prop · GH0333 · 1994-01-01 00:00:00 — Sålunda bör även i fortsättningen anläggningar som disponeras av eller kunna göras till skyddsobjekt med stöd av denna punkt. I fjärde punkten anges att områden där försvarsmakten tillfälligt bedriver övningar, prov eller försök får förklaras som skyddsobjekt. Sådan verksamhet bedrivs även av och . I båda dessa punkter bör därför lagtexten kompletteras med dessa myndigheter. I och med inrättandet av den nya myndigheten kommer inte myndigheten att finnas kvar. Överbefälhavaren kommer i stället att vara namnet på Försvarsmaktens chef. Regeringen har möjlighet att enligt 13 § civilförsvarslagen (1960:74) ge Överbefälhavaren bemyndigande att ge visst tillstånd. Denna bestämmelse bör ändras så att ett sådant bemyndigande i stället skall kunna ges till Försvarsmakten. Regeringen beslutar en proposition om Skydd för landskapsinformation (prop. 1993/94:32). I propositionen föreslås anta en ny lag om skydd för landskapsinformation. Denna nya lag föreslås träda i kraft . Genom den nya lagen föreslås bl.a. att lagen (1975:371) om förbud mot spridning och utförsel av flygbilder och vissa fotografiska bilder och 8 kap. 4 a § luftfartslagen (1957:297) upphävs. Den granskning och tillståndsgivning som i dessa bestämmelser skall fullgöras av Överbefälhavaren bör i stället åläggas Försvarsmakten i avvaktan på att den nya lagen om skydd för landskapsinformation träder i kraft. Även den överklaganderätt som enligt 13 kap. 7 § plan- och byg- glagen (1987:10) åvilar Överbefälhavaren bör i fortsättningen utövas av Försvarsmakten. utövar enligt 15 § hälsoskyddslagen tillsynen över lagens efterlevnad inom försvarsmakten. I enlighet med vad beslutat skall läggas ned. Tillsynen över efterlevnaden av lagar och andra författningar avseende hälso- och sjukvård m.m. inom Försvarsmakten skall enligt beslut i stället utövas av en generalläkare, som i sin tillsynsfunktion inte skall vara underställd Försvarsmaktens chef. Därför bör i nämnda bestämmelse ersättas av generalläkaren. I lagen (1976:633) om kungörandet av lagar och andra författningar bör den särreglering som gäller för regionala och lokala myndigheter som tillhör försvarsmakten utgå eftersom det inte längre kommer att finnas några sådana myndigheter. I värnpliktslagen (1941:967), lagen (1972:435) om överlastavgift, tra- fikskadelagen (1975:1410) och lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig och krigsfara m.m. används begreppet "militär myndighet". I samtliga dessa fall utom i värn- pliktslagen torde detta begrepp - utan att det innebär någon saklig förändring - kunna bytas ut mot "Försvarsmakten". I trafikskadelagen bör hänvisningen till de upphävda författningarna rekvisitionslagen (1942:583), beredskapsförfogandelagen (1942:584) och allmänna förfogandelagen (1954:279) bytas ut mot en hänvisning till förfogandelagen (1978:262). I paragrafen hänvisas också till uttagningskungörelsen (1963:110). Denna författning är upphävd. Motsvarande bestämmelser om besiktning finns i förordningen (1992:391) om uttagning av egendom för totalförsvarets behov. I paragrafen bör därför hänvisningen till uttagningskungörelsen tas bort. I stället bör anges att skyldighet att hålla trafikförsäkring inte heller gäller när ett fordon besiktigas i samband med uttagning för totalförsvarets behov. I 27 § 3 mom. värnpliktslagen bör begreppet "vederbörande militär myndighet" bytas ut mot "Försvarsmakten". I 34 och 35 §§ värnplikts- lagen bör däremot en annan lösning väljas. De skyldigheter som en värnpliktig har enligt dessa bestämmelser att se till att han kan nås av en postförsändelse och att kvittera ut en sådan avser nämligen inte bara försändelser som kan komma att sändas till honom från den nya myndigheten makten utan framför allt försändelser från . Regeringen föreslår därför att skyldigheten för den värnpliktige knyts till försändelsens art och inte till den avsändande myndigheten. Det torde inte uppstå några problem för en värnpliktig att avgöra om det är fråga om en sådan försändelse som han är skyldig att lösa ut; av avin framgår alltid om fråga är om ett militärt ärende. I lagen (1992:288) om icke-territoriella församlingar bör en ändring göras så att det klart framgår att personalen i fortsättningen är anställd i myndigheten . Utöver de nu föreslagna lagändringarna erfordras bl.a. ändringar även i lagen (1986:644) om disciplinförseelser av krigsmän, m.m. Regeringen avser att senare återkomma till med förslag till sådana ändringar. 5 Om allmänna handlingarFörsvarsmakten består av ett stort antal myndigheter. Flertalet av dessa myndigheter kommer att ingå som enheter i den nya myndigheten . Vid en sådan organisationsförändring aktualise- ras bl.a. frågan om vad som är allmän handling och rätten att ta del av sådana handlingar. Med allmän handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniska hjälpmedel om handlingen förvaras hos en myndighet och är att anse som inkommen till eller upprättad hos en myndighet, 2 kap. 3 § första stycket tryck- frihetsförordningen (TF). Enligt 2 kap. 6 § TF anses en handling som inkommen när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. En handling anses enligt 2 kap. 7 § TF som upprättad när den har expedie- rats. En handling som inte har expedierats anses upprättad när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten, eller om handlingen inte hänför sig till ett visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts. Det nämnda kapitlet innehåller därutöver sär- skilda bestämmelser i fråga om diarium, journal, dom m.m. samt för tidigare nämnda upptagningar. Handlingar som överlämnas från ett organ till ett annat inom samma myndighetsorganisation blir i regel inte att anse som allmänna i annat fall än då organen uppträder som självständiga i förhållande till varandra, 2 kap. 8 § TF. I förarbetena till sistnämnda bestämmelse anförde departementschefen att omständigheter av betydelse för bedömningen av självständigheten kunde vara om organet självständigt förvaltar viss egendom, har viss handlingsfrihet inom en angiven ekonomisk ram och i övrigt kan vidta vissa faktiska åtgärder självstän- digt och på eget ansvar (prop. 1975/76:160 s.151-154). Som exempel på organisationer med i betydande utsträckning självständiga organ angavs och . redovisade principer gäller för myndigheter. Reglerna tar inte hänsyn till en myndighets storlek och omfattning på annat sätt än genom bestämmelsen om självständighet för vissa organ. Närmare ledning för hur man i det särskilda fallet skall se på frågan om det i en myndighet finns självständiga myn- dighetsorgan får hämtas i de bestämmelser som gäller för de olika organens organisation, beslutsbefogenheter etc. För den nya myndigheten får på motsvarande sätt en prövning ske i varje enskilt fall. Den nya myndigheten kommer att innehålla enheter på central, regional och lokal nivå. Många av dessa enheter kommer att motsvara vad som utgör egna myndigheter inom försvarsmakten. Som tidigare nämnts är syftet med den organisatoriskt förändrade försvarsmakten att uppnå en sammanhållen för- svarsmaktsmyndighet. På det sättet kan fördelar vinnas såväl i fred som i krig, vilket närmare har utvecklats i prop. 1991/92:102, Totalförsvarets utveckling. Avsikten är dock även att i myndigheten ingående enheter skall kunna bedriva sitt arbete på ett sådant självständigt sätt att det kan jämställas med den verksamhet som utförs inom de befintliga myndigheterna. Beslutsfattandet skall t.ex. alltjämt ske nära berörda personer, vilket även gynnar effekti- viteten inom hela myndigheten. Mot bakgrund härav bör de i Försvarsmakten ingående enheterna kunna betraktas som självständiga myndighetsorgan på sätt som sägs i 2 kap. 8 § TF. Handlingar som utväxlas mellan sådana enheter kommer sålunda i princip att bli allmänna. Vill någon ta del av en allmän handling görs en begäran härom enligt 2 kap. 14 § TF hos den myndighet som förvarar handlingen. En sådan begäran prövas enligt 15 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100) av den inom myndigheten som enligt arbetsordningen eller ett särskilt beslut svarar för prövningen. I tveksamma fall hänskjuts frågan till myndigheten. Med myndigheten förstås den eller de befattningshavare som genom sin tjänst har behörighet att på myndighetens vägnar fatta beslut i saken. De enheter som kommer att finnas inom Försvarsmakten kommer alltså att till stor del motsvara dagens myndigheter. Samma ordning bör därför gälla när det gäller vem som skall pröva frågor om utlämnande av allmän handling. I annat fall kommer den förändrade myndighetsstrukturen att medföra mycket stora praktiska problem för såväl personal som allmänhet. Beslut om utlämnande av allmänna handlingar bör därför få fattas på myndighetens vägnar på regional och lokal nivå. Det får ankomma på regeringen att ta ställning till hur detta skall regleras. Försvarsdepartementet Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden . , , , , , , , , , , , , , , , , , , P. , Regeringen beslutar proposition 1993/94:33 Lagändringar med anledning av att den nya myndigheten inrättas.