sker direkt mellan en medlem och tredje man eller när föreningen svarar för försäljningen. I den senare situationen krävs dock dessutom att konkurrensen hindras, begränsas eller snedvrids i väsentlig omfattning för att förbudet i 6 KL skall vara tillämpligt. Från förbudet i 19 KL görs inget undantag. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag, utom vad avser bestämmelserna om prissamverkan. Arbetsgruppens förslag bygger i den delen på att endast viss prissamverkan som är nödvändig för föreningssamverkan i övrigt eller nödvändig för att uppnå rationaliseringseffekter eller andra vinster faller utanför tillämpningen av 6 . Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller lämnar utan invändning arbetsgruppens förslag eller huvudinriktningen i förslaget. Av de instanser som valt att kommentera utformningen av reglerna ser flertalet positivt på att göra begränsningar i det uttryckliga fritagandet från förbudets tillämpningsområde i de avseenden som föreslagits. Vad avser utformningen av den begränsning som görs för prissamarbete anser emellertid ett stort antal av remissinstanserna att förslaget inte är tillräckligt enkelt och tydligt och att det kan medföra tillämpningsproblem. De remissinstanser som kan sägas företräda de lantbrukskooperativa intressena, LRF och , är negativa till de begränsningar som föreslås. Bland annat , , Köttbranschen, TCO, Agrifack och Köpsågverken tillstyrker de begränsningar som görs för konkurrensbegränsningar som hindrar den fria rörligheten på marknaden. Köttbranschen anför att den fria rörligheten i vart fall för den privata styckningsindustrin är nödvändig för att en reell konkurrensneutralitet skall kunna upprätthållas och pekar på försök att hindra utträde ur en slakteriförening som har förekommit genom att neka tillgång till nödvändigt avelsmaterial. Agrifack anser att möjligheten att fritt leverera sina produkter måste ses positivt ur lantbrukarföretagets ekonomiska perspektiv. Svenska Lantägg påtalar vikten av att de stadgar och avtal som förekommer bör syfta till att reglera affärsförhållandena på ett adekvat sätt och ej till att låsa parterna prohibitivt. Konsumentberedningen anför att regler om inskränkningar i återbetalning av medlemsinsats vid utträde, byte av förening eller till annan köpare är oacceptabla. LRF menar att frågan om en medlems rörlighet även måste ses ur ett föreningsrättsligt perspektiv då konkurrensfrågan bedöms. Medlemmarnas frihet ställs mot föreningens behov av viss stabilitet i medlemsunderlag, råvarufångst och eget kapital.