prop · GH0317 · 1994-01-01 00:00:00 — De principer för sammansättningen av Domstolarnas förvaltningsmyndighets styrelse och de nu aktuella frågornas ringa förekomst nu och talar mot att permanent ge denna en sådan sammansättning som också skulle passa för att handlägga rättshjälpsfrågorna och frågorna rörande de allmänna advokatbyråerna. I stället kan man tänka sig att inrätta en separat styrelse som bara har att behandla dessa frågor. Det är också tänkbart att låta Domstolarnas förvaltningsmyndighets styrelse få en särskild sammansättning vid behandling av de frågor som rör rättshjälp och de allmänna advokatbyråerna. Dessa lösningar har dock klara nackdelar. Systemet blir krångligt att admi- nistrera och i viss mån svåröverskådligt. Detta medför risker bl.a. för att kompetens- och ansvarsfördelningen kan bli oklar, särskilt när det gäller frågor om användande av myndighetens egna resurser till olika ändamål. En annan nackdel med det skisserade systemet är att det skulle stå i strid med de intentioner för ledning av statlig verksamhet som bl.a. kommer till uttryck i Kommittén om förvaltningsmyndigheternas lednings- formers tidigare (avsnitt 6.2.2) behandlade betänkande Effektivare ledningsformer i statliga myndigheter (SOU 1993:58). Häri uttalas att statliga myndigheter huvudsakligen bör styras som s.k. enrådighetsverk. Denna ledningsmodell har regeringen av principiella skäl funnit passa mindre väl för Domstolarnas förvalt- ningsmyndighet för behandling av de frågor som berör domstolsväsendet i stort. Betänkligheterna gör sig emellertid inte alls gällande med avseende på frågorna om rättshjälp och de allmänna advokatbyråerna varför det finns goda skäl att låta dessa i sin helhet avgöras av chefen för stolarnas förvaltningsmyndighet. Det enda som egentligen talar mot den lösningen är att den medför en viss bristande enhetlighet på så sätt att styrelsen har ansvaret för vissa frågor och myndighetschefen ensam ansvarar för andra. Detta problem skall dock inte överdrivas eftersom det i det senare fallet rör sig om väl avgränsade frågor som inte förekommer alltför ofta. I detta sammanhang bör också understrykas att det är styrelsen som har det yttersta ansvaret för hur myndigheten fungerar internt och hur dess resurser skall användas. Även om styrelsen på det sättet får ett visst indirekt inflytande också över de nu aktuella frågorna måste risken för att denna, t.ex. vid fördelning av myndighetens resurser, skulle missgynna den nu aktuella verksamheten bedömas som obefintlig. Regeringen förordar därför att ansvaret för frågorna om rättshjälp och de allmänna advokatbyråerna hos Domstolarnas förvaltningsmyndighet i sin helhet läggs på myndighetschefen ensam. Till stöd för denne i bl.a. policyfrågor kan inrättas ett särskilt rådgivande organ med representanter för advokatkåren med erfarenhet av både privat verksamhet och verksamhet vid allmän advokatbyrå, domstolarna och eventuellt andra intressenter. 7.4 Kanslifunktion för vissa nämnder Promemorian diskuterar dessa frågor utan att lämna några förslag. Skälen för regeringens bedömning: Beträffande uppgift att fullgöra kansligöromålen för och lämnas inte något slutligt förslag i organisationspromemorian. Det diskuteras emellertid att låta dessa nämnder, eventuellt tillsammans med och , betjänas av ett gemensamt fristående kansli eller låta någon domstol sköta kansligöromålen efter förebild av Statens ansvars- nämnd vars kansligöromål fullgörs av . Även dessa överväganden skall dock ses mot bakgrund av promemorians huvudståndpunkt, nämligen att skall avvecklas . Skälen för att med en bibehållen administrativ centralmyndighet för domstolsväsendet avskilja nämndernas verksamhet från dennas ansvarsområde är inte särskilt tungt vägande. Nämndernas verksamhet har, till skillnad från rättshjälpsfrågorna och de allmänna advokatbyråerna, ett naturligt och funktionellt samband med domstolsväsendet. Detta blir särskilt tydligt eftersom nämndernas verksamhet fyller viktiga funktioner åt domstolsväsendet i stort. Vad gäller för domstolsväsendet kommer det också att finnas rent arbetsmässiga skäl som talar för att låta centralmyndigheten även i fortsättningen ansvara för nämndens kansligöromål. Denna fråga behandlas närmare senare (avsnitt 8). Härtill kommer, liksom för rättshjälpsfrågor och advokatbyråverksamheten, svårigheterna att hitta en annan naturlig plats för dessa verksamheter. Det förefaller också mindre rationellt att söka skapa ett eget gemensamt kansli eller någon annan gemensam särlösning för alla de verksamheter som för del kan betecknas som "sidofunktioner" i förhållande till huvuduppgiften att vara administrativ centralmyndighet för själva domstolsväsendet. Regeringen finner därför att kanslifunktionerna för såväl som skall ligga kvar hos den administrativa centralmyndigheten för domstolsväsendet. Vad gäller bör även den ligga kvar som en del av centralmyndigheten. 8 : Berör inte dessa frågor. Skälen för regeringens förslag: inrättades med . Dess verksamhet regleras i förordningen (1988:318) med instruktion för . Nämnden består av tio ledamöter vilka är utsedda av regeringen för en treårsperiod. Regeringen utser också ordförande och vice ordförande. För alla utom ordföranden skall det finnas en personlig ersättare. 1974:149 uttalades bl.a. att nämnden bör ha en sådan sammansättning att där samlas kunskaper om domarpersonalen inom olika grenar av domstolsväsendet och att där självklart också borde finnas företrädare för domarkåren. Vidare föreslogs i propositionen att i nämnden skulle som självskriven ordförande ingå centralmyndighetens (det blivande ) chef samt som övriga ledamöter ett justitieråd, ett regeringsråd, en hovrättspresident, en kammarrättspresident samt ytterligare tre domare utsedda på förslag av dåvarande och . Under riksdagsbehandlingen uttalade att centralmyndighetens chef inte borde vara självskriven ordförande men väl ledamot av nämnden vilket också ställde sig bakom (bet. JuU 1975:1, rskr. 1988 utökades sammansättningen med presidenten i Försäkringsöverdomstolen. 1990 utökades nämnden ytterligare, med en representant utsedd på förslag av TCO. I samband därmed framhölls, i prop. 1989/90:79 om domarbanan och meritvärderingen vid tillsättning av domartjänster, bl.a. vikten av att både länsrätter och tingsrätter var garanterade plats i nämnden. Detta kunde enklast lösas genom förslagsrätt, varvid som enda restriktion uttalades att det skulle vara fråga om lagmän, en från tingsrätt och en från länsrätt. framtida roll och arbetsuppgifter kommer enligt direktiven till utredningen om domstolarnas och domarnas ställning inför 2000-talet (Dir. 1992/93:47) att beröras där. Det finns emellertid skäl att i avvaktan på utredningens betänkande redan nu göra två förändringar i nämndens sammansättning. I likhet med vad som sagts vid de tidigare tillfällen då tjänsteförslagsnämndens sammansättning behandlats i är det viktigt att är allsidigt sammansatt med avseende på olika domstolstypers representation, att både kvinnor och män finns representerade och att ledamöterna sammantaget har en mycket god personkännedom inom domstolsväsendet som helhet. Detta behöver dock inte betyda att ledamöter nomineras av olika slags fackliga- eller intresseorganisationer. Härtill kommer, vilket väger tyngre, de starka principiella invändningar som kan resas mot direkt inflytande av fackliga intressen eller liknande intressen i en nämnd av detta slag. Det fackliga inflytandet över förslagsprocessen bör istället tillgodoses inom ramen för den arbetsrättsliga medbestämmandelag- stiftningen. Regeringen förordar därför att de två rent fackliga representanterna i nämnden utgår. Det torde inte, med de tidigare nämnda utgångspunkterna i övrigt för nämndens sammansättning, vara nödvän- digt att ersätta dem med andra ledamöter. De två ledamöter däremot som utses efter förslag från bör i fortsättningen utses direkt av regeringen och bör precis som vara lagmän i tingsrätt respektive länsrätt. Med tanke på att företrädare för de två högsta domstolarna och för hovrätterna och kammarrätterna alltjämt bör ingå bör således bestå av minst sex ledamöter som representerar domstolarna. Alla ledamöter utom ordföranden bör ha en personlig ersättare. I samband med och tillkomst diskuterades som tidigare nämnts också frågan om chef skulle vara självskriven som ordförande i nämnden. Resultatet av riksdagsbehandlingen av frågan blev som sagts att denne skulle ingå i nämnden men att regeringen skulle utse nämndens ordförande. Emellertid har regeringen alltid förordnat chefen för som ordförande. Saken kommer enligt vår mening i ett något annat läge nu med våra tidigare nämnda förslag om myndighetens framtida verksamhet. Även om myndighetschefen bl.a. av praktiska skäl bör ha en viktig roll i tjänsteförslagsnämndens arbete, är det mest konsekvent med det här anlagda principiella synsättet att denne inte är ordförande i nämnden utan att denna uppgift bör vila på någon företrädare för domstolarna. Inget hindrar däremot att myndighetschefen är ledamot i nämnden. Som arbetet är upplagt inom nämnden förekommer ett relativt omfattande samarbete i löpande frågor mellan ordföranden i nämnden och den inom anställde föredraganden. Arbetet kan inte organiseras på samma sätt med någon aktiv domare som ordförande i nämnden, med mindre någon domstol också övertar ansvaret för Tjänsteförslagsnämndens kanslifunktioner. Detta är dock inte en lämplig arbetsuppgift för någon av domstolarna. Som också tidigare anförts (avsnitt 7.4) bör kansligöromålen för även fortsättningsvis fullgöras av centralmyndigheten. En lämplig ordning för att så långt som möjligt bibehålla det rationella arbetssätt som utarbetats inför ärendenas föredragning i nämnden är att låta myndighetens chef vara den som ansvarar för att ärendena bereds och föredras. Denne bör då också bemyndigas att på eget ansvar fatta sådana beslut som rör ärendenas handläggning som den nuvarande ordföranden gör. Det praktiska arbetet bör i stor utsträckning utföras av en eller flera särskilda föredragande. Domstolarnas förvaltningsmyndighets nya styrelse bör träda till . skall styrelsen och myndighetens ledning med beaktande av vad som anförts i denna proposition se över vilka arbetsuppgifter som inte alls skall utföras centralt, vilka arbetsuppgifter som skall utföras centralt men mot avgift och med valrätt för domstolarna om de vill nyttja tjänsten och vilka uppgifter som skall förbli centralt utförda. Styrelse och ledning skall härefter utforma organisationen av Domstolarnas förvaltningsmyndighet så att den passar de intentioner som har beskrivits. Målsättningen är att myndigheten successivt skall kunna börja arbeta med sina nya arbetsuppgifter och i en förnyad organisation fr.o.m. . Regeringen kommer att ge styrelsen de utredningsuppdrag m.m. som behövs för att genomföra förändringarna i den takt som sagts. för den nya organisationens ikraftträdande kommer också myndighetens anslag att justeras på nödvändigt sätt. Regeringens förslag till förändringar av centralmyndighetens arbete och organisation kommer att medföra vissa kostnadsbesparingar inom myndig- heten. Det är dock inte meningen att de nu framlagda förslagen ekonomiskt skall försvaga domstolsväsendet som helhet. Arbetsuppgifter kommer ju endast i obetydlig omfattning att försvinna. De besparingar som kan göras inom den centrala administrationen räknar regeringen därför med att behöva använda för att bekosta nödvändig administrativ upprustning inom domstolar och förvaltningsmyndigheter inom Domstolarnas förvaltningsmyndighets verksamhetsområde. Den nu föreslagna reformen kommer således att bli kostnadsneutral under ett inledande skede. kan vissa rationaliseringsvinster möjligen förväntas. Dessa bör dock komma domstolsväsendet som helhet till del.