prop · GH03145 · 1994-01-01 00:00:00 — Lagens bestämmelser om legitimation för övriga yrken skall gälla också legitimation för naprapater. Genom detta gäller följande: Den som kan visa att han eller hon på annat sätt förvärvat motsvarande kompetens skall kunna få legitimation. Legitimation får inte meddelas under sådana omständigheter att legitimationen skulle ha återkallats om sökanden varit legitimerad. Frågor om meddelande av legiti- mation prövas av . Regeringen med- delar föreskrifter i övrigt om villkoren för att den som utomlands gått igenom utbildning skall få legitimation som naprapat. Övergångsvis skall gälla att den som genomgått föreskriven utbildning för naprapat och har varit verksam i yrket i under vid ikraftträdandet av lagändringen skall kunna få legi- timation som naprapat utan att ha fullgjort föreskriven praktisk tjänstgöring. förslag: Kommittén ansåg att det inte förelåg förutsättningar för legitimation av naprapater men förordade, eftersom naprapaterna har en lång utbildning och deras kunskaper och kompetens var allmänt vitsordade, att regeringen skulle pröva frågan om legitimation när naprapaterna kunde uppvisa studier som konfirmerade effekten av deras metoder. Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser har yttrat sig i frågan. Av dessa anser () och att naprapaterna bör kunna erbjudas legitimation, medan övriga sex instanser som yttrat sig i frågan - tre landsting, , och Apotekarsocieten delar kommitténs uppfattning att legitimering av nya yrkesgrupper bör anstå tills vidare. Skälen för regeringens förslag: I betänkandet Alternativmedicin 1 - Huvudbetänkande från alternativmedicinkommittén behandlades bl.a. frågan om legitimation för naprapater och andra grupper. Kommittén underströk att lagstiftningens kriterier för legitimation av nya grupper är uttalat restriktiva. Legitimationens huvudfunktioner är att vara en garanti för en viss kunskapsnivå och för sådana personliga egenskaper hos yrkesutövaren att denne är förtjänt av allmänhetens och myndigheternas förtroende. Dessutom skall legitimationen fylla ett väsentligt informationsbehov, som en sorts "varudeklaration", gentemot allmänheten, myndigheterna och sjukvårdshuvudmännen. Legitimationen anses också böra förbehållas grupper, som har en självständig yrkesfunktion med kvalificerade arbetsuppgifter och ett särskilt ansvar för patienternas säkerhet i vården. Slutligen bör krävas att gruppen byggt upp ett förtroende samt vunnit ett visst mått av kliniskt och vetenskapligt erkännande. ansåg att naprapaternas förutsättningar på flera av dessa punkter skiljer sig från kiropraktorernas. Kommittén påpekade vidare att naprapaterna internationellt är en nästan okänd grupp och följaktligen inte heller kommit i fråga för legitimation i något annat land. Därför ansåg kommittén att det inte förelåg förutsättningar för legitimation för naprapater. Då emellertid naprapaterna har en lång utbildning och deras kunskaper och kompetens är allmänt vitsordad förordade kommittén att regeringen skulle pröva frågan om legitimation när naprapaterna kan uppvisa studier som konfirmerar effekten av deras metoder. I samband med att propositionen (1988/89:96) om legitimation för vissa kiropraktorer m.m. behandlades av , väcktes motioner bl.a. om legitimation även av gruppen Doctors of Naprapathy. I flera motioner framhölls att naprapatin är en väl etablerad terapiform i . söker sålunda ca 200 000 patienter vid cirka en miljon tillfällen vård hos naprapater. I flera motioner påpekades också att det finns möjligheter till utbildning i , vilket möjliggör en kontroll från statens sida av verksamheten. I olika motioner anfördes att naprapatbehandling, som sätts in på ett tidigt stadium, leder till en minskad förbrukning av mediciner och kortare sjukskrivningstider. har i betänkanden (bet. 1988/89:SoU23, 1991/92:SoU5 och 1992/93:SoU1) instämt i motionärernas bedömningar att det inom naprapatin bedrivs ett seriöst arbete. Så snart tillräckligt underlag för ett ställningstagande förelåg beträffande naprapaterna borde enligt utskottet regeringen pröva frågan om deras legitimation. Regeringen uppdrog åt att avge utlåtande om huruvida det föreligger ett dokumenterat vetenskapligt underlag för att tillstyrka legitimation av naprapater. redovisade, efter att ha inhämtat yttrande från tre sak- kunniga, uppdraget och anförde bl.a. följande. "Införandet av legitimation av vissa kiropraktorer är ännu inte utvärderat. Detta bör göras innan ytterligare en grupp med ett smalt medicinskt område legitimeras. Sedan kiropraktorerna legitimerades har dramatiska förändringar skett inom hälso- och sjukvården beträffande struktur och organisation och inte minst ekonomiskt. Det är av största vikt att kostnadseffekt- och kostnadsnyttoanalyser görs innan ytterligare en yrkesgrupp engageras i den offentligt finansierade vården. Den kunskap naprapaterna skulle kunna tillföra den offentliga hälso- och sjukvården finns väsentligen tillgodosedd av legitimerade sjukgymnaster. Den aktuella kompetensen finns vidare bland många läkare som är vidareutbildade inom "ortopedisk medicin". Motsvarande kompetens finns också hos ett betydande antal sjukgymnaster. Det finns mycket som talar för att man främst bör satsa på de krafter som redan finns inom den offentliga delen av hälso- och sjukvården. Det kan man bl.a. göra genom att erbjuda sjukgymnasterna efterutbildning inom "ortopedisk medicin". Även för läkarna finns möjligheter till sådan utbildning. Forskningen inom detta område behöver förstärkas. Enligt mening föreligger inte dokumenterat vetenskapligt underlag för att tillstyrka legitimation av naprapater". ansåg bl.a. i sitt betänkande Vissa behörighetsfrågor m.m. (bet.1992/93:SoU1) att regeringen , sedan redovisat sitt uppdrag, borde ta ställning till frågan om naprapater skall kunna legitimeras. gav regeringen till känna vad utskottet anfört beträffande legitimation. Regeringen anser för sin del att naprapati utgör en av flera behandlingsformer vid behandlingen av patienter med sjukdomar i rörelseorganen. Redan nu svarar naprapaterna för en stor del av den patientgrupp, som annars sannolikt skulle ha sökt sig till den offentligt finansierade hälso- och sjukvården för behandling. Det har beräknats att omkring 80 000 nya patienter vänder sig till naprapaterna för vård och att det utförs ca 1 miljon behandlingar på 200 000 patienter i . Naprapaterna fullgör således som fria yrkesutövare i direkt kontakt med allmänheten uppgifter inom den s.k. medicinen. Naprapatin har nått en sådan omfattning vad avser såväl antalet yrkesutövare som antalet patienter och behandlingstimmar , att det framstår som lämpligt att den förs in under statens tillsyn. Inte minst patienternas säkerhet i vården talar för detta. ansåg att naprapaternas kunskap och kompetens är allmänt vitsordad. Regeringen finner att den dokumentation som redovisat är tillfyllest för att göra bedömningen att de naprapater som har avlagt examen och fått titeln of Naprapathy eller fullgjort annan motsvarande utbildning bör kunna få legitimation. Vi föreslår därför att en naprapat som genomgått föreskriven utbildning för naprapater och fullgjort föreskriven praktisk tjänstgöring efter ansökan skall kunna få legitimation för yrket. Det bör ankomma på regeringen att föreskriva vilken utbildning och praktisk tjänstgöring som skall fullgöras. Bestämmelser om legitimation för yrket naprapat tas lämpligen in i behörighetslagen. Bestämmelserna i lagen om legitimation för övriga yrken bör gälla också för legitimation av naprapat. Härigenom kommer att gälla att den som kan visa att han eller hon på annat sätt förvärvat motsvarande komptens skall kunna få legitimation. Vidare får legitimation inte meddelas under sådana omständigheter att legitimationen skulle ha återkallats om sökanden varit legitimerad. Frågor om meddelande av legitimation skall prövas av . Regeringen får enligt ett bemyndigande som redan finns i behörighetslagen meddela föreskrifter om villkoren för att den som utomlands genomgått naprapatutbildning skall kunna få legitimation som naprapat. Såsom övergångsbestämmelse bör gälla att den som genomgått föreskriven utbildning för naprapat och varit verksam i yrket i under vid ikraftträdandet av ändringen i behörighetslagen skall kunna få legitimation som naprapat utan att ha fullgjort den föreskrivna praktiska tjänstgöringen. Villkoren för legitimation bör enligt regeringens uppfattning vara teoretisk utbildning motsvarande den som krävs för att få titeln vid svensk skola för utbildning av naprapater. Vidare bör krävas praktisk tjänstgöring motsvarande handledd heltidstjänstgöring i svensk hälso- och sjukvård fördelad på olika verksamhetsområden. Verksamheten bör ske vid en av godkänd enskild läkar-, naprapat- eller kiropraktor- mottagning eller vid en godkänd inrättning inom den allmänna hälso- och sjukvår- den. bör få bemyndigande att meddela närmare bestämmelser om den praktiska tjänstgöringen. Beträffande naprapater med utländsk utbildning bör dessutom krävas kunskaper i svenska hälso- och sjukvårdsförfattningar och i svenska språket eller annat skandinaviskt språk. Regeringen avser att ge i uppdrag att vidare överväga vilken teoretisk och praktisk utbildning och vilka kunskaper i språk och svenska författningar som skall krävas av utländska - ej svenskspråkiga - naprapater för att de skall kunna få legitimation i . Verksamhetsområdet för naprapater bör enligt regeringens uppfattning vara att förebygga, utreda och behandla funktionsrubbningar och smärttillstånd i rörelseorganen. Behandlingen skall ske med särskilda handgrepp som vid behov kan kompletteras med annan fysikalisk behandling. bör med utgångspunkt från denna definition kunna meddela föreskrifter eller allmänna råd som definierar naprapaternas verksamhetsområde. Styrelsen bör därvid särskilt uppmärksamma hur risker som kan vara förenade med manipulationsbehandlingar skall kunna minskas i största möjliga utsträckning. Samtliga naprapaters verksamhet omfattas av kvacksalverilagens bestämmelser. Genom att naprapaterna legitimeras kommer de att bli hälso- och sjukvårdspersonal enligt den nuvarande tillsynslagen och enligt den av regeringen föreslagna lagen om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården m.m. (prop. 1993/94:149). De kommer därmed att stå under tillsyn. De legitimerade naprapaternas verksamhet kommer också att kunna prövas disciplinärt av hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd. Det bör särskilt framhållas i detta sammanhang att regeringen beslutat om direktiv för en översyn av vissa behörighetsfrågor (Dir. 1994: 2). Direktiven är vittomfattande och innebär bl.a. att förslag om ändrade bestämmelser i fråga om legitimation av t.ex. naparapater kan komma att lämnas. 6 Skydd för yrkesbeteckningen legitimerad naprapat Regeringens förslag: Det straffrättsliga skydd som legitimerade yrkesutövare inom hälso- och sjukvården har för uppgiften att yrkesutövaren är legitimerad skall även omfatta yrkesbeteckningen legitimerad , som inte föreslog någon legitimation för naprapater, tog inte upp denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Ett skydd för yrkestiteln på hälso- och sjukvårdsområdet finns endast för läkare, tandläkare, barnmorskor, psykologer och psykoterapeuter. För övriga legitimerade yrkesutövare inom området gäller i stället ett straffrättsligt skydd för uppgiften att yrkesutövaren är legitimerad. Motsvarande bör gälla för yrkesbeteckningen legitimerad naprapat.Det är enligt regeringens uppfattning inte motiverat att reservera yrkesbeteckningen naprapat för den grupp som föreslås kunna få legitimation. Ett motsvarande skydd för titeln legitimerad kiropraktor finns redan. 7 Legitimation för kiropraktorer Regeringens förslag: En kiropraktor som har gått igenom föreskriven utbildning i och fullgjort viss praktisk tjänstgöring inom hälso- och sjukvården skall efter ansökan kunna få legitimation för yrket. Regeringen skall föreskriva vilka krav på utbildningen som måste vara uppfyllda och vilken praktisk tjänstgöring som kan leda till legitimation. Den som kan visa att han eller hon på annat sätt förvärvat motsvarande kompetens skall också kunna få legitimation. I likhet med vad som gäller för övriga yrkesgrupper skall dock legi- timation aldrig få meddelas om förhållandena är sådana att legitimationen skulle ha återkallats om den sökande redan varit legitimerad. Även i övrigt skall de huvudregler om legitimation som gäller för andra yrkesgrupper gälla också för kiropraktorerna. Det innebär bl.a. att skall pröva frågor om legitimation. Bestämmelserna om legitimation för kiropraktorer som i har genomgått föreskriven utbildning och tjänstgöring tas in i behörighetslagen. Den som vid ikraftträdandet redan uppfyller utbild- ningskravet och som har varit verksam i yrket i under skall kunna få legitimation utan att fullgöra ytterligare praktisk tjänstgöring. Regeringens bedömning: Bestämmelserna om legitimation för den som utomlands avlagt examen som Doctor of Chiropractic bör inte ändras i sak. förslag: Kommittén fann inte skäl att föreslå någon annan grupp av kiropraktorer för legitimation än gruppen Doctors of Chiropractic. Någon svensk högskoleutbildning var inte aktuell. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrkte kommitténs förslag om villkor för legitimationen. ställde sig dock positivt till en nordisk kiropraktorutbildning . LO menade att vi i inte i längden kunde förlita oss på amerikanska och engelska utbildningsanstalter. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Examen som Doctor of Chiropractic vid godkänd utländsk högskola eller motsvarande utbildning är krav för legitimation som kiropraktor. fick i uppdrag av regeringen att utvärdera den kiropraktorutbildning som bedrivs vid Skandinaviska Chiropraktor Skolan i för att klargöra om utbildningstiden och innehållet i utbildningen vid Skandinaviska Chiropraktor Skolan är av samma kvalitet som en godkänd utbildning och därmed kunde ligga till grund för yrkeslegitimation. konstaterade i sin utvärdering bl.a. följande. Skolan är ambitiöst upplagd och under en dynamisk uppbyggnad. fann att utbildningen i många avseenden är jämförbar med utbildningen vid the Anglo-European Collage of Chiropractic i Bournemouth, . På vissa väsentliga punkter hade skolan dock ännu ej uppnått samma standard. Detta gällde t.ex. uppbyggnaden av bibliotek och forskningsanknytning. Regeringen anser för sin del att nuvarande bestämmelser om legitimation för kiropraktorer bör utvidgas till att även omfatta den grupp av kiropraktorer, som har genomgått sin utbildning i i enlighet med vad regeringen föreskriver och som också har fullgjort den av regeringen föreskrivna praktiska tjänstgöringen. Någon ändring av vad som gäller för utländsk utbildning till kiropraktorer avses därvid inte. För den i utbildade grupper av kiropraktorer bör gälla detsamma som i det föregående föreslagits beträffande naprapater med svensk utbildning. Bestämmelserna om legitimation för den som utomlands avlagt examen som Doctor of Chiropractic ändras inte i sak. Som framgår av avsnitt 8 föreslås dock ett förtydligande tillägg beträffande möjligheten att ställa krav på praktisk tjänstgöring m.m. 8 Bemyndigande rörande krav för legitimation som kiropraktorer kan leda till legitimation. Den som kan visa att han eller hon på annat sätt förvärvat motsvarande kompetens skall också kunna få legitimation. I likhet med vad som gäller för övriga yrkesgrupper skall dock legi- timation aldrig få meddelas om förhållandena är sådana att legitimationen skulle ha återkallats om den sökande redan varit legitimerad. Även i övrigt skall de huvudregler om legitimation som gäller för andra yrkesgrupper gälla också för kiropraktorerna. Det innebär bl.a. att skall pröva frågor om legitimation. Bestämmelserna om legitimation för kiropraktorer som i har genomgått föreskriven utbildning och tjänstgöring tas in i behörighetslagen. Den som vid ikraftträdandet redan uppfyller utbild- ningskravet och som har varit verksam i yrket i under skall kunna få legitimation utan att fullgöra ytterligare praktisk tjänstgöring. Regeringens bedömning: Bestämmelserna om legitimation för den som utomlands avlagt examen som Doctor of Chiropractic bör inte ändras i sak. förslag: Kommittén fann inte skäl att föreslå någon annan grupp av kiropraktorer för legitimation än gruppen Doctors of Chiropractic. Någon svensk högskoleutbildning var inte aktuell. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrkte kommitténs förslag om villkor för legitimationen. ställde sig dock positivt till en nordisk kiropraktorutbildning . LO menade att vi i inte i längden kunde förlita oss på amerikanska och engelska utbildningsanstalter. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Examen som Doctor of Chiropractic vid godkänd utländsk högskola eller motsvarande utbildning är krav för legitimation som kiropraktor. fick i uppdrag av regeringen att utvärdera den kiropraktorutbildning som bedrivs vid Skandinaviska Chiropraktor Skolan i för att klargöra om utbildningstiden och innehållet i utbildningen vid Skandinaviska Chiropraktor Skolan är av samma kvalitet som en godkänd utbildning och därmed kunde ligga till grund för yrkeslegitimation. konstaterade i sin utvärdering bl.a. följande. Skolan är ambitiöst upplagd och under en dynamisk uppbyggnad. fann att utbildningen i många avseenden är jämförbar med utbildningen vid the Anglo-European Collage of Chiropractic i Bournemouth, . På vissa väsentliga punkter hade skolan dock ännu ej uppnått samma standard. Detta gällde t.ex. uppbyggnaden av bibliotek och forskningsanknytning. Regeringen anser för sin del att nuvarande bestämmelser om legitimation för kiropraktorer bör utvidgas till att även omfatta den grupp av kiropraktorer, som har genomgått sin utbildning i i enlighet med vad regeringen föreskriver och som också har fullgjort den av regeringen föreskrivna praktiska tjänstgöringen. Någon ändring av vad som gäller för utländsk utbildning till kiropraktorer avses därvid inte. För den i utbildade grupper av kiropraktorer bör gälla detsamma som i det föregående föreslagits beträffande naprapater med svensk utbildning. Bestämmelserna om legitimation för den som utomlands avlagt examen som Doctor of Chiropractic ändras inte i sak. Som framgår av avsnitt 8 föreslås dock ett förtydligande tillägg beträffande möjligheten att ställa krav på praktisk tjänstgöring m.m. Skälen för regeringens förslag: En möjlighet för vissa kiropraktorer att få legitimation som kiropraktor infördes i behörighetslagen 1989 (SFS 1989:407). I lagen angavs då som krav för legitimation, utöver examen som Doctor of Chiropractic vid utländsk högskola eller motsvarande utbildning, vissa krav på praktisk tjänstgöring i svensk hälso- och sjukvård samt på kunskaper i svenska författningar och i svenska, danska eller norska språket. I behörighetslagen har genomförts ändringar i syfte att anpassa reglerna till i fråga om ömsesidigt erkännande av kompetensbesvis för verksamhet inom hälso- och sjukvården m.m. (SFS 1992:1562). Dessa ändringar trädde i kraft som , dvs. En ändring som därvid gjordes var att i lagen ta bort kraven på praktisk tjänstgöring samt författnings- och språkkunskaper. Ändringen motiverades av att kiropraktorer sannolikt skulle komma att omfattas av det s.k. generella direktivet inom EG, rådets direktiv /48/EEG, EGT nr L 19, 24.1.1989, s. 16 (prop. 1992/93:83, bet. 1992/93:SoU8, rskr. 1992/93:87). Enligt ett uttalande i nämnda proposition (s. 43) var avsikten att de krav i nämnda hänseenden eller i övrigt som bör och får ställas på en kiropraktor skulle, liksom för övriga yrkesgrupper, tas in i behörighetsförordningen eller fastställas på myndighetsnivå. Viss tvekan har därefter uppkommit om regeringen, med den utformning 5 § behörighetslagen fick genom SFS 1992:1562, kan föreskriva ytterligare krav för att någon skall få legitimation som kiropraktor än det utbildningskrav som anges i lagen. För att undanröja denna tvekan bör det i lagen tas in ett bemyndigande om att sådana ytterligare krav kan uppställas. Dessa bör överensstämma med vad som gällt. Det bör noteras att eventuella krav på praktik eller i övrigt som kan komma att föreskrivas inte får strida mot . Krav på språk- och författningskunskaper kan därför inte ställas på kiropraktorer som omfattas av det tidigare nämnda generella direktivet. Regeringen har för avsikt att meddela de föreskrifter som behövs. Förslaget kan inte beräknas medföra några betydelsefulla kostnadskonsekvenser för samhället eller enskilda. Som tidigare nämnts innebär legitimering att yrkesutövaren ställs under tillsyn i sin yrkesverksamhet. kommer att få ett visst merarbete i form av utökat tillsynsansvar och till följd av ansökningar om legitimation. Det rör sig dock om två förhållandevis små yrkesgrupper. Konsekvenserna för (), domstolar och andra rättsvårdande myndigheter är försumbara. Naprapati som ges av en legitimerad yrkesutövare kommer att omfattas av undantaget från mervärdesskatteplikt för sjukvård. Detsamma gäller den nya grupp kiropraktorer som kan få legitimation. Legitimation innebär däremot inte att verksamheten automatiskt har rätt till offentlig finansiering. Frågan om en yrkesgrupp skall kunna få legitimation och frågan om gruppens utbildning skall berättiga till utfärdande av högskoleexamen är också två olika prövningar. Det kan i sammanhanget noteras att Naprapathögskolan ger examen med en titel som inleds med Doctor of. Detta är enligt regeringens mening mindre väl förenligt med examenslagens syfte (lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina) eftersom denna benämning ger intryck av att avse en doktorsexamen, som tillhör de examina som skyddas genom lagen. Regeringens förslag: En redaktionell ändring skall göras i 14 § tandvårdslagen. Skälen för regeringens förslag: I 14 § andra stycket tandvårdslagen finns särskilda bestämmelser för vissa tandläkare som medverkar i den grundläggande högskoleutbildningen på tandläkarlinjen. Enligt högskolelagen (1992:1434) finns emellertid inte längre några linjer på högskolan utan i stället examina (1 kap. 1 § högskolelagen). Av denna anledning ändrades lagen (1982:764) om vissa läkartjänster vid upplåtna enheter, m.m. där ordet "läkarlinjen" fanns angivet (SFS 1992:1435). En motsvarande redaktionell ändring bör nu ske i tandvårdslagen. Uttrycket "på tandläkarlinjen" bör ändras till "för tandläkarexamen". Även vissa andra språkliga förändringar bör ske. Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. 2 § I paragrafens första stycke finns grundläggande bestämmelser om vad som krävs för att få legitimation för ett yrke inom hälso- och sjukvården i vid bemärkelse. Legitimation enligt denna bestämmelse kan meddelas för barnmorska, glasögonoptiker, logoped, läkare, psykolog, psykoterapeut, sjukgymnast, sjuksköterska, tandhygienist och tandläkare. Gemensamt för de nämnda yrkesgrupperna är att utbildningen till yrket sker på universitets- och högskolenivå. Ett undantag utgör glasögonoptikerna som dock följer en av staten godkänd utbildningsplan. Ändringen i första stycket innebär att denna anknytning vad avser utbildningen till högskoleexamen markeras. I övrigt har endast vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. Sista meningen i stycket har flyttats till 3 §. Någon ändring i sak är inte avsedd. I den i paragrafen intagna tabellen har endast den förändringen gjorts att den något ålderdomliga yrkesbeteckningen glasögonoptiker bytts mot optiker. Bestämmelserna i paragrafens övriga stycken är oförändrade. 2 a § I paragrafen, som är ny, har de grundläggande bestämmelserna tagits in om kraven för att få legitimation som kiropraktor eller naprapat efter en utbildning i . Legitimation som kiropraktor har tidigare kunnat meddelas med stöd av 5 § för personer med viss utländsk utbildning. En nyhet är att även naprapater skall kunna få legitimation för yrket. Yrkesbeteckningen skall vara legitimerad naprapat.