prop · GH03140 · 1994-01-01 00:00:00 — För att landets olika regioner skall kunna utvecklas och bidra till den samlade tillväxten, krävs att den kunskap som utvecklas i vårt land och internationellt når ut och ges en bred tillämpning. Detta ställer krav på såväl forskningens och kunskapsöverföringens som utbildningens organisation och inriktning. De reformer som har beslutats och som genomförs är självfallet av stort värde sett också från regionalpolitisk utgångspunkt. Det finns emellertid skäl att komplettera dessa åtgärder med insatser som har en mer direkt regionalpolitisk inriktning. Regeringen har därför beslutat om särskilda insatser för att främja forsknings- och utvecklingsverksamhet i regionalpolitiskt prioriterade regioner. Syftet är att öka företagens utvecklingsförmåga genom kunskapsprogram som finansieras gemensamt av staten och regionala och lokala intressenter där näringslivet är en viktig aktör. Programmen skall ta sin utgångspunkt i de utvecklingsbehov som finns i näringslivet i berörda regioner. Regeringen har avsatt sammanlagt av innevarande års regionalpolitiska medel för denna verksamhet. Programmen avses pågå och skall kunna finansieras med högst per program. Dessa medel får utgöra högst av totalkostnaden för varje program. I det följande redovisas vissa ytterligare åtgärder inom området utbildning och forskning som regeringen avser vidta med regionalpolitiska medel. Det gäller dels åtgärder för att stimulera profilering och utveckling av specifika kompetensområden vid de mindre och medelstora högskolorna samt vissa åtgärder inom gymnasieskolan och komvux, dels åtgärder för att höja kompetensen hos redan yrkesverksamma i regionalpolitiskt prioriterade regioner och i regioner med låg utbildningsnivå. 6.2.1Profilering och kompetensutveckling vid mindre och medelstora högskolor samt vissa åtgärder inom gymnasieskolan och komvux Regeringens bedömning: De mindre och medelstora högskolorna spelar en viktig roll för regionernas och därmed hela landets utveckling. För att förbättra möjligheterna för de mindre och medelstora högskolorna i de regionalpolitiskt prioriterade områdena att utveckla och fördjupa specifika kompetensområden avser regeringen därför att anslå högst av regionalpolitiska medel. Åtgärderna avser utvecklingsverksamhet och är av engångskaraktär. Regeringen avser vidare att som en engångsinsats anslå högst av regionalpolitiska medel för att stimulera kom- munerna i stödområdena att inom gymnasieskolan och komvux utveckla utbildningar där bygdens särskilda förutsättningar och det lokala näringslivets kompetens kan tas till vara. Underlagsrapporter: Utredaren förespråkar en ökad intagning av studenter till högskolan. framhålls att det krävs förändringar i såväl utbildningens innehåll som i de former den bedrivs. Benägenheten till förnyelse av utbildningen hävdas i rapporten i allmänhet vara större vid mindre och medelstora högskolor än vid de gamla universiteten. En kombinerad utbyggnad och förnyelse av högskoleutbildningen föreslås därför koncentreras till sådana högskolor. Genom att ge vissa högskolor i denna grupp, som har eller skaffar sig intressanta inriktningar, fasta forskningsresurser kan också en hög kvalitet i utbildningen säkras. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna instämmer i att en fortsatt utveckling av de mindre och medelstora högskolorna är viktig liksom att högskoleutbildningen behöver förnyas. Dessa högskolors betydelse för bl.a. näringslivets utveckling i regionerna betonas också i flera yttranden. När det gäller frågan om fasta forskningsresurser vid de mindre och medelstora högskolorna är uppfattningarna mer splittrade. Flertalet länsstyrelser instämmer i förslaget om att tilldela högskolorna sådana resurser. () kan se en fördel med att de mindre och medelstora högskolorna får bättre möjligheter att bedriva forskning. För mindre företag är det enligt SAF önskvärt att ha tillgång till forskarkompetenta personer i närmiljön. SAF konstaterar också att hög kvalitet i utbildningen erfarenhetsmässigt fordrar att lärarna vid högskolorna är aktiva forskare. Andra remissinstanser är mer tveksamma eller motsätter sig förslaget och menar att det skulle innebära en splittring av forskningsresurserna. in- stämmer t.ex. i synen på en utbyggd och nära forskningsanknuten hög- skoleutbildning, men menar att fasta forskningsresurser inte bör tilldelas ett alltför stort antal mindre enheter. Detta skall dock enligt nämnden inte hindra att en viss förstärkning av forskningskompetensen kan göras vid några väl valda mindre högskoleenheter, speciellt sådana som opererar i nätverk. anser att de mindre och medelstora högskolorna bör utveckla sin roll i högskolesystemet annorlunda jämfört med universitet och fackhögskolor. De kan genom att skaffa sig bred och djup kompetens inom en nisch dels fylla en viktig utbildningsfunktion, dels effektivt samverka med företag i regionen till nytta för högskolan, företagen och regionen. Förbundet motsätter sig dock att fasta forskningsresurser sprids ut på ytterligare orter. Skälen för regeringens bedömning: De mindre och medelstora högskolorna Etableringen och utbyggnaden av de mindre och medelstora högskolorna är utan tvekan en av de åtgärder som har haft störst betydelse för den regionala utvecklingen . Tillgängligheten till högre utbildning har ökat väsentligt. har tillgången till välutbildad arbetskraft ökat i hela landet. De mindre och medelstora högskolornas roll för regionernas och därmed hela landets utveckling kan och bör självfallet utvecklas ytterligare. har betydande resurser tillförts för att öka antalet utbildningsplatser vid dessa högskolor. Genom de beslut som fattats med anledning av regeringens propositioner om universitet och högskolor har incitament skapats för utveckling och kvalitetshöjning inom dessa. Resurserna för forskning vid de mindre och medelstora högskolorna har också förstärkts efter förslag i forskningspropositionen. Det finns skäl att ytterligare stimulera utvecklingsarbetet vid de mindre och medelstora högskolorna och därvid ta fasta bl.a. på vad som förts fram av de remissinstanser som nämnts ovan. Flera av de mindre och medelstora högskolorna har valt att profilera sin verksamhet. Ofta sker det med utgångspunkt från det regionala näringslivets struktur och inriktning och i samverkan med näringslivet. Regeringen ser positivt på en sådan utveckling och har i propositionerna 1992/93:169, Högre utbildning för ökad kompetens, och 1992/93:170, Forskning för kunskap och framsteg, beslutat förstärka ett antal mindre och medelstora högskolor så att deras möjligheter att spela en viktig roll för främst näringslivet ökar. Regeringen planerar att fatta beslut om fördelningen av medel till de mindre och medelstora högskolorna med en industriprofil, vilka prioriterats i propositionerna ovan, samt lämna riktlinjer för användandet av medlen. Regeringen avser senare att med regionalpolitiska medel, som en engångsinsats, ytterligare förstärka denna inriktning vid några av dessa mindre eller medelstora högskolor i framförallt stödområdena och andra regionalpolitiskt prioriterade områden. Även gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen är viktiga resurser i det regionala utvecklingsarbetet. Den reformerade gymnasieskola som håller på att införas ger betydligt större utrymme för flexibla lösningar än den gamla gymnasieskolan, både när det gäller organisation och att tillgodose enskilda elevers utbildningsönskemål. Det finns också ett tilltagande intresse från kommunerna att profilera sitt utbildningsutbud inom olika områden. Utvecklingen inom både arbetsliv och högre utbildning förutsätter ett väl utvecklat samarbete mellan gymnasieskolan och gymnasieskolans avnämare. En kursutformad gymnasieskola ger därvidlag goda möjligheter att successivt och i takt med förändrade behov förnya utbildningens innehåll. Kommunerna har således på ett bättre sätt än tidigare möjligheter att bl.a. inrikta utbildningar så att de svarar mot lokala och regionala behov. I stödområdena är behovet av förnyelse av näringslivet särskilt stort. är företagartraditionen svag på många håll i dessa områden. Det finns ett ökat intresse, inte minst hos kvinnor i glesbygd och mindre orter att starta egna företag. Vi anser att detta intresse skall stimuleras. För att stimulera kommunerna i stödområdena att utveckla utbildningar, där bygdens särskilda förutsättningar och det lokala näringslivets kompetens kan tas till vara, avser regeringen att, som en engångsinsats, anslå högst . Regeringen avser att senare utforma närmare riktlinjer för medlens användning samt uppdra åt att svara för handläggningen av insatserna. Regeringens bedömning: Regionalpolitiska medel bör avsättas för kompetenshöjande insatser för redan yrkesverksamma i regionalpolitiskt prioriterade områden och i regioner med låg utbildningsnivå. Underlagsrapporter: I rapporten framhåller utredaren att ökad ekonomisk tillväxt förutsätter att svenska företag på ett bättre sätt än förmår utnyttja ny teknik för att utveckla nya produkter för nya marknader. Där pekas bl.a. på behovet av höjd kompetens främst genom en ökning av den högre utbildningen. Prioriteringen av tillväxtmålet innebär att det i första hand är angeläget att bygga ut näringslivsrelevanta utbildningar. I om den regionala utvecklingen i pekas på behovet av en reindustrialisering som en av de viktigaste framtidsfrågorna. Remissinstanserna: i noterar att under- lagsrapporterna inte behandlar behovet av fort- och vidareutbildning. En växande andel medelålders och äldre i arbetskraften gör att förutser ett ökat behov av sådan utbildning. i påpekar att rapporten endast behandlar den högre utbildningen. Man anser att även gymnasieskolans, den kommunala vuxenutbildningens och folkhögskolornas roll bör uppmärksammas. Företrädare för ett antal Norrlandskommuner har framfört att det finns ett stort behov av kompetensutvecklande insatser i de små och medelstora företagen. Skälen för regeringens bedömning: En rad jämförelser av utbildningsnivån i med några av våra konkurrentländer har visat att svensk industri hade sämre utbildad arbetskraft än industrisektorerna i dessa länder. Studierna visade också att det fanns regionala variationer i utbildningsnivåerna. Man fann också ett samband mellan utbildningsnivå hos arbetskraften och företagens lönsamhet. Den låga utbildningsnivån i vissa regioner uppfattades som ett hinder för en angelägen omstrukturering av industristrukturen. Svenskt näringsliv har således ett stort behov av kompetenshöjande insatser. Detta blir uppenbart när man konstaterar att det är åldersgrupperna som har den lägsta utbildningsnivån och att dessa kommer att finnas kvar i produktionen under åtskilliga år framöver. Arbetet med Agenda 2000, som vi nämnt tidigare, kommer därför att uppmärksamma behovet av återkommande utbildningar och kompetenshöjande åtgärder hos den befintliga arbetskraften. Inom det regionalpolitiska området har olika kompetenshöjande insatser genomförts . På initiativ av länsstyrelserna i , , och län påbörjades ett pilotprojekt för utbildning av redan yrkesverksamma i privat sektor (Teknik- och kunskapsspridning i ). Inriktningen var att erbjuda yrkesverksamma kompetenshöjande utbildningar så nära arbetsplatsen som möjligt. Flera av de berörda kommunerna avsatte egna resurser för att i samverkan med företag identifiera och genomföra utbildningar avpassade till det lokala näringslivets behov. Initialt gjordes bedömningen att det var olika högskoleutbildningar som efterfrågades och var nödvändiga, men när olika behovsinventeringar hade genom- förts visade det sig att flertalet av utbildningarna som efterfrågades låg på en lägre teoretisk nivå. Projektet har utvärderats och det finns belägg för att utbildningssatsningarna givit bättre kunskaper och färdigheter samt att näringslivets konkurrenssituation stärkts. I det s.k. Infrastrukturprogrammet för stödområde 1 har betydande resurser avsatts för olika kompetenshöjande insatser. Av totalt har 35 reserverats för programområdet utbildning. Åtgärderna inom området har strukturerats i tre huvudsakliga delområden: - stärka utbildningsplaneringsfunktionen i kommunerna och utvecklalokala "kompetensbanker" - öka tillgängligheten till utbildning och kompetens - utveckla och genomföra nya utbildningar. Bland annat har man i flera kommuner avsatt resurser för att lokalt bygga upp och att utveckla former för samverkan mellan näringsliv och utbildning (utbildningssamordnare). Medel har också avsatts för att utveckla distansundervisning. Dessutom har företag fått möjlighet att utnyttja en nyexaminerad universitets- eller högskoleutbildad person i sitt företag. Ansvaret för kompetensutvecklingen i företagen åvilar det enskilda företaget. De största insatserna för kompetensutvecklingen hos arbetskraften svarar företagen därmed för själva. I de mindre företagen finns dock sällan resurser för stora utbildningssatsningar. Även om sådana satsningar är motiverade i ett långsiktigt perspektiv kan de i ett kortsiktigt perspektiv vara svårt att genomföra dem, bl.a. av ekonomiska skäl. Den mest omfattande statliga satsningen på kompetensutvecklande insatser i näringslivet sker inom arbetsmarknadspolitiken, bl.a. genom utbildningsvikariat. Som ett viktigt komplement till olika generella åtgärder för kompe- tensutveckling anser vi det vara motiverat att i regionalpolitiskt prioriterade områden och i områden som har en särskilt låg utbildningsnivå i näringslivet initiera ett regionalt programarbete för kompetensutveckling för redan yrkesverksamma. Länsstyrelserna har ett regionalt samordningsansvar och svarar för genomförandet av regionalpolitiken på regional nivå. Länsstyrelserna har expertkompetens inom bl.a. områdena regionalekonomi och näringslivsutveckling samt utbildning. Det är därför naturligt att får ett samordnings- och programansvar vad gäller kompetensutveckling. Ett sådant programarbete bör föregås av en analys av näringslivets kompetensbehov samt en strategi för hur kunskapsnivån inom näringslivet skall kunna höjas. Länsstyrelserna kan med tillgängliga resurser för regionalt utvecklingsarbete initiera detta arbete. Programmen bör utarbetas i nära samverkan med andra aktörer, t.ex. näringslivsorganisationer, företag, länsarbetsnämnder, utvecklingsfonder/bolag och kommuner. Kommunernas näringslivsansvariga har t.ex. god kunskap om de enskilda företagen och har därigenom förmåga att kunna knyta ihop olika små företags utbildnings-/utvecklingsbehov med varandra. Härigenom kan ett angeläget nätverksbyggande mellan företag stimuleras. Programmet bör klargöra rollfördelningen mellan olika aktörer och redovisa de olika intressenternas del av finansieringen. I analys och programarbetet är det angeläget att kvinnors behov av kompetenshöjande insatser särskilt beaktas. Även behovet av företagarutbildningar bör uppmärksammas. Av programmet skall vidare framgå kopplingen till den övergripande utvecklingsstrategin för länet. Varje program bör också innehålla en plan för hur programmet och dess olika delar skall kunna utvärderas. För genomförandet av program med här angiven inriktning anser vi att medel från ett utökat länsanslag bör kunna disponeras efter ansökan från län som prioriterar dessa frågor (se även avsnitt 9.2). Vi återkommer till medelsfrågan i avsnitt 13. 6.3 Kommunikationer och transporter Regeringens bedömning: Ett effektivt och väl fungerande kommunikationssystem utgör en viktig förutsättning för fortsatta ekonomiska utveckling. Goda kommunikationer och transportmöjligheter är av grundläggande betydelse för tillväxten och den regionala utvecklingen. En prioritering av tillväxtmålet kräver långsiktiga och strategiska satsningar på det nationella stamvägnätet för de stora och långväga flödena. För landsbygdens fortsatta utveckling är ett vägnät som tillgodoser såväl person- som godstransporter en viktig förutsättning. I det system som vägnätet utgör krävs dessutom stora förbättringar i det lågtrafikerade nätet. Inte minst skogsindustrins krav på färsk skogsråvara liksom turistnäringens krav på tillgänglighet ställer stora krav på detta nät. Infrastrukturverken bör i samband med de fördjupade anslagsframställningarna särskilt redovisa sina verksamheters regionalpolitiska effekter. Underlagsrapporter: Överensstämmer med vår bedömning. pekar i sin översyn på bl.a. kommunikationer som en central komponent i det regionala utvecklingsarbetet. framhåller också att de regionala utvecklingsmöjligheterna som kan följa av infrastrukturinvesteringar beaktats alltför lite. menar att det finns påtagliga svårigheter att i det nuvarande planeringssystemet åstadkomma de för den regionala utvecklingen och samhällsekonomin optimala lösningarna. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar utredarens syn på infrastrukturens betydelse. Utredarens syn på val av investeringsobjekt delas av flertalet remissinstanser. Några hävdar dock den traditionella, samhällsekonomiska kalkylmodell som verken använder . Behovet av kunskap om infrastrukturutbyggnadens systemeffekter framhålls. Skälen för regeringens bedömning: För att uppnå målet om livskraftiga regioner som kan bidra till nationell tillväxt skall inriktningen av infrastrukturutbyggnaden vara att skapa tillgänglighet i alla delar. När det gäller kommunikationer ingår i infrastrukturen system för transporter av människor, gods och information. Inom trafiksektorn bedrivs en nationell investeringsplanering för de fyra trafikslagen; väg, järnväg, luft- och sjöfart. Under en lång följd av år var investeringarna i nya vägar och järnvägar mycket begränsade. Som en del av näringspolitiken, och med det uttalade målet att skapa goda förutsättningar för ekonomisk tillväxt, beslutade att öka infrastrukturinvesteringarna radikalt. Genom detta lades grunden för genomförandet av ett antal större väg- och järnvägsprojekt som har betydelse för att knyta samman olika regioner i landet. Emellertid visade det sig att de resurser som anvisat inte var tillräckliga. Ett antal mycket centrala och viktiga väg- och järnvägsprojekt kvarstod. Regeringen redovisade därför för ett förslag till hur väg- och järnvägsinvesteringarna långsiktigt skulle inriktas och hur dessa skulle finansieras. beslutade om ekonomiska ramar och om en planeringsinriktning för . beslut innebär att planer för trafikinvesteringar för totalt upprättas för den kommande tioårsperioden. Satsningen innebär en fördubbling mot tidigare anslag för ändamålet. Medlen fördelas, avrundat mellan trafikslagen så att avses gå till vägar, till järnvägar, till länstrafikanslag (väg, järnväg och luftfart) samt till sjöfart. Till detta kommer investeringsprojekt som skall finansieras med avgifter eller vägtullar. Den inriktning av investeringarna som regeringen föreslog och som i allt väsentligt godkände innehåller en avvägning mellan olika delmål i samhället. Bland annat knyts hela landet samman av ett stamvägnät som omfattar samtliga Europavägar samt vissa riksvägar som ur regionalpolitisk eller annan synvinkel har stor betydelse. Länsstyrelserna ansvarar för planeringen av investeringar i länsvägar och länsjärnvägar. Nya planer skall fastställas för . Förutom den planeringsram som har fastställts för den pågående planeringsperioden har medel anvisats för underhåll med syftet att förbättra det lågtrafikerade vägnätet. har på regeringens förslag beslutat om extra underhållsåtgärder på länsvägnätet för totalt . har redan investerats vilket har resulterat i att grusvägar och belagd väg har blivit åtgärdade med förstärkningar, höjd bärighet, ökat beläggningsunderhåll samt ytbeläggning. Åtgärderna har, förutom att de bidragit till en förbättrad infrastruktur, bidragit till att förbättra sysselsättningsläget i bygg- och anläggningsbranschen. Det lågtrafikerade vägnätet är förutsättningen för tillgången till de överordnade vägnäten. Det lågtrafikerade vägnätet kännetecknas också av stora drifts- och underhållsbehov för att klara bärighet, undanröja tjälskador och för att minska problemen med obelagd väg. Inte minst för det svenska skogsbruket och skogsindustrin är det av avgörande vikt att vägnätet får full bärighet och tjälsäkring möjligt. Även för persontransporter, enskilda såväl som kollektiva, har vägarnas beskaffenhet mycket stor betydelse i landets glesare delar. För att komma till rätta med problemen på de lågtrafikerade vägarna krävs en mängd små åtgärder såsom beläggning, tjälsäkring och höjd bärighet. har i den nationella väghållningsplanen en bedömning att väg behöver tjälsäkras och väg beläggas. Det kvarstående underhållet för det lågtrafikerade vägnätet har av bedömts till . En årsproduktion bedöms vara genomförd med de extramedel som har anvisat för åtgärder . Förutom de omfattande åtgärderna i vägnätet har beslutats om en omfattande upprustning av vissa länsjärnvägar. Järnvägsinvesteringarna är till stor del grundade på målet att knyta samman stora delar av landet med ett effektivt och högklassigt järnvägsnät för såväl godstransporter som persontrafik. Vad särskilt gäller persontrafiken är det angeläget att investeringar för nationella system görs på ett sådant sätt att de också kan gagna regional trafik. Härigenom främjas de lokala arbetsmarknadernas differentiering och stabilitet. Utöver de särskilda satsningarna på persontrafiken kommer även en omfattande utbyggnad av järnvägar som har stor betydelse för godstrafiken att ske. Detta gäller bl.a. godsstråket genom Bergslagen, Norra stambanan och Stambanan genom övre . En första etapp av planeras också. Denna består av en upprustning av upp till i första hand och kommer i enlighet med beslut om investeringar i trafikens infrastruktur att genomföras inom planperioden. En särskild utredare kommer att utses för den fortsatta utbyggnaden av . Inom sjö- och luftfarten finns generellt inga brister i infrastrukturen. Flygplatserna har en god täckning i hela landet och bra hamnar finns längs hela kusten. Beträffande statens stöd till kommunala flygplatser i skogslänen föreslogs i budgetpropositionen 1993 en koncentration till vissa strategiska sådana. Vidare öppnades Länstrafikanslaget för investeringar i kommunala flygplatser i hela landet. Regeringen har i årets budgetproposition föreslagit att driftstödet till kommunala flygplatser i skogslänen skall fördubblas till ca . Som ett av de trafikpolitiska målen, fastlagda , ingår att transportsystemet skall byggas upp så att det bidrar till regional balans. Regeringen avser att uppdra åt infrastrukturverken att i samband med de fördjupade anslagsframställningarna särskilt redovisa de regionalpolitiska effekterna av utbyggnad och underhåll inom respektive verks område. Mot bakgrund av det beslutade 10-åriga infrastruk- turprogrammet har regeringen uppdragit åt och länsstyrelserna att redovisa regionala trafik- och miljöanalyser som ett led i att åstadkomma ett miljöanpassat transportsystem. Det är också angeläget att beakta de stora infrastrukturinvesteringarna i det regionala utvecklingsarbetet för att ta tillvara den utvecklingspotential som ligger i att bl.a. kombinera utbyggnaden med andra investeringar och åtgärder. Det är bl.a. i den fysiska planeringen på lokal och regional nivå som möjligheter och konflikter i skilda utvecklingsalternativ framgår. Viktiga instrument i denna process är kommunernas översiktsplaner och länsstyrelsernas regionala utvecklingsprogram. Den planering som varje länsstyrelse gör för ianspråktagandet av länstrafikanslaget föranleder också en fördjupning av planeringsunderlaget. Den moderna informationsteknologins förmåga att överbrygga avstånd har en utomordentligt stor betydelse för att skapa en balanserad regional utveckling. I den tillsatta arbete ingår att ytterligare stimulera tillämpningar som gynnar den regionala utvecklingen. Vad gäller telekommunikationerna innebär Telias kostnadsanpassning av teletaxorna att fjärrsamtal och utlandssamtal blir relativt billigare medan närsamtal blir relativt dyrare vilket medför en geografisk utjämning av teletaxorna.