prop · GH03109 · 1994-01-01 00:00:00 — , som lade fram förslaget till fotografilagen, uttalade att det inte kunde anföras något giltigt skäl för att behålla beställarregeln. I vilken utsträckning beställaren har rätt att förfoga över bilden borde enligt kommittén avgöras med ledning av beställ- ningsavtalets innehåll och om- ständigheterna i övrigt. Eftersom beställarregeln innebar ett hinder för en sådan fri avtalstolkning menade kommittén att den inte borde behållas. Kommittén ansåg emellertid att det till skydd för beställaren borde införas en regel enligt vilken fotografen inte fick förfoga över bilden utan beställarens samtycke. Som skäl angavs att beställaren ofta hade ett personligt intresse i bilden. Detta sades gälla i första hand beträffande porträtt och liknande men även i andra fall (SOU 1956:25 s. 478). I propositionen med förslag till fotografilagen anfördes, angående frågan huruvida beställarregeln skulle behållas, att saken ytterst gällde på vem av parterna man borde lägga bördan att vid avtalets ingående göra förbehåll om rätten till fotografiet. Det uttalades att det syntes mest ändamålsenligt att lägga denna börda på fotografen, som är yrkesman. Det anfördes vidare att kommitténs förslag var ägnat att medföra en viss oklarhet rörande rättsförhållandet, eftersom det i många fall skulle vara svårt att genom tolkning av beställningsavtalet bestämt fastställa hur långt beställarens rätt sträckte sig. Å andra sidan uttalades att till förmån för kommitténs förslag talade prin- cipiella synpunkter och att det var tvek- samt vilken lösning som borde väljas. Propositionens förslag, vilket godtogs av , blev att beställarregeln skulle behållas (se prop. 1960:17 s. 344 och bet. 1960:1LU41 s. 88 f.). Om någon har åstadkommit ett fotografiskt verk bör, som regeringen har anfört, det skydd han erhåller för sin prestation i princip överensstämma med det som ges åt den som - med annan teknik än fotografi - har åstadkommit ett konstverk. Beställar- regeln gäller inte beträffande rätten till ett verk av en konstnär. Inte heller gäller regeln beträffande en artikel av en frilansjournalist. Konstnären och journalisten har ett likartat skydd, och det finns goda skäl för denna likhet. Redan det nu anförda ger anledning att starkt ifrågasätta att beställarregeln bör gälla för fotografiska verk. Som regeringen har uttalat är det en fördel om likartade regler gäller beträffande fotografiska verk och fotografier som inte uppfyller kravet på verkshöjd; också i fråga om de senare måste således ifrågasättas att beställarregeln bör gälla. De skäl för att behålla beställarregeln vilka anfördes proposition var som har framgått (1) att det borde ankomma på fotografen att i avtalet göra förbehåll om rätten till fotografiet samt (2) att det var ägnat att medföra en viss osäkerhet rörande rättsförhållandet mellan fotografen och beställaren att utmönstra beställarregeln. När det gäller det första skälet kan följande anföras. I propositionen ansågs beställaren ha behov av skydd i förhållande till fotografen. Föredraganden hade därvid för ögonen en privatperson som beställde porträttfotografering. utgörs beställarna emellertid främst av tidningar, förläggare, reklambyråer och liknande. Generellt sett har beställaren därför inte längre behov av skydd i förhållande till foto-grafen. I de fall beställaren är en privatperson och det är en engångsföreteelse för honom att träffa avtal om fotografering, torde beställarregelns betydelse vara be- gränsad, eftersom fotograferna i dessa fall normalt ser till att de genom avtalet förvärvar de rättigheter de önskar. När det gäller porträttbilder finns dock fortfarande ett skyddsbehov, men skydd i detta avseende bör till- handahållas på annat sätt än genom att beställarregeln behålls (se nedan). Beträffande det andra skälet i propositionen kan anföras följande. Visserligen kan det medföra en viss oklarhet rörande rättsförhållandet att låta resultatet av avtalstolkning vara avgörande för frågan om hur rättigheterna är fördelade mellan fotografen och beställaren. Men om avseende i varje särskilt fall fästs vid denna tolkning uppnås ett materiellt sett mer till- fredsställande rättsläge i parternas förhållande än det som blir följden om alla rättigheter enligt lag tillkommer beställaren. I själva verket synes det inte möjligt att åstadkomma en rätt- spolitiskt lämplig avvägning mellan parternas intressen på annat sätt än att fästa avseende vid avtalstolkningen; omständigheterna i skilda fall är alltför olika. Frågan huruvida beställarregeln skall överges har splittrat remissopinionen. De som har ansett att den bör behållas har upprepat de skäl som anfördes proposition och därutöver anfört i huvudsak följande. Det är beställaren som tar initiativet till fotograferingsupp- draget och ger anvisningar om hur det skall utföras. Det är normalt han som skapar de praktiska och ekonomiska förutsättningarna för uppdraget. I brist på avtal om annat bör han därför ha rätten till bilden. Beställaren måste också normalt få avgöra vilka bilder som kan offentliggöras samt när och i vilket sammanhang så kan ske. Att detta avgörande måste ligga hos beställaren beror på bl.a. att det som fotograferats kan utgöra företagshemligheter eller vara integritetskänsligt. Mot dessa remisståndpunkter kan invändas följande. Att beställaren tar initiativet till uppdraget, ger anvisningar om hur det skall utföras och ofta skapar de praktiska och ekonomiska förutsättningar som krävs för att det skall kunna genomföras är inte specifikt för fotograferingsuppdragen utan gäller också i fråga om uppdrag till upphovsmän. Ändå gäller inte beställarregeln beträffande dessa uppdrag. De nämnda omständigheterna kan ha betydelse å ena sidan för vilka krav beställaren vid av- talstillfället kan ställa avseende förvärv av rätten till fotografiet och å andra sidan för tolkningen av beställ- ningsavtalet men utgör inte tillräckliga skäl för att beställaren skall förvärva alla rättigheter till följd av en lagregel. Det är vidare riktigt att beställaren i vissa känsliga fall måste få avgöra vilka bilder som kan offent- liggöras samt när och i vilket sammanhang så kan ske. Men beställarens rätt i detta avseende bör inte säkerställas genom att han i lag ges alla rättigheter till alla beställda fotografier; det vore att stifta lag som går långt utöver syftet med lagen. I stället bör det kunna krävas av beställaren att han genom sekretessavtal eller liknande försäkrar sig om att fotografens bilder inte kommer till sådan användning som kan skada beställaren. Slutsatsen av det anförda är att beställarregeln inte bör föras över till upphovsrättslagen utan utmönstras. Beställda porträttbilder Beträffande beställda porträttbilder, dvs. fotografier som avbildar beställaren eller närstående till honom, bör fotografen inte få utöva sin rätt utan tillstånd av beställaren eller, efter dennes död, av hans make och arvingar. Enligt 27 § andra stycket upp- hovsrättslagen gäller redan en motsvarande regel beträffande andra porträtt än fotografiska. Den regeln bör göras tillämplig också på fotografiska porträtt. Beställaren får då skydd i för- hållande till fotografen när det gäller ett slags bilder som beställaren ofta har ett personligt intresse i. Regeringen anser emellertid inte att det i lag bör krävas av fotografen att han inhämtar be- ställarens tillstånd i andra fall än när det gäller porträtt. Regeringen menar alltså att förslaget från en minoritet i utredningen - att fotografen aldrig skall få utöva sin rätt utan beställarens tillstånd - inte bör genomföras. Det bör betonas att det som har anförts enbart avser vad som bör gälla mellan fotografen och beställaren i fråga om de immaterialrättsliga rättigheter som är knutna till en beställd porträttbild. Det är en helt annan fråga i vad mån det bör gälla allmänna inskränkningar avseende användningen av fotografier med personer avbildade. Sådana inskränkningar har diskuterats t.ex. när det gäller bilder som är integritetskänsliga. Om denna fråga, se senast bet. 1991/92:LU5 s. 14 f. Utredningen har föreslagit att beställaren till en porträttbild skall ha rätt att låta ta in porträttet i en tidning eller en tidskrift eller en skrift med biografiskt innehåll, om inte fotografen har gjort förbehåll mot det. En liknande bestämmelse finns i 14 § andra stycket fotografilagen. Förslaget har lämnats okommenterat av flertalet remissinstanser. vid universi- tet har emellertid ifrågasatt behovet av regeln och anfört i huvudsak att det torde följa av beställningsavtalet att beställaren har rätt att låta ta in porträttet i tidningar etc. Regeringen delar fakultetsnämndens åsikt. Förslaget bör inte genomföras. Beställarregeln i fotografilagen är som nämnt inskränkt på det viset att fotogra- fen på sedvanligt sätt får ställa ut bilden i reklamsyfte, om inte beställaren förbjuder det. Utredningen har utgått ifrån att fotografen har denna rätt utan särskilt lagstöd, om utredningens förslag att upphäva beställarregeln genomförs. Som framgår av vad som ovan har anförts om rätten till porträttbilder är utredningens antagande emellertid inte riktigt när det gäller sådana bilder. Den reglering utredningen föreslog - vilken regeringen som framgår ovan också föreslår - innebär, om ingen särregel tillskapas, att fotografen måste inhämta samtycke av beställaren (eller, efter dennes död, av hans efterlevande make och arvingar) till att ställa ut en porträttbild i reklamsyfte. I 1 § lagen (1978:800) om namn och bild i reklam föreskrivs att näringsidkare vid marknadsföring av vara, tjänst eller annan nyttighet inte får använda framställning i vilken annans bild utnyttjas utan dennes samtycke. Betydelsen av bestämmelsen i detta sammanhang är att fotografen måste ha tillstånd av den avbildade personen för att få ställa ut ett porträtt i reklamsyfte (se prop. 1978/79:2 s. 74; Lagrådet). Eftersom beställaren och den som har avbildats i många fall är samma person, är det olämpligt att behålla den fotografirättsliga regeln att fotografen - i avsaknad av förbud av beställaren - på sedvanligt sätt får ställa ut bilden i reklamsyfte. Denna regel och bestämmelsen i lagen om namn och bild i reklam är nämligen som har framgått ägnade att i många fall strida mot varandra. Regeringen anser alltså att den reglering som föreslås medför att ett tillfredsställande rättsläge uppnås när det gäller utställning av porträttbilder i reklamsyfte. För tydlighets skull bör tilläggas att rättsläget innebär att, om annan än beställaren är avbildad, det är nödvändigt för fotografen att inhämta samtycke från såväl beställaren som från den avbildade (enligt 27 § andra stycket upphovsrättslagen respektive 1 § lagen om namn och bild i reklam). Vid de nordiska departements- överläggningarna har det rått enighet om att de frågor som har behandlats i detta avsnitt bör lösas på det sätt som regeringen nu har angett.- 7 Användningen av fotografier hos arkiv och museer Utredningens förslag: Det skall införas en s.k. avtalslicensbestämmelse som ger rätt åt vissa arkiv och museer att för utpekade ändamål framställa exemplar av fotografier i sina samlingar (SOU 1990:30 s. 134-139). Remissinstanserna: Många remissinstanser har ställt sig negativa till förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Med en s.k. avtalslicensbestämmelse avses en regel enligt vilken en part, som har träffat avtal om användning av verk eller andra prestationer med en organisation som företräder ett flertal svenska rättighetshavare på området, i princip har rätt att använda också prestationer vars rättighetshavare inte företräds av organisationen. Se vidare prop. 1992/93:214 s. 42-45. Utredningen har föreslagit att det skall införas en avtalslicensbestämmelse som ger rätt åt vissa arkiv och museer att - sedan avtal träffats med en svensk fotograforganisation - för vetenskapliga ändamål eller för forskning framställa exemplar av fotografier i sina samlingar. Utredningen har anfört att det finns stora samlingar av fotografier hos vissa arkiv och museer, att det endast i ett fåtal fall finns uttryckliga avtal mellan rättighetshavarna till enskilda fotogra- fier och arkivet eller museet om hur bilden får användas, att uppgift om vem som är fotograf ofta helt saknas och att det beträffande många bilder är omöjligt att ta reda på vem som är rättighetsha- vare. Utredningen har som framgår i avsnitt 13 nedan ansett att skyddstiden för alla fotografier, även de som har framställts innan de föreslagna reglerna träder i kraft, skall sträcka sig till efter fotografens dödsår. Förslaget innebär beträffande ett mycket stort antal fotografier att skydd skall kunna göras gällande trots att skyddstiden enligt nuvarande regler redan har löpt ut. Utredningen har konstaterat att problemen för arkiv och museer att komma i kontakt med rättighetshavarna skulle öka, om utredningens förslag om att skydd skall återuppstå genomförs. Många remissinstanser har kritiserat utredningens förslag till avtalslicensbestämmelse. Flera har ifrågasatt om det är lämpligt att ett avtal med en organisation som företräder yrkesfotografer ger rätt att använda fotografier som nästan uteslutande torde ha tagits av amatörfotografer eller andra personer vilka inte är medlemmar i organisationen. Regeringen anser för sin del att detta inte är lämpligt. Som rege- ringen har anfört i ett annat sammanhang (se prop. 1992/93:214 s. 57) bör det vara en grundläggande förutsättning för att avtalslicensmodellen skall komma i fråga för användning att flertalet svenska upphovsmän av berörd kategori representeras av de upphovsrättsliga organisationerna; om tvärtom flertalet av dessa upphovsmän står utanför organisationerna framstår det som omo- tiverat att avtal med organisationerna ger rätt att använda de aktuella verken. Om denna princip förs över till det sammanhang som är aktuellt innebär den att avtalslicensmodellen hade kunnat komma i fråga för användning endast om flertalet svenska fotografer, vars fotografier finns hos de aktuella arkiven och museerna, hade representerats av organisationerna på fotografiområdet. Trots att det saknas närmare utredning om vilka fotografer som tagit de bilder vilka finns hos aktuella arkiv och museer torde det kunna slås fast att dessa personer endast i mycket liten utsträckning representeras av organisationerna på fotografiområdet. Redan av detta skäl anser regeringen att utredningens förslag till avtalslicensbestämmelse inte bör genom- föras. Utredningens förslag skall ses mot bakgrund av att utredningen som nämnt har ansett att skyddstiden för alla fotografier, även de som har framställts innan de föreslagna reglerna träder i kraft, skall sträcka sig till efter fotografens dödsår. Regeringens förslag innebär att skyddstiden för flertalet fotografier, dvs. de som inte utgör verk, skall sträcka sig till efter framställningsåret och att denna skyddstid skall gälla endast beträffande fotografier för vilka skyddstiden inte har gått ut när de nya reglerna träder i kraft (se avsnitt 13 nedan). Behovet av särskilda regler enligt vilka arkiv och museer får framställa exemplar av fotografier i sina samlingar blir med regeringens förslag inte särskilt fram- trädande. För arkivens del gäller detta särskilt mot bakgrund av att bestämmelsen i 16 § upphovsrättslagen (i lydelse enligt SFS 1993:1007), som enligt regeringens förslag blir tillämplig på fotografier, möjliggör exemplar- framställning för bevarande-, kompletterings- eller forskningsändamål. Regeringen anser alltså att det inte bör gälla några särregler för användningen av fotografier hos arkiv och museer. Vid de nordiska departements- överläggningarna har det rått enighet om att några sådana särregler inte bör införas. 8 Visning av fotografier och konstverk i TV Utredningens förslag: Överenstämmer med regeringens (SOU 1990:30 s. 363-371). Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig om förslaget. De har lämnat det utan invändning. Skälen för regeringens förslag: Enligt 9 § första stycket första meningen fotografilagen (i lydelse enligt SFS 1993:1009) får de TV-företag, som regeringen beslutar, mot ersättning visa offentliggjorda fotografier, om fotogra- fen inte har förbjudit visningen eller det av andra skäl finns särskild anledning att anta att han motsätter sig denna. Enligt andra meningen i samma stycke gäller första meningen inte film. Enligt 15 § förordningen (1961: 348) med tillämpningsbestämmelser till upphovs- rättslagen och fotografilagen får de företag som är programföretag enligt radiolagen använda sig av regeln i 9 § fotografilagen. På grundval av dessa bestämmelser har nämnda företag alltså s.k. tvångslicens i fråga om rätten att visa offentliggjorda fotografier i TV. Tvångslicens innebär att användningen får ske utan avtal med rättighetshavarna eller deras organisation men att rättighetshavarna har rätt till ersättning för användningen. Enligt 26 d § första stycket upphovsrättslagen (i lydelse enligt SFS 1993:1007) får de radio- och TV-företag som regeringen beslutar sända ut utgivna litterära och musikaliska verk, om avtalslicens gäller enligt 26 i § samma lag. Enligt andra stycket i förstnämnda paragraf gäller första stycket inte bl.a. om upphovsmannen har meddelat förbud mot utsändningen eller det av andra skäl finns särskild anledning att anta att han motsätter sig denna. Av 26 i § första stycket framgår att avtalslicens gäller när ett avtal har ingåtts om verksut- nyttjande på det aktuella sättet med en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området. Avtalsli- censen ger enligt bestämmelsen användaren rätt att utnyttja verk av det slag som avses med avtalet trots att verkens upphovsmän inte företräds av organisatio- nen. När ett verk utnyttjas med stöd av 26 d § har upphovsmannen enligt 26 i § tredje stycket rätt till ersättning. Vid integrationen av fotografirätten i upphovsrättslagen uppkommer frågan om den gällande tvångslicensregeln i fråga om visning av fotografier i TV skall behållas eller om upphovsrättslagens av- talslicensregel skall göras tillämplig också på fotografier. Regeringen anser att det saknas skäl att ha olika regler avseende å ena sidan litterära och musikaliska verk och å andra sidan fotografier. Bestämmelsen om avtalslicens bör alltså gälla även för fotografierna. Vidare saknas skäl att ha olika regler beträffande fotografier och konstverk. Avtalslicensregeln bör alltså göras tillämplig även på konstverk. Att regeln inte kan åberopas till stöd för att sända filmer torde framgå av dess lydelse. Någon motsvarighet till bestämmelsen i 9 § första stycket andra meningen fotografilagen är därför inte nödvändig. Vid de nordiska departements- överläggningarna har det rått enighet om att avtalslicensbestämmelsen avseende utsändning av verk i TV skall gälla för fotografier och konstverk. 9 Användningen av fotografier inom rättsvården Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens (SOU 1990:30 s. 133-134). Remissinstanserna: Förslaget har inte kommenterats. Skälen för regeringens förslag: Enligt 12 § första stycket fotografilagen får fotografiska bilder användas i rättsvårdens och den allmänna säkerhetens intresse. I förarbetena anges som exempel att polisen har rätt att framställa exemplar av och publicera fotografier av brottsplatser och efterspanade personer (prop. 1960:17 s. 340). Bestämmelsen bör föras över till upphovsrättslagen som ett nytt andra stycke i 26 b §. Det förhållandet att fotografier enligt en uttrycklig regel får användas i rättsvårdens intresse innebär inte att det alltid krävs samtycke av rättighetshavarna när andra upphovsrättsligt skyddade prestationer skall användas i detta intresse. Som illustration kan nämnas rättsfallen NJA 1981 s. 791 och 1992 s. 307, i vilka ett TV-företag ansågs skyldigt att - enligt regler om tillhandahållande av föremål för syn inför domstol - lämna ut vissa filmer och visst bandmaterial; uttalade att upphovsrättsliga aspekter inte utgjorde grund för avsteg från regleringen i . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens i fråga om lagen om medling i vissa upphovsrättstvister. I övrigt har utredningen inte berört behovet av följdlagstiftning (SOU 1990:30 s. 623). Remissinstanserna: Behovet av följdlagstiftning har inte kommenterats. Skälen för regeringens förslag: Enligt 8 § femte punkten lagen (1968:430) om mervärdeskatt är de varor och tjänster inom kulturverksamheten som anges i sjunde punkten av anvisningarna till paragrafen undantagna från mervärdeskatteplikt. I nämnda an- visningspunkt anges under a) upplåtelse eller överlåtelse av rättighet som omfattas av 1, 4 eller 5 § upphovsrättslagen, dock inte rättighet som gäller reklamalster eller system och program för automatisk databehandling och inte heller rättighet som gäller film, videogram eller annan jämförlig upptagning som avser information. I anvisningspunkten anges under b) överlåtelse eller import av sådant alster av bildkonst som avses i 1 § upphovsrättslagen och som ägs av upp- hovsmannen eller dennes dödsbo. I detta lagstiftningsärende läggs fram förslag om ändrade immate-rialrättsliga regler avseende skyddet för fotografier. Som har framgått skall fotografiska verk enligt förslaget skyddas som alster av bildkonst enligt 1 § upphovsrättslagen. För att denna reform, som är rent civilrättslig, inte skall medföra en förändring av rättsläget när det gäller mervärdeskatteplikten, måste lydelsen av den nämnda anvisningspunkten justeras på så sätt att det införs ett undantag för fotografier såväl under a) som under b) i anvisningspunkten. Enligt 1 § lagen (1979:611) om upphovsmannakonto kan en fysisk person få uppskov med inkomstbeskattningen av sådana intäkter av näringsverksamhet som har tillkommit honom i egenskap av upp- hovsman enligt upphovsrättslagen. Av skäl som motsvarar dem vilka angavs beträffande mervärdeskatteplikten, måste det införas ett undantag för fotografier i bestämmelsen. I vissa bestämmelser i lagen om mervärdeskatt och lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister hänvisas till fotografilagen. Bestämmelserna skall justeras så att hänvisningarna i stället avser de föreslagna reglerna om fotografier i upphovsrättslagen. 11 Vissa andra frågor Skälen för regeringens förslag: Enligt 16 § upphovsrättslagen (i lydelse enligt SFS 1993:1007) har vissa arkiv och bibliotek rätt att framställa exemplar av verk för i bestämmelsen angivna ändamål. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att det finns ett EG-direktiv om rättsligt skydd för datorprogram, att direktivet till följd av har införlivats med svensk rätt, att det följer av direktivet att arkiv och bibliotek inte får ges rätt att kopiera datorprogram och att det förutsattes att regeringen skulle utforma verkställighetsföreskrifter till bestämmelsen på ett sådant sätt att bestämmelsen inte kom i strid med direktivet (prop. 1992/93:214 s. 68 f.). Det torde emellertid vara lämpligare att undantaget avseende datorprogram framgår direkt av upphovsrättslagen. Regeringen föreslår därför ett tillägg till 16 § första stycket upphovsrättslagen med denna innebörd. I 16 § tredje stycket och 26 e § andra stycket upphovsrättslagen (i lydelse enligt SFS 1993:1007) nämns "det arkiv som avses i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar". Det arkiv som avses är Arkivet för ljud och bild. Den nämnda lagen ersätts av en ny lag om pliktexemplar av dokument (prop. 1993/94:10, bet. KuU 1993/94:8, rskr. 1993/94:25). Regeringen föreslår mot denna bakgrund att de nämnda bestämmel- serna i upphovsrättslagen ändras så att de i stället nämner Arkivet för ljud och bild. Lagändringarna bör träda i kraft . Med beaktande av den tid som kommer att förflyta innan kan fatta beslut i lagstiftningsärendet torde en lämplig tidpunkt vara . Utredningens förslag: Överenstämmer i princip med regeringens utom såvitt avser skyddstiden. Utredningen har föreslagit att de nya reglerna om skyddstid skall tillämpas även om skyddstiden enligt äldre regler har löpt ut när de nya träder i kraft (SOU 1990:30 s. 149-151).