prop · GH03140 · 1994-01-01 00:00:00 — Inom landsbygdsturism har många nya nischer vuxit fram som är av internationellt intresse och som visar vårt lands särprägel. Det kan gälla "Bo på lantgård", "Sameturism", "" med flera turistsatsningar. Det är av stor betydelse att dessa kan utvecklas vidare organisatoriskt och marknadsföras. Här bedrivs ett arbete av ALA-gruppen vid i samarbete med bl.a. . I anslutning till beslut om skatteomläggningen uppdrog regeringen åt (dåvarande ) att följa utvecklingen på vissa turistorter. om skattereformens inverkan på turistbranschen på vissa orter överlämnades till regeringen . Regeringen anser, i likhet med , att såväl deprecieringen av den svenska kronans värde som det förhållande att mervärdesskatten på hotelltjänster, camping och persontransporter (inklusive skidliftar) sänktes till har inneburit betydande stimulanser för turistnäringen. Regeringen har i budgetpropositionen (bil.13) redogjort för sin syn på vissa av de förslag som lämnat i sin slutrapport. Därutöver har också föreslagit åtgärder för att komplettera och bygga ut den turistiska infrastrukturen i de regionalpolitiska stödområdena. Detta är åtgärder som den enskilde näringsidkaren inte har möjligheter att själv genomföra men där det samlade resultatet skulle leda till en mer attraktiv produkt och därmed till ökade förtjänster för respektive turistområde. Det kan t.ex. vara att knyta ihop liftsystem, att skapa bättre mottagnings- och informationssystem. Regeringen menar att inom ramen för de medel för regional utveckling som verket avses få disponera bör kunna lämna stöd till sådana åtgärder (se avsnitt 9.3). Regeringens bedömning: Insatser inom kulturområdet är en självklar och betydelsefull del i det regionala utvecklingsarbetet. Regeringen vill därvidlag understryka att de insatser som med regionalpolitiska medel görs av länsstyrelserna inom kulturområdet bör ske utifrån en långsiktig strategi och vara samordnade med andra aktörer, främst då kommuner och landsting. Regeringen anser att det samarbete avseende de regionala kulturinsatserna som inletts mellan , , och bör fortsätta. Underlagsrapporter: Utredaren framhåller att en uthållig tillväxt förutsätter tillgång till relevant infrastruktur av olika slag. Bland annat måste det, vid sidan av en ekonomisk infrastruktur, finnas en social infrastruktur som säkrar tillgången till ett relevant utbud av sociala och kulturella tjänster. Enligt finns det anledning att vidga definitionen på infrastruktur. Alternativt precisera begreppet i fysisk respektive social och kulturell infrastruktur (mjuk infrastruktur). Båda delarna är lika viktiga i regionalpolitiken. Remissinstanserna: Av sammanställning framgår att såväl myndigheter som kvinnliga nätverk anser att kultur är en av de faktorer som är av stor betydelse för livsmiljön. Skälen för regeringens bedömning: Kultur i olika former har stor betydelse för en regions livskraft och utveckling. Ett rikt kulturliv och en levande kulturmiljö bidrar till att göra en plats attraktiv som bostadsort och kan påverka lokalisering av företag och möjligheten att rekrytera kvalificerad arbetskraft. En utveckling av kulturmiljöer och kulturminnen till attraktiva besöksmål medför även att sysselsättningstillfällen skapas inom turistnäringen. Det är i detta sammanhang angeläget att uppmärksamma betydelsen av de omfattande - helt ideella - insatser som görs inom kulturområdet. Regeringen har därför uppdragit åt att i samråd med och utforma och genomföra ett utbildningsprogram för personer som arbetar med kulturell verksamhet på landsbygden och i mindre tätorter. I vissa orter och regioner har näringslivet medverkat i finansieringen av insatser på kulturområdet. Detta skall bl.a. ses mot bakgrund av att företag i allt högre grad värderar den omgivande miljöns kvaliteter. Regeringen finner att samverkan mellan näringslivet och andra aktörer är ett positivt och naturligt inslag på kulturområdet. beslutade att ge länsstyrelserna möjlighet att delta i finansieringen av kultursatsningar med medel ur anslaget för regionala utvecklingsinsatser. Denna möjlighet har nyttjats i varierande utsträckning. Under /92 anslog länsstyrelserna mellan och av projektmedlen till kulturändamål. och har tillsammans följt upp länsstyrelsernas projektverksamhet inom området. I samarbete med och har de tagit initiativ till och utarbetat rapporten "Drivfjäder - eller fjäder i hatten? Länsstyrelsernas utvecklingsbidrag till kultur" (Rapport från 1993:4).I rapporten konstateras att flera länsstyrelser har utarbetat särskilda kulturprogram eller strategier. Som exempel nämns , där har utarbetat ett strategidokument för behandlingen av kulturfrågorna i ett regionalpolitiskt perspektiv. I länet finns redan ett kulturpolitiskt program som har tagit fram och där målsättningar inom specifiserade områden pekas ut. strategidokument kompletterar detta och prioriterar särskilt insatser för att stärka den regionala identiteten och levandegöra det regionala kulturarvet. I rapporten från framhålls att det är av stor vikt att det finns fria projektmedel för stimulans och utveckling av det regionala kulturlivet. Man menar också att det är nödvändigt med en strategi som även ger möjlighet till insatser för uppkommande angelägna behov. Regeringen instämmer i detta och vill understryka betydelsen av att kultursatsningar integreras i länets långsiktiga regionala utvecklingsarbete. Vidare är en nära samverkan med kulturområdets olika aktörer - företrädare för såväl kulturliv som landsting och kommuner - en förutsättning för att insatser skall överensstämma med de kulturpolitiska prioriteringarna i övrigt. Vi vill betona att de regionalpolitiska utvecklingsmedlen skall ha en tydlig regionalpolitisk inriktning och att medlen inte får ersätta annan finansiering. Regeringen ser positivt på det myndighetssamarbete som ligger bakom den nämnda rapporten och utgår från att detta samarbete fortsätter. Myndigheterna kan, tillsammans och var för sig, utgöra ett stöd i den process genom vilken länsstyrelserna finner sin roll i förhållande till andra aktörer på kulturområdet. Vidare kan myndigheterna, var och en med sin speciella kompetens, bidra till den kompetensutveckling som man i rapporten framhåller behövs på det regionala kulturområdet. Sammantaget framstår länsstyrelsernas arbete med att ta tillvara kulturen som ett medel för regional utveckling som angeläget. Den erfarenhet som har byggts upp torde kunna utgöra en god grund för kommande satsningar inom detta område. Regeringens bedömning: Landsbygdens resurser och tillväxtmöjligheter bör tas till vara. Basnäringarna är viktiga på landsbygden och det företagandet bildar också i fortsättningen grunden i landsbygdens näringsverksamhet. De företagsutvecklande insatserna förstärks genom införande av ett landsbygdsstöd samt utbyggd rådgivning. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt ung- domarnas och kvinnornas situation. För att trygga serviceförsörjningen bör stödet till kommersiell service förbättras och samordnade servicelösningar eftersträvas. Utvecklingsarbetet måste bedrivas utifrån ett nedifrån- och upp-perspektiv där människornas engagemang, skaparkraft och behov är vägledande. Detta arbete bör intensifieras på lokal, , regional och central nivå. Sektorssamordningen behöver förbättras, landsbygdens förhållanden beaktas och öppenhet för flexibla lösningar finnas. Underlagsrapporter: I idéskrift Landet vinner sägs bl.a. att landsbygdspolitiken måste utgå från de enskilda människornas engagemang, möjligheter och behov. Samma inriktning finns i idéskriften Framtidens vägvisare men då med ungdomen i centrum. Resurserna måste tas till vara på ett skonsamt och uthålligt sätt. Mångfald och valfrihet i bosättning och livsstil skall eftersträvas. Ett stort antal förslag till generella åtgärder redovisas också t.ex. om sektorssamordning, skattefrågor, infrastruktur, utbildning, landsbygdsstöd, utvecklingsresurser m.m. Många förslag har också framkommit vid de sju landsbygdskonferenser som anordnats samt genom brev från allmänheten. I samband med landsbygdsriksdagen i överlämnades en sammanställning med tolv punkter som bedömdes som särskilt viktiga för landsbygdens utveckling. Remissinstanserna: Flera remissinstanser framhåller vikten av att regional- och landsbygdspolitiken blir överordnad övriga politikområden. Endast därigenom kan glesbygds- och landsbygdsfrågorna få tillräcklig tyngd i politiken. Skälen för regeringens bedömning: Glesbygds- och landsbygdspolitiken är en viktig del av regionalpolitiken. Vad som sägs i denna proposition under andra avsnitt om t.ex. sektorssamordning, företagsutvecklande insatser osv. är därför givetvis giltigt även för glesbygd och landsbygd. Det finns dock anledning att lyfta fram glesbygds- och landsbygdsperspektivet på ett tydligt sätt. I det följande görs därför en samlad genomgång av problem och möjligheter på landsbygden samt lämnas förslag till åtgärder för att åstadkomma en positiv utveckling. Den moderna landsbygden utgår ifrån att vi kan utveckla den decentraliserade samhällsstruktur som haft under århundraden. Landsbygdsutveckling handlar inte om att stöpa hela i samma form. Vi har olika sätt att leva och organisera vårt samhälle beroende på var i landet vi befinner oss. Dessa skillnader är en stor nationell tillgång. En utveckling av den moderna landsbygden handlar om att låta landsbygd utvecklas från sina egna lokala förutsättningar. En decentraliserad samhällsstruktur underlättar hushållning med naturresurser och innebär att landets samlade ekonomiska resurser bättre kan tas till vara. Hela ska leva - och utvecklas. Grunden för en stabil utveckling på landsbygden är att basnäringar som jord- och skogsbruk samt fiske kan utvecklas positivt. Produktion av livsmedel och råvaror av olika slag utgör en viktig del i landsbygdens ekonomi. Jordbruket har också en avgörande roll för bevarandet av ett öppet och levande kulturlandskap. Här finns också utvecklingsmöjligheter i form av ett ökat intresse för boende på landsbygden, men också i form av en ökad efterfrågan på nya miljöanpassade pro- dukter. Landsbygdens resurser bör tas till vara och utvecklas. Viktigast av allt är människorna som bor där och vars skaparkraft och idéer är en grundförutsättning för landsbygdens utveckling. Vi har inhämtat att ca 2 300 lokala utvecklingsgrupper finns registrerade hos och att dessa lägger ned ett stort ideellt arbete för att utveckla sin bygd. har kvinnorna gått i spetsen för det lokala utvecklingsarbetet. Vi kommer senare att redovisa olika åtgärder för att förbättra förutsättningarna för kvinnors företagande m.m. En viktig grupp för den framtida utvecklingen på landsbygden är ungdomarna. Det gäller att på olika sätt ge dessa möjligheter att stanna i sin hembygd och utveckla denna, eller att efter studier återvända till sin hemort. Det är också viktigt med samverkan och nätverk mellan olika ungdomsprojekt i landet. Vi anser att , som ansvarar för projektet på landet, bör ta initiativ till att sådan samverkan kan utvecklas. Därvid bör bl.a. insatser för nyföretagande bland ungdom uppmärksammas. En stabil och uthållig tillväxt i landet kan bara skapas om alla regioner är med och bidrar till denna tillväxt. En utveckling av den ekonomiska aktiviteten i landsbygd är därför viktig. Näringslivets produktionsbetingelser förändras. Ny teknik och nya möjligheter till avståndskommunikation får ökad betydelse. Arbetsformerna, hur arbetet organiseras, blir mer avgörande för företagens utveckling. Miljön sätter allt tydligare ramarna för såväl produktionsbetingelser som företagsekonomiska bedömningar. Vi står inför som har större möjligheter att präglas av decentralisering, mångfald och maktspridning. Den mänskliga förmågan blir en allt mer strategisk resurs. Lands- bygdspolitiken, måste byggas upp kring den enskilda människans idéer, initiativkraft, ansvarskänsla, kunskap och arbetsinsats. För att få en positiv utveckling av landsbygden krävs dels förbättringar av de allmänna förutsättningarna för tillväxt, dels särskilda insatser som rådgivning, företagsstöd etc. För att detta skall lyckas måste behoven på lokal nivå beaktas. Därför måste såväl planering som åtgärder utgå i från ett nedifrån- och upp-perspektiv. Hur detta kan genomföras redovisas närmare i nästa avsnitt, där den lokala, kommunala, regionala och centrala nivåns möjligheter och ansvar utvecklas. De små och medelstora företagen är särskilt viktiga för att generera utveckling och ny sysselsättning på landsbygden. Småföretagandet är avgörande för att sysselsättningsökningen ska nå hela landet. Det minskar risken för överhettning i ekonomin och bidrar till att arbetslösheten sänks utan att lönerna därför accelererar. När regeringen genom olika åtgärder söker häva årtiondens diskriminering av de mindre företagen kommer det att innebära en injektion för landsbygden. Flera faktorer är centrala för att utveckla den moderna landsbygden. Många av dessa grundar sig på landsbygdens förmåga, dvs. de där verksamma och boendes förmåga, att kommunicera och ha ett utbyte med andra delar av landet och den övriga omvärlden - utbyte i form av kunskaper, information, personer, varor osv. Landsbygdens infrastrukturförsörjning är därför av mycket central betydelse och en förutsättning för ekonomisk utveckling. Landsbygden är således en viktig resurs för att bryta den ekonomiska stagnationen och att upprätta som en tillväxt- och företagarnation med en stark och växande ekonomi. Den förnyelse av regionalpolitiken som föreslås i denna proposition avser att ge landsbygden en tydligare roll i arbetet för att nå detta mål. 7.2 Utvecklingsarbete för landsbygden Regeringens bedömning: För att ta till vara landsbygdens tillväxtmöjligheter bör ett kraftfullt utvecklingsarbete bedrivas på såväl lokal, , regional som central nivå. Det är viktigt att alla nivåer och aktörer samverkar. Det grundläggande utvecklingsarbetet utförs av lokala grupper, vilka bör ges ett fortsatt stöd. Kommunerna deltar aktivt i landsbygdsarbetet. Länsstyrelserna har en viktig roll som pådrivande och samordnande kraft för en aktiv landsbygdspolitik i länen. De medel som länsstyrelserna tilldelas för regionala utvecklingsinsatser bör kunna vara ett viktigt instrument för bygdeutvecklingen. På central nivå har en viktig uppgift. Regeringen avser vidare att, genom tilldelning av ökade resurser, förstärka det viktiga arbete som Hela ska leva bedriver. Underlagsrapporter: I idéskrift Landet vinner betonas de lokala byutvecklingsgruppernas betydelse. Där föreslås att bygden skall sättas i centrum och att byarörelsen bör disponera vissa egna resurser för sitt utvecklingsarbete i form av en s.k. bygdepeng. Bristande kunskap och negativa attityder hos politiker och tjänstemän bedöms ofta blockera de lokala gruppernas arbete. I idéskriften föreslås att kommunerna ska få ett betydligt större inflytande över landsbygdspolitiken och att resurser ska ställas till deras förfogande kopplat till kommunala landsbygdsprogram. Kommunala kontaktpersoner - byombudsmän - bör utses. Länsstyrelsernas samordnande roll bör förstärkas och utrymme ges för strategiskt utvecklingsarbete för landsbygden. Remissinstanserna: När det gäller de lokala grupperna så finns det stor vilja och intresse att utveckla den egna bygden. De lokala initiativen anses vara en förutsättning för en positiv utveckling på landsbygden. Därvid förutsätts de kommunala företrädarna vara lyhörda och progressiva vad gäller bygdens ut- veckling. i framhåller att översiktsplanen mer aktivt bör utvecklas som ett instrument för landsbygdsutveckling. Utan ett stöd från kommuner, länsstyrelser och andra myndigheter anses det allmänt inte kunna ske någon lokal utveckling. En s.k. bygdepeng anses av en del vara viktig för att ge de lokala grupperna vissa resurser. Många remissinstanser framhåller dock att om en grupp skall få medel så måste det krävas att de har en aktiv verksamhet och kan visa upp en plan för denna inklusive ekonomiska förutsättningar. och är tveksamma till ett generellt bidrag och menar att i så fall bör också studieförbund och hem- bygdsföreningar få sådant. Några remissinstanser framhåller att det bör vara en samfinansiering mellan länsstyrelse och kommun för den s.k. bygdepengen. När det gäller ansvarsfördelningen i landsbygdsarbetet anser de flesta remissinstanserna att kommunerna har ett huvudansvar men att länsstyrelsernas samordnande roll är viktig. Många framhåller också vikten av att kommunerna utarbetar kommunala landsbygdsprogram. Skälen för regeringens bedömning: I det följande redovisas regeringens syn på utvecklingsarbetet på lokal, , regional och central nivå. För att öka tillväxten i landet är det viktigt att lokalt mobilisera de krafter och resurser som finns i bygden. Det gäller att utveckla näringslivet och på olika sätt uppmuntra entreprenörer. Den moderna tekniken ger stora möjligheter. har det skett en utvidgning av det lokala utvecklingsarbetet genom att människor på landsbygden har gått samman för den egna bygdens utveckling. Det har gällt sockenråd, byalag, samhälls- eller LRF-föreningar, bygdekommittéer m.fl. De har det gemensamt att de i stor utsträckning arbetar ideellt för den egna bygdens utveckling. Sätten att sluta sig samman varierar. har arbetet börjat i studiecirkelform, som sedan fått en fortsättning i gemensamma projekt. På andra håll har t.ex. en idrottsförening eller en hembygdsförening tagit ett ansvar utöver deras egentliga intresseom- råden och arbetar brett med den egna bygdens utveckling. Den lokala mobilisering som skett har ibland också haft sin utgångspunkt i kulturaktiviteter i bygden. En stark bygdekultur ger lokal identitet och stärker självkänslan hos människor- na. På by-, socken- eller bygdenivå är förutsättningarna ofta goda för ett folkligt förankrat utvecklingsarbete. Byarörelsen i dess olika former har blivit en allt starkare kraft i samhällsutvecklingen. finns hos ca 2 300 registrerade lokala utvecklingsgrupper. Dessa har olika sammansättning och arbetssätt. I vissa fall har man gått samman kring någon enstaka angelägenhet, medan man i andra fall arbetar med omfattande byutvecklingsplaner. Arbetet i grupperna sker i stor utsträckning på ideell basis. har beräknat att varje grupp i genomsnitt lägger ner mer än i ideellt arbete. Totalt för landet innebär det omkring . En del av de lokala grupperna får ett begränsat stöd i sitt arbete av bl.a. länsstyrelser, och . Huvuddelen av arbetet sker på ideell basis. Regeringen bedömer att det utvecklingsarbete som bedrivs av de lokala grupperna är en viktig del i en process där det gäller att alla kan bidra till att skapa tillväxt, framtidstro och nya arbetstillfällen. De lokala grupperna är också i många fall betydelsefulla i arbetet med att pröva och utveckla nya modeller för servicelösningar. Det är därför viktigt att de lokala gruppernas arbete ges stöd och fortsatt stimulans av såväl kommuner som länsstyrelser. Därigenom kan också i viss utsträckning det i idéskrift framförda önskemålet om en s.k. bygdepeng tillgodoses. Många kommuner är aktiva i utvecklingsarbetet för landsbygden. I har t.ex. utarbetats en modell för ett starkt kommunalt engagemang i landsbygdsutveckling. På andra håll i landet genomförs det kommunala landsbygdsarbetet på annat sätt. Många kommuner saknas det dock fortfarande en strategi och en aktiv insats för ett landsbygdsutvecklingsarbete. Initiativ från den lokala nivån har inte alltid mötts av motsvarande engagemang på den kommunala nivån. Eftersom en mycket stor del av de lokala utvecklingsgruppernas förslag vänder sig till den kommunala nivån är det viktigt att kommunerna har en strategi för hur landsbygdsdelarna långsiktigt bör utvecklas. I en sådan strategi kan olika lokala gruppers insatser och åsikter användas som viktiga inslag i den kommunala planeringen. I ett strategiarbete bör de lokala intressena kunna tas till vara och utmynna i formulerade målsättningar för kommunens olika delar där också rollfördelningen mellan den kommunala och den lokala nivån klargörs. En nära samordning bör då ske med den kommunala översiktsplaneringen. Denna bör vara en angelägenhet för alla kommunens invånare och stor vikt bör läggas på landsbygdsområdena. Vi vill framhålla betydelsen av att den mark- och fastighetsanknutna regleringen används på ett rationellt och obyråkratiskt sätt. Arbetssätt och attityder kan behöva förändras. Lagstiftningen skall ses över så att regleringen på olika områden inte onödigtvis utgör ett hinder för en positiv utveckling i våra landsbygds- och glesbygdsområden. Ett strategi- och programarbete bör bl.a. innehålla en analys av ar- betsmarknaden. Speciell uppmärksamhet bör ägnas åt kvinnors och ungdomars situation. I programarbetet kan också belysas boendefrågor och hur tillgängligheten till offentlig och kommersiell service bör utvecklas och samordnas. Samlingslokaler betydelsefulla för möjligheten att nå ut med skilda kulturevenemang till glest bebyggda delar. Programmen bör därför också kunna belysa behovet av samlingslokaler eller hur detta behov kan tillgodoses genom ett bättre utnyttjande av andra lokaler som t.ex. skola och bibliotek. Att ta fram ett program får inte vara ett självändamål, utan det bör vara ett verksamt instrument för långsiktiga kommunala avvägningar och prioriteringar. Ett program bör också innehålla en ekonomisk ram för dess olika delar samt uppgift om vilka ekonomiska och personella resurser som varje deltagande part är beredd att ställa upp med. Programmen bör vara långsiktiga och kunna ha sin grund i ambitioner och viljeinriktningar från den lokala nivån. Med detta programarbete nås också målet att få en grund för kommunernas och länens fysiska planeringsarbete. Alla utvecklingsprogram kräver långsiktiga fysiska planer, som tar hänsyn till bl.a. miljöfaktorer. Genom ett brett förankrat arbetssätt blir denna fysiska planering ett viktigt instrument för att utveckla hela kommunen i ett långsiktigt perspektiv. Kommunerna avgör själva i vilken utsträckning de ser ett behov av denna typ av programarbete. För att stimulera kommunerna till ett aktivt strategiarbete för landsbygdsutveckling bör länsstyrelserna kunna lämna bidrag av medlen för regionala utvecklingsinsatser till kommuner som utarbetar sammanhållna program för landsbygdens utveckling - intensifierade kommunala landsbygdsinsatser. Berörda kommuner bör därvid svara för minst hälften av kostnaderna. Medlen bör bl.a. kunna användas för att stödja de lokala utvecklingsgrupperna i deras arbete. Många länsstyrelser har landsbygdsutveckling och glesbygdsinsatser som prioriterade områden i det regionalpolitiska arbetet. Sättet att bedriva detta arbete varierar mellan länen. Regeringen har tidigare markerat vikten av att länsstyrelserna ger hög prioritet åt denna typ av insatser. Vi vill betona angelägenheten av ett långsiktigt strategiskt programarbete som grund för det regionala utvecklingsarbetet och att landsbygdsperspektivet därvid skall ingå som en viktig och naturlig del. Regeringen har avsatt särskilda medel för länsgränsöverskridande landsbygdsarbete bl.a. för , och län samt för det sydsvenska projektet och mellanbygd. Eftersom landsbygdsproblemen inte är avgränsade till län och länsgränser är det angeläget att det perspektivet beaktas. Vi förutsätter att länsstyrelserna ger landsbygds- och glesbygdsinsatser hög prioritet inte minst i samband med en förväntad intensifiering av de kommunala landsbygdsinsatserna. Länsstyrelserna bör också, i den mån så inte redan skett, utarbeta regionala landsbygdsutvecklingsprogram. Det är av utomordentlig vikt att detta programarbete sker i nära samråd med de organisationer som företräder landsbygden på olika sätt. Av programmen bör bl.a. sambandet mellan den regionala, kommunala och lokala nivån framgå. För genomförande av åtgärder inom ramen för sådana program kan begära särskilda medel från regeringen.