prop · GH03124 · 1994-01-01 00:00:00 — Kammarkollegiet anser att utdelningen av stöd ur fonden skall vara mera fristående från regeringen än vad utredningen föreslagit och att Kam- markollegiet är en lämplig s.k. värdmyndighet för en Arvsfondsdelegation. avstyrker inrättandet av en Arvsfondsdelegation på grund av risk för dubbelarbete eftersom vissa ansökningar skall ligga kvar hos rege- ringen. Även Unga synskadade är skeptiska till inrättandet av en särskild myndighet eftersom den nuvarande organisationen enligt dess uppfattning fungerat väl. framhåller att det finns anledning att närmare pröva förutsättningarna för att samla allt ansvar för Allmänna arvsfonden i en och samma organisation. och till trossamfund anser att fördelningen av arvsfondsmedel i vissa fall även i fortsättningen bör kunna delegeras till Skälen för regeringens förslag: Fram var regeringen enda beslutande organ i frågor om stöd ur Allmänna arvsfonden. Genom en lagändring det året öppnades möjlighet för regeringen att i vissa fall delegera beslutanderätten till en underordnad myndighet. Den tillämpade ordningen - att regeringen har haft att göra de policybetonade och samhällspolitiska ställningstagandena medan detalj- regleringen i huvudsak flyttats över till underlydande myndigheter - har inneburit väsentliga fördelar. Regeringen har snabbt och smidigt kunnat leda utvecklingen, vilket har varit av stor betydelse eftersom normerna för bidragsgivningen är mycket knapphändigt reglerade i arvsfondslagen. Genom den nuvarande ordningen har anspråken på enhetlighet och effektivitet kunnat förenas med en betydande handlingsfrihet. Fördelningen av arvsfondsmedel har tillkommit i ett särskilt syfte och för särskilt angivna ändamål. Regeringen anger den kommande inriktningen för stöd ur fonden och fattar beslut om särskilda satsningar. Fördelningen av arvsfondsmedel sker därmed utifrån en bedömning av vad som framstår som mest angeläget i ett allmänt samhällsperspektiv. Man kan därför säga att arvsfonden har kommit att fylla en funktion i barn-, ungdoms- och handikappolitiken. Regeringen anser sammantaget att fördelarna med att ha kvar den över- gripande beslutanderätten hos regeringen är så stora att någon ändring av nuvarande ordning i det hänseendet inte bör komma i fråga. Efter en ändring 1969 kan regeringen alltså delegera till någon annan myndighet att besluta i frågor om stöd ur Allmänna arvsfonden. har möjligheten att delegera tillämpats bl.a. genom att Barn- och fått disponera arvsfondsmedel (numera av disponibla utdelningsmedel) för stöd till projekt för fostran av ungdom. har fått medel för att kunna stödja projekt som utvecklar fritidsverksamhet för funktionshindrade personer. har fått medel för att stödja projekt med syfte att utveckla modeller för arbete och sysselsättning för funktionshindrade och för att utveckla stödet i fråga om anhöriga till funktionshindrade personer. har fått regeringens uppdrag att fördela medel till projekt som syftar till att skapa träffpunkter för ungdomar. Slutligen har medel ur arvsfonden ställts till förfogande för att utveckla bl.a. datateknik som kan öka funktionshindrade personers själv- ständighet och oberoende. Enligt regeringsformen skall i princip alla regeringsärenden avgöras av regeringen som kollektiv. I motiveringen till denna bestämmelse anförde departementschefen i grundlagspropositionen (prop 1973:90 s. 184) dels att en sådan regel förutsätter att regeringens arbete kan begränsas till sådana angelägenheter som typiskt sett kräver ett ställningstagande från regeringsorganet, dels att det var ange- läget att arbetsmängden ytterligare reduceras genom decentralisering av ärendegrupper. Även om alltså den övergripande och policybetonade beslutanderätten i fråga om stöd ur fonden enligt vår mening bör ligga kvar hos regeringen finns det skäl att överväga en delegering av de arvs- fondsärenden som typiskt sett inte kräver ett ställningstagande från regeringens sida. Det gäller t.ex. alla detaljärenden där det bildats en fast praxis. Enligt nuvarande ordning förekommer alltså viss delegation av be- slutanderätten till andra organ. Enligt utredaren fungerar delegationen tillfredsställande på ungdomssidan. Detta har uppenbarligen att göra med att delegationen skett till ett organ som varit nära knutet till , och . Någon motsvarighet till en sådan delegation finns inte på handikappområdet. En mera allmän decentralisering av beslutanderätten är enligt regeringens uppfattning ägnad att skapa oenhetlighet vid prövningen av arvsfondsärenden. Möjligheterna att väga olika behov mot varandra skulle minska. Dessutom skulle möjligheterna till uppföljning och erfar- enhetsspridning kunna försvåras. Om beslutandemyndigheten inte är knuten till regeringen skulle man dessutom gå miste om den dialog mellan och berörda samhällssektorer, som är så viktig i sammanhanget. Regeringen anser därför i likhet med utredaren och de flesta remissinstanser att övervägande skäl talar för att arvsfondsärenden, som inte har en övergripande policykaraktär, delegeras till en särskild myndighet. Regeringen bör dock ha möjlighet att delegera beslutanderätten i arvsfondsärenden även till andra myndigheter, exempelvis Sta- tens ungdomsråd. Denna möjlighet kan utnyttjas om det skulle anses ändamålsenligt i vissa särskilda typer av ärenden. Regeringen föreslår att en ny myndighet skapas benämnd Arvsfondsdelegationen. Delegationen bör ha till huvudsaklig uppgift att fördela medel ur Allmänna arvsfonden, att följa upp projekt som beviljats stöd samt att informera allmänheten om arvsfondens ändamål och fondmedlens användningsområde (se vidare avsnitt 5.10). Det bör, efter samma modell som gäller för Barn- och , i en särskild förordning närmare regleras vilka upp- gifter delegationen skall ha. Regeringens förslag innebär sammanfattningsvis följande. skall regeringen fatta beslut om övergripande principer för fördelningen av medel ur Allmänna arvsfonden. Ansökningar om stöd ur Allmänna arvsfonden ställs till Arvsfondsdelegationen eller den myndighet som handlägger ifrågavarande ärenden om stöd ur arvsfonden. Beslut i ärenden av principiell betydelse eller annars av större vikt skall överlämnas till rege- ringen. Likaså skall ärenden i fråga om stöd som rör betydande belopp överlämnas till regeringen. Ett riktmärke bör därvid vara att om stödet väntas överstiga i dagens penningvärde bör ärendet överlämnas till regeringen. Arvsfondsdelegationen bör vara en statlig myndighet inom . Delegationen bör bestå av tjänstemän inom och bör organisatoriskt sortera under . Ledamöterna i delegationen bör utses av regeringen. Beredningen av ärendena om stöd ur arvsfonden bör liksom ske inom resp. fackdepartement (och Civildepartemen- tet). Frågor om stöd ur Allmänna arvsfonden som Arvsfondsdelegationen har att pröva bör kunna överlåtas åt ordföranden, åt någon annan ledamot eller åt en grupp av ledamöter. Utredaren har föreslagit att beslut om stöd ur fonden fattas sektorsvis genom att särskilda beslutsenheter för mål- grupperna barn, ungdomar och personer med funktionshinder inrättas inom Arvsfondsdelegationen. Grunden för förslaget är att möjliggöra korta handläggningstider och täta beslutstillfällen. Den möjlighet att delegera beslutsfattande till ordförande eller ledamöter som föreslås kan enligt regeringens mening fylla samma funktion som en sektorsvis uppdelning. Det finns därför inte skäl att göra den typ av ärendeindelning som utredaren föreslagit. 5.5 Handläggningen av ärenden om stöd ur Regeringens förslag: Ansökningsförfarandet och skyldigheten att redovisa hur arvsfondsmedlen har använts lagregleras. Redovisningen av användningen av medlen sker till Arvsfondsdelegationen eller den myndighet som annars beviljat stödet. Den som har tagit emot stöd ur Allmänna arvsfonden skall vara skyldig att hålla medlen avskilda om inte annat föreskrivs i beslutet om stöd. Arvsfondsmedel som inte har förbrukats inom föreskriven tid eller för avsett ändamål skall betalas tillbaka. Om mottagaren har förorsakat att stöd ur fonden felaktigt har lämnats eller lämnats med för högt belopp och han borde ha insett detta skall han betala tillbaka det som betalats ut för mycket. Kammarkollegiet beslutar om återbetalning av stöd ur fonden och får helt eller delvis efterge återbetal- ningsskyldigheten om det finns särskilda Utredarens förslag: Överensstämmer i princip med regeringens. Utredaren har dock ansett att frågan om återbetalning skall prövas av Arvsfondsdelegationen. Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalat sig tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande ordning finns det inte några bestämmelser om själva ansökningsförfarandet. Utredaren har funnit att denna ordning inte är tillfredsställande. Ansökningarna är ofta inte kompletta och handläggarna av arvsfondsärenden måste sätta av mycket tid för att hjälpa allmänheten till rätta. Regeringen anser i likhet med utredaren att det är ändamålsenligt att i en ny arvsfondslag införa allmänna bestämmelser om vad en ansökan skall innehålla. Detaljerade föreskrifter i detta hänseende bör införas i en arvsfonds- förordning. Regeringen föreslår att en ansökan om stöd ur arvsfonden alltid skall göras skriftligen hos Arvsfondsdelegationen eller den myndighet som har att handlägga ifrågavarande ärenden. Om ärendet är av sådan karaktär att det är regeringen som skall besluta i ärendet skall det lämnas över till regeringen. En ansökan skall innehålla de uppgifter som behövs för att bedöma sökandens rätt till stöd ur fon- den. Vilka särskilda uppgifter som behövs bör framgå av en arvsfondsförordning. Ansökan skall vara undertecknad av sökanden eller dennes ombud. Om en ansökan inte uppfyller föreskrifterna bör sökanden få en möj- lighet att komplettera den. Om sökanden inte följer en sådan anmaning får ansökan prövas i befintligt skick. Skyldighet att hålla arvsfondsmedel Om utmätning görs hos den som har tagit emot stöd ur Allmänna arvsfonden eller om denne går i konkurs kan arvsfondsmedlen komma att tas i anspråk för att täcka dennes skulder. Med hänsyn till ändamålet med Allmänna arvsfonden är det enligt regeringens uppfattning mycket otillfredställande om arvsfondsmedlen kan användas för att täcka skulder som inte har samband med det ändamål för vilket arvsfondsmedel beviljats. Enligt 3 kap. 3 § konkurslagen (1987:632) ingår i ett konkursbo all egendom som tillhörde gäldenären vid kon- kursutbrottet eller som tillfaller denne under konkursen och som är sådan att den kan utmätas. Egendom som finns hos gäldenären vid konkursutbrottet anses tillhöra denne om det inte framgår att egendomen tillhör någon annan. Den som äger egendom som finns i gäldenärens besittning har rätt att få ut denna. Sådan s.k. separationsrätt gäller bl.a. egendom till vilken äganderätten inte har övergått till gäldenären samt gods som innehas i kommission. I fråga om kontanta medel har ägaren separationsrätt om det rör sig om s.k. redovisningsmedel. Med redovisningsmedel avses medel som gälde- nären har tagit emot för annans räkning med skyldighet att redovisa för dem (se lagen [1944:181] om redovisningsmedel). Enligt huvudregeln krävs för separationsrätt att gäldenären har avskilt medlen t.ex. genom att sätta in dem på ett särskilt bankkonto. Stöd ur Allmänna arvsfonden utgör normalt inte redovisningsmedel hos mottagaren. Att mottagaren är skyldig att i förhållande till den beviljande myndigheten redovisa hur medlen använts, ändrar inte detta förhållande, eftersom medlen tagits emot för egen räkning. Någon separationsrätt på den grunden finns alltså i allmänhet inte. För att gäldenärens egendom skall anses ingå i konkursboet krävs emellertid också att den kan utmätas. Enligt 5 kap. 6 § utsökningsbalken får medel som för särskilt angivet ändamål har anvisats gäldenären av staten, kommun eller annan menighet eller av samfund, stiftelse eller inrättning med allmännyttigt syfte eller har samlats in bland allmänheten, inte mätas ut om det skulle strida mot det angivna ändamålet. Om medlen har betalats ut gäller utmätningsförbudet dock bara så länge medlen hålls avskilda. Med hänvisning till det sagda bör det införas en lagstadgad skyldighet för den som har tagit emot stödet att hålla medlen avskilda. Detta kan ske t.ex. genom att pengarna sätts in på ett separat bankkonto där det särskilda ända- målet anges. Om medlen hålls avskilda kan de inte utmätas och ingår därmed inte heller i mottagarens konkursbo. I vissa fall skulle dock en sådan skyldighet kunna vara onödigt betungande för mottagaren, exempelvis om det rör sig om endast ett mindre belopp. I ett sådant fall bör det kunna anges i beslutet om stöd att medlen inte behöver hållas avskilda. När stöd lämnas ur Allmänna arvsfonden är det av stor betydelse att det sker en kontroll av hur medlen har använts. Denna uppföljning är viktig dels för att kunna få bekräftat att det projekt som en ansökan avsett verkligen har genomförts, dels för att kunna ta till vara de erfarenheter som projektet gett i syfte att förbättra situationen för barn, ungdomar och funktionshindrade personer. Enligt nuvarande ordning finns inga lagföreskrifter om redovisnings- skyldighet. I beslutet om stöd föreskrivs att sökanden inom skall lämna en redogörelse för verksamheten/projektet och/eller ett av revisor bestyrkt räkenskapssammandrag rörande kostnaderna för ändamålet. Till beslutet fogas anvisningar angående redovisning av stödet. Skyldigheten att redovisa mottagna arvsfondsmedel bör lagregleras. Redovisning bör ske till Arvsfondsdelegationen eller den myndighet som annars beviljat stödet. Det bör ankomma på respektive myndighet att med- dela närmare anvisningar om vad en redovisning skall innehålla. Utredaren har i detta sammanhang också föreslagit en regel enligt vilken Arvsfondsdelegationen skulle få granska hur mottagaren har använt stödet ur arvsfonden. I det syftet skulle delegationen få kräva in upplysningar och handlingar och få tillträde till områden och andra lokaler än bostäder för att utföra granskningen. För att genomföra åtgärderna skulle delegationen få begära handräckning av kronofogdemyndigheten. Förslaget har avstyrkts av . Regeringen anser att de föreslagna befogenheterna skulle utgöra alltför ingripande åtgärder i det sammanhang som det här är fråga om. Rege- ringen finner därför att det får anses tillfyllest att den ansvariga myndigheten har möjlighet att kräva in en redovisning av hur stödet har använts och, om en tillfredsställande sådan inte inkommer, aktualisera frågan om återkrav av stödet. I enlighet med beslut (bet. 1989/90:SoU3, rskr.1989/90:14) skall regeringen till regelbundet lämna en samlad redovisning för hur Allmänna arvsfondens medel fördelats under det gångna budgetåret. En redovisning bör enligt vad socialutskottet uttalat (bet. 1991/92:SoU13) innehålla både en analytisk redogörelse för medelstill- delningen och en detaljerad sammanställning över beviljade ansök- ningar. Vidare bör den kommande inriktningen av stödet också redovisas. Också regeringens redovisningsskyldighet till bör lagregleras. Skyldigheten att under vissa omständigheter betala tillbaka arvsfonds- medel är enligt nuvarande ordning inte reglerad. Utredaren har påpekat att det sätt på vilket återbetalningsskyldigheten är konstruerad har många brister. Regeringen anser i likhet med utredaren att återbetalningsskyldigheten bör lagregleras. En skyldighet att betala tillbaka arvsfondsmedel helt eller delvis bör kunna föreligga i följande situationer: a)medlen förbrukas inte inom föreskriven tid, b)medlen används inte för angivet ändamål, c)mottagaren av stödet underlåter att inom föreskriven tid och på föreskrivet sätt lämna redovisning av hur arvs- fondsmedlen har använts eller d)mottagaren har lämnat oriktiga uppgifter i sin ansökan eller har på annat sätt förorsakat att medel ur fonden har lämnats felaktigt eller med för högt belopp och har bort inse detta. En återbetalningsskyldighet bör om det finns särskilda skäl kunna helt eller delvis efterges. Frågan om återbetalning och eftergift bör prövas av den myndighet som har att företräda fonden, nämligen Kam- markollegiet. För det fall att Arvsfondsdelegationen eller den myndighet som annars beviljat stödet finner att det kan finnas skäl att överväga återbetalningsskyldighet bör ärendet överlämnas till Kammarkollegiet som beslutar i frågan. Kammarkollegiets beslut i fråga om återbetalningsskyldighet bör få över- klagas till länsrätten. Detsamma bör gälla kollegiets beslut rörande eftergift av återbetalningsskyldigheten. Regeringens förslag: God man för Allmänna arvsfonden förordnas av Kammarkollegiet i stället för av tingsrätten. Utredarens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som har uttalat sig har tillstyrkt Skälen för regeringens förslag: Om det då ett dödsfall inträffar inte finns någon annan arvinge än Allmänna arvsfonden eller om arvsfonden är universell testamentstagare skall den som har boet i sin vård anmäla förhållandet till tingsrätten. Rätten skall utse en god man med uppgift att företräda arvs- fonden vid boutredningen. Kammarkollegiet skall övervaka att den gode mannen behörigen fullgör sina skyldigheter. Utredaren har föreslagit att ärendena om förordnande av god man flyttas över från tingsrätterna till Kammarkollegiet. Det huvudsakliga skälet för detta är att en sådan överflyttning utgör ett led i strävandena att befria de allmänna domstolarna från uppgifter som inte har med rättskipning att göra. Ett annat skäl är att Kammarkollegiet därmed får möjlighet att se till att de gode män som förordnas är kompetenta för uppgiften. Regeringen ansluter sig till utredarens förslag. Enligt den föreslagna ordningen blir den gode mannen mer att betrakta som en uppdragstagare åt Kammarkollegiet än enligt nuvarande ordning. Förhållandet mellan Kammarkollegiet och den gode mannen blir ett rent uppdragsförhållande och bygger på ett ömsesidigt förtroende. Reglerna i 18 kap. handelsbalken om sysslomän gäller i tillämpliga delar för god man enligt arvsfondslagen. Någon rätt att överklaga ett beslut om förordnande eller entledigande av god man behövs inte. 5.7 Beslut om egendom skall tas emot Regeringens förslag: Uppgiften att besluta om viss egendom skall tas emot flyttas från regeringen till Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte uttalat sig i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Om ett testamente eller en gåva till förmån för fonden har förenats med villkor, beslutar regeringen enligt nuvarande regler huruvida egendomen skall tas emot. Ett sådant beslut är enligt regeringens uppfattning inte typiskt sett av den övergripande eller policybetonade karaktär som kräver ett ställningstagande av regeringen. Snarare är ett sådant ärende av den arten att det lämpligen kan ingå bland Kammarkollegiets förvalt- ningsuppgifter att pröva. Det bör därför anförtros åt Kammarkollegiet att pröva om egendom i nu förevarande fall bör tas 5.8 Avstående av arv Regeringens förslag: Arv eller försäkringsbelopp, som har tillfallit Allmänna arvsfonden, får i vissa fall helt eller delvis avstås till någon annan. Arv som utgörs av egendom, vilken är av väsentlig betydelse från kulturhistorisk synpunkt eller från natur- eller kulturvårdssynpunkt, får avstås till juridisk person som har särskilda förutsättningar att ta hand om egendomen på lämpligt sätt. Ingår även pengar i ett sådant arv får, om det finns särskilda skäl, ett belopp avstås till mottagaren av egendomen. Beslut om avstående av arv fattas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Kammarkollegiet, och skall inte i något fall vara beroende av tillstånd från . Ansökan om arvsavstående görs hos Kammarkollegiet. Ansökningstiden skall vara begränsad till efter dödsfallet eller från det att arvet tillfallit arvsfonden genom preskription. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Tillstyrks huvudsakligen av de remissinstanser som uttalat sig. Skälen för regeringens förslag: Avstående av arv eller försäkringsbelopp Arv som har tillfallit Allmänna arvsfonden får helt eller delvis avstås till annan, om det med hänsyn till uttalanden av arvlåtaren eller andra sär- skilda omständigheter kan anses stämma överens med arvlåtarens yttersta vilja. Också i andra fall får arv avstås till arvlåtarens släkting eller annan person som har stått arvlåtaren nära om det kan anses skäligt. Det finns inte någon anledning att ändra på den ordningen. Enligt nuvarande ordning finns ingen laglig möjlighet att avstå försäk- ringsbelopp som utfaller efter arvlåtarens död och som inte ingår i den- nes kvarlåtenskap. Enligt vad som framgår av 1 § förslaget till ny arvsfondslag består Allmänna arvsfonden av bl.a. egendom som har tillfallit fonden genom förmånstagareförordnande i försäkrings- avtal. Det är enligt regeringens uppfattning konsekvent och rimligt att försäkringsbelopp bör kunna avstås på samma sätt som arv. Det bör därför införas en möjlighet att avstå också ett försäkringsbelopp som utfaller efter arv- låtarens död och som inte ingår i dennes kvarlåtenskap. Arv som utgörs av egendom, vilken är av väsentlig betydelse från kulturhistorisk synpunkt eller från natur- eller kulturvårdssynpunkt, får enligt nuvarande ordning avstås till en juridisk person som har särskilda förutsättningar att ta hand om egendomen på lämpligt sätt. Någon laglig möjlighet att dessutom avstå pengar för att ställa i ordning egendomen finns inte. Möjligheten att avstå egendom, som är av kulturellt intresse, infördes . har i genomsnitt sju beslut om avstående fattats på denna grund. I några fall har, trots bristande lagstöd, också kontanta belopp avståtts. Sedan regeringen i ett beslut (C 90/1384/ST) förklarat att ett kontant belopp inte kan avstås i nu förevarande fall, har sådana utbetalningar upphört. Den nuvarande ordningen bygger på tanken att det är angeläget att egendom som har ett kulturellt intresse eller ett värde från naturvårdssynpunkt kan övertas av institutioner och organisationer som har särskilda förutsättningar att ta hand om egendomen på ett lämpligt sätt. Om egendomen måste säljas till högsta möjliga pris kan detta syfte motverkas. Regeringen anser att det inte finns anledning att ha en annan uppfattning än när möjligheten infördes. Med hänsyn till att avståenden på ifrågavarande grund förekommit endast i ringa omfattning påverkar sådana avstå- enden uppenbarligen inte i någon nämnvärd grad arvsfondens understödjande verksamhet. Någon ändring i fråga om möjligheten att avstå egendom för kulturella eller naturvårdande ändamål föreslås därför inte. Enligt nuvarande ordning finns dock som nämnts inte någon möjlighet att betala kontanta medel i samband med avstående för kulturella eller naturvårdande ändamål. Detta har tydligen i många fall bidragit till att institutioner och sammanslutningar - t.ex. museer, bibliotek och hembygdsgårdar - inte ansett sig kunna ta emot egendom eftersom man har saknat resurser för finansiering av nödvändiga upprustningsåtgärder. Ett förbud mot avstående av kontanta belopp i dessa fall tycks alltså motverka syftet med möjligheten att avstå egendom som har kulturellt eller naturvårdande intresse. Regeringen ansluter sig till utredarens förslag att det bör införas en laglig möjlighet att kunna avstå kontanta belopp i förevarande fall. Möjligheten bör dock vara starkt begränsad. Avståendet av kontanta medel bör bara få ske när det är aktuellt med omedelbara och nödvändiga åtgärder för egendomens fortsatta bestånd t.ex. takläggning, flyttning av egendomen, konservering eller restaurering av egendomen. Det bör inte komma i fråga att avstå belopp för normalt underhåll och drift av egendomen. Kontanta medel bör därför bara få avstås när det finns särskilda skäl. Regeringen föreslår alltså sammanfattningsvis att kontanta medel i förevarande sammanhang skall kunna avstås om det föreligger särskilda skäl.