prop · GH0330 · 1994-01-01 00:00:00 — Växt- eller djurart som inte naturligt förekommer i får inte utan tillstånd föras in i . Protokollet rymmer även i övrigt ett långtgående skydd för att bevara miljön i och de ekosystem som beror av eller sammanhänger med ekosystem. Regeringen har lagt fram förslag om lagreglering av svensk verksamhet i , prop. 1992/93:140. Lagförslaget har granskats av Lagrådet och behandlas av . Protokollet träder i kraft när det har ratificerats av samtliga deltagande parter. Utredning om internationella naturvårdsöverenskommelser och svensk lagstiftning Inom Miljö- och naturresursdepartementet har departementspromemorian (Ds 1993:64) Regler om handel med skyddade djur- och växtarter m.m. utarbetats. I promemorian presenteras de internationella överens-kommelser på naturvårdsområdet som är part i samt EG:s motsvarande rättsakter. Förslag lämnas om ändringar som behövs för att skall uppfylla de internationella förpliktelserna genom lagstiftning. Bland de frågor som behandlas i promemorian kan nämnas regler om kontroll av förvaring, transport och handel med djur och växter som är skyddade enligt naturvårdslagen eller jaktlagen eller som internationellt åtagit sig att skydda. Vidare berörs möjligheterna att freda djur och växter med stöd av naturvårdslagen. Beträffande biotopskyddet behandlas bl.a. regler om en förteckning över områden som bör beredas skydd i enlighet med internationella förpliktelser om skydd av naturområden. Jag avser att återkomma till regeringen med förslag till en proposition med anledning av promemorian. Jaktfalken hotas i bl.a. av olaglig handel och export av ägg och ungar. Under förhandlingarna om konventionen om biologisk mångfald diskuterades behovet av en bättre samordning av de insatser som görs under olika redan existerande naturvårdsinriktade konventioner. Den nya konventionen om biologisk mångfald kan bereda goda möjligheter till en sådan samordning i syfte att effektivisera det internationella naturvårdarbetet. Förutsättningar för ett sådant samarbete skulle också främjas om sekretariaten till konventionerna placerades i anslutning till varandra. Dessa diskussioner har ännu inte nått någon större grad av konkretisering bland de länder som är parter till konventionen om biologisk mångfald eller till övriga avtal på naturvårdsområdet. En förutsättning för att konventionen om biologisk mångfald skall kunna ges en samordnande roll är givetvis att de länder som är parter till resp. avtal kan acceptera en sådan ordning. Till exempel skulle en del av dessa avtal kunna omförhandlas som protokoll till mångfaldskonventionen. Initiativ till sådana omförhandlingar kan endast tas av parterna till dessa övriga konventioner. Enligt min mening är en ökad samordning mellan de olika naturvårdskonventionerna önskvärd. För vissa av avtalen är arbetssituationen besvärlig, bl.a. på grund av resursbrist. En anknytning till konventionen om biologisk mångfald skulle kunna förbättra situationen för dessa avtal, som mångfaldskonventionen ges en förstärkning inom olika delområden av betydelse för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald. Jag anser därför att som part till dessa avtal bör verka för att de knyts närmare till konventionen om biologisk mångfald och att denna ges en samordnande roll i det internationella naturvårdsarbetet. 3.5 JordbruketRiksdagens beslut 1990 innebar en förändring av grunddragen i denna politik, vilka varit i huvudsak oförändrade . Beslutet innebar att prisstödets roll tonades ned som medel för att uppnå de livsmedelpolitiska målen medan direkta medel för att nå mål för miljö, landskapsvård, regional för- delning och beredskap förstärktes. Gränsskyddet för jordbruket skulle bibehållas medan den interna marknadsregleringen stegvis skulle avvecklas. Syftena med reformen av livsmedelspolitiken var bl.a. att minska jordbrukets miljöbelastning, att åstadkomma ett mer varierat odlingslandskap och en ökad genetisk mångfald och att bevara odlingsland-- skapets natur- och kulturvärden. Utvärderingen av den tidigare politiken visade dels på det positiva miljö- och naturvårdsvärde som jordbruket har, men också att politiken orsakat betydande miljöproblem. Strukturförändringarna i jordbruket under främst efterkrigstiden innebar en minskad mångfald av natur-miljöer i odlingslandskapet. Detta har förändrat såväl landskapsbild som flora och fauna vilket bl.a. medfört en utarmning av den genetiska variationen. Användningen av bekämpningsmedel har också haft negativa effekter på och faunan, t.ex. genom att de djur som i sin livscykel är beroende av ogräset får sämre tillgång till föda när kemiska medel sätts in. Effekter av bekämpningsmedel har påvisats hos en rad organismer, som inte är avsedda att bekämpas, både i och utanför åkern. har regeringens uppdrag att i samråd med och fortlöpande följa och ut- värdera miljöeffekterna av den livsmedelspolitiska reformen. En första rapport har överlämnats till regeringen . Chefen för tillsatte den s.k. , vilken enligt sina direktiv (dir. 1991:97) skall förbereda avstämning av besluten livsmedelspolitiska reform mot EG:s motsvarande politik. Avstämningen skall ske efter det att EG har lagt fast principerna för sin kommande jordbrukspolitik. Kommissionen skall beakta effekter och faktorer som inte var kända eller förutsedda livsmedelspolitiska beslut. I första hand skall effekterna av ett svenskt medlemskap i bedömas. En avstämning skall också göras av besluten livsmedelspolitiska reform avseende mål och medel för att bevara ett öppet och levande odlingslandskap samt i anslutning därtill pröva frågan om arealersättning som en metod att bevara öppna landskap. 3.5.1 Miljöeffekterna av det livsmedelspolitiska beslutet Min bedömning: Den hittillsvarande utvärderingen av det livsmedelspolitiska beslutet visar att det finns ett fortsatt behov av ett system för ersättning för aktivt brukande som bevarar odlingslandskapets natur- och kulturmiljövärden. Fortsatta insatser inom miljöskyddsområdet är också påkallade. Skälen för min bedömning: En första utvärdering av miljöeffekterna av den livsmedelspolitiska reformen har genomförts av i samråd med och . har också bedömt effekterna ur klimatsynpunkt av jordbrukets omställning. Resultaten visar att mycket få aktiva åtgärder har vidtagits för att varaktigt ställa om marken till annan användning än livsmedelspro- duktion. De arealer som anmälts för s.k. omställningsstöd, dvs. ersättning för att varaktigt ta mark ur livsmedelsproduktion, är koncentrerade huvudsakligen till slättbygder och norra slättbygder. Enligt en enkätundersökning som genomförts av planeras inga ur landskapssynpunkt betydande åtgärder för den övervägande delen av den mark som anmälts till omställning. Endast på drygt en tiondel av arealen förbereddes skogs- eller energiskogsplantering. Utvärderingen visar att anläggningsstöd för bl.a. lövskog, ädellövskog, energiskog eller våtmark har lämnats i huvudsak i vissa koncentrerade områden i södra och och de landskapliga effekterna av detta stöd har alltså inte fått särskilt stor spridning. T.ex. anmäldes 1991 drygt 30 000 ha för plantering under 1991-1996 med lövskog varav svarade för av denna areal, och övriga län sammanlagt . Den faktiska planteringen har dock endast uppgått till av den anmälda arealen. Det betonas i rapporten att anmälningplikten för nedläggning av jordbruksmark endast mycket ofullständigt fångar upp den passiva nedläggningen (igenväxningen) och att det därför finns anledning att befara att större delen av den faktiska nedläggningen, främst betesmark, inte kommer till kännedom. Ett aktivt brukande med betesdjur är en förutsättning för bevarande av de marker som har stor artrikedom och som representerar en viktig del av den biologiska mångfalden. I rapporten betonas att om betesdjuren skulle komma att omfördelas från naturbetesmarkerna till bete på åker, till följd av att blivit föremål för omställning, skulle detta leda till förluster av biologiska och kulturella värden. Det nya systemet för landskapsvårdande åtgärder som tillkom i samband med det livsmedelspolitiska beslutet, i syfte att bevara odlingslandskap med fastlagda natur- och kulturmiljövärden av nationellt intresse, omfattade ca åker och betesmark. Länsstyrelserna har ansvar för tecknande av avtal med brukarna av marken och som underlag har tagits fram länsvisa bevarandeprogram som anger vilka områden som är särskilt viktiga att bevara från natur- och kulturmiljösynpunkt. Avtalen anger bl.a. skötselvillkor och ersättningsnivåer. Ersättningen för skötsel varierar mellan olika markslag men ligger genomsnittligt på ca per hektar. Ersättning lämnas också för bevarande av de mest värdefulla slåtter- och betesmarkerna (Naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet, ). Systemet omfattar ca varav större delen utgörs av naturbetesmarker. Ersättningsnivåerna varierar mellan olika markslag och delar av landet men ligger inom intervallet per hektar. bedömer i sin klimatrapport att omställningen av jordbruket med en övergång till extensivt bete, odling av energigrödor och energiskog samt ökad skogsodling sammantaget medför en minskning av koldioxidemissionerna jämfört med den nuvarande markanvändningen. Den planerade minskningen av nötkreatur medför minskade utsläpp av metan, som även utgör en viktig drivhusgas. Den sammantagna effekten av jordbrukets omställning bedöms leda till en mindre påverkan på klimatet. Därtill kommer möjligheterna att använda över- skottsarealen till energiodling, vilket medför att användningen av fossila bränslen kan minska. Miljömålet för jordbruket innebär att kväveläckaget från jordbruket skall halveras och att fosforförlusterna skall minskas väsentligt. Målet för åtgärdsprogrammet för bekämpningsmedel är att eliminera hälso- och miljöriskerna vid användning av bekämpningsmedel samt att halvera användningen fram till strax efter mitten . En halvering av förbrukningen har redan uppnåtts jämfört 1981-1985. Användningen av handelsgödsel har minskat och fram hade förbrukningen reducerats jämfört med . Orsaken är dels att den odlade arealen minskat, dels att intensiteten reducerats. bedömer att de åtgärder som vidtas för att minska kväveläckaget i kombination med effekterna av minskad intensitet i odlingen och omställningen kommer att leda till i det närmaste en halvering av kväveförlusterna. Beträffande bekämpningsmedlen finns det tecken på ytterligare minskning av förbrukningen, men försäljningen varierar betydligt mellan åren. Vissa kulturer, t.ex. potatis, står för en stor del av användningen av bekämpningsmedel och insatserna för att begränsa förbrukningen där är särskilt angelägna. Dessa miljöåtgärder ingår i pågående program som fortsätter och utvecklas i den takt som ny kunskap framkommer. Ett uppföljningsinstrument för växtnäringsläckage och bekämpningsmedelsrester i vatten, Jordbrukets recipientkontroll (JRK) är under vidareutveckling och ingår i den samlade miljöövervakningen. Myndigheternas utvärdering av det livsmedelspolitiska beslutets miljöeffekter visar inte på några drastiska förändringar i landskapet som en effekt av reformen. Utvärderingen visar dock på vissa tecken som tyder på en större passiv nedläggning av åker och betesmark än som observerats. Anmälningar om nedläggning av mark sker inte alltid till såsom föreskrivits, vilket innebär att denna förändring i odlingslandskapet inte fångas upp i statistiken. För att öka kunskaperna om de natur- och kulturvärden som är förenade med odlingslandskapet bör dels informationsinsatserna till lantbrukarna ökas, dels behös ett fortsatt stöd i form av såväl landskapsvårds- som NOLA-ersättning för skötseln av dessa värdefulla områden. Fortsatta insatser inom miljöskyddsområdet anser jag också påkallade. Programmen för minskning av bekämpningsmedelsanvändningen och för reduktion av närsaltläckaget ligger fast. 3.5.2 Naturvårds- och miljöfrågor i svensk jordbrukspolitik inför EG Min bedömning: Ett svenskt miljöstödssystem anpassat till bör utarbetas, inkluderande bl.a. stöd till s.k. alternativodling. Skälen för min bedömning: har lämnat sitt tredje betänkande (SOU 1993:33) Åtgärder för att förbereda jordbruk och livsmedelsindustri för EG, där bl.a. frågan om mål och medel för att bevara ett öppet och levande kulturlandskap behandlas. Kommissionen konstaterar att det enligt gjorda utvärderingar av miljöeffekterna av den livsmedelspolitiska reformen inte pågår någon nämnvärd nedläggning av jordbruksmark och att skogsplantering på är obetydlig. Trots befarade minskningar i antalet nötkreatur som en följd av reformen har antalet djur ökat med 60 000. En ökning av antalet nötkreatur har skett i landets skogs- och mellanbygder, om än i mindre omfattning än i slättbyggden. Kommissionen redovisar de stöd inom EG som har relevans för möjligheterna att bevara det öppna landskapet, bl.a. arealstöd. Genom reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (CAP) omvandlas jord- bruksstödet i huvudsak från prisstöd till inkomststöd i form av arealbidrag. Arealbidrag lämnas för i princip all odling av jordbruksgrödor utom vallodling. Krav på att viss areal ligger i träda gäller vid större företag. Arealbidrag lämnas även för träda. Särskilt stöd till jordbruket i mindre gynnade områden (Less Favoured Areas) kan lämnas i form av arealbidrag. I kommissionens betänkande redovisas vidare EG:s stöd för att bevara odlingslandskapet och minska jordbrukets miljöbelastning samt att minska överskottsproduktionen. Stöd kan lämnas bl.a. för åtgärder som minskar användningen av handelsgödsel och bekämpningsmedel, införande av ekologiska odlingsmetoder, extensifiering av växtodlingen eller bevarande av odlingslandskapet. Stöd kan också lämnas för att bevara utrotningshotade husdjurraser m.m. Varje medlemsland skall inom de angivna ramarna utforma nationella program som skall godkännas av innan de tillämpas. Stödet lämnas genom avtal med jordbrukare och delfinansieras upp till en given nivå av . Medlemsländerna har rätt att ge högre ersättning än de i direktivet angivna, under förutsättning att det inte har en snedvridande effekt på konkurrensförhållandena. Kommissionen tar även upp vissa förslag till arealstöd i , bl.a. förslag till värdedifferentierad arealersättning för jordbruksmark. Utgångspunkten är här att lantbrukaren skall ersättas för de kollektiva nyttigheter som produceras i form av öppet, biotop- och artrikt landskap m.m. Ett förslag från länsförbunden inom i skogs- och mellanbygder om arealer- sättning till företag med mjölk- och köttproduktion redovisas också. Förslaget innebär att ett stödområde för jordbruket i dessa områden inrättas och att generell arealersättning lämnas för företag med grovfoderkonsumerande djur i syfte att bevara odlingslandskapet. Kommissionen konstaterar beträffande möjligheterna att nå målet om ett rikt och varierat odlingslandskap att detta i grunden beror av konkurrenskraften för vegetabilieproduktionen och för mjölk-, nötkötts- och fårproduktionen (betande djur). Därtill kommer de möjligheter det allmänna har att i särskild ordning betala för produktionen av vissa värden i odlingslandskapet såsom natur- och kulturvärden och biologisk mångfald. Kommissionen framhåller att utvärderingen av miljöeffekterna av det livsmedelspolitiska beslutet visar att det inte pågår någon nämnvärd nedläggning av jordbruksmark, att antalet nötkreatur ökar och att landskapsvårdsprogrammet det närmaste året kommer att nå full omfattning. Mot den bakgrunden konstaterar kommissionen att odlingslandskapet och dess värden inte hotas av den anpassning av jordbruket som krävs fram till ett eventuellt medlemsskap 1995. I avvaktan på att stödet ersätts av EG:s kompletterande miljöåtgärder anser inte kommisionen att några förändringar av den nuvarande landskapsvårdsersättningen och NOLA-stödet bör göras och att resurserna till landskaps- vårdsersättning bör hållas minst oförändrade för tiden fram . Det konstateras vidare i betänkandet att de pågående EG-förhandlingarna rör flera grundvillkor av största betydelse för det svenska odlingslandskapet såsom kvoter för olika vegetabilieprodukter och för produktion av mjölk, nötkött och får. Vidare avgörs i förhandlingarna stödet till jordbruket i norra och vilka områden i som skall klassas som mindre gynnade och därmed kan komma i åt-njutande av särskilda stöd. Kommissionen bedömer att konkurrenskraften i dessa produktionsgrenar blir god varför kvoternas storlek blir avgörande för produktionens omfattning. Vidare bedömer kommissionen att anpassningen till EG:s jordbrukspolitik inte kommer att påverka möjlig- heterna att nå målen om minskat kväveläckage och minskad bekämpningsmedelsanvändning. Intensiteten i växtodlingen bedöms inte öka eftersom de höjda intäkterna härrör från arealbidrag och inte från höjda produktpriser. Stöd för olika miljöfrämjande åtgärder kan ges för att minska intensitet och miljöbelastning i jordbruket. Kommissionen anför beträffande arealersättning som metod att bevara öppna landskap att arealersättning tillämpas i mycket stor omfattning i EG och att som framtida medlem har mycket stora möjligheter att använda sig av detta som medel för att bevara öppna landskap. Det är därvid av största betydelse att skogs- och mellanbygderna bli klassa- de som mindre gynnade områden, s.k. Less Favoured Areas och att jordbruket i norra erhåller särskilt stöd. Mot denna bakgrund anser kommissionen att arealersättning både i och EG är en etablerad metod att bevara öppna landskap och finner inte anledning att föreslå nya former för arealersättning fram till ett svenskt medlemskap i framhåller att det är angeläget att arbete påbörjas med att utreda hur stöden för bevarande av odlingslandskapet och den biologiska mångfalden och kulturvärdena i detta landskap skall utformas inom ramen för EG:s kompletterande miljöåtgärder. Ett sådant program bör samordnas med stöden till jordbruket i norra och till de mindre gynnade områdena i södra och . Jag har redan tidigare (prop. 1992/93:100 bil. 15) gjort den bedömningen att ett ersättningssystem av typ landskapsvårdsersättningen kommer att bli nödvändigt i händelse av ett svenskt EG-medlemskap. Liknande system finns i EG och dessa är obligatoriska inslag i den gemensamma jordbrukspolitiken. Den exakta utformningen av det framtida systemet för landskapsvård m.m., liksom resursbehov och finansiering får bedömas mot bakgrund av de nationella naturvårdsmålen och ovan- stående faktorer. Regeringen avser att utreda frågan om hur ett svenskt miljöstöd, inklusive stöd till s.k. ekologisk odling, skall anpassas till . I det sammanhanget kommer också övriga stöd till jordbruket att bedömas samlat med miljöstöden, i syfte att uppnå bästa möjliga miljömässiga effekt av den svenska jordbrukspolitiken vid ett eventuellt svenskt medlemskap i . Jag har i dessa frågor samrått med jordbruksministern. 3.5.3 Genresursbevarande i jordbruket Min bedömning: Särskilda bevarandeplaner för samtliga svenska lantsorter och husdjursraser bör upprättas. Resurser bör anvisas till stöd för uppbyggnaden av Ark. Skälen för min bedömning: Ett organiserat bevarande av växt- och husdjursgenetiska resurser är en förutsättning för att kommande generationer skall kunna förädla växter och djur för att möta nya behov. Vi vet inte nu vilka krav som kan komma att ställas på jordbrukets kulturväxter och djur. Sannolikt kommer t.ex. i fråga om väx- terna att ställas ökade krav på att de kan ingå i ett mer miljövänligt odlingssystem och att kvalitets- och resistensegenskaperna skall förbätt- ras. Klimatförändringar kan kräva anpassningar till nya odlingsförhållanden. Det är därför nödvändigt att bevara dessa oersättliga resurser för framtiden. De växtgenetiska resurserna omfattar alla våra kulturväxter och en stor del av deras vilda släktingar, vilka ofta har värdefulla egenskaper för förädling av kulturväxterna. Den nya gentekniken gör dessutom att en allt större del av den biologiska mångfalden kan betraktas som en resurs i växtförädlingen, dvs. av eller potentiellt värde för människan. I modernt jordbruk används ett fåtal växtsorter, vilka är starkt förädlade med en smal genetisk bas till skillnad från de många lantsorter som användes tidigare och som har betydligt större genetisk variation. Effekten av den snäva genetisk bakgrunden kan bli att vissa sorter slås ut helt av växtsjukdomar. Växtförädlare har fått gå tillbaka till äldre material eller närbesläktade vilda arter för att hitta anlag för motståndskraft mot sjukdomar. Det är i sådana fall nödvändigt att ha tillgång till det genetiska materialet. Bevarande av genetiskt material sker bl.a. i genbanker över hela världen. De viktigaste uppgifterna för genbankerna är att samla in, lagra, dokumentera, utvärdera och utbyta genetiskt material av de odlade och vilda växterna. I arbetar ett flertal institutioner med bevarande av genetiska resurser på växt- och husdjursområdet. Nordiska Genbanken är ett centrum för bevarande och användning av växtgenetiska resurser i de nordiska länderna. Nordiska Genbanken arbetar med att bevara och dokumentera den genetiska variationen i nordiskt material av växtarter, bl.a. i frölager i och på . Den information om materialets egenskaper som finns lagrad i institutionens databaser är fritt tillgänglig och information från andra genbanker kan förmedlas via Nordiska Genbanken. Även vissa odlarföreningar gör värdefulla insatser för att bevara kulturväxter, t.ex. Föreningen . Gamla lokalsorter av frukt och potatis har ett särskilt kulturhistoriskt värde. Här samarbetar Nordiska Genbanken med bl.a. , Gård och olika hembygdsföreningar för att exempelvis bevara gamla fruktsorter i sortsamlingar i fält. För att öka konkurrenskraften för nordisk växtförädling arbetar Nordiska Genbanken även för att stimulera nordiskt samarbete och prioriteras bl.a. användning av bioteknik och datateknik inom växtförädlingen. Hög prioritet ges även åt projekt som syftar till ett miljövänligare jordbruk, t.ex. resistensförädling och studier av möjligheterna att via växtförädling minska kväveförluster från odlingsmark till den omgivande miljön. Arbetet med bevarande av det genetiska materialet på husdjursområdet bedrivs i huvudsak inom de avelsföreningar som finns för ett flertal raser. Ansvaret på myndighetsnivå har åvilat Lantbruksstyrelsen och sedemera . En rådgivande nämnd, , finns knuten till . Arbetet inom myndigheten och nämnden har haft till uppgift att initiera och följa upp inventeringar av de husdjursraser som är aktuella för bevarandeinsatser, att biträda vid upprättande av avelsplaner samt att bistå med information och råd- givning i genbanksfrågor. Arbetet har framför allt varit inriktat på besiktningar, inventeringar och upprättande av avelsplaner för ett flertal raser samt framtagande av informationsmaterial. Bland de raser som ansetts unika för och som därför bör ingå i ett bevarandeprogram ingår t.ex. fjällkon och rödkullan vilka är koraser som funnits i vårt land . Antalet fjällkor har sjunkit kontinuerligt på grund av ökande konkurrens från mer högavkastande raser. Man har dessutom korsat den med andra raser och resultatet har blivit att populationen minskat kraftigt och beräknas bestå av 300-400 kor. En särskild avelsplan för flera generationer framåt skall nu läggas upp och kontrollerar hur infryst sperma används. Bland övriga husdjursraser som är föremål för särskilda bevarandeinsatser kan märkas fårraser som gutefår, ryafår samt flera raser av gås, anka samt svensk dvärghöna, gotlandskanin och det nordiska biet. Dessutom finns vissa raser som är unika för men vilkas fortlevnad inte är hotad, t.ex. den nordsvenska hästen, gotlandsrusset, pälsfåret och den svenska lantrasgeten. Fjällkon är en svensk lantras. På husdjursområdet finns ett nordiskt genbankssamarbete under en ledningsgrupp med representanter från varje nordiskt land. Det egentliga bevarandearbetet bedrivs och finansieras av varje enskilt land. finns dessutom vid en nordisk informationscentral för insamling och lagring av upplysningar om genetiska resurser hos nordiska husdjur.