prop · GH0394 · 1994-01-01 00:00:00 — Deta framgår av andra stycket som på förslag av lagrådet tagits in i denna paragraf. Inte heller bör någon ändring ske när det gäller rätten för kommunerna att få ersättning för sådant bistånd. Sysselsättning 4 § skall i lämplig omfattning ge dem som avses i 1 § första stycket 1 och 2 sysselsättning genom att de får tillfälle att delta i undervisning i svenska språket, i skötseln av förläggningar och i annan verksamhet som bidrar till att göra vistelsen meningsfull. Som framgått av den allmänna motiveringen i avsnitt 4.7.2 är det väsentligt att alla asylsökande kan beredas en meningsfull sysselsättning genom deltagande i utbildning och i det gemensamma arbetet på en förläggning eller genom någon annan form av organiserad verksamhet. I paragrafen anges skyldigheten för att på angivet sätt bereda sysselsättning för asylsökande och personer som beviljats tidsbegränsade uppehållstillstånd med stöd av 4 a § UtlL. Sysselsättning skall beredas i "lämplig omfattning". Därmed avses att den sysselsättning som erbjuds måste anpassas dels till den enskildes personliga förutsättningar, dels till de praktiska möjligheter som föreligger att ordna sysselsättning. Det torde exempelvis vara svårt att under den allra efter ankomsten ge en asylsökande möjlighet att delta i någon mer organiserad sysselsättning. Den tiden fylls ändå i stor utsträckning av information, hälsoundersökningar och utredningar. För en asylsökande som själv ordnat bostad på en mindre ort kan det likaså vara svårt för att ordna någon form av sysselsättning. Det är som har ansvaret för att asylsökande bereds syssel- sättning. Inget hindrar dock att träffar avtal om att någon annan skall svara för sysselsättningen. Har Invandrarverket uppdragit åt någon annan att driva en förläggning torde exempelvis regelmässigt ingå i entreprenadavtalet att entreprenören skall svara för sysselsättningen. 5 § Utlänningar som deltar i verksamhet som avses i 4 § skall inte anses som arbetstagare. De skall dock likställas med arbetstagare vid tillämpning av 2 kap. 1-9 §§, 3 kap. 1-4 och 7-13 §§, 4 kap. 1-4 och 8-10 §§, 5 kap. 1-3 §§ samt 7-9 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160). Därvid skall vad i arbetsmiljölagen sägs om arbetsgivare gälla den som svarar för den verksamhet i vilken utlänningen deltar. I paragrafens första stycke slås fast att en utlänning som deltar i verksamhet som avses i 4 § inte är att anse som arbetstagare i arbetsrättslig mening. Detta är nödvändigt för att undanröja eventuell osäkerhet om rättstillämpningen. Att de utlänningar som avses inte kommer att omfattas av lagen om an- ställningsskydd, semesterlagen, ledighetslagarna och lagen om medbestämmande i arbetslivet ligger helt i linje med de grundläggande tankegångarna bakom förslaget. Dessa lagar är inte avpassade till den speciella situation som asylsökande och andra som avses i lagen befinner sig i. Särskilt viktigt är att dessa utlänningar inte träffas av den rättsverkan som gällande kollektivavtal i allmänhet har även för oorganiserad arbetskraft och som ofta skulle förhindra en lägre ersättning än enligt avtalen. Genom att inte anse dem som omfattas av lagen som arbetstagare blir det nödvändigt att i särskild ordning lösa behovet av en tillfredsställande arbetsmiljö för dem. Arbetsmiljölagens bestämmelser om främst arbetsmiljöns beskaffenhet bör sålunda gälla även för asylsökande som arbetar. Däremot är det inte nödvändigt att arbetsmiljölagens bestämmelser exempelvis om vad som skall iakttas när två eller flera driver verksamhet utan anställda eller om vissa riskfyllda arbeten görs tillämpliga. I ett andra stycke till paragrafen finns en uppräkning av vilka lagrum i arbetsmiljölagen som är tillämpliga. I tydlighetens intresse har i tredje stycket tillfogats en föreskrift hämtad från arbetsmiljölagen om vem som skall betraktas som arbetsgivare. 6 § Om utlänningar skall delta i verksamhet som avses i 4 § och som drivs av någon annan än skall skriftligt avtal om villkoren för verksamheten träffas mellan verket och den som driver verksamheten. In- vandrarverket får uppdra åt andra att träffa sådana avtal. Här föreskrivs att skriftligt avtal om villkor för deltagande i verksamhet som drivs av någon annan än skall träffas mellan verket och den som driver verksamheten. Verket får överlåta till någon annan, exempelvis någon som driver en förläggning på entreprenad, att förhandla och träffa avtal. Ett avtal om deltagande i verksamhet som avses har karaktären av en affärsuppgörelse och kan därmed få skiftande innehåll. Vissa grundläggande krav måste dock ställas. Ett ovillkorligt krav måste vara att den som tillhandahåller arbete förbinder sig att inte betala någon lön eller annan ersättning för arbetet direkt till den som utför det. Den föreslagna ordningen bygger på för- utsättningen att ersättning skall utgå i form av dagersättning enligt 8 §. Det är då nödvändigt att någon betalning vid sidan om inte förekommer. Bestämmelser om vad skall beakta då avtalen träffas bör lämpligen meddelas i en särskild förordning. Vad avtalen skall innehålla bör inte läggas fast i någon författning. Det synes dock naturligt att avtalen innehåller kortfattade beskrivningar av arbets- uppgifterna, tiden för deras utförande och hur många som kan få sysselsättning. Vidare bör framgå att deltagande inte får hindra behövlig utredning i ett asylärende eller försena verkställigheten av ett avlägsnandebeslut eller bo- sättning i kommun. Normalt förutsätts svenskundervisning varvas med arbete. Generellt bör avtalen vila på förutsättningen av nära kontakter mellan arbetsledning och förläggningspersonal för att man gemensamt skall kunna lösa problem som kan komma upp. Den som tillhandahåller arbete bör vidare normalt betala ersättning till för det arbete han får utfört. I vissa fall kan det dock framstå som rimligt att någon ersättning inte utgår, exempelvis vid fornminnesvård eller liknande som kräver betydande insatser av arbetsledning. Det bör dock inte förekomma att betalar er- sättning till den som tillhandahåller sysselsättning. 7 § Strider en överenskommelse mellan den som tillhandahåller sysselsättning och en utlänning mot ett avtal enligt 6 § är överenskommelsen ogiltig. I denna paragraf föreskrivs att en överenskommelse mellan en utlänning och den som tillhandahåller arbete är ogiltig om den strider mot ett avtal som träffats mellan och den som tillhandahåller arbetet. Bestämmelsen torde ha sin största praktiska betydelse när det gäller att hindra att en överenskommelse träffas om lön eller annan ekonomisk ersättning för arbetet vid sidan av dagersättningen. Rätt till bistånd 8 § Bistånd enligt 13-19 §§ lämnas till utlänningar som avses i 1 § första stycket 1 och 2 under förutsättning att de är registrerade vid en förläggning. Utlänningar som vistas på förläggning har rätt till bistånd även efter det att de har beviljats permanent uppehållstillstånd, om de inte anvisats eller kunnat utnyttja en anvisad plats i en kommun. Paragrafens första stycke motsvarar i huvudsak 2 § första stycket LBA. Genom hänvisning till 1 § första stycket 2 framgår att rätt till bistånd föreligger även för den som beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd med hänsyn till förhållandena i det land han kommer från samt nära anhörig till en sådan person. Innebörden av det förslag om mottagande av asylsökande m.fl. som läggs fram är att den enskilde själv skall ha frihet att avgöra om han vill vistas på en förläggning eller bo på egen hand. Bestämmelserna i 2 § första stycket 2-4 LBA har därför inte fått någon motsvarighet i den nya lagen. Paragrafens andra stycke motsvarar delvis 3 a § LBA. Vissa redaktionella ändringar har gjorts eftersom det nya förslaget innebär att alla asylsökande kommer att ha rätt till bistånd oberoende av om de vistas på en förläggning eller bor på egen hand. Vidare har den ändringen gjorts att rätt till bistånd för den som beviljats permanent uppehållstillstånd och som inte anvisats eller kunnat utnyttja anvisad kommunplats skall gälla endast för den som vistas på förläggning. Det skulle för dem som vistas på förläggning framstå som märkligt om helt olika regler för bistånd skulle gälla före och efter det att tillstånd beviljats. För asylsökande med eget boende föreligger däremot inte samma skäl att inte låta dem omfattas av socialtjänstlagen efter det att permanent tillstånd beviljats. Tredje stycket i 2 § LBA har inte fått någon motsvarighet i den nya lagen. Det var föranlett av att före , när nu gällande utlänningslag trädde i kraft, barn var undantagna från skyldigheten att ha uppe- hållstillstånd om de hade vårdnadshavare här. De behövde således inte ge in någon ansökan om uppehållstillstånd. gäller att alla asylsökande, oavsett ålder, måste ge in en egen ansökan. Detta gäller barn till asylsökande som föds i . 9 § Bistånd enligt 17-19 §§ lämnas till utlänningar som avses i 1 § första stycket 3. Bistånd lämnas dock inte, om ansökan om uppehållstillstånd avser endast en förlängning av ett tidigare tillstånd på i övrigt oförändrade villkor. Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 § LBA. I likhet med i 8 § har det särskilda stadgandet i 3 § LBA om barn inte fått någon motsvarighet i den nya lagen. 10 § För den som fyllt och som utan giltigt skäl vägrar att delta i verk- samhet som avses i 4 § eller som genom att hålla sig undan försvårar utredningen i ärendet om uppehållstillstånd kan dagersättning enligt 17 § sättas ned, dock inte till den del den är avsedd att täcka utgifter för egen mathållning. Bestämmelsen, som har utformats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit, har behandlats närmare i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.8.3. Paragrafen har ingen motsvarighet i LBA. Här föreskrivs att dagersättningen får sättas ned för den som fyllt och som utan giltigt skäl avvisar att delta i någon form av organiserad verksamhet. Detsamma gäller den som genom att hålla sig undan försvårar utredningen i asylärendet. Dagersättningen torde i normalfallet böra sättas ned med det belopp som utgår till den som inte har egen mathållning. Giltigt skäl att inte delta kan exempelvis vara hög ålder eller sjukdom. Rätten till dagersättning skall givetvis inte påverkas om organiserad verk- samhet inte kan erbjudas. Ett erbjudande måste också vara realistiskt med hänsyn tagen till vederbörandes färdigheter, kunskaper och förmåga. Indragning av dagersättning torde i praktiken komma att ske endast om asylsökanden mer systematiskt undandrar sig deltagande i sysselsättning eller håller sig undan så att utredningen försvåras. Att dra in dagersättning för den som vid något enstaka tillfälle inte deltar i organiserad verksamhet skulle innebära svåra avvägningar och ett administrativt merarbete. beslut kan enligt 22 § överklagas till länsrätt. 11 § Rätten till bistånd upphör 1. när uppehållstillstånd ges utom i fall som avses i 1 § första stycket 2 samt 8 § andra stycket, 2. när en ansökan om uppehållstillstånd har avslagits och ett beslut om avvisning eller utvisning skall verkställas, eller 3. när utlänningen lämnar landet. I fall som avses i första stycket 2 kvarstår dock rätten till bistånd för den tid som skäligen behövs för verkställigheten av beslutet om avvisning eller utvisning. meddelat beslut om inhibition med anledning av en ansökan om uppehållstillstånd enligt 2 kap. 5 § tredje stycket utlänningslagen (1989:529), räknas tiden från det meddelat slutligt beslut i ärendet. I andra stycket har ett tillägg gjorts. LBA trädde i kraft , dvs. än den nuvarande utlänningslagen (1989:529), som trädde i kraft . I LBA har därför inte reglerats om en s.k. ny ansökan (ansökan om uppehållstillstånd enligt 2 kap. 5 § tredje stycket ut- länningslagen) bör inverka på rätten till bistånd. Det framstår som rimligt att anse utlänningen som asylsökande även en ny ansökan om uppehållstillstånd prövas. Detta bör dock inte gälla om ansökan är helt ogrun- dad. Rätten till bistånd bör därför inskränkas till de fall där Utlänningsnämn- den funnit skäl att inställa verkställigheten av ett lagakraftvunnet avvisnings- eller utvisningsbeslut. Om slutliga beslut innebär avslag på ansökan bör, som Lagrådet påpekat, bistånd utgå även som skäligen behövs för verkställigheten av det beslutet. 12 § Den som håller sig undan så att ett beslut om avvisning eller utvisning inte kan verkställas har inte rätt till bistånd. Paragrafen motsvarar 6 § LBA. Förmåner 13 § Bistånd enligt denna lag lämnas i form av logi, bostadsersättning, dagersättning och särskilt bidrag. Paragrafen motsvarar i huvudsak 7 § LBA. Eftersom en utlänning numera i vissa fall skall betala för bostad om han har inkomster eller egna tillgångar bör uttrycket "logi" användas i stället för "kostnadsfri bostad". Ett tillägg har vidare gjorts så att det framgår att bostadsersättning kan utgå till den som själv har ordnat bostad. Benämningen "dagbidragdager- sättning". 14 § Utlänningar som avses i 1 § första stycket 1 och 2 och som inte själva ordnar bostad har rätt till logi på en förläggning. Paragrafen motsvarar delvis 8 § LBA. Av bestämmelserna i 3 § följer att rätt till logi endast föreligger för utlänning som registrerats vid en förläggning. Sådant logi skall tillhandahållas kostnadsfritt såvida inte utlänningen enligt bestämmelserna i 15 § skall erlägga skäligt belopp som ersättning. Bestämmelsen innebär också att en utlänning som på egen hand ordnat bostad och som inte kan eller vill bo kvar där har rätt till logi på en förläggning. Denna rätt kan dock inte göras gällande vid en viss förläggning. Det måste ankomma på att anvisa en lämplig förläggning. 15 § Den som har inkomst av förvärvsarbete eller som har annan inkomst eller egna tillgångar och som har logi på en förläggning skall betala ett skäligt belopp som ersättning till . När kost ingår i inkvarteringen på en förläggning skall skälig ersättning betalas även för detta. Paragrafen motsvarar i huvudsak 8 a § LBA. gäller att den som har inkomst av förvärvsarbete skall betala skälig ersättning till som ersättning för logi och i förekommande fall för kost. Ett tillägg har gjorts som innebär att även den som har annan inkomst eller som har egna tillgångar kan åläggas att betala för logi och kost. 16 § Utlänningar som avses i 1 § första stycket 1 och 2 och som på egen hand ordnar bostad har rätt till bidrag till bostadskostnad (bostadsersättning). Sådant bidrag får sättas ned helt eller delvis för den som har inkomst av för- värvsarbete eller annan inkomst eller egna tillgångar. Paragrafen har ingen motsvarighet i LBA. Av bestämmelsen framgår att en utlänning som på egen hand ordnat bostad har rätt till särskilt bidrag till bostadskostnaden. Analogt med vad som gäller enligt 15 § får bidraget reduceras helt eller delvis för den som har inkomst av förvärvsarbete eller som har annan inkomst eller egna tillgångar. Storleken på det särskilda bidraget avses bli reglerad i förordningsform. Bidraget har benämnts bostadsersättning för att någon förväxling inte skall ske med de olika former av bostadsstöd som kan utgå till den som är bosatt i landet. 17 § En utlänning som omfattas av denna lag och som saknar egna medel har rätt till bistånd för sin dagliga livsföring (dagersättning). Paragrafen motsvarar i huvudsak 9 § LBA. Det tidigare uttrycket "dagbidragdagersättning" för att markera att det i princip är fråga om en form av bistånd som kräver en motprestation från sökandens sida, nämligen deltagande i sysselsättning som avses i 4 §. Eftersom den nya lagen innebär att någon rätt till bistånd enligt socialtjänstlagen inte skall föreligga för den som omfattas av denna lag, bör också vad som sägs i 9 § LBA om "skälig levnadsnivå" utgå. Detta uttryck innebär en direkt koppling till socialtjänstlagens uttryck. 18 § Föreligger annat angeläget behov har utlänningen rätt till särskilt bistånd för det (särskilt bidrag). Paragrafen motsvarar i huvudsak 10 § första stycket LBA. Det har dock inte ansetts nödvändigt att i lagtexten närmare ange i vilka fall särskilt bidrag kan utgå. Som framgår av 19 § avses dessa frågor bli reglerade genom förordning. En närmare reglering i förordningsform avses komma att ge uttryck för att en restriktiv tillämpning av bestämmelsen om rätt till särskilt bidrag är avsedd. Endast när behovet framstår som mycket starkt bör således bidrag utgå. För den som vistats här och som beviljats permanent uppehållstillstånd men avvaktar plats i en kommun torde dock behoven regelmässigt få anses vara större än för andra som vistas på en förläggning. 19 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer fastställer grunder för beräkning av de belopp som avses i 15-18 §§ samt meddelar närmare föreskrifter om i vilka fall särskilt bidrag får beviljas. Paragrafen motsvarar i huvudsak 11 § LBA. Ett förtydligande har gjorts så att det framgår att en närmare reglering genom förordning även bör avse i vilka fall särskilt bidrag skall beviljas. Rätt att föra talan 20 § Den som har fyllt har rätt att själv föra sin talan i mål eller ärenden enligt denna lag. Paragrafen motsvarar 13 § LBA. Bakgrunden till bestämmelsen är att god man inte skall behöva förordnas för att den som fyllt och vistas här utan vårdnadshavare skall kunna överklaga ett beslut om bistånd. Delgivning 21 § I mål eller ärenden enligt denna lag får delgivning inte ske med till- lämpning av 12 eller 15 § delgivningslagen (1970:428). I mål vid förvalt- ningsdomstol får dock delgivning ske enligt 15 § första stycket samma lag, om utlänningen har lämnat landet. Paragrafen motsvarar 14 § LBA. Överklagande av beslut 22 § eller socialnämndens beslut enligt denna lag får överklagas hos länsrätten. beslut får överklagas hos länsrätten i det län där utlän- ningen vistades när beslutet fattades. Beslut enligt denna lag får överklagas endast av den enskilde. Beslut i fråga om bistånd enligt denna lag gäller . Paragrafen motsvarar i huvudsak 15 § LBA. Av andra stycket framgår att beslut får överklagas till länsrätten i det län där utlänningen vistades när beslutet fattades. Ändringen i förhållande till ordningen enligt LBA föranleds av att det enligt den nya lagen är som beslutar om bistånd åt alla utlänningar som avses i 1 § första stycket 1 och 2. Statlig ersättning 23 § En kommun som har lämnat bistånd enligt denna lag har rätt till ersättning från staten för biståndet. Paragrafen motsvarar 12 § LBA. Denna lag träder i kraft , då lagen (1988:153) om bistånd åt asylsökande m.fl. skall upphöra att gälla. I fråga om beslut som har meddelats före skall dock den upphävda lagen gälla. Ärenden där beslut fattats enligt LBA före bör handläggas enligt den lagen. I övrigt kan den nya lagen tillämpas som LBA upphör att gälla. 10.2 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) 2 kap. 4 a § Paragrafen är ny. Den har behandlats i den allmänna motiveringen avsnitten 6.1 och 6.2. I första stycket anges att tidsbegränsat uppehållstillstånd får ges när en ut- länning söker tillstånd med stöd av 2 kap. 4 § första stycket 2 eller 3 kap. I andra stycket meddelas bestämmelser om att uppehållstillstånd får ges till nära anhöriga inom kärnfamiljen till den som beviljats ett tidsbegränsat uppe- hållstillstånd enligt första stycket. Till skillnad från vad som gäller beträffande andra anhöriga har möjligheten till familjeåterförening vissa angivna nära släktskapsförhållanden inom kärnfamiljen. Vårdnadshavare bör i detta sammanhang kunna jämställas med föräldrar. Självfallet bör nuvarande praxis för familjeåterförening i fråga om medlemmar av kärnfamiljen till en utlänning som är bosatt här tillämpas även när det gäller anhöriga till utlänningar som beviljats tidsbegränsade uppehållstill- stånd. Nuvarande praxis innebär bl.a. att tillstånd inte beviljas på grundval av släktskap föräldrar - barn såvida barnen inte är ogifta. Någon ovillkorlig rätt att komma hit föreligger heller inte för föräldrar till ett ensamt barn som fått tillstånd här. En bedömning av samtliga omständigheter i ärendet görs i sådana fall. 5 § I tredje stycket har ändring gjorts i avsikt att söka närmare ange i vilka situationer en ny ansökan om uppehållstillstånd får beviljas i de fall utlänningen skall avvisas eller utvisas enligt ett lagakraftvunnet beslut. Innebörden är - liksom tidigare - att ansökan i ett sådant fall skall beviljas endast i undantagsfall. Av styckets inledning framgår att det måste vara fråga om nya omständigheter som inte har prövats tidigare. Har omständigheterna förelegat redan tidigare men åberopats först i samband med den nya ansökningen torde i regel anledning saknas att sätta tilltro till uppgifterna. I första punkten som avser politiska skäl sägs att ansökan får beviljas endast om utlänningen är berättigad till asyl här. Det räcker således inte med att utlänningen eventuellt enligt rådande praxis skulle ha beviljats tillstånd av politisk-humanitära skäl om skälen åberopats tidigare, innan lagakraftvunnet avlägsnandebeslut förelegat. För att bedömningen skall kunna göras att ut- länningen har rätt till asyl måste i regel också den utredning som eventuellt åberopas finnas tillgänglig i det nya ärendet. En planerad verkställighet bör således i regel inte skjutas upp därför att sökanden vill ha anstånd för att kunna få fram och ge in ytterligare material såvida inte nya omständigheter kommit fram som inte var för handen när ärendet prövades tidigare. Inhibition bör således som inte meddelas om det inte är sannolikt att uppe- hållstillstånd kommer att meddelas. Enligt andra punkten får ansökan också bifallas om ett genomförande av verkställigheten skulle innebära fara för utlänningens liv eller bestående men för hans psykiska eller fysiska hälsa. Här avses inte fara för liv på grund av de politiska förhållandena i det land dit verkställighet skall ske utan fara för liv i medicinsk mening. För att bestämmelsen skall vara tillämplig krävs vidare att det är själva det förhållandet att verkställighet sker som innebär fara för livet eller risk för bestående men. Bristande vårdresurser i hemlandet, eller i det land dit verkställighet skall ske, för en viss sjukdom medför inte i sig att bestämmelsen är tillämplig. Även här krävs att det är fråga om nya omständigheter som inte prövats tidigare. Det behöver dock inte att vara fråga om en ny sjukdom. En sjukdom kan under ärendets handläggning ha förvärrats så att vad som inte utgjorde hinder mot verkställighet senare gör det. 8 § Ändringen är en följdändring med anledning av att en ny paragraf, 7 kap. 17 §, införs. 7 kap. 17 § Paragrafen är ny. Den har behandlats i den allmänna motiveringen avsnitt 7.1. I första stycket anges att det är som skall pröva en ansökan om uppehållstillstånd som ges in efter det att lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning föreligger. Det är också till som en sådan ansökan skall ges in. I andra stycket anges bl.a. att i ansökan skall uppges de förhållanden som ansökan grundas på och i tredje stycket att handlingar som åberopas skall bi- fogas. Institutet ny ansökan är avsett att utgöra en garanti för att ett avlägs- nandebeslut inte verkställs om tidigare inte kända eller prövade nya omstän- digheter kommer fram. Det torde som tidigare framhållits i regel inte föreligga skäl att efter lagakraftvunnet beslut ge sökanden ytterligare tid att komma in med nytt material som borde ha kunnat åberopas tidigare. En ny ansökan som inte innehåller fullständiga uppgifter torde därför i regel komma att avslås och anledning saknas då också regelmässigt att ställa in verkställigheten. 8 kap. 10 § I första stycket anges att det är i stället för som skall besluta om inhibition eftersom ansökan skall ges in till (se 7 kap. 17 §). En följdändring har gjorts i tredje stycket. 10.3 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 3 § En hänvisning har här gjorts till lagen (1994:000) om mottagande av asylsökande m.fl. Av den lagen framgår att den som omfattas av lagen inte har rätt till förmåner av motsvarande karaktär enligt 6 § socialtjänstlagen.