prop · GH031 · 1994-01-01 00:00:00 — Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget. Skälen för mitt förslag: I inkomstskatteprocessen har regler om deldom och mellandom införts med förebild från . Även i fastighetstaxeringsprocessen torde det enligt min mening finnas ett behov av deldoms- och mellandomsinstitutet. Genom att en sakprocess införs är detta möjligt. Med anledning av detta bör, om det finns flera frågor i samma mål, särskilt beslut få meddelas i någon av dem trots att handläggningen i övrigt inte har avslutats. En sådan deldom bör kunna överklagas på samma sätt som övriga domar. Deldom kan vara motiverat t.ex. när vissa av de överklagade frågorna i ett beslut om fastighetstaxering har betydelse i andra sammanhang. Ett markvärde kan exempelvis ha betydelse för debiteringen av vägavgifter. Genom deldom finns således en möjlighet att avgöra en fråga som avser markvärdet utan att avvakta en komplicerad utredning av övriga frågor. Vidare bör en domstol, om det är lämpligt med hänsyn till utredningen, få fatta särskilt beslut avseende en eller flera omständigheter som var för sig har betydelse för utgången i målet eller avseende hur en viss uppkommen fråga, som främst angår rättstillämpningen, skall bedömas vid avgörandet av saken. Exempelvis bör enligt min mening en fråga om indelning i byggnadstyper lämpligen kunna avgöras genom en mellandom. Om indelningen i byggnadstyp avseende en byggnad bör ändras från hyreshus till småhus har detta en avgörande betydelse för hur övriga frågor skall utredas och bedömas. Genom en mellandom kan den följande utredningen i målet normalt avsevärt förenklas. Parterna måste annars utreda och argu- mentera för båda alternativen. När mellandom meddelas bör rätten med hänsyn till omständigheterna få bestämma om talan mot beslutet skall föras särskilt eller endast i samband med talan mot rättens slutliga avgörande i målet. Om rätten bestämmer att talan skall föras särskilt, bör den få förordna att målet i övrigt skall vila till dess det särskilda beslutet vinner laga kraft. I förarbetena till TL angav departementschefen att denna ordning skulle utgöra ett värdefullt instrument när det gäller att snabbt lotsa målet till ett slutligt avgörande. Detsamma torde enligt min mening gälla vid fastighetstaxering. På samma sätt som i inkomstskatteprocessen bör såväl mellandom som deldom kunna meddelas av domstolen ex officio eller på begäran av part. Domstolen bör emellertid få avgöra om det är lämpligt. Avvisas en begäran bör detta anses utgöra ett sådant beslut under handläggning som inte kan överklagas särskilt. Lagregleringen av förslaget finns i 22 kap. 3 § FTL. 8 Beslut om taxeringsåtgärder Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget. Länsrätten i län anser det angeläget att det belyses hur domstolarna förväntas redovisa sina ställningstaganden. Skall exempelvis länsrätten vid en kodförändring som har betydelse för taxeringsvärdet i domen ange vilken nedsättning av markvärdet eller byggnadsvärdet detta medför? Om länsrätten i det angivna exemplet inte skall uttala sig om beloppsmässig inverkan av ändrad kodsättning får fastighetsägaren besked om överklagandets beloppsmässiga utfall först efter det att skattemyndigheten fattat beslut om taxeringsåtgärder. Tiden för överklagande till högre instans är visserligen . Det är emellertid angeläget att besluten om taxeringsåtgärder inte dröjer så länge att tvåmånadersfristen framstår som alltför knapp. Länsrätten anser mot bakgrund härav att det bör övervägas att införa en längsta tidsfrist för beslut om taxeringsåtgärder. Skälen för mitt förslag: Med beslut om taxeringsåtgärder avses sådana åtgärder som av lag och RSV:s respektive skattemyndigheternas föreskrifter följer av ett visst ställningstagande i sak. Genom att fastighetstaxeringsprocessen utgör en beloppsprocess omfattar domstolens avgörande samtliga punkter som räknas upp i 20 kap. 12 och 13 §§ FTL. Domstolen avgör således den tvistiga frågan och räknar ut värden på värderingsenheterna, delvärden och taxeringsvärde. Domen får därför rättskraft med avseende på hela fastighetstaxeringen. Ett av syftena med ett förenklat taxeringsförfarande och införandet av en sakprocess är att domstolarna inte skall behöva gå igenom beslutet om fastighetstaxering i alla dess delar och beräkna värden för värderingsenheter, delvärden och taxeringsvärdet. Taxeringsarbetet skall förskjutas mot första instans. Dessutom skall processformen kunna förenas med den femåriga omprövningsperioden. Vid inkomsttaxering anger förvaltningsdomstolen i sin dom vilken fråga som prövats och om ställningstagandet innebär någon ändring. skall sedan vidta de taxeringsåtgärder som behövs och räkna ut bl.a. taxerad och beskattningsbar förvärvsinkomst. I förarbetena till TL diskuteras både för- och nackdelar med denna ordning. Denna argumentering är enligt min mening av intresse även för fastighetstaxe- ringen. Till fördelarna hör att såväl domstolarnas som skattemyndigheternas kompetens utnyttjas rationellt. Domstolarna behöver således inte avdela sina kvalificerade och knappa resurser för den mera tekniskt betonade uppgiften att vidta taxeringsåtgärder. Skattemyndigheternas personal har större vana än domstolspersonalen vad gäller taxeringsarbete. har också närmast till det aktuella sifferunderlaget, eftersom den dels känner till vilka omprövningar som vidtagits, dels alltid får domar för att vidta beräkningar av värden på värderingsenheter, delvärden och taxeringsvärde. Om arbetet med taxeringsåtgärder läggs på skattemyndigheten krävs följaktligen inte något omfattande informationsutbyte för att garantera domstolen ett aktuellt sifferunderlag. Eventuella felaktigheter i ett beslut om taxeringsåtgärder kan rättas till smidigt genom de möjligheter till omprövning som föreslås genom det nya taxeringsförfarandet. Till nackdelarna hör att fastighetsägaren inte direkt får reda på den slutliga fastighetstaxeringen. Domen kommer enbart att klargöra domstolens ställningstagande i sakfrågan och normalt inte den slutliga fastighetstaxeringen i dess helhet. I detta sammanhang kan nämnas att domstolarna , om de inte får hjälp av skattemyndigheterna, får räkna fram taxeringsvärdet manuellt efter tabellslagning. Detta är både tidsödande och svårt med hänsyn till att en mängd delberäkningar måste göras där man måste ta hänsyn till en del speciella regler om avrundning och liknande. Skatte- myndigheterna kan däremot snabbt ta fram den slutliga fastighetstaxeringen maskinellt. Domstolarna torde kunna avgöra ett mål snabbare om de inte måste fastställa hela fastighetstaxeringen. Enligt förarbetena till TL skall beslut om taxeringsåtgärder innefatta de åtgärder som direkt följer av domstolens ställningstagande i sakfrågan och av lag och RSV:s föreskrifter. Även vid fastighetstaxering följer normalt de åtgärder som skall vidtas genom ett beslut om taxeringsåtgärder direkt av lag och föreskrifter. Beslut om taxeringsåtgärder till följd av en domstols avgörande i sak av en fråga bör därför enligt min mening i flertalet fall inte vålla några problem. Skattemyn- digheten bör kunna räkna fram taxeringsvärde, delvärden och värden för värderingsenheterna. Vilka åtgärder som skall vidtas framgår som regel direkt av bestämmelserna om fastighetstaxering även om fastighetsägaren i vissa fall kan behöva komplettera ärendet med ytterligare uppgifter. Med hänsyn till systematiken vid fastighetstaxering och att besluten skall förskjutas mot första instans bör beslut om taxeringsåtgärder dock även enligt min mening omfatta de bedömningar som direkt följer av domstolens avgörande och bestämmelserna om fastighetstaxering. Det kan av bestämmelserna om fastighetstaxering framgå att det till följd av en domstols dom bör vidtas nya bedömningar av andra frågor som inte varit föremål för domstolens prövning. En domstols avgörande i sak av en fråga kan vid fastighetstaxering medföra att hela taxeringen eller delar av taxeringen måste göras om. I beslutet om taxeringsåtgärder är skattemyndigheten bunden av domstolens beslut i sakfrågan. I övrigt ligger i sakens natur att beslutet om taxeringsåtgärder kan innefatta tämligen omfattande överväganden t. ex. när domstolens beslut innebär att en ändrad indelning av byggnads-typ för en viss byggnad skall medföra att en annan värderingsmodell skall tillämpas. I dessa fall måste normalt helt nya uppgifter läggas till grund för taxeringen. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget. Skälen för mitt förslag: Inför den allmänna fastighetstaxeringen skall distriktsindelning bestämmas och ordförande väljas . Val av övriga ledamöter sker före utgången av . Vidare ska RSV besluta om föreskrifter för förberedelse- arbetet . Förberedelsearbetet påbörjas i princip . Eventuella nya regler bör träda i kraft efter det att förberedelsearbetet i stort genomförts. Fastighetsdeklarationerna för den allmänna fastighetstaxeringen skall lämnas in . Hanteringen av dessa deklarationer bör emellertid ske enligt den nya ordningen. Vidare bör beaktas att RSV måste ges möjlighet att inom en rimlig tid arbeta fram erforderliga direktiv och genomföra vissa utbildningsinsatser inför ett förenklat förfarande vid fastighetstaxering. Föreliggande tidsplan för förberedelse och utveckling inom RSV av ett nytt ADB-stöd för fastighetstaxeringen medför dessutom att tidpunkten för att avlämna fastighetsdeklaration inte kan tidigareläggas förrän vid AFT. En lämplig tidpunkt för ikraftträdande bör enligt min mening mot bakgrund av det anförda vara och de nya reglerna bör därefter tillämpas fr.o.m. fastighetstaxeringen . 10 Ekonomiska och administrativa kon- I promemorian anges att införandet av ett förenklat taxeringsförfarande sammantaget inte kräver något ytterligare resurstillskott till skatteförvaltningen. Jag delar denna bedömning. Vidare bedöms förslagen medföra besparingar vad gäller arvoden m.m., längdföring och kostnaderna för LMV:s medverkan på åtminstone drygt 50 milj. kr /94-1996/97. Detta utgör av kostnaderna för förberedelsearbetet och taxeringen . Förslagen medför således enligt min bedömning en inte oväsentlig besparing. Anpassningen av fastighetstaxeringsförfarandet till förfarandet vid inkomsttaxeringen bör dessutom väsentligt öka förutsättningarna att effektivisera och förenkla förfarandet ytterligare och därigenom möjliggöra ytterligare besparingar. I enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättats förslag till 1. lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152). 2. lag om ändring i lagen (1993:000) om ändring i uppbördslagen 3. lag om ändring i uppbördslagen (1953:272) 4. lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt Förslagen till ändringar i uppbördslagen, och lagen om arvsskatt och gåvoskatt har inte granskats av Lagrådet. Förslagen utgör endast följdändringar och är enligt min mening av sådan beskaffenhet att Lagrådets yttrande skulle sakna betydelse. Fastighetstaxeringslagen (1979:1152) Reglerna i 2 - 14, 16, 18 och 22 §§ i lagens nuvarande lydelse om fastighetstaxeringsdistrikt, FTN, ledamöter i TN m.m. behövs inte i det nya förfarandet och har därför upphävts. Detsamma gäller reglerna om sakkunnig m.m. i 20 och 21 §§. Även ersättningsbestämmelserna i 24 och 25 §§ har tagits bort. Bestämmelserna motsvarar 17 kap. 19 § första och andra styckena i lagens nuvarande lydelse. I paragrafen regleras beslutsbehörighetens fördelning mellan skattemyndigheter. Enligt första stycket skall beslut i taxeringsärende fattas av skattemyn- digheten i det län där fastigheten är belägen. Innebörden av bestämmelserna i andra stycket är att beslutsbehörigheten kan flyttas mellan två skattemyndigheter. För att en en sådan överflyttning skall få göras krävs att den skattemyndighet som är behörig enligt bestämmelserna i första stycket uppdrar åt en annan skattemyn- dighet att fatta beslut. Uppdraget förutsätter att den andra skattemyn- digheten samtycker och att överflyttningen kan ske utan avsevärd olägenhet för fastighetsägaren. Här hänvisas till bestämmelserna i angående skattenämnd och val till skattenämnd. I paragrafen regleras skattemyndighetens möjligheter att liksom tidigare förordna konsulenter för fastighetstaxeringen för att biträda skattemyndigheten vid den allmänna fastighetstaxeringen. Bestämmelsen motsvaras i viss del av bestämmelserna i 17 kap. 15 § i lagens nuvarande lydelse. Bestämmelserna om kommunala taxeringsrevisorer har tagits bort. Regeln motsvarar 17 kap. 17 § i lagens Regeln motsvarar bestämmelserna i 17 kap. 22 och 23 §§ i lagens nuvarande lydelse. Vad avser ändringarna i 1, 6 - 8, 10, 12, 14, 15, 22 - 23, 25 - 26, 29, 32 och 38 §§ är dessa föjdändringar och ändringar av redaktionell art. I paragrafen regleras liksom tidigare allmän fas- tighetsdeklaration som skall avges utan föreläggande senast skall lämnas. Tidpunkten har flyttats från året före det år då allmän fastighetstaxering äger rum till . Den som visar att han på grund av särskilda omständigheter är förhindrad att lämna allmän fastighetsdeklaration i rätt tid kan efter ansökan beviljas anstånd med att lämna deklarationen. Utan synnerliga skäl får anstånd inte medges längre än till utgången av februari månad under taxeringsåret. Möjligheterna att få anstånd avses vara desamma som de som enligt 2 kap. 32 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter krävs för att få anstånd med att lämna självdeklaration. Ansökan om anstånd görs hos skattemyndigheten i det län fastigheten är belägen. I och med att det införs en möjlighet att påföra förseningsavgift vid den allmänna fastighetstaxeringen bör ett föreläggande inte förenas med vite om underlåtenhet att fullgöra föreläggandet kan medföra att förseningsavgift påförs. Bestämmelsen i paragrafens andra stycke har flyttats till 21 kap. 2 §. Bestämmelsen i paragrafens andra stycke har flyttats till 22 kap. 2 §. Bestämmelsen i paragrafens andra stycke om böter för den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåter att lämna allmän fastighetsdeklaration behövs inte i och med att det införs en möjlighet att påföra förseningsavgift även vid fastighetstaxeringen. Bestämmelsen har därför upphävts. I likhet med vad som gäller vid inkomsttaxeringen införs genom bestäm- melsen i paragrafen en möjlighet att påföra förseningsavgift. Förseningsavgift kan påföras med om deklarationsskyldig inte inkommit med allmän fastighetsdeklaration inom föreskriven tid eller om han endast lämnat en så bristfällig deklaration att den uppenbarligen inte är ägnad att ligga till grund för taxering. I andra stycket stadgas att om deklaration inte kommit in under taxeringsåret eller har kommit in men är så brist- fällig att den uppenbarligen inte kan ligga till grund för någon taxering bestäms förseningsavgiften till . Om den deklarationsskyldige inom föreskriven tid lämnat en deklaration som inte är behörigen undertecknad tas förseningsavgift ut endast om handlingen inte undertecknas inom den tid som föreskrivs i ett föreläggande. Förseningsavgift tas då ut med . I paragrafen regleras de fall då förseningsavgiften skall efterges. Efter- giftsgrunderna är desamma som vid inkomsttaxeringen, nämligen att underlåtenheten på grund av den deklarationsskyldiges ålder, sjukdom, bristande erfarenhet eller liknande förhållande framstår som ursäktlig. Bristande erfarenhet torde dock här, jämfört med inkomsttaxeringen, vara en betydligt mer sällan förekommande eftergiftsgrund, Detsamma gäller om underlåtenheten framstår som ursäktlig med hänsyn till annan särskild omständighet eller om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut förseningsavgiften. Vid fastighetstaxeringen bör, enligt vad ett par remissinstanser påpekat, även i de fall då det finns fler ägare till en fastighet och samtliga påförts förseningsavgift, grund för eftergift vara att en delägare kan göra troligt att en annan delägare är den som regelmässigt brukar deklarera fastigheten. Som Kammarrätten i i sitt remissyttrande påpekat kan uttrycken "felaktighet " och "uppgiftens beskaffenhet" utmönstras ur lagtexten i promemorieförslaget eftersom bestämmelsen i FTL till skillnad från vad som gäller vid inkomsttaxeringen endast avser förse-ningsavgift och inte skattetillägg. Bestämmelserna om eftergift av förseningsavgift skall beaktas ex officio av skattemyndighet eller domstol. Förseningsavgift får inte påföras sedan fastighetsägaren har avlidit. För förseningsavgift som enligt denna lag påförs fastighetsägare gäller i fråga om debitering och uppbörd reglerna UBL. För att detta skall kunnna ske krävs ändringar i UBL. Dessa ändringar har dock inte tagits med i detta förslag. Paragrafen motsvarar i huvudsak första och andra styckena av samma paragraf i dess nuvarande lydelse. Tidpunkterna för beslut om föreskrifter har dock flyttats. Tidpunkten för regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att besluta om föreskrifter för förberedelsearbetet har flyttats från till andra året före det år då allmän fastighetstaxering äger rum. skall RSV beträff- ande småhus och tomtmark, utom såvitt avser småhus och tomtmark för småhus som ingår i lantbruksenhet, lämna förslag till sådana föreskrifter som avses i 7 kap. 7 § med undantag för föreskrifter om indelning i värdeområden. skall året före det år då allmän fastighetstaxering äger rum lämna förslag till föreskrifter om indelning i värdeområden för småhus, hyreshus, avkastningsvärderad industri och tomtmark. Detta arbete är för detaljerat och omfångsrikt för att det skall kunna ske på central nivå. RSV skall senast samma datum lämna förslag till föreskrifter om indelning i värdeområden för övriga ägoslag samt förslag till övriga föreskrifter enligt 7 kap. 7 § för samtliga byggnadstyper och ägoslag. Paragrafens sista stycke innehöll en administrativ bestämmelse som inte behövs i lag. Stycket har därför upphävts. I paragrafen finns bestämmelser om att det vid varje skattemyndighet skall finnas referensgrupper som skall bestå av ledamöter i skattenämnden. Referensgruppen skall finnas vid förberedelsearbetet och skall tillgodose behovet av lekmannainsyn vid detta. Ändringarna i paragrafen har karaktär av följdändringar. i samråd med LMV svarar för upprättandet av förslag till riktvärdekartor för tomtmark som inte ingår i lantbruksenhet. Detta skall ske året före det år då allmän fastighetstaxering äger rum. och skall föreslå de förändringar som behövs i de förslag till föreskrifter som avses i 1 § andra - fjärde styckena. I andra stycket fastslås att referensgruppen under arbetets gång skall beredas möjlighet att lämna synpunkter. Genom att referensgruppen bereds tillfälle att yttra sig bevaras lekmannainsynen vid förberedelse-arbetet. Ändringarna i paragrafen har karaktär av följdändringar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall året före det år då allmän fastighetstaxering äger rum besluta sådana föreskrifter som avses i 7 kap. 7 §. Ändringarna i paragrafen är av endast redaktionell art. I bestämmelsen anges att det finns tre typer av taxeringsbeslut, nämligen grundläggande beslut om taxering, omprövningsbeslut och beslut om taxeringsåtgärder efter domstols dom. I första stycket anges att grundläggande beslut om taxering av en fastighet som är belägen inom länet skall meddelas under taxeringsåret. Bestämmelsen motsvarar 20 kap. 11 § i lagens nuvarande lydelse. I andra stycket regleras möjligheten till skönstaxering motsvarande den som finns vid inkomsttaxeringen. Om någon deklaration inte kommer in eller inkommen deklaration är så bristfällig att den inte kan läggas till grund för beräkning av taxeringsvärdet skall detta beräknas med ledning av de uppgifter som finns att tillgå i ärendet. I förevarande paragraf behandlas beslutsbehörighetens fördelning inom skattemyndigheten mellan tjänstemän och skattenämnd. Det är den enskilde tjänstemannen som prövar om de i lagen angivna förutsättningarna för att ett ärende skall avgöras i nämnden föreligger. Ett grundläggande beslut om taxering kan fattas av tjänstemannen själv om det inte innefattar en skälighets- eller bedömningsfråga av väsentlig ekonomisk betydelse för fastighetsägaren eller beslutet av någon annan särskild anledning bör fattas i nämnd. Vid bedömningen av vad som skall avses med väsentlig ekonomisk betydelse kan hänvisas till vad som sägs i förarbetena till motsvarande bestämmelse i TL (2 kap. 4 §) där man talar om en taxerad inkomst om i dåvarande penningvärde. Vid fastighetstaxeringen torde detta motsvara en fastighetsskatt och eventuell förmögenhetsskatt om sammanlagt ca . Härvid måste även beaktas att ett beslut om fastighetstaxering normalt ligger till grund för uttag av skatt . Ett ärende som avser omprövning av en tvistig fråga och där nämnden inte tidigare prövat de omständigheter och bevis som fastighetsägaren åberopar, skall avgöras i nämnden (punkt 1). Finner tjänstemannen att de yrkanden fastighetsägaren framställer i en begäran om omprövning kan godtas behöver nämnden således normalt inte kopplas in om inte punkt 3 är tillämplig. Bestämmelsen möjliggör också för tjänstemannen att fatta beslut när frågan i och för sig är tvistig eller rör skälighets- eller bedömningsfråga men nämnden redan tagit ställning till de omständigheter och bevis den skattskyldige åberopar. Den tidigare prövningen måste ha skett på samma underlag. Har omständigheter eller bevis tillkommit som nämnden inte tagit ställning till skall även ett andra beslut som innebär att den skattskyldige inte får fullt bifall fattas i nämnd. avses här givetvis den vid skattemyndigheten redan befintliga skattenämnden och inte någon särskild, för fastighetstaxeringen tillskapad nämnd. Det åligger enligt första stycket i paragrafen skattemyndigheten att se till att ärendet blir tillräckligt utrett. Denna uppgift ankommer enligt 17 kap. 16 § i lagens nuvarande lydelse på FTN:s ordförande. Den skattskyldige skall enligt andra stycket få tillfälle att lämna muntliga upplysningar inför skattenämnden om inte särskilda skäl talar emot det. Bestämmelsen avser endast möjligheten att lämna upplysningar muntligt inför skattenämnden i ärende som skall avgöras i nämnden. Möjligheterna till muntligt förfarande i ärende hos skattemyndigheten som inte avgörs i skattenämnd regleras av 14 § FL. Beslut om att vägra muntligt uppgiftslämnande i ärende som skall avgöras av nämnden fattas av nämnden. Av allmänna regler följer att beslut att vägra muntligt uppgiftslämnande får överklagas endast i samband med avgörandet i sak. Vad som kommer fram vid en personlig inställelse måste dokumenteras. Dokumentationsskyldigheten framgår av 15 § FL. Bestämmelsen motsvarar 20 kap. 5 § i lagens nuvarande lydelse. Regeln motsvarar 20 kap. 12 § i lagens nuvarande lydelse. Regeln i 20 kap. 13 § i lagens nuvarande lydelse har oförändrad flyttats till detta lagrum. skall under taxeringsåret underrätta fastighetsägaren om innehållet i skattemyndighetens beslut om fas- tighetstaxering och om möjligheten att begära omprövning av detta. Fastighetsägaren skall också underrättas om vad som skall iaktagas av den som vill begära omprövning av eller överklaga myndighetens beslut och innehållet i eventuell skiljaktig mening. Regeln motsvarar 20 kap. 15 § i lagens nuvarande lydelse. är skyldig att på begäran av fastighetsägaren ompröva ett taxeringsbeslut om förutsättningar för en prövning i sak föreligger. Någon beloppsgräns eller motsvarande har inte införts. Inte heller finns någon möjlighet för skattemyndigheten att avvisa en begäran med hänvisning till att frågan tidigare varit föremål för omprövning. Den skattemyndighet som fattat det grundläggande beslutet är i princip behörig att fatta omprövningsbeslutet. Av bestämmelserna i 17 kap. 2 § följer dock att beslutsbehörigheten kan överföras mellan skattemyndigheterna. Ett taxeringsbeslut består av en mängd delfrågor och varje sådan delfråga kan bli föremål för omprövning.