prop · GH03123 · 1994-01-01 00:00:00 — Om samtliga fordringar omfattas av likabehandlingsprincipen enligt 7 § första stycket innebär det att varje fordran också skall betalas . Nedsättningsprocenten är då 80. Det bör i skuldsaneringen erinras om att det gäldenären skall betala inte löper med ränta (se 6 § första stycket andra meningen). För de fordringar som omfattas av någon av undantagsreglerna i 7 § andra stycket bör för det första anges vilken undantagsregel som har tillämpats och vad den har medfört i varje enskilt fall. I de fall 7 § andra stycket 1 tillämpas skall det av beslutet framgå kvarstående procentandel och återstående belopp i enlighet med huvudregeln. När det gäller tillämpningen av 7 § andra stycket 2 på "småfordringar" finns det ingen anledning att ange någon procentandel eftersom hela fordringen skall betalas i dessa fall. Lämpligen bör dessa fordringar också betalas till fullo vid ett enda tillfälle och . En betydelsefull del av det som skall bestämmas i en skuldsanering är den betalningsplan som skall ange när och hur återstående belopp skall betalas vilket framgår av tredje punkten. Om gäldenären inte har något utrymme för betalning till borgenärerna är det givetvis inte aktuellt att bestämma någon betalningsplan. Av ordalydelsen framgår att det måste finnas något kvarstående belopp att fördela. Denna punkt har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.5.1. Normalt bör en femårig betalningsperiod tillämpas. Några större avvikelser härifrån bör aldrig förekomma, vilket framgår av fjärde stycket. Det är dock tänkbart att "avrunda" perioden så att den löper till ända vid t.ex. ett halvårs- eller kvartalsskifte. I beslutet skall också klart anges hur betalningsskyldigheten skall fullgöras. Detta är givetvis en viktig del av skuldsaneringen. Som har utvecklats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.5.1, är det ingen myndighet eller annan institution som administrerar betalningarna eller kontrollerar att gäldenären följer sina åligganden enligt planen. Det är i stället i första hand gäldenärens och de inblandade borgenärernas sak att bestämma hur betalningarna enligt planen skall fullgöras. kan det finnas anledning för kronofogdemyndigheten att under hand ta kontakt med en eller flera borgenärer i denna fråga. Hur betalningsplanen skall utformas måste alltså bestämmas i varje enskilt fall. Ett sätt kan vara att ett visst belopp månatligen sätts in på ett särskilt konto, för att sedan exempelvis en gång fördelas mellan borgenärerna. Ett annat sätt är att gäldenären, med eller utan föregående avisering, betalar ett visst belopp direkt till varje borgenär. Naturligtvis är det möjligt att i betalningsplanen bestämma sig för någon annan lösning. Det som är viktigt är att lösningen kan förväntas bli ändamålsenlig i varje enskilt fall. En ansökan om skuldsanering skall göras skriftligen hos kronofogdemyndigheten i det län där gäldenären är bosatt. Är gäldenären inte bosatt i , skall ansökan göras hos i . Har ansökan gjorts hos en kronofogdemyndighet som inte är behörig, skall ärendet genast lämnas över till den kronofogdemyndighet som enligt vad handlingarna visar är behörig. Ansökan skall vara egenhändigt undertecknad av gäldenären. Paragrafen innehåller vissa regler om ansökans form och om forum. Regleringen har redovisats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.7.1. I första stycket föreskrivs att ansökan skall vara skriftlig. Detta är alltså ett absolut formkrav från vilket några avsteg inte får förekomma. Vidare anges här vilken kronofogdemyndighet som är behörig att ta upp en ansökan om skuldsanering. Ansökan skall således ges in till kronofogdemyndigheten i det län där gäldenären är bosatt. Om gäldenären inte är bosatt i skall ansökan ges in till i . Bestämmelsen kan t.ex. bli tillämplig för en gäldenär som inte är bosatt i men som har hemvist i därför att han är folkbokförd här. Forumregeln överensstämmer i sak till stora delar med vad som gäller för utsökningsmål enligt 2 kap. 3 § andra stycket utsökningsbalken och i den summariska processen enligt 6 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Om en ansökan har givits in till en kronofogdemyndighet som inte är behörig skall ärendet lämnas över till den myndighet som enligt vad ansökningshandlingarna visar är behörig. Detta stämmer överens med vad som enligt 2 kap. 4 § första stycket utsökningsbalken gäller för utsökningsmål och för den summariska processen enligt 8 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. I dessa fall skall ansökningen alltså inte avvisas eller avslås. Av andra stycket framgår att ansökningen skall vara egenhändigt undertecknad av gäldenären. Detta innebär att det exemplar av ansökningen (blanketten) som ges in till kronofogdemyndigheten skall vara egenhändigt undertecknat av gäldenären. Härav följer bl.a. att telefax inte kan användas. Ansökan kan endast undertecknas av gäldenären själv och inte av ett eventuellt ombud. Detta krav på ett undertecknande av gäldenären själv hänger samman med kravet i 10 § andra stycket att uppgifterna i ansökan skall lämnas på heder och samvete. Ansökan skall innehålla 1. uppgifter om gäldenären i de hänseenden som anges i 33 kap. 1 § första stycket samt uppgift som visar att han har hemvist i , 2. en förteckning över gäldenärens tillgångar och skulder med uppgift om varje borgenärs namn, person- eller organisationsnummer, postadress och telefon, 3. uppgift om gäldenärens inkomster och utgifter, 4. uppgift om förhållanden som avses i 4 § tredje stycket, 5. de uppgifter om gäldenärens och hans familjs personliga och ekonomiska förhållanden som i övrigt är av betydelse för prövning av frågan om skuldsanering skall inledas. Uppgifterna enligt första stycket skall lämnas av gäldenären på heder och I paragrafen finns de huvudsakliga reglerna om vad en ansökan om skuldsanering skall innehålla. I första stycket finns en katalog med fem punkter över uppgifter som ansökan skall innehålla. Det är alltså obligatoriskt för gäldenären att lämna alla de uppgifter som här föreskrivs. Vid brister härvidlag anges i 11 § vad följderna kan bli. Som har framhållits i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.7.1, är det av största vikt att gäldenären lämnar korrekta och fullständiga uppgifter om sig själv och sina ekonomiska förhållanden m.m. För att underlätta ansökningsför- farandet bör särskilda ansökningsblanketter med tillhörande anvisningar tillhandahållas. Enligt den första punkten skall ansökan innehålla uppgifter om gäldenären i de hänseenden som anges i 33 kap. 1 § första stycket . Härmed avses namn, adress, yrke, personnummer och telefonnummer m.m. Vidare anges i denna punkt att gäldenären skall lämna uppgift som visar att han har hemvist i . Hemvist i är ett villkor för skuldsanering, vilket framgår av 4 §. I andra punkten anges att gäldenären till ansökan skall foga en förteckning över sina tillgångar och skulder. Beträffande såväl tillgångar som skulder skall uppgifterna vara kompletta. Det innebär beträffande skulderna att borgenär, uppkomstdatum, belopp, förfallodag, räntesatser m.m. skall anges. Av lydelsen framgår uttryckligen att vissa bestämda uppgifter om borgenärerna skall lämnas. I de fall en fordran är förenad med någon form av säkerhetsrätt, exempelvis pant eller borgen, bör det också anges. Vidare krävs att uppgift i förekommande fall lämnas om borgensåtaganden som gäldenären själv har gjort, även om borgensansvaret inte har utkrävts för ansökans ingivande, eftersom borgensansvaret kan komma att omfattas av ett eventuellt skuldsa- neringsbeslut (se 6 § andra stycket). Det är lämpligt att bifoga kopior av relevanta lånehandlingar och liknande. Vad tillgångssidan beträffar skall all fast egendom uppges, hel- eller delägd. Vad gäller lös egendom skall bostads- rätt, aktier och andra värdepapper, andelar i fonder och dödsbon, banktillgodohavanden, fordringar och kontanter i den mån något sådant finns givetvis redovisas. Vad lös egendom som utgörs av lösa saker beträffar skall sådant som har ett inte obetydligt marknadsvärde uppges. Det innebär att bilar, båtar, mer värdefulla smycken och konst m.m. skall redovisas. Däremot behöver inte normala möbler, husgeråd och kläder och liknande redovisas. I de fall lös egendom är belastad med någon form av säkerhetsrätt bör detta anges. I tredje punkten anges att gäldenären skall lämna uppgift om sina inkomster och utgifter. Med inkomster avses inkomst av tjänst (lön före skatteavdrag) och kapital, naturaförmåner, underhållsbidrag eller bidragsförskott för hemmavarande barn, barnbidrag, bostadsbidrag, andra sociala förmåner m.m. Med utgifter avses reskostnader till och från arbetet, underhållsbidrag, barnomsorgskostnader, bostadskostnad m.m. Inkomst av näringsverksamhet skall inte förekomma eftersom lagen inte avser näringsidkare. Övriga normala hushållsutgifter som exempelvis kostnader för kläder och mat behöver inte anges särskilt. I den fjärde punkten, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anges att gäldenären skall lämna uppgift om förhållanden som avses i 4 § tredje stycket. Härmed avses vilka ansträngningar gäldenären har gjort för att fullgöra sina förpliktelser. Om gäldenären inte har fullgjort sina förpliktelser skall det i ansökan anges vilka försök som gjorts för att nå en uppgörelse med borgenärerna och varför dessa försök har misslyckats. Såsom har framhållits i den allmänna motiveringen förutsätts att sådana försök har gjorts på egen hand eller under medverkan av t.ex. kommunala budgetrådgivare innan en ansökan om skuldsanering ges in till kronofogdemyndigheten. I de fall gäldenären har tagit emot budgetrådgivning eller motsvarande bör han till ansökan foga den utredning som därvid har gjorts. Denna punkt innebär vidare att gäldenären i sin ansökan skall redogöra för omständigheterna kring skuldernas uppkomst. Härmed avses sådant som anledningen till skuldsättningen m.m. Gäldenären skall enligt denna punkt även i övrigt lämna sådana uppgifter som kan vara av betydelse vid den allmänna skälighetsbedömningen som skall göras i varje skuldsaneringsärende. I femte punkten anges slutligen att gäldenären skall ange de omständigheter i övrigt beträffande sina egna och övriga familjemedlemmars personliga och ekonomiska förhållanden som kan vara av betydelse i skuldsaneringsärendet. Detta innebär normalt att gäldenären skall lämna uppgifter avseende övriga familjemedlemmar i de hänseenden som anges i punkterna 1-4. Enligt denna punkt krävs också att gäldenären i övrigt lämnar upplysningar om sina och andra familjemedlemmars arbetsförhållanden, utbildning och yrkeserfarenhet. Enligt andra stycket skall uppgifterna enligt första stycket lämnas av gäldenären själv på heder och samvete. Om en ansökan är bristfällig, skall kronofogdemyndigheten förelägga gäldenären att avhjälpa bristen. Av föreläggandet skall framgå att ansökan kan avvisas om föreläggandet inte följs. Föreläggandet behöver inte delges. skall avvisa en ansökan om skuldsanering, om den är så bristfällig att den inte kan läggas till grund för prövning i sak och gäldenären inte har följt ett föreläggande att avhjälpa bristen. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller regler om att en ansökan om skuldsanering i vissa fall skall avvisas. Är ansökan bristfällig i något hänseende skall gäldenären föreläggas att komplettera den, vilket framgår av första stycket. Ett sådant föreläggande skall innehålla en upplysning om att ansökningen kan komma att avvisas om nöjaktig komplettering inte sker. Av paragrafen framgår uttryckligen att föreläggandet inte behöver delges. Det innebär att det kan sändas i ett vanligt brev till den adress som uppgetts i ansökan. Om gäldenären - trots föreläggandet - inte kompletterar ansökan föreskriver andra stycket att kronofogdemyndigheten skall avvisa ansökan om den är så bristfällig att den inte kan läggas till grund för prövning i sak. I förekommande fall bör ett sådant avvisningsbeslut meddelas . Innebörden av regeln är inte att varje liten brist i ansökan skall medföra avvisande. Bristen måste vara av viss väsentlighet, vilket kommer till uttryck genom kravet på att bristen skall medföra att ansökan inte kan prövas i sak. Å andra sidan innebär ordalydelsen att det inte behöver vara uppenbart att bristerna är sådana att ansökan inte kan sakprövas. Förhållandevis höga krav kan alltså ställas på gäldenären i detta hänseende. Det finns också anledning att i detta sammanhang erinra om den allmänna serviceskyldighet som åligger kronofogdemyndigheten enligt 4 och 5 §§ förvaltningslagen (jfr också förordningen [1980:900] om statliga myndigheters serviceskyldighet). Ett avvisningsbeslut enligt denna paragraf kan överklagas, vilket sägs i 29 §. Om det av ansökan om skuldsanering eller annan tillgänglig utredning framgår att gäldenären inte uppfyller villkoren enligt 4 § eller inte kan beviljas skuldsanering på grund av 5 §, skall kronofogdemyndigheten avslå ansökan. Om det, sedan beslut har fattats enligt 13 § andra stycket om att inleda skuldsanering, framkommer att förutsättningarna för skuldsanering enligt denna lag inte är uppfyllda skall kronofogdemyndigheten avslå ansökan. Ansökan får också avslås, om gäldenären inte inställer sig personligen vid ett sammanträde eller om han i övrigt inte medverkar vid ärendets handläggning. I paragrafens första stycke, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, föreskrivs att kronofogdemyndigheten skall avslå en ansökan om skuldsanering om det av gäldenärens ansökan framgår att de grundläggande förutsättningarna enligt 4 § inte är uppfyllda eller att hinder föreligger enligt 5 §. Det innebär att det är gäldenären som i sin ansökan har att visa att de nämnda villkoren är uppfyllda. Om gäldenären inte har lyckats att göra det skall kronofogdemyndigheten avslå ansökan. skall i dessa fall alltså inte införskaffa någon ytterligare utredning. Om annan utredning finns tillgänglig skall den dock givetvis beaktas. Det innebär att det kan framgå av ansökan sammantagen med annan utredning att förutsättningarna för skuldsanering brister så att ansökningen skall avslås. Men det innebär också att den övriga utredningen som kan finnas tillgänglig kan få betydelse på det sättet att det därigenom inte är möjligt att avslå ansökan med stöd av denna bestämmelse. Som har framhållits i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.7.2 är denna initiala materiella prövning ett viktigt moment. Det är givetvis onödigt att inleda ett skuldsaneringsförfarande om det redan från början framstår som klart att ansökningen inte kan leda till ett beslut om skuldsanering. Denna regel skall komma till tillämpning huvudsakligen i de fall då det finns en komplett ansökan att ta ställning till. Kompletteringsförfarandet enligt 11 § skall alltså i första hand användas vid bristfälliga ansökningar. Det kan dock förekomma att det med en gång framstår som uppenbart att ansökningen inte under några omständigheter kan komma att bifallas. I sådana fall är det av flera skäl onödigt att över huvud taget inleda ett kompletteringsförfarande. Det kan givetvis inträffa att det inte heller efter en komplettering enligt 11 § framgår att förutsättningarna för skuldsanering enligt lagen är uppfyllda. Ansökningen skall då med tillämpning av denna regel avslås. Ett beslut om avslag får också meddelas om det av annan tillgänglig utredning, exempelvis ett yttrande inhämtat enligt 13 § första stycket, framgår att någon av förutsättningarna för skuldsanering enligt lagen brister. Ett avslagsbeslut kan överklagas (se 29 §). En gäldenär vars ansökan har avslagits är också oförhindrad att ge in en ny ansökan till kronofogdemyndigheten. I paragrafens andra stycke föreskrivs att kronofogdemyndigheten när som helst under handläggningen av ett skuldsaneringsärende kan avslå ansökan. Ett beslut om avslag skall sålunda meddelas så snart det genom den fortsatta utredningen framgår att de i lagen angivna förutsättningarna för skuldsanering inte är uppfyllda. Den nu nämnda avslagsmöjligheten får betydelse efter det att kronofogdemyndigheten har beslutat att inleda skuldsanering (se 13 § andra stycket) fram till det att gäldenären tillsammans med kronofogdemyndigheten har upprättat ett förslag om skuldsanering (se 18 § första stycket), dvs. under utredningens gång hos kronofogdemyndigheten. Regeln medger dock enligt sin ordalydelse att ett avslagsbeslut meddelas även på ett senare stadium, dvs. efter det att ett förslag om skuldsanering har upprättats. Det förutsätts emellertid att det kommer att tillhöra de verkliga undantagen att avslag meddelas på detta sena stadium. Av sista meningen framgår att bristande medverkan från gäldenärens sida kan leda till att ansökningen avslås. skall i den utsträckning det behövs inhämta upplysningar om gäldenärens personliga och ekonomiska förhållanden från andra myndigheter. får också om det finns särskilda skäl hålla sammanträde som avses i 16 § för att avgöra om skuldsanering skall inledas. Om kronofogdemyndigheten inte enligt 11 § avvisar eller enligt 12 § första stycket avslår en ansökan om skuldsanering, skall myndigheten besluta att skuldsanering skall inledas. Paragrafen, som har utformats delvis i enlighet med Lagrådets förslag, har behandlat i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.7.3 och 4.7.4. I paragrafens första stycke anges att kronofogdemyndigheten är skyldig att se till att myndigheten har tillgång till den utredningen om gäldenärens personliga och ekonomiska förhållanden som är nödvändig, innan kronofogdemyndigheten tar ställning till om skuldsanering skall inledas. För det första skall givetvis en komplett och korrekt ansökan finnas (se 10 §). För det andra har kronofogdemyndigheten i egenskap av såväl verkställande myndighet som borgenärsföreträdare i vissa sammanhang regelmässigt tillgång till relevant information om gäldenärens personliga förhållanden. Denna information skall tillföras ärendet. I paragrafen föreskrivs att kronofogdemyndigheten därutöver normalt bör införskaffa upplysningar från vissa andra myndigheter, exempelvis sociala myndigheter (jfr 7 § förvaltningslagen). Sådana upplysningar kan lämpligen inhämtas från socialnämnden och bör då kunna avges av en tjänsteman inom . Det ställs således inte något krav på att socialnämnden som sådan yttrar sig i ärendet. Omvänt är det givetvis inget som hindrar att socialnämden i vissa fall yttrar sig exempelvis i frågan om en skuldsanerings betydelse för gäldenärens sociala rehabilitering. Med uttrycket "upplysningar" i lagtexten avses att myndigheten lämnar information om gäldenärens personliga och ekonomiska förhållanden som redan är kända för myndigheten. En myndighet som tillfrågas om upplysningar av kronofogdemyndigheten skall alltså inte göra någon egen utredning i anledning av kronofogdemyndighetens förfrågan. I många fall kan dock en sådan utredning redan finnas, vilket har berörts i den allmänna motiveringen, bl.a. avsnitt 4.1. I sådana fall skall givetvis den utredningen överlämnas till kronofogdemyndigheten. I de flesta fall torde det inte vara nödvändigt att på detta stadium inhämta ytterligare upplysningar än som nämnts. De sekretessfrågor som kan uppkomma med anledning av detta har berörts i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.7.5 och behandlas också i specialmotiveringen till 37 §. Vidare föreskrivs här att kronofogdemyndigheten får hålla ett sammanträde inför ställningstagandet i frågan om skuldsanering skall inledas. Genom hänvisningen här till 16 § och hänvisningen i 17 § till 16 § kan såväl gäldenären som borgenärerna och andra kallas till ett sådant sammanträde. Det får förutsättas att det endast är verkliga undantagsfall som det skall vara nödvändigt att hålla ett sammanträde på detta stadium. Normalt skall beslutet att inleda skuldsanering kunna fattas efter en enbart skriftlig handläggning. Av paragrafen framgår också att reglerna - såväl vad gäller inhämtande av upplysningar som att hålla sammanträde - i detta stycke är fakultativa. kan det vara så att kronofogdemyndigheten redan förfogar över all den utredning som behövs. I sådant fall behöver inte upplysningar begäras från sociala eller andra myndigheter eller sammanträde hållas. Paragrafens andra stycke innehåller en anvisning för kronofogdemyndigheten att pröva om skuldsanering skall inledas. Det är viktigt att kronofogdemyndigheten så snart den intiala prövningen enligt 11 § och 12 § första stycket har gjorts utan onödigt dröjsmål beslutar att skuldsanering skall inledas. Det är viktigt att ärenden om skuldsanering handläggs så skyndsamt som möjligt. Det är också viktigt att beslutet om att inleda skuldsanering dokumenteras i ett formligt beslut, eftersom beslutet och det har fattats har stor betydelse i olika sammanhang (se bl.a. 6 och 25 §§). När beslut har meddelats om att inleda skuldsanering skall krono- fogdemyndigheten genast genom en kungörelse i Post- och uppmana var och en som har en fordran mot gäldenären att skriftligen anmäla sin fordran till kronofogdemyndigheten senast en månad för kungörelsens införande. Om det finns särskilda skäl, kan kronofogdemyndigheten införa kungörelsen även i en eller flera ortstidningar. kan också förlänga fristen om det finns särskilda skäl. I paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anges att kronofogdemyndighetens beslut enligt 13 § andra stycket att inleda skuldsanering genast skall kungöras i Post- och . I kungörelsen skall borgenärerna uppmanas att anmäla sina fordringar till kronofogdemyndigheten inom en månad för kungörelsens införande. Underlåtenhet från en borgenärs sida att i rätt tid anmäla sin fordran får proklamaeffekt, dvs. fordringen kommer i enlighet med vad som anges i 6 § att omfattas av ett eventuellt beslut om skuldsanering, men borgenären får ingen utdelning och kan inte heller senare i något annat sammanhang göra fordringen gällande. Av 26 § framgår nämligen att en fordran som omfattas av skuldsaneringen endera sätts ned eller faller bort helt. Om en borgenär inte är känd i skuldsaneringsärendet, innebär det att hans fordran alltid faller bort helt, dvs. gäldenärens betalningsskyldighet för en sådan fordran upphör i och med skuldsaneringen. Givetvis gäller detta inte för sådana fordringar som enligt 6 § tredje stycket inte omfattas av skuldsaneringen. I motsats till vad som är fallet enligt lagen (1981:131) om kallelse på okända borgenärer tar denna paragraf sikte på samtliga borgenärer, inte enbart okända sådana. Beträffande redan kända borgenärer, dvs. huvudsakligen sådana som har omnämnts i gäldenärens ansökan, inträder dock ingen proklamaeffekt, om de underlåter att anmäla sina fordringar (se vidare specialmotiveringen till 26 §). Rent formellt gäller denna regel också kronofogdemyndigheten i egenskap av borgenärsföreträdare för staten. Det får dock förutsättas att gäldenärens ansökan redan då beslut fattas om att inleda skuldsanering har kompletterats med sådana fordringar där kronofogdemyndigheten företräder staten eller något annat offentligt organ, om gäldenären själv inte angivit dessa fordringar. När det gäller det allmännas fordringar på skatter och avgifter företräds staten emellertid av skattemyndigheten (se det föreslagna tillägget i 2 § lagen (1993:892) om ackord rörande statliga fordringar m.m.) och inte av kronofogdemyndigheten, vilket innebär att det inte kommer att bli alltför vanligt förekommande att kronofogdemyndigheten i ett skuldsaneringsärende uppträder som borgenärsföreträdare. I de fall det allmänna företräds av annan myndighet har den att på samma sätt som alla andra borgenärer bevaka sina intressen enligt vad som föreskrivs i denna paragraf. Om särskilda skäl finns kan kronofogdemyndigheten låta införa kungörelsen, förutom i Post- och , även i en eller flera ortstidningar. Det torde dock endast undantagsvis vara så att detta bedöms som nödvändigt.