prop · GH0399 · 1994-01-01 00:00:00 — Det i remissförslagets 6 kap. 6 , som motsvarar förevarande paragraf i lagrådsförslaget, använda uttrycket att en fastighetsägare har "beviljats" skattskyldighet bör därför ersättas med att fastighetsägaren blivit skattskyldig till följd av beslut enligt 9 kap. 1 första stycket. 7 och 8 Paragraferna, som motsvaras av 8 och 9 i det remitterade förslaget, har disponerats om så att alla regler om de avsedda förmedlingsfallen finns i 7 och samtliga regler om producentföretagens auktionsförsäljning förts samman i 8 . 7 kap. 1 Bestämmelserna om skattesatser har anpassats till den ändring som gjorts i 13 ML genom SFS 1993:772. 2-6 Utformningen av bestämmelserna om beskattningsunderlaget vid omsättning erbjuder betydligt större svårigheter när skattesatsen skall utgöra ett pålägg på ett beskattningsunderlag före mervärdesskatt i stället för som tidigare gällde en procentsats av ett beskattningsvärde, i vilket kompensation för skatten är inräknad. Av Lagrådets förslag till 2 framgår att beskattningsunderlaget vid annan omsättning än uttag av vissa fastighetstjänster och uttag för viss försäljning på fartyg skall beräknas med utgångspunkt i det värde som anges i 3 och 4 och att detta värde med ett procentavdrag som motsvarar mervärdesskattens andel härav utgör beskattningsunderlaget. I 5 i Lagrådets författningsförslag finns reglerna om beskattningsunderlaget i de angivna undantagsfallen för vissa uttag. Slutligen har i 6 samlats remissförslagets regler i 4 och 5 om minskning av beskattningsunderlaget vid rabatter m.m., vid återtagande av varor som sålts med förbehåll om återtaganderätt och vid kundförluster. 9 I denna paragraf finns särskilda föreskrifter om beräkning av beskatt- ningsunderlaget vid vissa fall av återinförsel. Ett sådant fall, reglerat i punkt 4, är att varor har tillverkats utomlands med användning av ett konstruktionsarbete eller någon liknande prestation som har anknytning till . I det remitterade förslaget beskrivs anknytningen så att det skall vara fråga om ett "svenskt" konstruktionsarbete eller en "svensk" prestation. Innebörden av denna nationalitetsregel förefaller oklar. Av vad som sagts vid lagrådsföredragningen har emellertid framgått att bestämmelsen i själva verket är avsedd att gälla när konstruktionsarbetet eller prestationen har utförts i (jfr den i specialmotiveringen omnämnda bestämmelsen i 8 kap. 1 2 d förordningen (1980:749) om tullvärde som just tar sikte på platsen för arbetets utförande). Lagrådets författningsförslag har utformats i enlighet härmed. 8 kap. 3 En förutsättning för avdrag för ingående skatt är enligt första stycket att den ingående skatten hänför sig till förvärv eller införsel "i verksamheten". Det remitterade förslaget innehåller i två efterföljande stycken motsvarigheter till bestämmelserna i sjätte och sjunde styckena av anvisningarna till 17 ML. Den bestämmelse som tas upp i remissförslagets andra stycke utsäger att avdragsrätten omfattar även den ingående skatt som hänför sig till avhjälpande av skador som den skattskyldige vållat i sin verksamhet. Bestämmelsen synes överflödig. Det får anses stå klart att åtgärder för avhjälpande av skador som den skattskyldige vållat i sin verksamhet är ett led i själva verksamheten och att avdragsrätt således föreligger direkt på grund av första stycket. Lagrådet har därför låtit bestämmelsen utgå. Andra stycket i Lagrådets författningsförslag motsvarar tredje stycket i det remitterade förslaget. 5-7 Remissförslagets 6 motsvaras av 5 i Lagrådets förslag. I den sistnämnda paragrafen har införts en erinran om att hänsyn skall tas till rätten till avdrag för ingående skatt vid skönsbeskattning. I Lagrådets förslag har 6 första stycket hämtats från 7 första stycket i remissförslaget och 6 andra stycket från 5 andra stycket i sistnämnda förslag. 9-12 I 9 i remissförslaget finns bestämmelser om förbud mot avdrag för ingående skatt i vissa fall. Ett av dessa är att den ingående skatten hänför sig till, som det heter i remissen, "stadigvarande bostäder". Enligt vad som upplysts vid föredragningen inför Lagrådet är avsikten att förbudet skall ha samma räckvidd som motsvarande förbud i 18 första stycket 1 ML. För att något missförstånd på denna punkt inte skall uppstå bör samma formulering väljas som i sistnämnda bestämmelse, nämligen "stadigvarande bostad". En reservation bör också införas i 10 för det fall då avdragsrätt föreligger trots förbudet, nämligen då den in- gående skatten härrör från uttagsbeskattning för tjänster som avses i 2 kap. 7 och 8 . Remissförslagets 12 avser i själva verket ett fall av återbetalning och inte fall av avdrag för ingående skatt. Bestämmelsen har i Lagrådets författningsförslag förts över till 10 kap. 12 . I lagrådsförslaget har remissförslagets 9 delats upp på två paragrafer, 9 och 10, och remissförslagets 10 och 11 blivit 11 och 12 . 17 I terminologiskt hänseende hänvisas till kommentaren vid 1 kap. 17 . Kravet på att avdragsrätten skall styrkas på visst sätt efterges enligt andra stycket i remissförslaget när ersättningen understiger och förvärvet har gjorts i "detaljhandeln eller en jämförlig verksamhet". Undantaget är avsett att gälla även verksamhet för person- eller godsbefordran, biljetter vid teater- och biografföreställningar o.d. Detta har i Lagrådets förslag beaktats vid lagtextens utformning. 9 kap. I detta kapitel finns bestämmelser om frivillig skattskyldighet för vissa fastighetsägare. Ett inslag i regelsystemet är att den ingående skatt som fastighetsägaren i sin egenskap av skattskyldig har kunnat göra avdrag för skall återföras om vissa särskilda omständigheter inträffar. En sådan omständighet är enligt 5 första stycket 1 i det remitterade förslaget att fastighetsägaren "säljer" fastigheten. Om fastigheten däremot övergår till en ny ägare "utan ersättning" tillämpas enligt 7 remissförslaget i stället en kontinuitetsprincip som innebär att förvärvaren träder i den tidigare ägarens ställe såvitt gäller rättigheter och skyldigheter enligt den föreslagna lagen. Som Lagrådet uppfattat förslaget är avsikten att inte endast en försäljning i strikt mening utan även ett byte eller någon annan onerös överlåtelse skall medföra återföring enligt 5 och vidare att de båda lagrummen skall korrespondera med varandra på det sättet att varje slag av överlåtelse som inte medför återföring i stället skall leda till att den i 7 föreskrivna kontinuitetsprincipen tillämpas. Med dessa utgångspunkter har lagrådet utformat sitt författningsförslag så att 5 första stycket 1 omfattar "köp, byte eller därmed jämförlig rättshandling" och 7 blir tillämplig när fastigheten "på annat sätt" övergår till ny ägare. Bestämmelserna om återföring aktualiserar också en annan fråga, nämligen vad som gäller när en frivilligt skattskyldig fastighetsägare försätts i konkurs och fastigheten säljs av konkursboet. Frågan är närmare bestämt om det är konkurs- gäldenären eller konkursboet som skall belastas av återföringen. Av intresse för bedömningen är inte bara reglerna i 9 kap. utan även bestämmelsen i 6 kap. 3 om konkursboets skattskyldighet för omsättning i verksamheten efter konkurs- beslutet. I ett förhandsbesked som gällde tilllämpning av motsvarande regler i ML (3 andra stycket och 15 femte-sjunde styckena) uttalade att det var konkursboet och inte konkursgäldenären som var skattskyldigt och redovisningsskyldigt för återföringen. Regeringsrätten har fastställt förhandsbeskedet (dom i mål nr 4825-1992). Reglerna i det remitterade förslaget synes inte medföra någon ändring av rättsläget. Vid lagrådsföredragningen har upplysts att den genom förhandsbeskedet fastlagda ordningen ansetts kunna få inte önskvärda effekter och att frågan därför kommer att bli föremål för fortsatta överväganden. Lagrådet kan för sin del bara konstatera att remissen inte ger underlag för någon annan lösning än remissförslagets i det nu berörda hänseendet. I remissförslagets 8 finns en bestämmelse om beskattningsperioden vid återföring enligt 5 eller 6 . Av systematiska skäl har Lagrådet fört över bestämmelsen till 13 kap. och ersatt den med en hänvisning. 10 kap. 12 Denna paragraf innehåller i första stycket i den av Lagrådet föreslagna lydelsen inte någon definition av begreppet export. Både i paragrafen och i underrubriken närmast före paragrafen används i stället det redan i 1 kap. 10 definierade exportbegreppet. Andra och tredje styckena motsvarar 8 kap. 12 i det remitterade förslaget. 14 Paragrafen, som är ny i förhållande till det remitterade förslaget, innehåller en hänvisning till de bestämmelser i 8 kap. 17-19 som anger hur rätten till avdrag för ingående skatt skall styrkas. 11 kap. 2 Paragrafen innehåller huvudreglerna om faktureringsskyldighet. Reglerna riktar sig i första hand till dem som är skattskyldiga för omsättning av en vara eller tjänst. Faktureringsskyldigheten fyller i dessa fall den dubbla funktionen att ge underlag för kontrollen av skattskyldighetens fullgörande och att tillhandahålla förvärvaren dokumentation för att styrka rätten till avdrag för ingående skatt eller återbetalning av sådan skatt (jfr bl.a. 8 kap. 17 och den av Lagrådet föreslagna 10 kap. 14 ). Det remitterade förslaget innefattar också en föreskrift om att den som har rätt till återbetalning enligt 10 kap. 9-12 skall utfärda faktura eller jämförlig handling. Föreskriften kommer enligt sin lydelse att omfatta den omsättning som den återbetalningsberättigade själv gör. I 10 kap. 9 förutsätts emellertid att någon omsättning ännu inte har ägt rum och för övriga återbetalningsfall gäller att omsättningen inte utlöser någon be- skattning och att den - möjligen med undantag i något fall för verksamhet som avses i 10 kap. 10 - inte kan medföra rätt för förvärvaren till avdrag eller återbetalning av s.k. fiktiv skatt. Faktureringsskyldigheten synes under sådana förhållanden inte fylla någon egentlig funktion. Lagrådet har mot denna bakgrund utgått från att skyldigheten enligt den nu behandlade paragrafen att utfärda faktura eller jämförlig handling kan begränsas till de fall där den som omsätter varan eller tjänsten är skattskyldig för omsättningen. 7 Den som vill ha avdrag för ingående skatt eller återbetalning av sådan skatt skall enligt 8 kap. 17-19 respektive 10 kap. 14 (föreslagen av Lagrådet) styrka sin rätt genom faktura eller jämförlig handling. När förvärvet görs från någon som inte är skattskyldig skall handlingen enligt 8 kap. 18 respektive 10 kap. 14 innehålla uppgift om säljarens person- eller organisationsnummer eller, om något sådant nummer inte finns, en likvärdig uppgift. Den nu behandlade 7 innehåller en bestämmelse som gör överlåtaren skyldig att lämna dessa uppgifter. När ett förvärv görs från någon som inte är skattskyldig är det den i 8 kap. 2 2 och 3 reglerade s.k. fiktiva skatten som kan komma i fråga för avdrag eller återbetalning. I de fall som avses i 8 kap. 2 2 rör det sig normalt om en överlåtare som är frikallad från beskattning därför att överlåtelsen inte ingår i yrkesmässig verksamhet. Det kan t.ex. vara fråga om en försäljning från en privatperson eller från en inkomstskattebefriad ideell förening. Gemensamt för sådana fall är att överlåtaren, bortsett från den nu aktuella uppgiftsskyldigheten, står utanför mervärdesskattesystemet. Från principiell synpunkt kan ifrågasättas om det är lämpligt att i en offentligrättslig lagstiftning föreskriva skyldigheter av detta slag för personer som i övrigt inte omfattas av regelsystemet. Föreskriften om uppgiftsskyldighet är visserligen ägnad att främja ett allmänt intresse, nämligen intresset av att systemet med fiktiv skatt fungerar på det sätt som avsetts, men dess väsentliga funktion torde ändå bli att den i förvärvarens intresse ingriper i det civilrättsliga förhållandet mellan denne och överlåtaren. Det kan hävdas att en principiellt lämpligare lösning skulle vara att avstå från lagreglering och därmed lämna åt förvärvaren att själv ta tillvara sitt intresse genom att som villkor för köpet ställa krav på att överlåtaren lämnar de uppgifter som behövs för avdrag eller återbetalning. Som ett särskilt argument för en sådan ståndpunkt kan anföras att det är fråga om att lämna sådana från integritetssynpunkt särskilt känsliga uppgifter som personnummer. I varje fall finns det enligt Lagrådets mening skäl att begränsa den aktuella uppgiftsskyldigheten så att uppgift behöver lämnas endast när förvärvaren verkligen begär det och dessutom - på grund av att han själv är skattskyldig eller har rätt till återbetalning - behöver uppgiften. Lagrådet har utformat sitt förslag till 7 i enlighet med det sagda. 12 kap. 1 Paragrafen anger vilken skattemyndighet som är behörig att meddela beskattningsbeslut och andra beslut i beskattningsärenden. Huvudregeln är att besluten meddelas av skattemyndigheten i det län där den skattskyldige är registrerad. Beträffande det fallet att den skattskyldige inte är registrerad föreskrivs i remissförslaget att beslut skall meddelas av skattemyndigheten i det län "där han bort vara registrerad". Lagrådet har ersatt föreskriften med en hänvisning till de av Lagrådet föreslagna bestämmelser i 14 kap. 23 som anger vilken myndighet som "är behörig att besluta i fråga om registrering". Den citerade formuleringen är avsedd att markera att bestämmelserna i 14 kap. 23 skall tillämpas även när det är fråga om t.ex. skattskyldiga som registreras med stöd av 14 kap. 1 andra stycket. 2 Innebörden av paragrafens andra stycke i remissförslaget är att de allmänna kompetensreglerna för skattemyndigheterna i 1 första stycket skall gälla för prövningen i de återbetalningsfall som regleras i 10 kap. 9-13 . I Lagrådets förslag har bestämmelsen avfattats i enlighet härmed och tagits upp som en andra mening i 2 första stycket. 13 kap. I det remitterade förslaget lyder den första underrubriken i kapitlet . Deklarationsförfarandet behandlas emellertid i 14 kap. och reglerna i 13 kap. gäller skyldigheten att redovisa utgående och ingående skatt. Dessa frågor bör behandlas utan någon terminlogisk sammanblandning med deklara- tionsskyldigheten. I Lagrådets förslag har den första underrubriken i 13 kap. lydelsen "Allmänna bestämmelser". 28 Paragrafen motsvarar 9 kap. 8 i det remitterade förslaget. 14 kap. 15 Lydelsen av bestämmelsen har anpassats till den lydelse 22 tredje stycket ML fick genom SFS 1993:772. 19 och 23 I remissförslagets 19 anges hos vilken skattemyndighet en anmälan om registrering skall göras. Den föreslagna regleringen innebär att det är hemortskommunen - den skattskyldiges eller representantens - som är avgörande. I 23 sägs att "skattemyndigheten" beslutar i fråga om registrering. Någon uttrycklig bestämmelse om behörig beslutsmyndighet finns inte i 23 men det får antas att det är den i 19 angivna myndigheten som åsyftas. Enligt Lagrådets mening bör bestämmelserna kompletteras. Med tanke på att behörighetsfrågan får betydelse inte bara för ärenden om registrering utan också för beskattningsärendena (se 12 kap. 1 ) är det angeläget att lagen innehåller en uttrycklig bestämmelse om vilken myndighet som skall besluta om registrering. En sådan bestämmelse bör klargöra bl.a. vilken myndighet som skall besluta om registrering enligt 1 andra stycket (i de där avsedda fallen har den skattskyldige inte någon anmälningsskyldighet) och vilken myndighet som är behörig när hemortskommun saknas. Lagrådets författningsförslag innebär att de bestämmelser i 19 som hänvisar till den skattskyldiges respektive representantens hemortskommun förs över till 23 och kompletteras med en bestämmelse som reglerar de fall då hemortskommun saknas. Därmed synes regleringen bli uttömmande. Förslaget innebär vidare att begreppet hemortskommun definieras, vilket synes befogat inte minst med tanke på att reglerna skall omfatta juridiska personer. 15 kap. 1 Remissförslagets 1 innehåller allmänna bestämmelser om bl.a. underlaget för beskattningsbeslut och om skönsbeskattning. Lagrådet har ansett det lämpligare att inleda kapitlet med en definition av begreppet beskattningsbeslut och att föra över bestämmelserna om underlag och skönsbeskattning till slutet av kapitlet där de tas upp under rubriken gemensamma bestämmelser (jfr dispositionen av 4 kap. lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter). Den föreslagna definitionen har samma uppbyggnad som 4 kap. 1 första stycket taxeringslagen (1990:324). 2 I denna paragraf regleras de beskattningsbeslut som är automatiska. Regleringen överensstämmer i sak helt med ML och remissförslaget. Det finns två huvudfall. Om en deklaration kommer in i rätt tid anses ett beslut ha fattats i enlighet med deklarationen. Kommer den skattskyldige inte in med någon deklaration inom föreskriven tid anses skatten genom ett beslut bestämd till noll kronor. För det senare fallet finns också en kompletterande regel om vad som skall gälla när en deklaration visserligen lämnas men kommer in . Regleringen innebär att ett beslut alltid anses fattat beträffande varje skattskyldig. Det betyder i sin tur att varje beslut om avvikelse från en deklaration eller om skönsbeskattning i avsaknad av deklaration är att betrakta som ett omprövningsbeslut och därmed kommer att omfattas av de tidsgränser m.m. som gäller för sådana beslut. 20 I enlighet med vad som sagts i kommentaren till 1 har bestämmelserna om underlag för beskattningsbeslut, skönsbeskattning m.m. förts över till denna paragraf. 16 kap. 3 Bestämmelsen har anpassats till lydelsen av 44 ML enligt SFS 1993:772. 19 kap. 14 Avsikten är att förfarandet vid återbetalning med stöd av 10 kap. 5-8 skall regleras i en förordning. För att överblicken över återbetalningsförfarandena skall bli fullständig i 19 kap. förordar Lagrådet att en erinran om den avsedda förordningen tas upp i en i förhållande till remissförslaget ny 14 , trots att bestämmelsen torde innebära s.k. kvasidelegation. Till paragrafens andra stycke har överförts en bestämmelse om att ränta inte betalas, som återfinns i det remitterade förslagets 16 kap. 14 tredje stycke. Kapitlets bestämmelser torde bygga på förutsättningen att reglerna i förvaltningslagen (1986:223) och förvaltningsprocesslagen (1971:291) skall tillämpas när inte någon avvikande bestämmelse meddelats i detta kapitel. Detta påverkar utformningen av vissa paragrafer som framgår av det följande. 1-3 Uppräkningen i 1 första stycket av de beslut av skattemyndigheten som får överklagas hos länsrätten nämner inte beslut genom vilket skattemyndigheten avvisat ett överklagande till länsrätten. Av de inledningsvis nämnda lagarna följer nämligen att överklagandet skall tillställas skattemyndigheten och att denna skall pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid. Det framgår också att ett beslut av skattemyndigheten om att avvisa överklagandet i sin tur kan överklagas hos länsrätten. Någon regel härom i 1 skulle alltså inte behövas. Remissförslagets 3 gör emellertid att beslut om avvisning av överklagande till länsrätten måste nämnas i uppräkningen i 1 första stycket, lämpligen i punkt 2. Lagrådet har vidare i punkt 3 tillfört en kategori av beslut som inte särskilt nämnts i det remitterade förslaget, nämligen beslut om återföring enligt 9 kap. 5 eller 6 . Dessa beslut torde inte falla in under begreppet be- skattningsbeslut och inte heller kunna hänföras till någon annan av de i remissförslaget uppräknade beslutskategorierna. Lagrådet har föreslagit också en annan komplettering. Av det remitterade förslaget framgår att förutsatts kunna överklaga skattemyndighetens beslut. I 1 bör dock uttryckligen anges att verket - liksom naturligtvis den skattskyldige - har besvärsrätt (jfr 6 kap. 1 taxeringslagen (1990:324) och 8 kap. 1 lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter). I Lagrådets lagtextförslag har bestämmelserna i 1-3 disponerats om så att remissförslagets 2 bildar andra stycket i 1 och remissförslagets 3 blivit 2 . Till 3 i lagrådsförslaget har förts bestämmelsen i remissförslagets 1 andra stycke som därvid formulerats om så att det framgår att överklagningsförbudet gäller såväl skattemyndighetens som beslut om föreläggande av vite och om skatterevision. 4 Reglerna om överklagandetider i denna paragraf bör endast gälla beskattningsbeslut. Lagrådet har redigerat paragrafen i enlighet härmed. Enligt Lagrådets förslag blir alltså tidsfristen för överklagande av andra beslut än beskattningsbeslut den treveckorstid som följer av förvaltningslagens och förvaltningsprocesslagens regler. 5 I det remitterade förslaget innehåller paragrafen inte någon annan avvikelse från förvaltningslagens och förvaltningsprocesslagens regler än att, utöver vad som följer av dessa, skall gälla det avvisningshinder som beskrivs i tredje stycket. Paragrafen har i Lagrådets författningsförslag avfattats så att detta framgår. 22 kap. 6 Innehållet i denna paragraf är hämtat från 4 kap. 6 i remissförslaget. Regleringen av representanter för utländska företag får anses höra bättre ihop med övriga bestämmelser i 22 kap., särskilt med den om behörighet att lämna uppgifter som i remissförslaget återfinns i 6 . Eftersom sistnämnda bestämmelse bedömts kunna bli tillämplig även på utländska företagare har den tagits in som en efterföljande 7 . Enligt vad som upplysts vid föredragningen inför Lagrådet är avsikten att den nya lagen skall träda i kraft . Det framgår av remissen att skatt enligt ML likställs med skatt enligt den nya lagen vid tillämpning av 7 kap. 9 och 16 kap. 9 . En bestämmelse härom hör bättre hemma i övergångsbestämmelserna och har i Lagrådets förslag förts in som punkt 3. I punkt 6 första meningen, som överensstämmer med remissförslagets punkt 5, har föreskrivits att bestämmelserna i 16 kap. 9 andra meningen tillämpas först fr.o.m. . Bakgrunden är den ändring av motsvarande bestämmelser i 49 ML som gjordes genom SFS 1993:898. I övergångsbestämmelserna till den ändringen, som skall träda i kraft , klargjordes att äldre bestämmelser - dvs. paragrafen i dess lydelse före - skall gälla till utgången av . Lagrådet har ansett att samma klargörande bör göras i de nu aktuella övergångsbestämmelserna och har därför tillagt den andra meningen i punkt 6. Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Ett par redaktionella ändringar erfordras i 20 och i övergångsbestämmelsen om den terminologi som tillämpas i Lagrådets förslag till mervärdesskattelag godtas. (delar av*)Bilaga till Lagrådets protokoll Härigenom föreskrivs följande[5] 1 Med omsättning av vara förstås att en vara överlåts mot ersättning. Med omsättning av tjänst förstås att en tjänst mot ersättning utförs, överlåts eller på annat sätt tillhandahålls någon. När en tjänst tillhandahålls i samband med omsättningen av en vara eller en vara överlåts i samband med omsättningen av en tjänst, skall omsättning anses föreligga både av en vara och av en tjänst, om inte omständigheterna föranleder annat. I 3 kap. 4 och 8 finns särskilda bestämmelser om varor och tjänster som omsätts som ett led i omsättningen av vissa tjänster. Med omsättning av vara eller tjänst förstås också att en vara eller en tjänst tas i anspråk genom uttag enligt 2-8 . 2 Med uttag av vara förstås att den som är skattskyldig 1. tillgodogör sig en vara ur verksamheten för privat ändamål, 2. överlåter en vara till någon annan utan ersättning eller mot ersättning som understiger marknadsvärdet, eller 3. för över en vara från en verksamhet som medför skattskyldighet eller rätt till återbetalning av ingående skatt enligt 10 kap. 9, 11 eller 12 till en verksamhet som inte alls eller endast delvis medför skattskyldighet eller sådan rätt till återbetalning. 3 Vad som sägs i 2 om uttag av varor gäller endast om den skattskyldige har haft rätt till avdrag för eller återbetalning enligt 10 kap. 9, 11 eller 12 av den ingående skatten vid förvärvet av varan.