prop · GH03104 · 1994-01-01 00:00:00 — Genom tillträde till konventionen är bundet av konventionens bestämmelser härom. Dessa ansluter till vad som är gängse beträffande liknande internationella organisa- tioner. För att skall kunna tillträda Eurocontrolkonventionen och Eurocontrol och dess personal m.fl. skall komma i åtnjutande av de förmåner som anges i konventionen måste en ändring göras lag. Således bör till bilagan till lag om immunitet och privilegier fogas en ny punkt upptagande organisationen ifråga, den personkrets som skall komma i åtnjutande av förmånerna samt en hänvisning till konventionsbestämmelserna. **Fotnot** [1]ECAC eller är ett samarbetsorgan för de europeiska luftfartsmyndigheterna när det gäller luftfarts- frågor. är medlem alltsedan ECAC bildades . [2]Avgift som tas ut för flygtrafiktjänst som utförs i samband med inflygning. Regeringens förslag: Den föreslagna lagstiftningen skall träda i kraft den dag regeringen bestämmer.Skälen för regeringens förslag: Av artikel 36.4 i Euro- controlkonventionen framgår att denna - i förhållande till stat som anslutit sig till konventionen - träder i kraft i efter det att anslutningsinstrumentet har deponerats. Som tidigare angetts förutsätter anslutning till Eurocontrolkonventionen samtidig anslutning till den multilaterala överenskommelsen, vars ikraftträdandebestämmelse motsvarar den som återfinns i Eurocontrolkonventionen. Med hänsyn till att det nu inte kan säkert anges när konventionerna kan komma att träda i kraft i förhållande till , bör den föreslagna lagstiftningen träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Eurocontrolkonventionens bestämmelser om immunitet och privilegier blir till- ämpliga som svensk lag först från den dag då konventionen träder i kraft i förhållande till (jfr prop. 1975/76:205 s. 18-20). Det åligger regering- en att kungöra tidpunkten då Eurocontrolkonventionen har trätt i kraft i för- hållande till . Regeringens bedömning: De förpliktelser som följer av Eurocontrolkonventionen och den multilaterala överenskommelsen torde kunna fullgöras inom ramen för redan tillgängliga resurser. Skälen för regeringens bedömning: En anslutning till den multilaterala överenskommelsen kommer för vidkommande bl.a. att innebära att den praktiska hanteringen av undervägsav- gifterna i vissa delar överförs till Eurocontrol. Detta kommer sannolikt inte att leda till några betydande besparingsmöjligheter. Den verksamhet som består i framtagandet av kosnadsbasen liksom faktureringsunderlag för undervägs- verksamheten kommer även fortsättningsvis att handhas av . Därtill kommer de resurser som en övergång till ett annat avgiftssystem ofrånkomligen kräver, liksom de krav ett medlemskap i sig ställer på berörda organ inom en fördragsslutande stat. För vidkommande torde därför ett svenskt tillträde till de aktuella konventionerna vara att betrakta som kostnadsneutralt. I vilken omfattning ett svenskt tillträde till konventionerna kommer att kräva ökade resurser till domstols- och exekutionsväsendet är svårt att bedöma. Inledningsvis bör dock uppgifterna kunna fullgöras inom ramen för redan tillgängliga resurser. När konventionerna varit i kraft bör frågan emellertid utvärderas närmare. årliga bidrag till Eurocontrol kommer, som närmare redovisats i avsnitt 9.1.2, inte att belasta statsbudgeten. Regeringens bedömning: Tillträde till Eurocontrolkonventionen och den multilaterala överenskommelsen föranleder inte några ytterligare lagändringar. För att täcka det behov av särskilda föreskrifter som konventionerna därutöver ger upphov till krävs inte lagstiftning.Skälen för regeringens bedömning: I den allmänna motiveringen har redovisats den lagändringar som tillträde till Eurocontrolkonventionen och den multilaterala överenskommelsen föranleder samt övervägandena bakom den föreslagna lagstiftningen. Det finns dock skäl att kommentera några stadganden i överenskommelserna som kan ge upphov till överväganden om behovet av ytterligare åtgärder. Eurocontrols rätt att utnyttja expropriation eller motsvarande förfarande samt de fördragsslutande staternas förpliktelse att inte diskriminera organisationen i dessa sammanhang följer av artikel 14 i Eurocontrolkonventionen. Bestämmelsen har sin betydelse i de fall en fördragsslutande stat givit Eurocontrol i uppdrag att i enlighet med artikel 2.2 handha exempelvis flygtrafikledningstjänsten för statens räkning. Även i andra situationer där organisationen i uppdrag att förlägga sin verksamhet till den fördragsslutande statens territorium har bestämmelsen relevans. För vidkommande torde emellertid stadgandet sakna praktisk betydelse. Eurocontrols skadeståndsrättsliga ansvar framgår av artikel 25 i Eurocontrolkonventionen och föranleder enligt regeringens bedömande inte någon lagstiftningsåtgärd. Den kontraktsrättsliga skyldighet som åvilar organisationen enligt konventionens stadgande sammanfaller med vad som ändock gäller enligt vår interna rätt. Beträffande den utomobligatoriska skadeståndsskyldigheten kan konstateras att konventionens reglering i allt fall inte innebär en inskränkning i förhållande till svensk skadeståndsrätt. Den multilaterala överenskommelsen innehåller bestämmelser som nödvändiggör införandet av bestämmelser av praktisk karaktär. Dessa kan emellertid ges i annan form än lag. Regeringen bör sålunda meddela föreskrifter om utfärdande av intyg för att den som ansöker om verkställighet av ett svenskt avgörande utomlands skall kunna uppfylla de krav som uppställs i artiklarna 16 c) och 18.1 c) och d). Vidare bör föreskrifter meddelas till klargörande av vem som är behörig att bestyrka en översättning enligt bestämmelserna i artikel 18.2 (jfr 1 § förordningen (1992:974) med anledning av tillträde till Lugano- konventionen). Slutligen bör meddelas bestämmelser till fullgörande av skyldigheter enligt artikel 12.3. De krav som överenskommelsen ställer på att bevis om delgivning bevaras i erforderlig utsträckning (jfr artikel 18.1 b)) är redan tillgodosedda genom de ändringar i 19 § protokollskungörelsen (1971:1066) för de allmänna domstolarna som tillträde till föranledde. 10.1 Förslaget till lag om ändring i luftfartslagen (1957:297) 6 kap. 13 § I andra stycket anges Eurocontrols befogenheter rörande en av de i första stycket angivna avgifterna för tjänster för luftfarten nämligen undervägsavgifterna. Den närmare omfattningen av Eurocontrols befogenhet i förhållande till den befogenhet som enligt första stycket tillkommer regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer följer av den multilaterala över- enskommelsens bestämmelser. Den befogenhet som lämnas över till Eurocontrol är att fastställa undervägsavgifternas storlek, dels genom rätten att meddela föreskrifter om undervägsavgifter, dels genom rätten att påföra avgift i det enskilda fallet. Därutöver tillkommer rätten att vidta de åtgärder som behövs för att driva in avgifterna i fråga. Ändringen i tredje stycket innebär att den möjlighet att få direkt verkställighet av ett beslut angående avgift som är förfallen till betalning inte omfattar beslut meddelade av Eurocontrol. 10.2 Förslaget till lag med anledning av tillträde till den multilaterala överenskommelsen om undervägsavgifter På förslag av Lagrådet har lagens disposition delvis omarbetats i syfte att uppnå en klarare disposition. Lagen innehåller inledningsvis bestämmelser om lagens tillämpningsområde, 1-3 §§. Därpå följer en bestämmelse om behörighet, 4 §. I 5-11 §§ slutligen, regleras erkännande och verkställighet. Paragrafen som fått sin slutliga utformning på förslag av Lagrådet anger lagens tillämpningsområde. I lagen återfinns bestämmelser om behörighet och om erkännande och verkställighet av utländska avgöranden. Lagens tillämpningsområde är emellertid inskränkt till mål rörande betalningsskyldighet för undervägsavgift och erkännande och verkställighet av utländska avgöranden om undervägsavgift vilka grundar sig på bestämmelserna i den multilaterala överenskommelsen om undervägsavgifter. I paragrafen definieras uttrycket undervägsavgift, eller "en route" avgift som är den internationella beteckningen. Med undervägsavgift avses i lagen sålunda avgift för utnyttjande av den flygtrafiktjänst och de navigeringshjälpmedel och andra hjälpmedel som den överflugna staten tillhandahåller. I flygtrafiktjänsten ingår flygtrafikledningstjänst, informations- och meteorologisk tjänst för luftfarten, flygräddningstjänst och teletjänst för luftfarten. De hjälpmedel förutom navigeringshjälpmedel som det kan vara fråga om är exempelvis kommunikations- och informationshjälpmedel. Det område inom vilket staten ansvarar för flygtrafiktjänsten är respektive stats flyginformationsområde, vilket ofta men inte alltid sammanfaller med statens luftterritorium. Avgiften avser flygtrafiktjänst som tillhandahålls under hela flygningen bortsett från start och landning och in- och utflygning. Med in- och utflygning avses den del av flygningen under vilken ett luftfartyg uppehåller sig i det s.k. termi- nalområdet, dvs. det särskilt definierade luftrum som omger en flygplats. Paragrafen har omarbetats i redaktionellt hänseende på inrådan av Lagrådet. Lagens räckvidd begränsas ytterligare genom bestämmelsen i 3 §. Stadgandet innebär att lagens tillämpningsområde inskränks till de fall Eurocontrols utökade kommitté inte fattat beslut om att avstå från att driva in en fordran rörande undervägsavgift. I de fall ett sådant beslut finns gäller således inte den specialreglering som lagens bestämmelser utgör. Lagens bestämmelse motsvaras av artikel 23 i den multilaterala överenskommelsen. För det fall den utökade kommittén beslutat att inte driva in en avgift ankommer det på respektive fördragsslutande stat att avgöra om den vill driva in avgiften eller inte. Enligt regeringens bedömning kan det inte ankomma på domstolen, eller i före- kommande fall kronofogdemyndigheten, att självmant undersöka huruvida ett sådant beslut finns. I de fall omständigheten är känd skall den emellertid beaktas ex officio. På Lagrådets förslag har uttrycket "Lagens bestämmelser" ändrats till "Lagen". Denna paragraf innehåller bestämmelser om var ett mål om betalningsskyldighet för undervägsavgift skall anhängiggöras. Paragrafen motsvaras av artikel 13 i den multilaterala överenskommelsen som utpekar behörig domstol respektive administrativ myndighet inom en fördragsslutande stats territorium. Paragrafen har fått sin slutliga utformning på förslag av Lagrådet. Av första stycket framgår att svarandens hemvist i första hand är behörighets- grundande. Talan skall sålunda väckas vid tingsrätten på den ort alternativt hos kronofogdemyndigheten i det län där svaranden har sitt hemvist. För det fall svaranden är en juridisk person blir då detta där styrelsen har sitt säte. När svaranden saknar hemvist i en fördragsslutande stat föreligger behörighet för domstol eller administrativ myndighet i första hand på den ort där svaranden har ett driftställe. För att behörighet enligt andra stycket skall föreligga krävs att hemvist saknas såväl i den stat i vilken talan väckts som i samtliga andra stater som tillträtt den multilaterala överenskommelsen. Något krav på att driftstället skall vara fast återfinns inte i konventionen och uppställs inte heller i den föreslagna lagen. I andra hand grundar det förhållandet att sva- randen har tillgångar på viss ort behörighet i de fall svaranden inte har drift- ställe i den stat där talan väckts. Tredje stycket anger att i de fall när omständigheter som skulle kunna grunda behörighet enligt första eller andra stycket inte föreligger, behörighet till- kommer domstol eller administrativ myndighet där Eurocontrol har sitt huvud- kontor, dvs. Bestämmelserna i dessa paragrafer behandlar erkännande och verkställighet i av de utländska avgöranden varom nu är fråga och motsvaras av artiklarna 13 och 16-19 i konventionen. I paragraferna återfinns också närmare bestämmelser för exekvaturförfarandet. I 5 § slås fast att lagens bestämmelser om erkännande och verkställighet av utländska avgöranden om undervägsavgift gäller i förhållande till de stater som tillträtt den multilaterala överenskommelsen. Det är således endast avgöranden som meddelats i någon av konventionsstaterna som omfattas av lagens bestämmel- ser. På Lagrådets förslag har hänvisningen till vad regeringen förordnar strukits. Den under avsnitt 9.3.2 aviserade förordningen har endast till syfte att ange vilka stater som tillträtt den multilaterala överenskommelsen och . Paragrafen motsvaras av 4 och 5 §§ i det remitterade förslaget och har fått sin slutliga utformning på förslag av Lagrådet. I paragrafen fastslås som huvudregel att ett utländskt avgörande rörande betalningsskyldighet för undervägsavgift gäller i såvida annat inte följer av de undantag som följer av 7 §. Av bestämmelsen framgår under vilka förutsättningar ett utländskt avgörande gäller i , dvs. att avgörandet tilläggs såväl positiv som negativ rättskraft här. För att avgörandet skall kunna göras gällande krävs till en början att det skall avse betalningsskyldighet för undervägsavgift grundat på den multilaterala överenskommelsen. Utanför lagens tillämpningsområde faller således varje annat avgörande rörande anspråk av såväl offentligrättslig som straffrättslig natur, men också avgöranden av privaträttslig beskaffenhet. Vidare anges i överensstämmelse med artikel 15 i konventionen de ytterligare förutsättningar som gäller för att ett utländskt avgörande varom nu är fråga skall kunna erkännas och verkställas här. Bestämmelsen innebär att det skall vara ett slutligt avgörande av en domstol eller administrativ myndighet. Huruvi- da avgörandet rubricerats som dom eller beslut eller som något annat saknar betydelse. Att avgörandet skall vara slutligt innebär att interimistiska beslut eller andra beslut under rättegången liksom beslut om kvarstad och andra säker- hetsåtgärder faller utanför lagens tillämpningsområde. Den multilaterala överen- skommelsen innehåller inte någon bestämmelse om rättegångskostnader. Beslut om sådana kostnader bör även utan uttryckliga föreskrifter härom kunna verkställas med stöd av denna lag. För att ett avgörande av en administrativ myndighet skall kunna erkännas och verkställas i krävs också att det skall ha kunnat överklagas när det gavs. Beträffande administrativa myndigheters avgöranden omfattar bestämmelsen dels avgöranden som i och för sig kunnat prövas av en domstol efter överklagande men där avgörandet blivit slutligt på grund av att möjligheten till överklagande inte utnyttjats, dels de fall där ett administrativt avgörande varit föremål för prövning av en domstol men är det beroende på att domstolen avslagit talan eller överklagandet åter- kallats. I denna paragraf återfinns de undantagsbestämmelser som anger när ett utländskt avgörande varom nu är fråga inte skall erkännas i . Bestämmelserna har sin motsvarighet i artikel 16 i konventionen. På inrådan av Lagrådet har ordet "endast" i ingressen strukits såsom obehövligt eftersom paragrafens bestämmelser utgör undantag i förhållande till huvudregeln i 6 §. I bestämmelsen anges under sex olika punkter de omständigheter som medför att ett avgörande inte skall erkännas i . Uppräkningen är uttömmande och erkännande får således inte vägras av något annat skäl än de särskilt angivna. Bestämmmelserna är obligatoriska, viket medför att avgörandet inte får erkännas när vägransgrund föreligger. Det ankommer således på exekvaturdomstolen att mot bakgrund av för domstolen kända omständigheter utan åberopande av part självmant pröva om vägransgrund föreligger. I första punkten anges att erkännande skall vägras om domstolen eller den administrativa myndigheten saknat behörighet enligt bestämmelserna härom. Den andra punkten avser situationen när erkännande av avgörandet är uppenbart oför- enligt med grunderna för rättsordningen (ordre public). En bestämmelse av före- varande slag är vanligt förekommande i verkställighetskonventioner. Den tredje punkten reglerar de fall när gäldenären visserligen underrättats om en admini- strativ myndighets avgörande eller ett pågående rättsligt förfarande, men inte givits tillräcklig tid för att i praktiken kunna föra sin talan i processen, t.ex. genom att överklaga eller ingå i svaromål. Bestämmelsen har fått sin slutliga utformning på förslag av Lagrådet, till klargörande av att den som verkställighetshinder angivna underlåtenheten att underrätta gäldenären om det rättsliga förfarandet gäller förfaranden såväl vid domstol som vid administrativ myndighet. Bestämmelsen motsvaras av artikel 16 c) i den multi- laterala överenskommelsen. Denna uppställer inte något formellt krav att gäldenären måste ha delgivits stämning eller motsvarande, inte heller att det är klarlagt att han verkligen fått kännedom om den administrativa myndighetens avgörande. Vad som krävs är att gäldenären blivit "underrättad", och detta måste givetvis ha gjorts på något ändamålsenligt sätt. I punkten fyra återfinns en s.k. indirekt litispendensregel, enligt vilken erkännande skall vägras om samma sak anhängiggjorts här innan talan väcktes i den andra staten och talan alltjämt är anhängig här. Bestämmelsen syftar till att förhindra att talan angående samma sak förs i flera stater . Punkten fem innehåller en sorts res judica- ta-regel. Avgörandet skall nämligen erkännas i utom i det fall när det utländska avgörandet strider mot ett här redan meddelat avgörande angående samma sak. Punkten sex slutligen innehåller en bestämmelse som medför att erkännande skall vägras i de fall domstolen prejudiciellt avgjort vissa i paragrafen närmare angivna frågor i strid med en svensk internationell privaträttslig bestämmelse. Erkännande skall dock inte vägras om resultatet ändock skulle ha blivit detsamma om de lagvalsbestämmelser som gäller här hade tillämpats. Paragrafens sista stycke innehåller en bestämmelse om att ett avgörande inte får omprövas i sak. Detta medför att någon ny prövning av det utländska avgörandets materiella riktighet inte får göras. Exekvaturdomstolen är således bunden av såväl den bevisprövning som den rättstillämpning som legat till grund för det utländska avgörandet. I 8 § slås fast att de avgöranden som gäller i i enlighet med lagens bestämmelser också är verkställbara här. För verkställighet krävs således att de förutsättningar som angetts i lagen för erkännande föreligger. De grunder för vägran som är tillåtna är desamma för erkännande och verkställighet och är ut- tömmande reglerade i 7 §. Några ytterligare krav för verkställighet uppställs inte, förutom den grundläggande förutsättningen att avgörandet skall vara verkställbart i den konventionsstat som meddelat detsamma. I 9 § sägs inledningsvis att ansökan om verkställighet skall göras hos . Domstolen är redan exekvaturdomstol enligt andra författningar rörande verkställighet av utländska avgöranden, t.ex. enligt lagen (1992:794) med anledning av tillträde till . I paragrafens andra stycke anges vilka handlingar som skall fogas till ansökan. Uppräkningen följer de krav som ställs på sökanden enligt artikel 18 i den multilaterala över- enskommelsen. För det fall hovrätten skulle ha behov av ytterligare handlingar utgör konventionens bestämmelser inte något hinder härför. Verkställighet skall i princip ske i enlighet med verkställighetsstatens lagar. Någon uttrycklig bestämmelse enligt vilken hovrätten ges möjlighet att infordra ytterligare hand- lingar är därför inte nödvändig. Beträffande översättning till svenska språket utgör konventionens bestämmelser inte något hinder för domstolen att infordra en översättning för det fall domstolen vid tillämpning av regler härom beslutar om det. Konventionen innehåller en föreskrift om att legalisering eller liknande förfarande inte får krävas. Några sådana krav ställs inte enligt svensk rätt och bestämmelsen har därför ingen praktisk betydelse. Till följd av den av Lagrådet föreslagna omdisponeringen av lagens sex första paragrafer har tredje punkten ändrats redaktionellt. I paragrafen anges att en förutsättning för bifall till en ansökan om verkställighet är att motparten beretts tillfälle att yttra sig över ansökan. Bestämmelsen saknar motsvarighet i konventionen. Den stämmer emellertid väl överens med svensk rättstradition och återfinns i andra författningar rörande verkställighet av utländska avgöranden. I 11 § slutligen fastslås att det utländska avgörandet - vid bifall till ansökningen - skall verkställas på samma sätt som en svensk domstols lagakraftägande dom, såvida inte förordnar annat. Motsvarande bestämmelse finns i andra författningar rörande verkställighet av utländska avgöranden. 10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning Genom den föreslagna lagändringen införs en bestämmelse av innebörd att behörighetsreglerna i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning inte skall tillämpas på en ansökan om betalningsföreläggande som avser betalningsskyldighet för undervägsavgift enligt den multilaterala överenskommelsen. I dessa fall blir i stället behörighetsreglerna i den före- slagna lagen med anledning av tillträde till den multilaterala överenskomelsen om undervägsavgift tillämpliga. 10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall I detta avsnitt redovisas närmare Eurocontrolkonventionens innehåll rörande immunitet och privilegier. I artikel 18 anges att spridningen av skrifter och annat informationsmaterial som skickas från eller till Eurocontrol i samband med dess officiella verksamhet inte får begränsas på något sätt. Vidare sägs att organisationen vad avser sina tjänstemeddelanden och sina överföringar skall åtnjuta en behandling som inte är mindre förmånlig än den som varje fördragsslutande part beviljar jämförliga internationella organisationer. Artikel 19 innehåller bestämmelser om att Eurocontrol skall vara befriat från pålagor, skatter och avgifter i skilda hänseenden som närmare anges i artikeln. Vidare sägs att befrielse inte gäller för skatter och avgifter som inkasseras för allmännyttiga tjänster. I artikel 20 föreskrivs att Eurocontrol skall vara befriat från alla tullavgifter, skatter och andra liknande avgifter utom sådana som avser utförda tjänster. Vidare skall Eurocontrol vara undantaget från import- eller exportförbud eller begränsning vad avser material, utrustning, förråd och andra artiklar som importeras för organisationens verksamhet och som är avsedda för dess byggnader och installationer eller dess verksamhet. Däremot får Eurocontrol inte avhända sig de varor som importerats utom på de villkor som fastställts av den berörda fördragsslutande statens regering. Artikeln innehåller vidare en bestämmelse enligt vilken Eurocontrol underkastar sig kontroll vad gäller utnyttjandet av privilegierna. Slutligen sägs att organisationen även med avseende på de tryckalster som omfattas av artikel 25 i den till konventionen bilagda stadgan skall vara befriad från alla tullavgifter och undantas från varje import- eller exportförbud eller begränsning. Av artikel 21 framgår Eurocontrols rättigheter att inneha vilka valutor som helst och inneha konton i varje valuta i den mån det är nödvändigt för att utföra de transaktioner som fordras för dess syfte. De fördragsslutande parterna åtar sig enligt artikelns bestämmelser att ge Eurocontrol de bemyndiganden som är nödvändiga för alla kapitalöverföringar som är förenade med upprättandet av organisationen och med dess verksamhet. Artikel 22 behandlar privilegier och immunitet för Eurocontrols personal och Organets generaldirektör. Därutöver fastslås inledningsvis i första punkten det verkställande organets rätt att ta i anspråk de tjänster som de fördragslutande staternas undersåtar kan ställa till förfogande.