prop · GH0324 · 1994-01-01 00:00:00 — Någon reglering om "annan undersökning" motsvarande den i 28 kap. 12 § andra stycket RB förekommer inte i dessa två lagar. Den oklarhet som har redovisats kan i och för sig lösas genom förtydligande lagändringar i de båda lagarna. Det finns dock en rad andra oklarheter och tillämpningsproblem när det gäller den nuvarande regleringen be- träffande tvångsmedlet kroppsbesiktning, som jag har påpekat tidigare (se avsnitt 2.1). Allt detta talar för att bestämmelserna om kroppsbesiktning i nu ses över. Utvecklingen synes gå mot ett allt större behov av provtagningar av kroppsvätskor och andra kroppsprodukter i brottsutredande syfte. Det gäller t.ex. urinprov och avföringsprov för att avslöja bl.a. sväljare. Också blodprov och andra slags prov, såsom sperma-, saliv-, hår- och hudprov, kan förväntas få ökad användning i många olika samman- hang, och då bl.a. i samband med brottsutredningar, allteftersom DNA-tekniken utvecklas och förfinas. I nuvarande lagstiftning sägs -som jag har nämnt - endast att vid kroppsbesiktning får, om så erfordras, blodprov tas och annan undersökning utföras. Vad som när- mare avses med "annan undersökning" är inte preciserat i lagtext eller förarbeten. Däremot har provtagningar reglerats i andra sammanhang, såsom t.ex. utandningsprov enligt lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov och urinprov enligt KvaL. Det behövs alltså förnyade överväganden när det gäller provtagnin- gar, både i fråga om vilket slags ingrepp en provtagning utgör och i viss mån hur själva provtagningsförfarandet skall vara utformat. I detta ligger bl.a. frågan om den som skall undersökas skall kunna hållas kvar för att provtagningen skall kunna genomföras samt möjligheterna att hålla en intagen avskild från övriga intagna i samband med provtagning. gäller beträffande kroppsbesiktning i 28 kap. 12 § andra stycket RB att annan undersökning endast får utföras om det kan ske utan nämnvärt men. Vad som närmare avses med det begränsande rekvisitet "nämnvärt men" är inte helt klart. Det är enligt min mening önskvärt att detta får en tydligare utformning. Tullens möjligheter att utföra urinprovstagning utan att de allmänna förutsättningarna för kroppsbesiktning är uppfyllda, bör också övervägas. är det något oklart i vilken utsträckning det inom ramen för tvångsmedlet kroppsvisitation är möjligt att undersöka medhaft bagage och liknande. Som jag har nämnt har det bl.a. hävdats att en undersökning av medhavda, slutna väskor inte skulle utgöra kroppsvisitation, utan i stället husrannsakan. Det har vidare hävdats att det skulle vara skillnad mellan att bära en väska på sig och att bära den med sig. Det skulle t.o.m. kunna vara så - har det hävdats - att en undersökning av en icke sluten väska som någon bär med sig inte skulle omfattas av vare sig bestämmelserna om kroppsvisitation eller husrannsakan. Frågan är om antydda skillnader är sakligt motiverade. I vart fall föreligger ett klart behov av förtydliganden i dessa hänseenden. Det är också av vikt att terminologin beträffande de olika tvångsmedlen och de skilda undersökningar som kan komma i fråga är ändamålsenlig, konsekvent och enhetlig, och att lagstiftningen ger klart besked om vilka åtgärder som får företas med stöd av bestämmelserna om kroppsvisitation respektive kroppsbesiktning. Det kan exempelvis ifrågasättas om de åtgärder som kan komma i fråga med stöd av krop- psvisitationsbestämmelser - terminologiskt sett - överensstämmer med ordet kroppsvisitation, eftersom reglerna inte medger någon kontroll av själva kroppen. Förekomsten av begreppen ytlig kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning - som förekommer i vissa lagar - förtjänar också uppmärksamhet i detta sammanhang. Förutom vad jag har tagit upp i detta avsnitt kan det finnas ett behov av att reformera tvångsmedelsreglerna, bl.a. kroppsvisitation och kroppsbesiktning, även ur andra aspekter, främst vad gäller förutsättningarna för att åtgärderna skall få tillgripas. Jag kommer dock inte att beröra den frågan i detta ärende. Regeringen har gett (JU 1991:05) tilläggsdirektiv (dir. 1993:33) att se över behovet av att ändra reglerna i om beslag, husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Enligt direktiven bör utredningens översyn i princip inte omfatta de frågor som behandlas. Jag utesluter likväl inte att utredningen på enstaka punkter kan ha anledning att komma in på frågor som behandlas i detta ärende. Sammanfattningsvis kan sägas att det inom ramen för vad som tas upp i detta ärende föreligger behov av ändrade regler på ifrågavarande område av flera skäl. Begreppsbildning och terminologi bör vara konsekvent och enhetlig. Reglerna bör vara klara, tydliga och entydiga. Det är också givet att reglerna måste svara mot högt ställda krav på rättssäkerhet. Översynen bör utgå ifrån det skydd den enskilde i regeringsformen har tillförsäkrats gentemot det allmänna. Begreppsbildning och definitioner bör i övrigt utgå ifrån det centrala regelverket på området, nämligen . 22 2.4 Överväganden och förslag Promemorians bedömning: I huvuddragen överensstämmer promemorians bedömningar med mina. I en rad detaljfrågor förekomm- er dock avvikelser. Remissinstanserna: Remissutfallet är - vad gäller huvuddragen - odelat positivt. Sålunda delar samtliga remissinstanser bedömningen att innebörden av begreppen kroppsvisitation och kroppsbesiktning behöver förtydligas. Några remissinstanser pekar, särskilt med hänsyn till legalitetsprincipen, på vikten av uttömmande definitioner. Promemorians förslag att inte generellt definiera begreppen ytlig kropps- visitation och ytlig kroppsbesiktning tillstyrks eller lämnas utan erinran av remissinstanserna. Några remissinstanser efterlyser en fördjupad analys och reglering av frågorna om frivillighet och samtycke i samband med tvångsme- delsanvändning. Ett antal remissinstanser berör frågorna om förutsättningarna för att tvångsmedlen skall få användas och beslutsordningen. Ett par remissinstanser pekar också på att termerna, kroppsvisitation och kroppsbesiktning, mindre väl anger vad det verkligen är frågan om. Skälen för min bedömning: I promemorian betonas vikten av en enhetlig definition av begreppen kroppsvisitation respektive kroppsbesiktning. Där föreslås att enhetliga definitioner skall tas in i . Remissinstanserna har överlag välkomnat grundtanken i promemorian; att begreppen i ges enhetliga definitioner, som också får återverkningar för annan lagstiftning. Jag ansluter mig till denna bedömning och föreslår därför att begreppen kroppsvisitation och kroppsbesiktning förtydligas och preciseras i rätte- gångsbalken. Lagrådet har instämt vad gäller behovet av en översyn. Jag återkommer senare till innebörden av respektive begrepp och olika terminologiska frågor som har väckts (avsnitt 2.4.2 och 2.4.3). Min avsikt med att införa en enhetlig definition av begreppen kroppsvisitation och kroppsbesiktning är att det i skall ges uttömmande definitioner av dessa begrepp. Mot bakgrund av att det krävs lagstöd för ingrepp i ett grundlagsskyddat område, är det av stort värde om detta lagstöd är enhetligt i så stor utsträckning som möjligt. Detta innebär med nödvändighet att dessa definitioner var och en kommer att täcka ett stort antal konkreta undersökningsåtgärder av inbördes olika karaktär. Det väsentligaste är att det i varje enskilt fall går att avgöra om en tänkt åtgärd är förenlig med någon av definitionerna eller inte. I viss speciallagstiftning - däremot inte i - förekommer, som jag har redovisat (avsnitt 2.2.4) begreppen ytlig kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning. I promemorian föreslås inte någon allmän legal definition av dessa begrepp. Remis- sinstanserna har i allmänhet instämt i promemorians ställningstagande i denna del, eller lämnat det utan erinran. Ytlig kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning är två begrepp som i de fall de förekommer i lagstiftningen ryms under de definitioner som jag här föreslår beträffande kroppsvisitation respektive kroppsbesiktning. Jag kan inte finna något behov av att i rättegångs- balken ge dessa begrepp en enhetlig definition. En sådan reglering skulle kunna medföra att den eftersträvade enhetligheten och tydligheten äventyras. Huvudtanken i mitt förslag är ju att det i baslagen på området, dvs. , skall finnas en enda definition av respektive begrepp. De olika undersökningsåtgärder, inklusive ytlig kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning, som faller under någon av dessa definitioner behöver inte i sin tur definieras i . Detta skulle inte bara vara onödigt, utan också kunna vara förvillande och skapa osäkerhet. Vad jag nu sagt hindrar givetvis inte att begreppen ytlig kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktn- ing - liksom - används i annan lagstiftning. Innebörden av be- greppen får då vid behov bestämmas inom ramen för den lagstiftning de förekommer. Jag bedömer det alltså inte som nödvändigt att de nu diskuterade begreppen ges någon särskild definition i . För att kroppsvisitation skall få tillgripas krävs att det förekommer anledning att det har förövats ett brott på vilket fängelse kan följa. Syftet med åtgärden skall vara att söka efter föremål som är underkastat beslag eller att utröna omständighet som kan ha betydelse för utredningen om brottet. Annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får kroppsvisiteras endast under vissa närmare angivna omständigheter. Kroppsbesiktning kan vidtas endast beträffande den som skäligen kan misstänkas för brott på vilket fängelse kan följa. Någon annan än den misstänkte kan överhuvudtaget inte bli föremål för kroppsbesiktning enligt . I promemorian föreslås inga ändringar beträffande dessa grundläggande förutsättningar för att respektive tvångsmedel skall få användas. Där redogörs emellertid i anslutning till kroppsbesiktning bl.a. för motsvarande reglering i , där man har olika förutsättningar för skilda undersökningsåtgärder. Några remissin- stanser har också tagit upp dessa frågor och bl.a. ifrågasatt om det inte vore lämpligt att kräva strängare förutsättningar för vissa mer ingripande undersökningsåtgärder. Dessa frågor tas inte upp i detta lagstiftningsärende. har genom tilläggsdirektiv fått i uppdrag att göra en översyn av bl.a. dessa frågor. Samma sak gäller frågor beträffande beslutsordningen, som jag alltså inte heller tar upp i detta ärende. I regleras inte generellt frågan, om samtycke från den som skall undersökas innebär att undersökningen får genomföras. Annorlunda uttryckt är det frågan om huruvida samtycke kan ersätta de förutsättningar som ges i för tvångsmedelsanvändningen. Med visst fog kan man i sådant fall påstå att det över- huvudtaget inte är fråga om någon tvångsmedelsanvändning, eftersom tvångsmomentet saknas. Grundlagsskyddet avser ju också enbart påtvingade ingrepp. Så snart ingreppet inte är påtvingat, eller m.a.o. frivilligt, är det inte frågan om någon inskränkning i det grundlagsenliga skyddet. Den förhärskande uppfattningen är också att samtycke innebär att en åtgärd, som utan samtycke vore grundlagsstridig, får genomföras. Någon remissinstans har dock hävdat att den misstänktes samtycke inte kan ersätta de förutsättningar som gäller för använ- dande av tvångsmedel. Så förhåller det sig exempelvis uttryckligen beträffande husrannsakan (28 kap. 1 § tredje stycket RB). Frågor om samtycke i hithörande hänseenden kan vara komplicerade och mångfasetterade. Sådana frågor har inte behandlats i promemorian och faller utanför ramen för detta lagstiftningsärende. Jag föreslår därför inte i detta sammanhang någon allmän reglering i av detta. Jag återkommer senare till en närliggande fråga i ett särskilt avseende, nämligen i anslutning till frågan om tullens möjligheter att föranstalta om urinprovstagning (avsnitt 2.4.8). Nämnas kan också att uppdrag omfattar frågor om samtycke i samband med tvångsmedelsanvändning. 2.4.2 Kroppsvisitation enligt 28 kap. 11 § RB Promemorians förslag: Överensstämmer i stort med mitt. Promemorians förslag är dock annorlunda utformat. Remissinstanserna: Förslaget i denna del tillstyrks i allmänhet. Några remissinstanser efterlyser emellertid en ännu klarare reglering av gränsdragningen mellan tvångsmedlen kroppsvisitation och husrannsakan. Några remissinstanser efterlyser också en tydligare reglering av vilket slag av egendom som får undersökas vid en kroppsvisitation, samt påpekar att det klarare bör framgå att även slutna föremål kan undersökas. Några remissinstanser påtalar den bristande överensstämmelsen mellan begreppets språkliga innebörd och den föreslagna definitionen. Skälen för mitt förslag: När det gäller tvångsmedlet kroppsvisitation har det - som jag har redovisat - länge rått oklarhet om i vilken omfattning tvångsmedlet kan användas. Klart är att kroppsvisitation innebär att den undersöktes kläder kan sökas igenom i närmare angivna syften. Detta innebär att man kan känna såväl utanpå kläderna som i fickor och liknande. Det råder heller ingen tvekan om att kroppsvisitation kan användas för att söka igenom väskor och liknande, som den undersökte bär på sig. Det är däremot oklart i vilken utsträckning egendom, som den undersökte inte bär på sig, utan i stället med sig, kan undersökas, vilket jag har berört (avsnitt 2.2.3). I viss annan lagstiftning har det som jag har redovisat (avsnitt 2.2.4) särskilt angivits att det förutom kroppsvisitation också är möjligt att undersöka medhavda väskor och annan medhavd egendom. I promemorian föreslås att begreppet kroppsvisitation skall innebära en un- dersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och liknande som någon har med sig. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot att det klargörs att kroppsvi- sitation får avse såväl egendom som någon bär på sig som egendom som någon har med sig. Enligt min mening är det också sakligt omotiverat att i hithörande hänseenden skilja på väskor, exempelvis ryggsäckar och axelremsväskor, som man bär på sig och väskor man bär med sig, exempelvis en ordinär resväska. Det är också sakligt omotiverat att skilja på fall där man bär resväskan i handen och fall där man tillfälligt ställt ned den på marken. De syften som bär upp tvångsmedlet skulle förfelas om den ena, men inte den andra, skulle kunna undersökas. Starka skäl talar enligt min mening för att kroppsvisitation skall få omfatta en undersökning av såväl egendom som man bär på sig, som egendom man bär med sig. Skyddet för den personliga integriteten kan knappast sägas urholkas genom förtydligandet att också medhavda föremål får undersökas vid en kroppsvisitation.En annan fråga är vilka objekt, eller föremål, som skall få undersökas inom ramen för en kropppsvisitation. I promemorian föreslås som sagt att undersökning skall få göras av "väskor, paket och liknande som någon har med sig". Vad som avses med väskor respektive paket torde inte kräva någon närmare förklaring. Däremot kan en viss osäkerhet inställa sig beträffande uttrycket "och liknande" som används i promemorian. Med uttrycket "och liknande" menas i detta sammanhang föremål avsedda att förvara andra föremål i, så länge de liknar väskor eller paket. Förutom väskor och paket i egentlig mening kan exempelvis plånböcker, skrin, kartonger, lådor, fordral och förvaringskärl av skilda slag omfattas av uttryckssättet. Detta torde med tillräcklig tydlighet framgå av den i promemorian föreslagna lydelsen. Flera remissinstanser har emellertid efterlyst en ännu klarare avgränsning av det område inom vilket kroppsvisitation kan förekomma. Med ut- trycket "och liknande" blir enligt min mening möjligheten till kroppsvisitation på ett inte önskvärt sätt knuten till enbart väskliknande föremål (eller paketliknande föremål). Behov av att kunna undersöka även andra medhavda föremål än väskliknande sådana föreligger inte sällan. Ett alternativ kunde vara att i lagtexten knyta an till begreppet lösa saker som förekommer inom civilrättslig lagstiftning. Med lösa saker avses emellertid nära nog varje slag av rörligt fysiskt föremål, t.ex. kläder, väskor, paket, ryggsäckar, påsar, bagagevagnar, barnvagnar, bilar och båtar (jfr prop. 1989/90:89 s. 28 ff. och s. 59 ff.). Det är alltså en betydligt vidare krets av föremål än vad som kan undersökas med stöd av ett beslut om kroppsvisitation. Enligt min mening skulle det föra för långt att knyta an till "lösa saker". Exempelvis bör inte bilar och båtar kunna undersökas inom ra- men för en kroppsvisitation. Inte bara rent språkliga skäl utan även sakliga skäl talar emot ett så vidsträckt tillämpningsområde. De flesta föremål som omfattas av begreppet "lösa saker" bör dock kunna bli föremål för en kroppsvisitation. Om man i lagtexten i stället anger att det med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat någon bär på sig samt av väskor och andra föremål får man enligt min mening en så tydlig avgränsning som är möjlig att göra. Genom att använda ordet "föremål" utesluter man enligt min mening tillräckligt klart sådana lösa saker som t.ex. bilar, båtar och andra större transportfordon. Däremot omfattas sådana saker som väskor, paket, bagage- lådor, barnvagnar m.m. av begreppet föremål. Det innebär alltså en viss begränsning att använda ordet föremål i lagtexten. Den mest betydelsfulla begränsningen kommer dock i första hand, i stället för att utgöras av objektets karaktär, att utgöras av att det skall finnas en viss anknytning mellan föremålet och den som skall undersökas. De föremål som kan undersökas inom ramen för en kropps- visitation bör i enlighet med vad som föreslås i promemorian vara sådana föremål som den som skall undersökas har med sig. Det är enligt min mening här viktigt att konstatera att den enskildes integritetsskydd egentligen inte är betjänt av en snäv bestämning av vilka föremål som får undersökas. Det avgörande från integritetsskyddssynpunkt är i stället hur förutsättningarna för tvångsmedelsanvändningen är utformade. Trots detta är det ofrånkomligt att det är av värde att juridiska begrepp ges en så klar avgränsning som möjligt. Detta är ju också ett av de huvudsakliga syftena med denna reform. Detta utesluter från kroppsvisitationsområdet inte bara fasta föremål utan även sådana lösa saker som skåp, containers och andra större transportlägenheter. Ett alternativ till föremål som någon har med sig vore att bestämma kretsen av föremål till sådana som någon bär med sig. En sådan avgränsning riskerar dock att bli för snäv och orsaka oönskade gränsdragnings- problem. Exempelvis skulle det då kunna råda tvekan om t.ex. en barnvagn eller en shoppingvagn skulle kunna bli föremål för kroppsvisitation. Jag föreslår därför att alla föremål som någon har med sig skall kunna undersökas inom ramen för en kroppsvisitation. För att man skall kunna säga att någon har med sig ett föremål krävs att vederbörande har egendomen under sin fysiska kontroll. Att han tillfälligt ställt ned exempelvis ett paket på marken utesluter inte tillämpning av bestämmelsen om kroppsvisitation. Herrelösa föremål kan dock inte bli föremål för kroppsvisitation. Inte heller föremål där det är osäkert vem - av flera tänkbara - som föremålet tillhör, kan un- dersökas inom ramen för en kroppsvisitation. Det krävs att man alltid kan peka ut en bestämd person som innehavare av föremålet. Äganderätten till föremålet har dock ingen betydelse i sammanhanget. I promemorian föreslås vidare att begreppet kroppsvisitation skall omfatta undersökning av medhavda föremål, oavsett om föremålen är öppna, stängda, låsta eller på annat sätt tillslutna. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot detta, med det påpekandet i ett fall att legalitetsprincipen kräver att det klart framgår av lagtext att även slutna föremål får undersökas inom ramen för kroppsvisitation. Min uppfattning är också att det saknas skäl att göra skillnad mellan medhavd egendom som är öppen och sådan som är sluten eller låst. I vissa fall kan det också vara svårt att avgöra när exempelvis en väska är öppen eller stängd. Det kan också vara en ren tillfällighet om bäraren stängt sin väska eller inte. Att det rent praktiskt i vissa fall kan vara besvärligare att genomföra en kroppsvisitation om ett låst föremål skall undersökas är inte något som bör få påverka utformningen av regleringen. Eftersom begreppet kroppsvisitation enligt mitt förslag uttryckligen omfattar undersökning av väskor, paket och andra föremål utan någon begränsning framgår det enligt min mening klart att kroppsvisitation får ske inte bara av öppna utan även av låsta eller på annat sätt slutna föremål. En bestämning av ifrågavarande begrepp i enlighet med vad jag nu har sagt medför att begreppet kommer att överlappa vad som kan ske inom ramen för tvångsmedlet husrannsakan. Så länge förutsättningarna för att dessa båda tvångsmedel överhuvudtaget skall få användas är desamma, bör dock en sådan överlappning inte förorsaka några tillämpningsproblem. Det kan i vissa fall tvärtom vara en fördel med en sådan överlappning. I praktiken kan det nämligen vara önskvärt att kunna undersöka en persons kläder och låsta väskor som han har ställt ifrån sig. Det är då en fördel om detta kan ske inom ra- men för ett beslut, nämligen ett beslut om kroppsvisitation. På motsvarande sätt kan det vara en fördel att man inom ramen för ett beslut om husrannsakan i exempelvis en lägenhet kan undersöka även väskor som påträffas i lägenheten som genomsöks. Lagrådet har också påpekat att gränsdragningen mellan kroppsvisitation och husrannsakan inte spelar någon större roll eftersom förutsättningarna är desamma för de båda tvångsmedlen. Enligt Lagrådet får det ankomma på rätts- tillämpningen att lösa gränsdragningsfrågorna eftersom det knappast är möjligt att mer i detalj lagreglera gränsdragningen. Lagrådet pekar dock på möjligheten att slå samman de två instituten till ett institut, som ett sätt att komma ifrån de nu diskuterade gränsdragningsproblemen. Mitt förslag innebär alltså att alla föremål, oavsett art, som man har med sig skall kunna undersökas inom ramen för tvångsmedlet kroppsvisitation. Härigenom får man - så långt som det är möjligt - en klar, tydlig och uttömmande beskrivning av när kroppsvisitation får förekomma. Som jag redan har nämnt innebär en sådan utvidgning av kretsen av saker som kan bli föremål för kroppsvisitation, inte att den enskildes integritetsskydd påverkas. Den föreslagna utvidgningen innebär ju endast att sådana saker som kan bli föremål för en husrannsakan med mitt förslag också kan bli föremål för en kroppsvisitation. Den föreslagna definitionen av begreppet kroppsvisitation kan sägas innebära att begreppet har kommit att fjärma sig från den rent språkliga innebörden av ordet kroppsvisitation. Detta har också påpekats såväl i promemorian som av några remissinstanser. Lagrådet har också påpekat att begreppet kroppsvisitation med den utformning institutet nu får blir missvisande med hänsyn till att undersökning kan ske av såväl en person som den egendom personen har med sig. Lagrådet föreslår därför att att institutet betecknas personvisitation. Med en ny beteckning klargörs enligt Lagrådet dessutom att nya bestämmelser gäller, något som kan ha ett pedagogiskt värde för den personal som skall fatta beslut om visitation. Jag kan hålla med om det som har sagts och även lägga till att det enligt mitt förslag också tydligare kommer att framgå att krop- psvisitation i systematiskt hänseende kan hänföras till såväl de personella som reella tvångsmedlen. Det är också olyckligt med en bristande överensstämmelse mellan den innebörd ordet kroppsvisitation har i dagligt språkbruk och den innebörd begreppet har rent juridiskt-tekniskt och det finns därför skäl att överväga en annan benämning för ifrågavarande tvångsmedel. Mot att införa en ny benämning talar dock att fråga är om ett vedertaget och väl inarbetat begrepp. Begreppet ges i detta sammanhang inte heller någon helt ny innebörd. Fråga är i stället om en precisering och ett förtydligande, även om definitionen i vissa delar innebär en utvidgning.