prop · GH03183 · 1994-01-01 00:00:00 — Därför har lärarförsörjningen också klarats på annat sätt: genom rekrytering av obehöriga lärare, genom att lärare flyttat från ett stadium till ett annat - så övertog t.ex. folkskollärare med eller utan vidareutbildning en stor del av undervisningen på högstadiet - och genom övertimmar. Genom de alternativ som finns med den sammanhållna grundskollärarutbildningen har flexibili- teten ökat för del. Lärarförsörjningen påverkas natur- ligtvis också numera av kommunerna genom t.ex. lönepolitik, anställ- ningsvillkor och fortbildning. Centrala dimensioneringsbeslut har också ändrat karaktär så till vida att regering och riksdag inte fastställer intagningen till lärarutbildningen utan ger rikttal för examinationen och ger synpunkter på den följande perioden. De enskilda uni- versiteten och högskolorna får därmed ett större ansvar för dimensio- neringen. Framför allt grundskollärares begränsade flytt- ningsbenägenhet är en viktig förklaring till att grundskollärarut- bildningen är så geografiskt spridd. Högskolorna får därmed ta ett särskilt ansvar för lärarförsörjningen inom sitt geografiska närom- råde. Lärarprognosarbetet bör bedrivas så att resultaten går att använda både vid beslut om rikttal för examination och som underlag för planering och beslut inom högskolor och kommuner. Ett viktigt syfte är att ringa in de viktiga osäkerhetsfaktorer som behandlats ovan. Till detta kommer skolpliktstidens början. Det finns anledning att återkomma till den frågan när utredningen om förlängd skolgång och sänkt skolpliktsålder avslutat sitt arbete. Känslighetsanalyser blir då viktiga och de modeller som används måste göras "genomskinliga", så att det lätt går att pröva effekten av förändrade antaganden på centrala punkter. Regeringens bedömning: Intresset för skolans inne- håll bör breddas och fördjupas. Regeringen vill skapa garantier för att kursplanerna hålls aktuella genom ett system med kontinuerliga över- syner. I detta system bör ingå ett utvidgat samar- bete med skolans intressenter. I en mål- och resultatstyrd skola är läroplan och kursplaner vikti- gare instrument för styrningen av skolan än timplanerna. De nya läroplanerna bör innebära att skolans och omvärldens intresse fokuse- ras inte på hur tiden används och benämns utan på resultaten och den ständiga strävan efter förbättring av metodik. En sådan utveckling från en "timplanekultur" till en "kursplanekul- tur" ställer i sin tur höga krav på ett kontinuerligt och intensivt arbete med att utveckla och förbättra kursplanerna. Utbildnings- ministern framhåller i en promemoria inför arbetet med "Agenda 2 000" att kompetensbehoven och kunskapernas karaktär ständigt förändras och att detta måste få betydelse för villkoren för utbild- ning. Han har där angivit följande utgångspunkter för en analys av framtida kunskapsbehov, nämligen * snabbheten i kunskapsutvecklingen, * det ökade kunskapsinnehållet i såväl varu- som tjänsteproduktion, * den ökade komplexiteten i samhälls- och kunskapsutvecklingen och * den tilltagande internationaliseringen. Den snabba utvecklingen understryker behovet av öppenhet och konti- nuerlig förnyelse, vilket i högsta grad är tillämpligt på skolans kursplaner. Det behövs ett system för kursplaneutveckling, som bygger på kontinuerliga översyner och som ger möjlighet till en mera öppen medverkan från skolans intressenter. I kursplanen läggs fast vad eleverna skall kunna när de slutfört sin utbildning inom ett ämne eller en kurs. Av kursplanen skall framgå ämnets eller kursens syfte, mål och struktur. Den skall däremot inte innehålla några anvisningar om metoder och stoffurval. Kursplanerna skall således vara tydliga när det gäller vilka kunskaper eleverna skall ha när de lämnar skolan, men lämna ett stort utrymme för lärar- na att utifrån elevernas behov och lokala förutsättningar välja stoff och metoder för undervisningen. För att kursplanerna skall kunna fylla sin funktion i styrningen av skolans undervisning måste de stå i överensstämmelse med aktuell kunskapsutveckling. Med detta avses såväl sådana kunskaper som sko- lans avnämare efterfrågar eller förväntar sig att skolan skall ge, som sådan ny kunskap som genereras genom forskning och teknisk ut- veckling. Med skolans avnämare avses här i första hand nästa utbild- ningsnivå och arbetslivet. Andra viktiga intressenter i detta sammanhang är självfallet de som verkar i skolan, skolledare, lärare och elever. Ett område som inte heller får förbises är ny kunskap om hur inlärning sker och hur detta bör påverka kursplaners utformning, lärarutbildning och lärarfortbildning. Ny kunskap i här berörda av- seenden eller nya behov på grund av samhällets utveckling är skäl för att ompröva målen för skolan och blir därigenom signaler om att kurs- planer behöver ses över. Till detta kommer självfallet resultat av utvärdering av gällande kursplaner. Ett system med kontinuerliga kursplaneöversyner behöver nu utformas. I detta bör ingå ett utvidgat samarbete med parter utanför skolan. Detta system kan illustreras genom följande bild. Steg A Behovet av en ny kursplan eller en revision av en gällande kursplan bör i ökad utsträckning formuleras av skolans intressenter. Det fordras därför ett tydligt system för att fånga upp signaler från dessa. Den väsentligaste gruppen intressenter är skolans avnämare. ställning som en obligatorisk bildningsskola för alla gör att hela samhället - föräldrar, samhällsorgan och arbetsgivare - har anledning att ha synpunkter på vad eleverna i lär sig. De direkta avnämarna är i första hand de frivilliga skolfor- merna, eftersom målsättningen är att alla elever skall fortsätta sin utbildning. De frivilliga skolformernas avnämare är dels eftergymnasiala ut- bildningar, dels arbetslivet. Andra intressenter är de som arbetar utifrån kursplanerna, nämligen skolledarna och lärarna samt eleverna. I ökad utsträckning bör dessa medverka till förbättringar av kursplanerna. Om detta blir fallet ändras förhoppningsvis den inte ovanliga attityden bland lärare att nya kursplaner, liksom andra förändringar i skolan, be- slutas "där uppe" utan någon insyn eller något inflytande från dem som är allra närmast berörda. Därmed kan också en diskussion om kurs- planernas mål och metoderna för att förverkliga dessa komma till stånd bland de professionella. Regeringen vill skapa ett system, där grupper som de här nämnda kan medverka till att svensk skola utvecklas genom att bidra med förslag om att nya kursplaner eller revideringar av existerande kursplaner bör göras. Steg B De nu nämnda intressenterna bör också - på särskild uppma- ning eller förfrågan - ges tillfälle att bidra med kursplaneunderlag. Även andra, såsom universitetsinstitutioner, branschorganisationer och enskilda forskare, bör kunna lämna sådana bidrag. Underlagen skall uttrycka vad eleverna skall kunna inom ett visst ämnes- eller yrkesområde. Steg C På grundval av dessa underlag bör förslag till kursplaner utarbetas av experter på kursplanearbete eller av t.ex. ett lärarlag eller en lärarhögskola. Steg D Kursplaneförslagen bör i någon systematisk form bedömas av dem som skall använda kursplanerna för att vid behov korrigeras innan de fastställs. Det är därvid viktigt att praktiska erfarenheter från undervisningen kommer fram. En annan metod är att förslag till kurs- planer blir föremål för ett omfattande remissförfarande. Detta torde i första hand behövas då skillnaderna mellan den gällande och den föreslagna kursplanen är stora. Steg E När kursplanen korrigerats med hänsyn till de synpunkter som kommit fram eller remissförfarandet är det att fastställa kursplanen. Steg F Ett aktivt stöd vid införandet av kursplaner bör utvecklas parallellt med systemet för att utarbeta dem. Samarbetet med fort- bildningsanordnare, med producenter av läromedel och författare av kommentarmaterial bör utvecklas. I det sammanhanget bör också stöd för skolornas arbete med ämnesövergripande teman särskilt beaktas. Steg G Utvärdering av kursplanens innehåll, form och funktionalitet bör starta och sedan fortsätta när kursplanen fast- ställts och införts. Resultatet av utvärderingen kan visa på behov av revidering av kursplanen. Regeringen har fastställt kursplaner för grund- skolan. Det är första gången kravnivåer fastställs på detta sätt. Utvärderingen kommer här att ge underlag för bedömningen av om krav- nivåerna skulle behöva justeras i någon riktning. I ett system med kontinuerlig översyn av kursplaner kan också ingå riktlinjer för hur ofta kursplaner bör förnyas. Behovet av kursplaneöversyner kan variera kraftigt mellan olika utbildningar, mellan olika skolformer och mellan olika ämnen eller kurser. Flera av kursplanerna i och i de mer teoretiskt inriktade ämnena i de frivilliga skolformerna innehåller kunskapsmål, som i större utsträckning är av grundläggande karaktär och därför sannolikt inte behöver förändras lika ofta som kursplaner i natur- vetenskapliga, tekniska och yrkesinriktade ämnen. Reformeringarna av de gymnasiala utbildningarna och av grund- skolan har av naturliga skäl inneburit ett omfattande kursplanear- bete, som har omfattat alla ämnen och kurser. I ett system med kon- tinuerlig översyn av kursplaner kommer inte alla kursplaner att förändras . Förändringar i påverkar självfallet även kursplanerna för gymnasieskolan. börjar de elever gymnasieskolan som fått undervisning efter nya kurs- planer. Alla kursplaneförändringar kan inte behöva följa det mönster för arbetet som här skisserats. Om det kommer mycket tydliga signaler om förändring av en kursplan i ett bestämt avseende och denna förändring är av mindre omfattande art, bör beslut om ändring i kursplanen kunna fattas utan att alla stegen i den beskrivna kedjan tagits. Med hänsyn till vad som ovan anförts om de naturorienterande ämnena är det na- turligt att ägna dessa ämnen en särskild uppmärksamhet vid införandet av de nya kursplanerna. Det kan också diskuteras om det borde införas ett system med "datummärkning" av kursplaner, t.ex. . En fördel med en sådan datummärkning är att det skapas garantier för att det med regelbundna intervaller sker en prövning av varje kursplan - såväl vad beträffar innehåll som utformning. Ett sådant system behöver inte nödvändigtvis innebära att alla kursplaner juste- ras eller ersätts med nya efter varje sådan prövning. En prövning kan ju också leda fram till att kursplanen godkänns för ytterligare en period. Regeringen avser att ge ett uppdrag till i dessa frågor. 3.5 Utveckling av gymnasieskolan Regeringens bedömning: Utvecklingen av den nya gymnasieskolan måste noggrant följas. Regeringen vill särskilt framhålla några områden. * Hur den nya gymnasieskolans program- och gren- struktur svarar mot flickors och pojkars val och arbetslivets behov. * Utvecklingen inom industri- och naturveten- skapsprogrammen. * Målet att alla ungdomar skall få en fullständig gymnasieutbildning ligger fast. Inte minst den höjda ambitionsnivån inom den yrkesförberedande utbildningen förutsätter en metodisk utveckling av undervisningen. Gymnasieskolans program- och grenstruktur Första året med nationella program, dvs. 1992/93, gick ca 20 000 elever i dem. Innevarande läsår har över 90 000 elever tagits in. Enligt kommunernas planering för nästa läsår kommer ca 100 000 elever att då gå första året av nationella program. Endast drygt 700 elever kommer enligt planerna att tas in på de gamla linjerna detta är möjligt. Riksdagsbeslutet hade som det ena huvudsyftet att ge alla ungdomar i gymnasieåldern garanterad rätt till en treårig gymnasie- skola. Det andra huvudsyftet var en omläggning av yrkesutbildningarna från många specialiserade utbildningar till färre mera teoretiskt gedigna utbildningar, som riktar sig mot bredare sektorer av arbets- livet. Dessa mål för gymnasiereformen sattes upp i insikten att arbetsmark- naden nu och kräver välutbildad arbetskraft med beredskap inför snabba förändringar. Personer med en gedigen inte alltför spe- cialiserad utbildning har större möjligheter att byta arbete och kanske även yrke under sitt yrkesaktiva liv. De nationella programmen i den nya gymnasieskolan bygger således på principen att utbildningarna skall rikta sig mot en bredare del av arbetsmarknaden. Specialiseringen mot en mera bestämd studieinrikt- ning eller sektor av arbetsmarknaden tillgodoses på vissa program genom en grendelning från årskurs 2 och på andra program genom val- bara kurser. Dessutom kan det förekomma lokala grenar. Den speciali- serade delen av utbildningen sker dock inte i gymnasieskolan utan genom färdigutbildningen hos arbetsgivaren. Den gymnasieskola som håller på att införas ger dessutom betyd- ligt större utrymme för flexibla lösningar än den gamla. Möjlighe- terna till specialisering ökar ytterligare genom den kursutformade gymnasieskolan. Kommunerna kan erbjuda utbildningspaket i form av specialutformade program med andra utbildningskombinationer än inom de nationella programmen. En mer kursutformad gymnasieskola ger ele- verna ökad frihet att påverka sin utbildning och skolorna bättre möjligheter att successivt och i takt med arbetslivets förändrade behov förnya utbildningen genom utbyte av kurser. Kommunerna kan profilera sin utbildning mot det lokala arbetslivets behov och ele- verna kan kombinera studieförberedande och yrkesförberedande kurser i högre utsträckning . Dessa nya möjligheter skapar ett viktigt utrymme för lokal utveck- ling och ett vidgat samarbete mellan gymnasieskolan och dess omvärld i form av exempelvis den högre utbildningen och arbetslivet. Samti- digt finns det, enligt regeringens mening, skäl att vara uppmärksam på tendenser till att den lokala kreativiteten förytligas till eti- kettering och strävan efter originalitet och påhittighet för dess egen skull. Profil och förnyelse innebär inte att kraven på skolan att ge en god kunskapsgrund för fortsatta studier och arbetsliv får minskas. Det stora intresset för de specialutformade programmen i kommunerna innebär inte att det finns anledning att nu ifrågasätta behovet av nationellt definierade och sammansatta program i gymnasieskolan. De specialutformade programmen är ett komplement till - inte en ersätt- ning för - de nationella programmen. Ungdomar är vid sina val av utbildning mycket medvetna om utsikterna att få arbete inom olika sektorer av arbetsmarknaden. Därför bör man analysera hur flickors och pojkars val av utbildning påverkas dels av situationen på arbetsmarknaden, dels av utbildningens konstruktion. I några fall är ett vikande intresse för en viss utbildningssektor en bestående trend, som inte har förbättrats genom reformeringen, näm- ligen utbildningsområden som riktar sig mot industrin. Industriprogrammet tilldrar sig betydligt mindre intresse från ung- domarna än i de förhoppningar som knöts till programmet. Med hänsyn till att industriprogrammet konstruerades för att ge eleverna en god grund för arbete inom många delar av industrin är det ringa intresset mycket oroande. Också det naturvetenskapliga programmet har rönt ett svagt intresse. Detta är bekymmersamt, eftersom flera undersökningar entydigt visar ett ökat behov av arbetskraft med naturvetenskaplig och teknisk ut- bildning. Statistiken visar att antalet sökande till gymnasieskolans tekniska utbildningar minskat , medan antalet sökande till naturvetenskapliga utbildningar har varit oförändrat. Enligt regeringens bestämda uppfattning måste dessa negativa trender brytas. Behovet av utbildade från gymnasieskolans naturvetenskapliga och tekniska utbildningar är stort inom flera sektorer av samhället. Svensk industri behöver nu och välutbildade tekniker. Hög kompetens är en förutsättning för tillväxt och ger företagen möjlig- het att möta en ökande konkurrens. Enligt vissa bedömningar krävs det en fördubbling av antalet ci- vilingenjörer på arbetsmarknaden fram . För den högre utbildningen är det därmed angeläget att rekryteringsunderlaget till de tekniska högskoleutbildningarna ökar väsentligt. Rekryteringsproblematiken har startat en diskussion bland företrä- dare för den högre utbildningen och näringslivet angående behovet av att se över organisation och innehåll i den gymnasiala tekniska ut- bildningen. () har i en debattskrift bl.a. pekat på nödvändigheten att skapa ett nytt tekniskt program som bättre sammanlänkar teori och praktik. SAF framhåller att företagens medverkan i utbildningen måste öka genom t.ex. entreprenader, företagsskolor, branschskolor och tek- niska institut, som drivs av skola och företag i samverkan. ifrågasätter å andra sidan om den nuva- rande indelningen av gymnasieskolans teoretiskt inriktade utbild- ningar i ett naturvetenskapligt och ett samhällsvetenskapligt program är förenlig med framtida kompetenskrav. föreslår att de båda studieförberedande programmen ersätts av ett program med stor gemensam kärna av såväl matematik och naturvetenskap som kulturveten- skap i kombination med möjligheter till fördjupning och tillval. Vissa kommuner erbjuder eller planerar att erbjuda ett specialut- format program som består av delar från såväl det samhällsvetenskap- liga som det naturvetenskapliga programmet. Syftet är att ge eleverna möjlighet att skjuta upp valet mellan de båda studieförberedande programmen i förhoppningen att fler elever skall intresseras att välja naturvetenskaplig eller teknisk utbildning. Regeringen har, vilket redovisades budgetproposition (prop. 1993/94:100 bil. 9), tagit initiativ till en rad olika åtgär- der i syfte att öka ungdomars intresse för studier med teknisk och naturvetenskaplig profil. och Verket för högskoleservice bedriver på regeringens uppdrag ett femårigt utvecklingsprojekt, vars resultat kommer att kunna redovisas för inför nästa utveck- lingsplan. Regeringen räknar med att ha underlag för en bedömning av om det finns anledning till förändringar av det natur- vetenskapliga programmet. Till de viktigaste frågorna hör enligt regeringens uppfattning också arbetet med att analysera hur industri- programmets konstruktion kan förändras, t.ex. genom att det delas upp i flera program eller genom att det matematiskt-tekniska inslaget förstärks. I det sistnämnda avseendet finns exempel på utbildningar som kan ge värdefullt underlag, t.ex. det specialutformade natur- vetenskapliga programmet med industriell och motorteknisk inriktning i . Specialisering genom gren eller kurs inom de nationella programmen Allt fler kommuner planerar en utveckling av sin gymnasieskola i riktning mot en skola, där ungdomarna väljer kurser bland alla dem som finns på de förekommande programmen. I diskussionerna om möjlig- heterna att sätta samman en utbildning genom val av kurser upplevs den nuvarande grenindelningen ibland som ett hinder. Om ett studie- program skall sättas samman med kurser från flera grenar inom ett program blir det ett specialutformat program. Alternativt kan kom- munen göra en lokal gren. En analys bör göras av om nationella pro- gram, som har grenar, i stället eller som alternativ skall ge specialisering genom valbara kurser. Det finns nu över 200 lokala grenar. Självfallet anser regeringen att det är positivt när kommuner profilerar sin utbildning och det finns många exempel på nytänkande. Det synes emellertid ibland vara så att kreativiteten snarare inriktats på att bevara en gammal ut- bildning än på att skapa en ny. Skillnaderna mot nationellt beslutade grenar synes inte heller alltid vara motiverade - annat än som motiv för att till utbildningen kunna rekrytera elever från hela landet. Regeringen vill i det sammanhanget framhålla att elevers önskemål om att få studera del av utbildning i annan kommun bör lösas genom sam- verkansavtal. Denna fråga penetreras av arbetsgruppen som följer ut- vecklingen av en kursutformad gymnasieskola. Samma kärnämnen på alla nationella program Ett av huvudsyftena med gymnasiereformen var att höja den teoretiska nivån på de yrkesförberedande gymnasiala utbildningarna. Alla elever på nationella och specialutformade program har en gemensam kärna av kunskaper i svenska, engelska, matematik, samhällskunskap, religions- kunskap, naturkunskap samt idrott och hälsa och estetisk verksamhet. Alla elever skulle härigenom få allmän behörighet till högre studier. Detta motiv har visat sig mindre hållbart eftersom universiteten och högskolorna numera bestämmer antagningskraven. De kräver ofta högre förkunskaper än vad kärnämneskurserna ger. Det finns en oro i skolorna för att en del elever på de nya treåriga yrkesförberedande utbildningarna i gymnasieskolan inte kommer att klara kraven i de teoretiska ämnena. Det kan då vara lätt att hävda att målen för de yrkesförberedande nationella programmen är för högt satta, eller att elever som valt yrkesförberedande program är ointresserade av teoretiska ämnen. Regeringen vill emellertid fram- hålla att förändringarna bygger på tydliga signaler om att arbetsli- vet kommer att förutsätta betydligt högre kompetens generellt. Det finns skolor som integrerar de teoretiska ämnena med undervis- ningen i yrkesämnena och därigenom får goda undervisningsresultat. En sådan integrering bör enligt regeringens uppfattning underlättas i stället för den av ekonomiskt-organisatoriska orsaker eftersträvade samordningen med de studieförberedande utbildningarna. Sådana samord- ningar kan leda till en koncentration av de teoretiska ämnena , vilket är en nackdel för eleverna på de yrkesförbere- dande utbildningarna. För dessa elever är en samverkan mellan lärarna i de teoretiska ämnena och yrkesämnena i syfte att göra undervis- ningen mera verklighetsanknuten av största vikt. Regeringen anser det angeläget att utvecklingen på detta område noga följs och att det på olika sätt sker en metodisk utveckling av under- visningen på de yrkesförberedande utbildningarna. Problemet är såle- des, enligt regeringens uppfattning, inte att kärnämnena är av för stor omfattning eller att målen är för högt ställda utan mera av or- ganisatoriskt och metodiskt slag. Regeringen är angelägen om att am- bitionerna att höja yrkesutbildningens kvalitet går att uppfylla. Resultatet av reformeringen får självfallet inte bli att andelen elever som definitivt avbryter eller begränsar sin utbildning ökar markant. I detta sammanhang vill regeringen hänvisa till vad som framhållits i det föregående om uppföljningen av studieavbrotten och deras orsaker. beslutade i samband med behandlingen av propositionen En ny läroplan och ett nytt betygssystem för gymnasieskolan, komvux, gymnasiesärskolan och särvux (prop. 1992/93:250, bet. 1993/94:UbU2, rskr. 1993/94:93) att ge regeringen tillkänna att det borde till- sättas en parlamentarisk kommitté för att följa utvecklingsarbetet i gymnasieskolan. Regeringen avser att tillsätta denna kom- mitté. 3.6 Elever med svårigheter Regeringens bedömning: Tendenserna till att elever som behöver stöd inte får detta i tillräcklig om- fattning bör ägnas stor uppmärksamhet . Enligt skollagen skall alla barn och ungdomar, oberoende av kön, geografisk hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet för barn och ungdomar. Kommunen skall i den utbildning som anordnas ta hänsyn till elever med särskilda behov och ge särskilt stöd till elever som har svårigheter i skolarbetet. Av redovisning (rapport nr 37) framgår att gruppen ele- ver med behov av särskilt stöd är omnämnt i så gott som alla kommu- nala skolplaner och att de vanligtvis är en prioriterad grupp. Nästan hälften av alla kommuner uppger att antalet elever med behov av särskilt stöd har ökat. Förutsättningarna för att hjälpa denna elevgrupp har dock förändrats genom att minskade ekonomiska resurser kräver resurssnålare lösningar. noterar en tendens till att resurser för specialundervisning i ökad utsträckning går till färre och mer resurskrävande elever. Regeringen drar av redovisningen slutsatsen att det kan finnas en risk för att elever med mindre påtagliga svårigheter eller funktions- hinder inte får stöd i tillräcklig omfattning och att detta kräver ytterligare belysning.