prop · GH03149 · 1994-01-01 00:00:00 — 8.8.5 Interimistisk återkallelse av förskrivningsrätt Regeringens förslag: skall ges möjlighet att interimistiskt återkalla eller begränsa rätten att förskriva narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit om en läkare eller tandläkare missbrukar sin rätt därtill. Tiden för beslutets giltighet skall kunna bestämmas med möjlighet till förlängning högst om särskilda skäl föreligger. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av de remissinstanser som yttrat sig härom, bl a , ,, , och ett flertal länsstyrelser. Statskontoret framhåller att kravet på rättssäkerhet i sammanhanget måste sättas mycket högt. i anser att giltighetstiden för ett interimistiskt beslut bör vara högst med möjlighet till förlängning med ytterligare . Skälen för regeringens förslag: Rätten att förskriva läkemedel är förenad med ett stort mått av ansvar. Det handlar om medel vars användning i det enskilda fallet noga måste övervägas med hänsyn till patientens hälsotillstånd och medlens effekter av såväl positiv som negativ art. Inte minst farliga är de medel som innehåller narkotika eller alkohol. Det är därför från patientsäkerhetssynpunkt av yttersta vikt att förskrivningen av läkemedlen görs i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet och att samhället har möjlighet att ingripa effektivt vid missbruk av förskrivningsrätten. Tillsynslagen ger inte någon rätt att fatta beslut om interimistisk återkallelse eller begränsning av förskrivningsrätt. Detta förhållande är otillfredsställande. Felaktiga förskrivningar av narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit med åtföljande missbruk kan medföra allvarlig skada för en patient. När det finns sannolika skäl för att ett missbruk av förskrivningsrätten föreligger bör förskivningsrätten kunna dras in eller begränsas i avvaktan på att ärendet kan avgöras slutligt. Det är särskilt viktigt att så kan ske vid uppenbara fall av missbruk av förskrivningsrätten. Om förskrivaren missbrukat sin rätt på sådant sätt att utredning bör ske om missbruket skall föranleda återkallelse av legitimationen kan, med en sådan bestämmelse, ytterligare förskrivningar förhindras i avvaktan på att utredningen blir klar. Vi anser därför att skall ges möjlighet att interimistiskt besluta om begränsningar i förskrivningsrätten. De föreslagna tiderna för de interimistiska beslutens giltighet får anses väl avvägda såväl med hänsyn till den berörde läkarens eller tandläkarens situation som med hänsyn till den tid som krävs för att utreda påstådda missförhållanden. Självklart måste ha en tämligen god utredning till grund även för ett interimistiskt beslut. Den allmänna principen om kommunicering med den som är part bör gälla också här. Begränsning av förskrivningsrätt är dock inte en lika ingripande åtgärd som återkallelse av legitimation. Läkaren eller tandläkaren är sålunda oförhindrad att utöva sitt yrke i denna egenskap om än med den beslutade begränsningen. Utredning och beslut bör genomföras respektive fattas så skyndsamt som ärendet 8.8.6 Utlämnande av narkotiska och alkoholhaltiga medel Regeringens förslag: Bestämmelser om förbud om att lämna ut narkotiska och alkoholhaltiga medel i strid med beslut om indragning eller begränsning av läkares, tandläkares eller veterinärs förskriv- ningsrätt skall införas i bl.a. lagen (1992:860) om kontroll av narkotika och i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga Utredningen: Har inte behandlat frågan. Skälen för regeringens förslag: I lagen (1992:860) om kontroll av narkotika och i förordningen (1963:654) om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit, m.m. finns, som tidigare nämnts, bestämmelser om att får förbjuda eller föreskriva särskilda begränsningar om utlämnandet av narkotiska och alkoholhaltiga medel. Bestämmelserna omfattas av straffansvaret i respektive författning. Det innebär att om någon lämnar ut alkoholhaltiga medel i strid med förbud eller föreskrift om begränsning i fråga om utlämnandet kan han bötfällas. Likaledes stadgas i narkotikakontrollagen att den som bryter mot föreskrift meddelad med stöd av lagen skall dömas till böter eller fängelse i högst . har inte behandlat det straffansvar som åvilar apotekspersonalen i detta avseende. Regeringen anser det saknas anledning att nu ta bort detta särskilda ansvar. Ett utlämnande av de aktuella medlen i strid med beslut bör alltså inte vara tillåtet. Bestämmelser om när narkotika och alkoholhaltiga medel får lämnas ut finns i nämnda författningar. Där stadgas att utlämnande får ske endast efter förordnande respektive ordination eller beställning av läkare, tandläkare eller veterinär. En ny bestämmelse om begränsning av utlämnande bör införas i anslutning till dessa bestämmelser. Bestämmelserna i förordningen (1963:654) om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit innehåller straffbestämmelser m.m. som bör vara reglerade i lag. Förordningen innehåller vidare bestämmelser som har sin motsvarighet i vad som gäller för försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat i övrigt och för narkotika. Motsvarande bestämmelser för dessa medel är reglerade i lag. Regeringen anser därför att bestämmelserna om försäljning från apotek av teknisk sprit och alkoholhaltiga läkemedel bör föras in i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga Regeringens förslag: Lagen om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område skall renodlas till att endast avse hälso- och sjukvårdspersonal. Frågor om veterinärers förskrivningsrätt skall i stället prövas av . Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att prövningen av ärenden om begränsning av förskrivningsrätt för veterinärer skall ske i och att skall ges rätt att själv göra anmälan dit. Remissinstanserna: har ingen erinran mot den föreslagna anmälningsrätten för verket. däremot avstyrker förslaget och föreslår att frågor om veterinärers missbruk av förskriv- ningsrätten i fortsättningen bör handläggas av inom . Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att samhället har en möjlighet att komma till rätta med överförskrivningar av narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel och av teknisk sprit. Detta gäller oavsett vem som stått för förskrivningen. Rätt att förskriva har läkare, tandläkare och veterinärer. En möjlighet är som framgått att till anmäla fall av missbruk av förskrivningsrätten för nämndens prövning. är behörig att göra sådan anmälan. Att styrelsen skulle vara behörig att inge anmälan i fall då veterinär missbrukat sin förskrivningsrätt framgår varken av tillsynslagen eller av förarbetena till denna lag. Sådana frågor tas emellertid upp av på anmälan av . Det ligger nära till hands att se detta förhållande som en konsekvens av att det grundläggande problemet med missbruk av förskrivningsrätten är det samma oberoende av receptutfärdarens profession. Det kan ligga i intresse att få en så heltäckande bild av detta missbruk som möjligt. Möjlighet för att få del av innehållet i nämndens beslut föreligger dock, även om styrelsen inte själv skulle inge anmälan. Antalet ärenden av detta slag är mycket få. Inom finns enligt verkets instruktion en särskild nämnd, , som bl.a. prövar frågor om disciplinansvar för veterinär och är skyldig att i vissa fall anmäla veterinär som är skäligen misstänkt för brott i yrkesutövningen, till åtal. prövar också frågor om återkallande av sådan behörighet att utöva yrke eller verksamhet som meddelas av samt frågor om meddelande av ny behörighet åt den som fått sin tidigare behörighet återkallad. Det är oklart vilken myndighet som är behörig att lämna tillbaka behörigheten att förskriva narkotiska och alkoholhaltiga medel när begränsat denna. Frågan inställer sig nu om det alls bör ankomma på att pröva frågor av nu aktuellt slag. Det finns enligt regeringen knappast bärande skäl för en sådan ordning. I stället bör det ankomma på att göra denna prövning. intresse av att kartlägga förskrivningarna bör kunna uppfyllas på ett tillfredsställande sätt genom att styrelsen får del av Veterinära beslut i dessa ärenden. pågår inom en översyn av bestämmelserna om veterinärer och deras behörighet. I det förslag till ny behörighetslag för veterinärer som denna dag kommer att beslutas av regeringen för att överlämnas till regleras bl.a. frågan om återkallelse av en veterinärs behörighet att förskriva alkoholhaltiga och narkotiska läkemedel. Avsikten är att den nya behörighetslagen skall kunna träda i kraft . Med anledning av att propositionen om lagstiftningen om veterinärerna överlämnas i nära anslutning till denna proposition föreslås inga regler som enbart avser veterinärer. ill EU, dels den avreglering av vissa vårdutbildningar som skett genom högskolereformen och dels de ökade möjligheterna till privat verksamhet, som öppnar sig för olika yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården. Regeringen avser att i samband med handläggning av kommitténs förslag återkomma till frågan om hur personer verksamma inom hälso- och sjukvården utomlands skall behandlas. Detsamma gäller frågan om hur tillsyn över personer som, utan att ha svensk legitimation för yrket, tillhandahåller tjänster inom yrket under ett tillfälligt besök i , skall utövas. tånd av tillsynslagen. Således görs inte någon skillnad mellan om personalen arbetar med uppgifter hänförliga till undersökning, vård eller behandling eller med olika servicefunktioner såsom matlagning, städning, träd- gårdsarbete eller underhållsarbete av teknisk art. Däremot omfattas inte personer som mera tillfälligt utför t.ex. reparations- och underhållsarbeten på en vårdinrättning. Att personal vid sjukhus och andra inrättningar, som fullgör direkta eller indirekta uppgifter inom området individinriktad patientvård eller åligganden med nära anknytning härtill, bör omfattas av åliggandelagens bestämmelser, torde vara självklart. Däremot får det, som också anfört, anses mera tveksamt om personal som har uppgifter av annan karaktär bör omfattas av lagen. Även om det naturligtvis är angeläget att t.ex. städningen på en vårdinrättning sköts på ett ansvarsfullt och effektivt sätt ter det sig knappast rimligt att städpersonalen skall omfattas av hälso- och sjukvårdspersonalens åligganden. Detsamma gäller t.ex. trädgårdsarbetare och hantverkare som arbetar inom en vårdinrättning. Det bör dock understrykas att även icke medicinsk personal omfattas i den utsträckning den har att fullgöra indirekta patientuppgifter. Lagrådet har ansett det oklart vad som avses. Med indirekta patientuppgifter avses här åtgärder som inte är direkt riktade mot patienter men som den medicinskt behandlande personalen är beroende av vid behandlingen av patienter. Det kan t.ex. gälla inställning av dialysmaskiner och röntgenapparatur. Det får således anses naturligt att t.ex. den medicinsk-tekniska personalen omfattas liksom sjukhusfysikerna. Dessa personalgrupper har arbetsuppgifter som i mycket hög grad sammanhänger med den medicinska behandlingen. Under har den offentliga sektorn byggt upp medicinsk-tekniska funktioner som 1987 omfattade närmare 800 medicin-tekniker. Av dessa är ett stort antal civilingenjörer och gymnasieingenjörer. Övriga har en varierande utbildningsbakgrund, många med en lång praktisk erfarenhet. Den enskilda vårdsektorns behov av medicinsk-teknisk service tillgodoses huvudsakligen av servicetekniker från leverantörer m.fl. företag. Medicinteknikerna har således en varierande kunskapsbakgrund och kan vara såväl anställda som uppdragstagare av olika slag. De har i viss utsträckning specialiserat sig inom olika teknikområden och inom olika medicinska verksamhetsområden. Särskilt vid de stora region- och universitetssjukhusen har specialiseringen drivits långt. Avancerade medicin-tekniska produkter utnyttjas i betydande omfattning även inom den enskilda sektorn. Sjukhusfysikernas grundutbildning är definierad och anpassad för deras praktiska yrkesverksamhet. Som företrädare för den strålningsfysikaliska kompetensen skall de, i analogi med vad som gäller för medicin-teknikerna, biträda övrig hälso- och sjukvårdspersonal. Säkerheten inom de här berörda områdena är en viktig del av den totala medicinska säkerheten. Även om den medicin-tekniska säkerheten är hög, måste - som konstaterades av utredningen om den medicin-tekniska säkerheten (SOU 1987:23) - målet vara att förhindra varje olycka vars orsak kan hänföras till brister i bl.a. de medicin-tekniska produkternas handhavande. Detta mål ligger väl inom ramen för syftet med åliggande- lagen. De medicin-tekniska produkternas funktion och handhavande har en direkt betydelse för vården av patienter. Det är naturligt att medicin-teknisk personal och sjukhusfysiker, oavsett om de är anställda eller som uppdragstagare med t.ex. serviceavtal och med ansvar för de produkter som här avses, omfattas av åliggandelagens bestämmelser. På motsvarande sätt bör t.ex. dietister och annan personal som arbetar utifrån individuella patienters behov omfattas av lagen, men däremot inte kökspersonal generellt. Detta betyder naturligtvis inte att det är mindre viktigt att kosthållningen sköts på ett professionellt sätt. Det är emellertid inte meningsfullt att ha lagreglerade åligganden med disciplinpåföljd vid försummelser på detta område. Sådana frågor bör i princip behandlas på motsvarande sätt som då det gäller matlagning i skolor, personalrestauranger och andra storkök. Den personal med administrativa uppgifter som finns på klinik- eller motsvarande nivå och som bestämmer om t. ex. fördelningen av arbetsuppgifter mellan personalen, bemanning, journalföringsrutiner och vem som har ansvaret för att journalanteckningar görs samt fastställer behandlings-, omvårdnads- och övervakningsrutiner, påverkar naturligtvis förutsättningarna för det praktiska arbetet med vården av enskilda patienter. Att dessa administrativa uppgifter fullgörs med omsorg har en omedelbar och påtaglig betydelse för patienten när det gäller vårdkvalitet och säkerhet. Sådan personal bör således även fortsättningsvis omfattas av bestämmelserna om åligganden för hälso- och sjukvårdspersonalen. Personal inom vårdinrättningarnas centrala administration bör falla utanför åliggandelagens tillämpningsområde. Även de uppgifter som utförs inom sjukvårdsinrättningarnas centrala administration, såsom planerings- och budgetarbete, har självfallet konsekvenser för den enskilde patienten. Dessa är dock av mer allmängiltig art än exempelvis ett beslut av en chefsöverläkare att en viss behandlingsrutin skall följas. Detta motiverar att det görs en skillnad mellan administratörer på skilda nivåer när det gäller frågan om de ska omfattas av åliggandelagen eller ej. Var gränsen går i det enskilda fallet kan knappast anges exakt utan får överlämnas åt rättstillämpningen. De som i sin yrkesutövning fullgör direkta eller indirekta uppgifter inom området individinriktad patientvård och har skyldigheter med nära anknytning till detta uppgiftsområde tillhör således hälso- och sjukvårdspersonalen och omfattas av åliggandelagens bestämmelser. Utredningens förslag: Förslaget om hur ledamöterna skall utses överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Förslaget om hur ledamöterna skall utses tillstyrks av bl a , , och . anser det naturligt att såväl landstingen som primärkommunerna i egenskap av sjukvårdshuvudmän är representerade i . Om detta inte är möjligt bör landstingens sjukvårdshuvudmän representeras av den ordinarie ledamoten och primärkommunernas av suppleant. , , Kommunstyrelsen i och kommun avstyrker utredningens förslag och föreslår att primärkommunerna skall liksom landstingen få en egen ordinarie ledamot i nämnden. Skälen för regeringens förslag och bedömning: fungerar väl i sin nuvarande sammansättning. Det finns inte skäl att föreslå några ändringar i denna. Till följd av äldrevårdsreformen har kommunerna numera ålagts en skyldighet att erbjuda dem som bor i vissa boendeformer inom viss hälso- och sjukvård. Denna skyldighet inkluderar bl.a. de som var patienter på de landstingskommunala sjukhemmen för somatiskt långtidssjuka som kommunerna nu tagit över. Det måste mot denna bakgrund anses rimligt att också kommunerna blir representerade i särskilt som det kan förutsättas att verksamheten genom sin art kommer att medföra ett antal anmälningar till . Nämndens storlek bör inte öka. Det skulle i så fall för balansens skull ha krävts en utökning med två ledamöter. Redan en nämnd med nio ledamöter är stor. En ordning innebärande att de båda kommunförbunden avger ett gemensamt förslag till ledamot och ersättare borde inte vålla några större problem. Vi utgår ifrån att huvudmännens förslag kommer att innebära att båda huvudorganisationerna blir företrädda i . Vi anser vidare att det saknas anledning att ha detaljerade föreskrifter om utseendet av ledamöter i i själva disciplinpåföljdslagen. De bör kunna tas in i nämndens instruktion. Regeringens förslag: Ordförande skall vara heltidsanställd och ha varit ordinarie domare. För ordföranden skall utses en eller flera ställföre- Utredningens förslag: Utredningen föreslår att förordnandet som ordförande i skall innebära heltidstjänstgöring för denne med tjänstestället förlagt till nämndens kansli. Vidare föreslås att endast en ersättare för nämndens ord- förande utses. Ersättaren, som enligt utredningen bör benämnas vice ordförande, och som kan vara deltidsanställd, bör likaså ha sitt tjänsteställe vid nämndens kansli. Remissinstanserna: , , , , SHSTF m.fl. biträder utredningens förslag. I sin motivering härför framhåller hovrätten att ett förordnande som ordförande i nämnden inte kan avse alltför om den åsyftade enhetligheten och samordningen skall kunna uppnås. Hovrätten förutsätter därför att uppdraget inrättas som en fast tjänst. En längre tids förordnande medför att ordföranden inte kommer att kvarstå som innehavare av ordinarie domartjänst. Vidare anser hovrätten att den föreslagna ordningen innebär ett steg mot tillskapandet av en specialdomstol, något som man i andra sammanhang sökt undvika. Hovrätten påpekar också, att med endast en ersättare för ordföranden kan sådana problem uppkomma som gjort sig kända vid de små domstolarna. Skälen för regeringens förslag: Tillsynslagen ger som nämnts föreskrifter om att en särskild nämnd - - skall pröva frågor om disciplinansvar m.m. på visst sätt. Nämnden består av ordförande och åtta andra ledamöter. Dessa utses av regeringen. För varje ledamot skall regeringen utse ett tillräckligt antal ersättare . Till nämndens tjänst finns ett kansli, som dock inte nämns i tillsynslagen. Regeringen har i förordningen (1988:1240) med instruktion för meddelat föreskrifter om nämndens kansli. I stor utsträckning har de administrativa ärendena tidigare lagts på en kanslichef. Såsom närmare redovisats i förra årets budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 6, bet. 1992/93:SoU15, rskr. 1992/93:273) har Statskontoret i rapporten (1992:33) - en uppföljning - föreslagit bl.a. att ordföranden skulle få en heltidstjänst vid nämnden. Härigenom skulle ordförandefunktionen kunna utökas till att omfatta ett samlat ansvar för myndighetens ledning. Föredragande statsrådet framhöll att en omorganisation av borde genomföras i huvudsaklig överensstämmelse med Statskontorets förslag. Omorganisationen skulle bl.a. innebära att skulle få en förstärkt ledningsfunktion genom en heltidsanställd ordförande, varvid kanslichefs- funktionen kunde utgå. Åtgärden borde leda till att effektiviteten ökade genom att måluppfyllelse kunde förbättras med lägre resursutnyttjande. Enligt Statskontorets förslag borde ersättaren för ordföranden - vice ordföranden - få en deltidstjänst vid och fungera som ställföreträdande myndighetschef vid ordförandens frånvaro. Uppgiften att leda och följa upp verksamheten samt begära in yttranden m.m. borde enligt Statskontoret fördelas mellan ordföranden, vice ordföranden, en administrativ chef och enhetscheferna. Regeringen har beslutat förordna en ordförande i med tre personliga suppleanter till utgången av . har regeringen förordnat den utnämnde ordföranden att utan hinder av föreskrifterna i instruktionen vara generaldirektör och chef för till utgången av . Kanslichefstjänsten har därvid lämnats vakant. Instruktionen ses över. Ordförandens nuvarande uppgifter framgår av tillsynslagen och instruktionen. Regeringens förslag till lag om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område innebär inte någon ändring av bestämmelserna om ordföranden och ställföreträdaren. Ordföranden skall alltså liksom utses . Ordföranden skall liksom vara erfaren i domarvärv men för att markera att det skall vara fråga om en kvalificerad erfarenhet ansåg Lagrådet att det av lagtexten bör framgå att ord-förande skall ha varit ordinarie domare. Regeringen har fölljt Lagrådets förslag. Det ankommer på regeringen att i en ändrad eller ny förordning med instruktion för meddela närmare föreskrifter om de administrativa uppgifter m.m., som ordföranden, tillika generaldirektören och chefen för , skall ansvara för. Det ankommer också enligt disciplinpåföljdslagen på regeringen att utse ett tillräckligt antal ställföreträdare för ordföranden. Ställföreträdarna skall i likhet med vad som skall gälla för ordföranden vara eller ha varit ordinarie domare. Regeringen kan bestämma om någon av de personliga suppleanterna skall utföra några särskilda sysslor vid nämndens kansli. I Statskontorets förslag till omorganisation av togs också upp frågor om kompetensbehov. Enligt Statskontoret borde öka den inre effektiviteten bl.a. genom att stärka den egna kompetensen. Detta borde enligt Statskontoret ske på flera nivåer i organisationen. Genom de nu aktuella lagförslagen kommer prövningen hos att koncentreras till ärenden som kräver särskild medicinsk och juridisk kompetens. Mot denna bakgrund finns skäl att gå vidare med den omorganisation av som inletts. Därvid kommer frågor om struktur och kompetens på icke-ledningsnivå i förgrunden. Det ankommer på att göra de överväganden och svara för de åtgärder som är nödvändiga för att bl.a. förbättra organisationens struktur och höja kompetensen. Till vad som sagts bör också fogas att regeringen budgetproposition (prop. 1993/94:100 bil. 6) uttalar att det är mycket viktigt att ärendehandläggningen effektiviseras ytterligare. I budgetpropositionen föreslår regeringen att tillförs ca det kommande budgetåret bl.a. för att tillföra verksamheten ökad Regeringens förslag: Tillsynslagens bestämmelser om förfarandet i disciplinpåföljdsärenden och ärenden om återkallelse av legitimation m.m. överförs i huvudsak till den nya lagen om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område. Bestämmelserna kompletteras med regler om vilka uppgifter anmälan och ansökan skall innehålla samt med bestämmelser om att skall ges möjlighet att yttra sig i även om den inte är part och hur styrelsens överklagandetid skall räknas. Utredningens förslag: skall få möjlighet att kalla annan än part till muntlig förhandling t.ex. någon som kan lämna upplysningar om vad som förevarit eller som kan vara ett stöd för parten. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: () är en förvaltningsmyndighet för vilken förvaltningslagens (1986:223) bestämmelser är tillämpliga. Förvaltningslagen gäller generellt för alla förvaltningsmyndigheters handläggning av ärenden och kan naturligtvis inte tillgodose alla behov av särskilda bestämmelser. verksamhet innehåller moment av bedömningar som har stor betydelse för den enskilde individen, såväl för den enskilde anmälaren som för yrkesutövaren. Det är därför viktigt att de formella kraven för nämndens handläggning är anpassade till nämndens behov. För detta behövs vissa kompletterande bestämmelser till förvaltningslagen. De särskilda bestämmelser som tillämpats enligt tillsynslagen har i stort sett fungerat bra.