prop · GH03177 · 1994-01-01 00:00:00 — Statens skola för vuxna i /94 Anslag 18 849 000 1994/95 Förslag 19 462 000 De grundläggande bestämmelserna om SSV finns i lagen (1991:1108) om statens skolor för vuxna och förordningen (1992:601) om statens skolor för vuxna. Det övergripande målet för SSV är att komplettera den kommunala vuxenutbildningen genom att erbjuda utbildning av i huvudsak samma slag i form av distansutbildning. Anslaget tillförs inkomster vid uppdragsutbildning enligt förordningen (1986:64) om uppdragsutbildning vid statens skolor för vuxna samt avgifter för studiematerial och andra hjälpmedel samt ansökningsavgifter enligt 6 andra stycket och 7 lagen (1991:1108) om statens skolor för vuxna. har granskat årsbokslutet för /93 och därvid konstaterat att bokslutet är rättvisande. Det totala antalet elever vid SSVH var /92 5593. Elev i en kurs har då definierats som en person som under läsåret visat aktivitet genom att delta i minst en sammankomst eller sända in minst en insändningsuppgift. Antalet tjänstgörande lärare uppgick samma budgetår till 159 (omräknat till heltidstjänster 31). Kostnaden för SSVH uppgick /92 till , varav finansierades genom elevavgifter för undervisningsmaterial. Härutöver svarade för vissa lokalkostnader till en kostnad av . Antalet genomförda lärartimmar under /92 uppgick till 22 360. Anslagsframställning hemställer att anslaget räknas upp med hänsyn till prisförändringar samt att anslaget justeras i enlighet med regeringens beslut angående den framtida ställningen för SSVH. Regeringens överväganden Anslagsberäkning De övergripande målen bör ligga fast under /95. Resurser Ramanslag 1994/95 Statens skola för vuxna i /94 Anslag 18 688 000 1994/95 Förslag 19 153 000 De grundläggande bestämmelserna om SSV finns i lagen (1991:1108) om statens skolor för vuxna och förordningen (1992:601) om statens skolor för vuxna. Det övergripande målet för SSV är att komplettera den kommunala vuxenutbildningen genom att erbjuda utbildning av i huvudsak samma slag i form av distansutbildning. Anslaget tillförs inkomster vid uppdragsutbildning enligt förordningen (1986:64) om uppdragsutbildning vid statens skolor för vuxna samt avgifter för studiematerial och andra hjälpmedel samt ansökningsavgifter enligt 6 andra stycket och 7 lagen (1991:1108) om statens skolor för vuxna. har granskat årsbokslutet för /93 och därvid konstaterat att bokslutet är rättvisande. Det totala antalet elever vid SSVN var /92 7654. Elev i en kurs har då definierats som en person som under läsåret visat aktivitet genom att delta i minst en sammankomst eller sända in minst en insändningsuppgift. Antalet tjänstgörande lärare uppgick samma budgetår till 65 (omräknat till heltidstjänster 21). Kostnaden för SSVN uppgick /92 till , varav finansierades genom elevavgifter för undervisningsmaterial. Antalet genomförda lärartimmar under /92 uppgick till 15 311. hemställer att anslaget räknas upp med hänsyn till prisförändringar samt att anslaget justeras i enlighet med regeringens beslut angående den framtida ställningen för SSVN. SOU 1993:12 Vårdhögskolor - Kvalitet - Utveckling - Huvudmannaskap 1.Sammanfattning av (SOU 1993:12) Genom beslut bemyndigade regeringen chefen för , statsrådet , att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att undersöka möjligheterna att överföra vårdhögskolorna till statligt huvudmannaskap. Med stöd av bemyndigandet förordnade departementschefen som särskild utredare landshövdingen . Utredningen antog namnet huvudmannaskapsutredningen, HVU-92 och överlämnade betänkandet Vårdhögskolor - kvalitet - utveckling - huvudmannaskap. Enligt direktiven till utredningen uppmanades utredaren att presentera alternativa lösningar för vårdhögskolornas framtida huvudmannaskap och verksamhet. Kommittédirektiven föreskrev att de ekonomiska konsekvenserna av att föra över samtliga vårdhögskolor till ett statligt huvudmannaskap skulle redovisas. Utgångspunkter för översynen har bl.a. varit beslutet om en ny examensordning, EG-direktiv vad avser medellång vårdutbildning, omvärldens och arbetsmarknadens krav på högskoleutbildning, utbildningarnas anknytning till andra utbildningsverksamheter samt möjligheterna till forskningsanknytning. En förutsättning för utredningen har varit att staten har ett särskilt ansvar för uppbyggnaden av starka miljöer för forskning och utveckling. Utredaren anser att utredningsarbetet skett under stark tidspress och att vidare utredningar och förhandlingar, bl.a. avseende kostnadsomfördelningen mellan stat och landsting bör genomföras. Bakgrund Som grund för reformeringen av den svenska högskoleutbildningen låg högskoleutredning, den s.k. U68. Reformeringen innebar bl.a. en vidgningen av högskolebegreppet omfattande utbildningar med annat huvudmannaskap än det statliga nämligen landstingskommunalt, primärkommunalt och enskilt huvudmannaskap. Högskolereformen 1977 innebar inte att de medellånga vårdutbildningarna förändrades till sin struktur och organisation. Vissa justeringar i befintliga kursplaner gjordes för att bättre anpassa dem till den övriga högskolans mål, organisaion och innehåll. De grundläggande målen i högskolelagen blev gemensamma för både statlig och högskoleutbildning medan regler om ledning, styrning och tjänstekonstruktion kom att ges olika utforming. Regeringen bemyndigade chefen för att tillkalla en kommitté, även kallad Vård 77, med uppdrag att utreda vissa frågor om vårdutbildningar inom högskolan. Kommittén lämnade i sitt betänkande (SOU 1978:50) Ny vårdutbildning, förslag till ny organisation av de medellånga vårdutbildningarna, utifrån vilket fattade beslut om utbildningarnas nuvarande organisation. Regeringen beslöt 1975 att utreda frågan om ett enhetligt huvudmannaskap för högskolan. Den tillsatta "huvudmannaskapskommittén" utredde frågan 1978-1980. Kommittén bedömde att ett enhetligt huvudmannaskap borde eftersträvas för en och samma linje inom högskolan och att beslut om en mer samlad studieorganisation inom högskoleutbildning talade emot ett delat huvudmannaskap för dessa utbildningar. Regeringen ansåg att det mot bakgrund av det statsfinansiella läget inte var möjligt att ändra det kommunala huvudmannaskapet för berörda utbildningar. (1992/93:1) om universitet & högskolor - frihet för kvalitet och i den nya högskolelagen redovisades en ny strategi för att förändra det svenska universitets- och högskolesystemet som efter riksdagsbeslut gäller fr.o.m. . Strategin innebär bl.a. ökad frihet för och skapande av incitament för utveckling och kvalitet inom statliga universitet och högskolor, införande av fasta och entydiga regler för relationerna mellan staten och fristående universitet och högskolor samt förändrat, icke-statligt huvudmannaskap för vissa universitet och högskolor. Från och med /94 gäller dessutom ett nytt anslagssystem för grundläggande högskoleutbildning och forskning. finns 27 vårdhögskolor i landet. Huvudregeln är att det inom varje landsting eller kommun som svarar för uppgifter skall finnas en vårdhögskola. Förutom landstingens vårdhögskolor bedrivs även sjuksköterskeutbildning vid tre enskilda sjuksköterskeskolor i ; diakonisällskaps sjuksköterskeskola, samt Sophiahemmets sjuksköterskeskola. Verksamheten vid de olika enheterna är av skiftande omfattning och karaktär avseende såväl utbildningsutbud, ekonomisk omslutning som inriktning mot forsknings- och utvecklingsarbete. Till den av regeringen tillsatta (Frihet Ansvar Kompetens. Grundutbildningens villkor i högskolan. SOU 1992:1) fanns en arbetsgrupp knuten som hade till uppgift att göra en inventering av de problem som kan räknas som specifika för vårdhögskolorna. överlämnade arbetsgrupppen sin rapport - Vårdhögskolornas situation - till utredningen. Fem olika problemområden där vårdhögskolorna skiljer sig från övriga högskolor i landet redovisas; vårdhögskolornas roll i samhället, jämlikhet i högskolefamiljen, samspelet mellan teori och praktik, undervisningsformerna samt lärarstabens kompetens. Utredningens överväganden Utredarens uppfattning är att de viktigaste åtgärderna är att åstadkomma en större samordning mellan olika högskolor samt en ökad nationell koncentration. Forskning och utvecklingsarbeten inom vårdutbildningarnas karaktärsämnen är viktiga medel för att ge dessa ämnen en klarare profil. Målet är att höja utbildningarnas kvalitet och akademiska anknytning. För att åstadkomma detta föreslår utredaren att vårdhögskolornas kontaktvägar på olika sätt stärks till den statliga forskningsorganisationen. Huvudmannaskapsfrågan är med denna utgångspunkt av underordnad betydelse om mål och strategi kan uppfyllas i ett gemensamt perspektiv för hela högskolan. I utredningen redovisas tre olika modeller för att helt eller delvis överföra vårdutbildningarna till statligt huvudmannaskap; * vissa utbildningar överförs till statligt huvudmannaskap, * vårdhögskolorna på universitetsorterna överförs till statligt huvudmannaskap medan övriga vårdhögskolor har landstingen som huvudmän, * enhetligt statligt huvudmannaskap. Dessa tre modeller bildar utgångspunkt för följande föreslagna åtgärder; * Vårdhögskolorna kommer att omfattas av såväl statlig som landstingsägt huvudmannasmskap. * Kraven på styrnings- och ledningsformer skall vara likartade för all högskoleutbilning med garanterat inflytande för rektor, lärare och studenter i särskilda högskolestyrelser. * Överföring av social omsorgslinje till de universitet och högskolor som har utbildning inom ämnesområdet socialt arbete samt en överföring av ansvaret för utbildningarna i arbetsterapi och sjukgymnastik i till . Tandhygienistutbildningen i föreslås överföras till den odontologiska fakulteten i med lokalisering till i . * En besparing om 22 milj. kr till följd av rationaliseringsvinster och dimensioneringsminskning har beräknats. * Minskningen av de grundläggande utbildningarna bör i första hand ske på universitetsorternas vårdhögskolor där belastningen för praktikplatserna är stor. * Införande av kvalitetskrav i samband med statsbidragsgivning till landsting och fristående högskolor för att såvitt möjligt garantera lika kvalitet för den grundläggande högskoleutbildningen. Kraven kan avse internationella kontakter, forskningsaktivitet, ökat antal forskarutbildade lärare samt biblioteksresurser. * Minimikrav på viss kvantitet och bredd i utbildningsutbud vid vårdhögskolorna, minst 300 årsstudieplatser och minst två utbildningsprogram. * Ett 10-tal av dagens vårdhögskolor kommer inte att uppfylla kriterierna för fortsatt verksamhet med statsbidrag och examinationsrätt. * Resurser för magisterutbildningar bör finnas på samtliga universitetsorter. Magisterutbildningar skall utgöra grund för lärarutbildning liksom till vissa kvalificerade tjänster inom vård och omsorg. Utredaren föreslår att fördelas till de medicinska och samhällsvetenskapliga fakulteterna som stöd för uppbyggand av sådana utbildningsprogram. * Kliniska högskolelektorat, förenade med tjänster i vården t.ex. som sjuksköterska, sjukgymnast, arbetsterapeut bör oberoende av huvudmannaskap inrättas vid Vårdhögskolorna. * Minimikravet för ämnesfördjupning för lärartjänster bör vara magisterutbildning. * Vårdlärarutbildningen bör avvecklas fr.o.m. /95. De medel som därmed frigörs bör användas till bl.a. utbyggnad av ovan nämnda magisterprogram. Den pedagogiska utbildningen för vårdlärare bör lösas på samma sätt som för övriga lärare vid universitet och högskolor. * Stödet för utbyggnad av forskning och forskarutbildning inom vårdutbildningarnas karaktärsämnen kan öka med ca om utredarens förslag till rationaliseringar, dimensioneringsminskningar och samordningar kan genomföras. Dettta stöd föreslås fördelas mellan universiteten och forskningsråden. * Vårdhögskolorna i och föreslås överföras till staten och integreras i universiteten. * På övriga universitetsorter bör fördjupningsutbildning, forskning och forskarutbildning finansieras av staten och byggas upp inom ramen för redan etablerad samverkan mellan vårdhögskolorna och universiteten samt . * Vårdhögskolorna uppförs i den bilaga i högskoleförordningen som anger fakulteternas verksamhetsområden. * Systemet med interkommunal ersättning bör avvecklas. * De tre enskilda sjuksköterskeskolorna föreslås ges en ställning som fristående skolor. Staten bör teckna avtal med resp. enhet, efter förhandlingar med , för reglering av utbildningsverksamhetens omfattning, inriktning, kvalitet och finansiering. * Landstingens vårdhögskolor och de tre enskilda sjuksköterskeskolorna bör bli föremål för en utvärdering av kvalitet och uppnådda mål avseende högskolans krav på internationellt samarbete, forskningsaktivitet, lärarkompetens, biblioteksresurer m.m. föreslås få i uppdrag att ta ett sådant initiativ. Ekonomiska aspekter Ett förstatligande av vårdhögskolorna - helt eller delvis - aktualiserar i huvudsak två kostnadsfrågor. Dels direkta utbildningskostnader och dels den pensionsreglering som blir aktuell för den personal som i och med det ändrade huvudmannaskapet övergår från anställning i landsting till statlig anställning. Driften av vårdhögskolorna uppgick enligt beräkningar till ca . Om denna siffra accepteras som "den närmaste sanningen" kan kostnadsfördelningen för ett enhetligt förstatligande av vårdutbildningarna beskrivas enligt följande. Av totalkostnaden motsvarar ca den summa som utgår som statsbidrag. Landstingsmedlen utgör ca . De interkommunala ersättningarna är också landstingsmedel och omfattar ca . Den summa som förutsatt oförändrad kostnad för staten måste överföras från landstingen uppgår därmed till . Att beräkna kostnaderna för ett delvis förstatligande är förenat med svårigheter främst på grund av ofullständiga och disparata underlag om kostnader för utbildning inom olika landsting. De faktiska kostnaderna måste fastställas via förhandlingar med varje enskilt landsting. 2.Sammanställning av remissyttranden över betänkandet (SOU 1993:12) Vårdhögskolor - Kvalitet - Utveckling - Huvudmannaskap Yttranden över betänkandet har inkommit från , , , , , , /(Från 930701 ), /, /, , , , , , , , /, , , , , /, , , kommun, och , , (), Akademikers (), i (LO), (), (), landstingen i , , , , , , , , , , , och , , , , , , , , och . Gemensamma yttranden har inkommit dels från landstingen i och samt den interimistiska styrelsen för i /och , dels från och . Särskilda yttranden har dessutom inkommit från , Vårdhögskolornas rektorskollegium, , Föreningen föreståndare inom social service, för , , , , , Sophiahemmets sjuksköterskeskola, diakonisällskaps sjuksköterskehögskola och . Vidare har särskilda yttranden kommit från kommunstyrelserna i , , och , Kommunförbunden i och samt länsstyrelserna i , , , och . Remissinstanserna uttrycker allmänt en positiv inställning till betänkandet. De flesta framför att utredaren utifrån givna direktiv har presenterat ett väl avvägt och genomtänkt betänkande där en mångfald av idéer och möjliga lösningar presenteras. Speciellt påpekas att likt utredaren vill man understryka att kvalitet i utbildningarna är överordnat huvudmannaskapsfrågan. SAF har avstått från att yttra sig. sjuksköterskestuderandes förbund har ej inkommit med yttrande. Majoriteten, , av remissinstanserna förordar ett statligt eller ett blandat huvudmannaskap för vårdutbildningarna. Av landstingen har nio varit positivt inställda till ett statligt huvudmannaskap, fyra har motsatt sig detta och resten har avstått från att svara. Majoriteten av universitet och högskolor har förespråkat statligt huvudmannskap, endast har sagt nej och högskolorna i , , och har avstått från att yttra sig. , , , och förordar ett kommunalt huvudmannaskap. , och motsätter sig kommunalt huvudmannaskap. och högskolor antingen är emot kommunalt huvudmannaskap eller har avstått från att svara. LO förordar ett enhetligt kommunalt huvudmannaskap med motiveringen att vårdutbildningens traditioner och rötter är i yrkesrelaterad utbildning samt att förutsättningarna för god tillgänglighet av vårdutbildning ökar. 3.3 Överföring av viss utbildning till statligt huvudmannaskap Nio landsting har varit för överföring av viss utbildning till statligt huvudmannaskap och sju har varit emot. , och är för en överföring medan , , och högskolorna i /, , , /och har varit emot. RRV anser att anknytningen till den akademiska forskningsmiljön skall vara avgörande för vilka vårdutbildningar som skall överföras. förordar att samtliga sjukgymnast- och arbetsterapeututbildningar bör förstatligas. Vidare att tandhygienistutbildningen bör överföras på de orter där odontologisk fakuktet finns tillgänglig samt sociala omsorgsutbildningen till de universitet och högskolor som har utbildning inom området socialt arbete. SFS är också positiva till ett förstatligande av sociala omsorgsutbildningen men betonar vikten av att utbildningen får behålla sin särart. och är emot överföring av enbart delar av vårdutbildningen och anser att kostnadsfrågorna för ett enhetligt förstatligande borde bättre belysas. 3.4 Samarbetsformer under olika huvudmannaskap Nästan alla universitet och högskolor har svarat att samarbete pågår mellan och /högskolan på orten. redovisar inget samarbete. Utredaren föreslår att styrning- och ledningsformerna skall vara likartade för all högskoleutbildning med garanterat inflytande för rektorer, lärare och studenter. En majoritet av remissinstanserna tillstyrker detta förslag. med flera uppmärksammar att om nuvarande statlig högskolestyrelse införs vid vårdhögskolorna krävs ändringar i gällande kommunallag. Flertalet landsting framför att om kvarstår som huvudman måste denne huvudman också garanteras inflytande i styrelsen. Därutöver bör ordförande utses av huvudmannen. 5 Lärare 5.1 Magisterkompetens Samtliga remissinstanser som yttrat sig, utom , anser att magisterkompetens bör vara miniminivå för vårdlärarna. Flertalet instanser anser att kravet på disputerade lärare som finns för universitet och högskolor också skall gälla vårdhögskolorna. Utredaren föreslår att nuvarande vårdlärarutbildning avvecklas. av remissinstanserna avstår från att kommentera detta förslag. Endast ett fåtal avstyrker medan ett femtontal tillstyrker. Eftersom vårdlärare inte är någon fastställd yrkesexamen är det inte ett beslut för regering och riksdag huruvida vårdlärarutbildningen skall läggas ner. Utredaren menar att den pedagogiska utbildningen för de framtida lärarna inom högskolans vårdutbildning skall lösas på samma sätt som för universitetens och högskolans övriga lärare. Många remissinstanser påpekar att dagens vårdlärare har en gedigen pedagogisk skolning. Utredaren föreslår att kliniska lektorat inrättas. Drygt fyrtio remissinstanser, däribland samtliga landsting som yttrat sig, tillstyrker förslaget. Övriga avstår från att kommentera förslaget. Utredaren föreslår att antalet utbildningsplatser på den sociala omsorgslinjen halveras och dessutom ytterligare neddragningar av platserna av de övriga grundläggande vårdutbildningarna. Utredaren föreslår att neddragningarna sker vid universitetsorterna med hänvisning till att det där kan vara mer komplicerat att finna praktikplatser. Remissinstanserna vid universitetsorterna avstyrker förslaget medans de vid övriga orter tillstyrker detsamma. 7 Övrigt 7.1 Avskaffande av den interkommunala ersättningen /och vill avskaffa den interkommunala ersättningen. Även kommun och , , , , samt tillstyrker förslaget. Statskontoret och SFS anser också att denna form av ersättning för studenter bör avskaffas. och högskolorna i samt avstyrker förslaget. Detta gör också , , , , , , , , , , , , och . anser att utredaren inte anfört några vägande skäl för ett avskaffande av den interkommunala ersättningen. Istället anser att det är effektivitetsfrämjande att vissa landsting kan åta sig ett utbildningsansvar för studenter från andra landsting. Detta avlastar vissa landsting från att ge utbildning och det är därför rimligt att de utbildningsgivande landstingen erhåller interkommunal ersättning. Samtliga instanser som yttrat sig anser att en framtida utvärdering är nödvändig. Många tillägger dock att kan vara en för att utvisa hur utbildningen har förändrats och förespråkar att vänta med utvärderingen till om . 7.3 Ombilda de tre enskilda sjuksköterskeskolorna i till fristående högskolor Statskontoret, RRV, SFS och samt tillstyrker förslaget. De berörda sjuksköterskeskolorna; Sophiahemmets sjuksköterskeskola, diakonisällskaps sjuksköterskehögskola och har alla i särskilda yttrande tillstyrkt utredarens förslag. och avstyrker förslaget med motiveringen att samma kvalitetskriterier och krav bör gälla för sjuksköterskeutbildningar med enskilt huvudmannaskap som gäller för övrig högskoleutbildning. SOU 1993:102 Kvalitet och dynamik Sammanfattning av SOU 1993:102 samt beredningens slutsatser och förslag Universitetens och högskolornas kvalitetsutveckling och resurstilldelningen till grundutbildningen (kap. 2) Vi har koncentrerat utredningsarbetet beträffande grundutbildningen på att, utifrån svenska och internationella erfarenheter beträffande kvalitetsarbete, skissera en modell för resurstilldelningen som stimulerar universiteten och högskolorna att arbeta systematiskt med kvalitetsutveckling. Därmed tar vårt förslag hänsyn till de enskilda universitetens och högskolornas varierande förutsättningar och olika prioriteringar vad gäller verksamheten. Detta kapitel inleds i avsnitt 2.1 med en aktuell översikt över kvalitetsutvecklingen inom grundutbildning vid universitet och högskolor i samt internationella erfarenheter av kvalitetsutveckling och användning av kvalitetsindikatorer. Arbete med dessa frågor, med olika tyngdpunkter, pågår i flera länder. Resurstilldelning på grundval av kvalitetsindikatorer inom grundutbildningen tycks tillämpas enbart i vissa delstater i . Vi diskuterar i avsnitt 2.2 varierande synsätt på kvalitet och möjligheterna att koppla detta begrepp till resurstilldelning. Vi drar slutsatsen att objektiva, generella mått på kvalitet inom grundläggande högskoleutbildning inte går att fastställa. Det är trots detta väsentligt att utveckla kvaliteten vid varje universitet och högskola på ett systematiskt sätt. Det är också viktigt att detta arbete följs och uppmuntras. Beträffande resurstilldelningen drar vi slutsatsen att kvalitetsindikatorer skulle kunna användas för fördelning av resurser på respektive universitet och högskola i den utsträckning man kan nå enighet om vad de står för och hur de skall bedömas. Vi anser däremot att det inte är möjligt att använda gemensamma, nationella kvalitetsindikatorer för statsmakternas resurstilldelning. Vi föreslår i stället att statsmakternas resurstilldelning kopplas till en bedömning av respektive lärosätes program för kvalitetsutveckling och genomförandet av detta. Dessa bedömningar föreslås göras av expertgrupper knutna till , som därmed får i uppgift att avgöra vad som vid bedömningstillfället anses vara acceptabelt. I avsnitt 2.3 betonas universitets- och högskoleledningarnas ansvar för kvalitetsutveckling. De flesta universitet och högskolor har någon form av koppling mellan resursfördelning och antalet registrerade studenter samt deras studieresultat. Vi hävdar att det är ett grundläggande krav att varje universitet och högskola bedriver ett systematiskt arbete att utveckla kvaliteten i hela dess verksamhet. Därigenom kan de kvalitativa och kvantitativa delarna i systemet samverka till den höga kvalitet i grundutbildningen som är ett av reformens huvudsyften. I den interna resursfördelningen bör det även vara naturligt att resurser fördelas på basis av olika kvalitetsindikatorer. Hur universiteten och högskolorna utformar detta anser vi vara varje universitets och högskolas ansvar. Slutligen behandlas i avsnitt 2.4 statsmakternas ansvar. Statsmakterna har ett ansvar för kvaliteten i det svenska universitets- och högskolesystemet.