prop · GH03184 · 1994-01-01 00:00:00 — Den ena av dessa är anbringad runt den övervakades hand- eller fotled på sådant sätt att det vid kontroll är möjligt att i efterhand upptäcka eventuella försök att avlägsna enheten. Den andra enheten är ansluten till telenätet i den övervakades hem och så konstruerad att den förmår identifiera just den enhet som den övervakade bär. När centraldatorn ringer upp den övervakade skall denne placera den enhet som är anbringad på honom i den till telenätet anslutna enheten. Via telenätet meddelas därvid centraldatorn huruvida identifiering skett. En tredje metod för identifiering begagnar sig av visuell elektronisk teknik. I den övervakades hem finns en kamerautrustning som den övervakade skall aktivera när centraldatorn ringer upp honom. Kameran tar stillbilder av den övervakade och dessa överförs via telenätet till centraldatorn. Identifiering sker genom att de överförda stillbilderna jämförs med i datorns minne lagrade referensbilder av den övervakade. Övervakningspersonalen kan ta del av de överförda bilderna på en särskild bildskärm som är ansluten till central- datorn. Bilderna lagras dessutom i datorns minne. De båda huvudtyperna av elektronisk apparatur förekommer ibland kombinerade i samma övervakningssystem. Likaså förekommer att passiva system bygger på en kombination av flera identifieringsmetoder. Om centraldatorn är bemannad kan operatören vidta åtgärder i anledning av en konstaterad överträdelse av ett utegångsförbud. Är datorn obemannad under vissa tider, t.ex. , kan textmeddelanden rörande överträdelser vidarebefordras till jourhavande frivårdstjänsteman med hjälp av personsökare. En annan möjlighet är naturligtvis att låta åtgärder i anledning av överträdelser anstå till dess operatören haft tillfälle att gå igenom den information som centraldatorn mottagit den varit obemannad. Elektronisk utrustning kan också användas för att kontrollera huruvida den övervakade iakttar ett meddelat förbud mot alkoholkonsumtion. Sådan kontroll sker med hjälp av en i den övervakades hem installerad anordning för mätning av alkoholhalten i utandningsluften. Centraldatorn ringer upp den övervakade vid slumpmässigt valda tidpunkter och uppmanar honom att lämna ett utandningsprov. Den övervakade har därvid att lämna sådant prov genom att blåsa i mätanordningens munstycke. Provresultatet vidarebefordras automatiskt till centraldatorn. För att säkerställa att det är rätt person som lämnar provet kan mätanordningen användas i kombination med den ovan nämnda kameran. Det förekommer också att en alkoholdetektor är inbyggd i en telefonapparat som placeras hos den övervakade. Alkoholdetektorn anger därvid huruvida den som talar i telefonen har en alkoholhalt i utandningsluften överstigande ett visst i förväg inprogrammerat gränsvärde. En röstdetektor kan användas för att kontrollera att det är den övervakade som talar i telefonen. Slutligen skall nämnas att det även förekommer portabla mottagare, som ofta har längre räckvidd än de som finns i den övervakades hem. Dessa gör det möjligt för övervakningspersonalen att på ett diskret sätt kontrollera den övervakades närvaro även på annan plats än i hemmet, t.ex. en arbetsplats. Kontrollen går till på så sätt, att vederbörande tjänsteman medför mottagaren och passerar platsen i fråga på sådant avstånd att mottagaren kommer inom räckvidd för signalerna från den övervakades sändare. Intensivövervakning med elektronisk kontroll i Inledning Intensivövervakning som påföljd eller annan rättslig reaktion har i sin nuva- rande form funnits i . Under de ungefär som detta alternativ varit tillgängligt har antalet personer som underkastas sådan övervakning ökat år . finns program med in- tensivövervakning i samtliga delstater. Antalet deltagare är svårt att fastställa exakt, men med en inte alltför bred definition av vad som skall betraktas som ett intensivövervakningsprogram, uppgår antalet deltagare i till över 100 000. Som jämförelse kan nämnas att det totala antalet personer som undergår kriminalvård i överstiger 3,5 miljoner, varav något över en miljon sitter i fängelse. Det är emellertid viktigt att komma ihåg att det i långt ifrån alla fall av intensivövervakning används elektroniska hjälpmedel. I själva verket är det endast i en mindre del av intensivövervakningsfallen som sådana förekommer. Gemensamt för de olika amerikanska intensivövervakningsprogrammen är att de bygger mera på kontroll av deltagarna än på rehabiliteringsåtgärder. Kravet på skötsamhet är genomgående högt ställt. I många av programmen företar övervakarna täta och oanmälda hembesök hos deltagarna. Det är också vanligt att deltagarna regelbundet får lämna urinprov för kontroll av att de iakttar förbud mot att nyttja droger. Ofta innehåller programmen även föreskrifter om behandling mot drogberoende. Det är vidare vanligt att deltagarna åläggs att fullgöra viss sam- hällstjänst samt att betala underhållsbidrag, andra skulder och en del av kostnaderna för övervakningen. Regelbrott beivras snabbt och strängt. Visserligen finns det vanligtvis sanktioner som kan verkställas inom programmen, men i de fall intensivövervakningen är avsedd som ett alternativ till ett fängelsestraff är det vid upprepade förseelser eller nya brott normalt att påföljden undanröjs eller att villkorligt medgiven frihet förklaras förverkad. Det är meningen att intensivövervakningsprogrammen skall uppfattas som stränga av såväl allmänheten som av de rättsvårdande myndigheterna och deltagarna. I de flesta av programmen ingår utegångsförbud, vars efterlevnad allt oftare kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Intensivövervakning med användning av sådana hjälpmedel förekommer också utanför , bl.a. i , och . Vid sidan av dessa nu redovisade gemensamma drag finns det stora skillnader mellan olika intensivövervakningsprogram, t.ex. vad gäller programmens syfte, kriterierna för deltagande i programmen samt verksamhetens omfattning och innehåll. Program med intensivövervakning Programmen med intensivövervakning bygger på att kontakten mellan den dömde och övervakaren skall intensifieras genom att antalet dömda per övervakare är färre än vid vanlig övervakning. Eftersom intensivövervakning och andra alternativa påföljder i huvudsakligen ses som ett svar på den dramatiskt ökande fångpopulationen ligger betoningen oftare på övervakning och kontroll än på rehabilitering. Inslag av vård- och stödåtgärder förekommer, men är vanligen underordnade kontroll- och övervakningsmomenten. Intensivövervakning förekommer i i olika former och i skilda syften, som 1. alternativ till häktning, 2. en självständig påföljd avsedd att utgöra ett alternativ till fängelse, 3. en form för verkställighet utanför anstalt av en del av ett ådömt fängel- sestraff, 4. en förstärkning av övervakningspåföljden för dem som bedöms ha högre återfallsrisker eller större behov av stöd- och hjälpåtgärder än andra samt 5. en sanktion mot regelöverträdelser vid ordinär övervakning. Det uttalade syftet med den stora majoriteten av intensivövervakningspro- grammen är att de skall utgöra alternativ till frihetsberövande påföljder. Detta alternativ kan användas antingen direkt av domstol vid val av påföljd, s.k. front door, eller som en form för verkställighet utanför anstalt av en del av ett fängelsestraff, s.k. back door. Skälet för att använda intensivövervakning är i grunden främst ekonomiskt. Intensivövervakning är mindre kostsamt än fängelse. Förutsatt att in- tensivövervakning används för dem som annars skulle ha avtjänat ett fängel- sestraff och att undanröjanden av intensivövervakningen inte är alltför vanligt förekommande anses den kunna bidra till att minska den överbeläggning som man har att brottas med på de amerikanska fängelserna. Vidare har man pekat på de ekonomiska vinster som följer av att lagöverträdare som har ett arbete och som erhåller intensivövervakning i stället för fängelse kan fortsätta att upprätthålla arbetet även under verkställigheten. Det har också framhållits att intensivövervakning kan fylla det tomrum i det amerikanska påföljdssystemet som anses föreligga mellan den vanliga över- vakningspåföljden (probation) och fängelse. I likhet med andra alternativa påföljder, s.k. intermediate sentencings, anses intensivövervakning nämligen ge ökade möjligheter att tillgodose proportionalitetsprincipens krav på att reaktionerna mot brott skall vara avpassade efter brottets svårhet. Ytterligare ett skäl för intensivövervakning, som lyfts fram som ett resultat av de utvärderingar som gjorts av främst några av de större programmen, är att den förhållandevis hårda strukturering av de dömdas fritid som inten- sivövervakningen innebär, tycks ha en gynnsam effekt på vissa grupper av lagöverträdare i så måtto att de blir mer mottagliga för behandling mot alkohol- och narkotikaberoende. Till de tidigare nämnda skälen för intensivövervakning skall läggas intresset av att finna humanare alternativ till fängelse liksom att intensivövervakning använd som alternativ till vanlig övervakning för dem som bedöms ha en hög återfallsrisk antas bidra till att samhällsskyddet ökar. Sammanfattningsvis kan konstateras att de olika amerikanska intensiv- övervakningsprogrammen vanligtvis drivs med någon eller några av målsättningarna att som en humanare påföljdsform ersätta fängelsestraff (front door), att minska fångpopulationen genom överflyttning av fängelsedömda till kontroll utanför anstalt (back door), att öka samhällsskyddet genom ökad övervakning och annan kontroll, att förbättra klienternas rehabilitering genom massiva och riktade insatser, att vara billigare än alternativet fängelse, att vara mer avskräckande än ordinär övervakning eller att ge domstolarna möjlighet till en mer nyanserad påföljdsbestämning. Närmare om erfarenheterna av elektroniska hjälpmedel vid intensivövervakning Elektronisk övervakning (electronic monitoring) är inte en påföljd i sig, utan en metod att övervaka efterlevnaden av ett utegångsförbud (house confinement) som meddelats av domstol eller i vissa fall av annan myndighet, t.ex. frivårdsmyndighet. Utegångsförbud som kontrolleras med användning av elektroniska hjälpmedel ingår oftast i ett intensivövervakningsprogram av det slag som behandlats tidigare. Det finns emellertid även andra använd- ningsområden. Diskussioner förs i om att husarrest skall kunna användas i stället för fängelse för t.ex. kvinnliga lagöverträdare som väntar barn och dömda som kan sprida livshotande sjukdomar, t.ex. AIDS. I används elektroniska hjälpmedel numera även för att övervaka att besöksförbud efterlevs. Det har dessutom föreslagits att elek- troniska hjälpmedel i någon form skulle kunna användas som ett komplement till personlig övervakning av vissa patienter, t.ex. mentalpatienter i öppenvård. Antalet lagöverträdare som är övervakade med användning av elektroniska hjälpmedel har ökat stadigt i alltsedan år 1985 då sådana hjälpmedel första gången fanns tillgängliga på marknaden. uppskattades antalet personer som var föremål för denna form av övervakning till 20 000. räknar man med att antalet lagöverträdare som är föremål för övervakning med elektroniska hjälpmedel överstiger 50 000. Den elektroniska övervakningsapparaturen var på grund av diverse tekniska svagheter mindre tillförlitlig . Sålunda var falska negativa meddelanden, t.ex felaktiga signaler om brott mot utegångsförbud trots att den dömde var hemma, vanligt förekommande. Detta innebar att övervakningspersonal fick göra många onödiga utryckningar. Tilltron till tekniken sjönk därmed. är tekniska problem mindre vanligt förekommande. Utrustningen har förbättrats avsevärt. Elektronisk kontroll av utegångsförbud har i den amerikanska debatten ofta ansetts utgöra ett allvarligt intrång i den övervakades integritet. Å andra sidan har det visat sig att lagöverträdarna ofta uppfattar denna form av över- vakning som mindre integritetskränkande och mindre påfrestande än en mera intensiv personlig övervakning med kanske flera icke i förväg anmälda hembesök per dag samt telefonsamtal och nätter. Amerikanska erfarenheter visar att husarrest med elektroniska hjälpmedel kan innebära påfrestningar även för den övervakades familjemedlemmar. Det kan självfallet medföra vissa komplikationer att leva tillsammans med en person som är starkt begränsad i sin rörelsefrihet, oavsett om efterlevnaden kontrolleras med elektroniska hjälpmedel eller ej. Vissa övervakningsåtgärder, t.ex. telefonpåringningar som görs i kontrollsyfte vid slumpmässigt valda tidpunkter , kan vara ett mycket störande inslag i familjelivet. Om man använder sig av ett aktivt system behöver dock sådana kontroller inte vara lika vanliga. Skälet för att använda sig av elektroniska hjälpmedel vid intensivövervakning är i huvudsakligen ekonomiskt, även om såväl avskräckningsskäl som möjligheten att öka samhällsskyddet också har förts fram som argument. Behovet av personal för att övervaka efterlevnaden av utegångsförbudet minskar genom elektroniken. Även om den personliga övervakningen i program med elektronisk kontroll sällan helt överges, framhålls att tekniken möjliggör överflyttning av en del resurser från ren övervakningsverksamhet till stöd- och hjälpåtgärder. De elektroniska hjälpmedlen kräver dock en stab av personal med speciell utbildning. En betydligt större informationsmängd än vid personlig övervakning erhålls. Centraldatorn skall övervakas, regelöverträdelser skall kontrolleras, rapporteras och åtgärdas. Vidare skall personal utbildas för att kunna installera den tekniska utrustningen i den övervakades hem och för att hantera centraldatorn. I är det inte ovanligt att myndigheter i stället för att utbilda egen personal köper dessa tjänster av särskilda över- vakningsbolag. I en del program är centraldatorn bemannad , i andra endast under kontorstid. Datorn är i vissa fall programmerad att till en personsökare hos övervakningspersonalen meddela om regelöverträdelser har inträffat. Övervakningspersonal skall då bege sig till den dömdes hem för att kontrollera vad som inträffat. I andra program väljer man att vänta till för att per telefon eller vid hembesök förhöra den dömde om det inträffade. Den tid som lagöverträdarna står under övervakning med elektroniska hjälpmedel kan omfatta allt upp till . I de flesta fall avgörs övervakningstidens längd av längden av det fängelsestraff som annars skulle kommit i fråga. I programmen används vanligen en omräkningsfaktor, där en fängelsedag motsvarar två eller ibland under denna typ av intensivövervakning. De flesta som erhåller påföljden har dömts för brott som normalt skulle föranlett ett kortare fängelsestraff, t.ex. rattfylleribrott eller mindre allvarliga förmögenhets- eller narkotikabrott. Själva den elektroniska kontrollen pågår därför oftast under tre _ . Vid längre övervakningstider är det vanligt att programmet delas in i olika faser, där utegångsförbudet och andra restriktioner är betydligt strängare under början av programmet än under senare faser. Det är vanligt att deltagarna i programmen betalar en övervakningsavgift. Avgiften erläggs till frivårdsmyndigheten eller i förekommande fall till det privata bolag som sköter övervakningen. Avgiftens storlek och sättet att beräkna den varierar mellan de olika programmen. Avgiften kan vara beroende på den övervakades ekonomiska förhållanden. Det förekommer att avgiften för bestäms till ett belopp som motsvarar den dömdes timlön. I vissa program uppgår en normal avgift till 12_. Förutom att avgifterna helt eller delvis täcker kostnaden för att driva programmet anses avgiftsskyldigheten också ha en positiv effekt på deltagarna. Ju mer de har erlagt i avgifter, desto större intresse anses de få av att inte utsätta sig för risken att tvingas lämna programmet på grund av misskötsamhet. Liksom fallet är med intensivövervakningsprogram allmänt sett beror resultatet i de fall där elektroniska hjälpmedel används, mätt i misskötsamhet och nya brott under verkställigheten, i stor utsträckning på vilket klientel som ingår i programmet. Utvärderingar visar att misskötsamhet oftast inträder i början av övervakningstiden. I många fall sker regelbrott för att pröva övervakningens ef- fektivitet. När deltagarna kommer till insikt om att all misskötsamhet noteras och regelmässigt följs av en reaktion från programpersonalen, tenderar de att följa föreskrivna regler. I de fall regelbrotten fortsätter blir det uppenbart att deltagaren inte avser att fullfölja intensivövervakningen och han förs därför till fängelse. I utvärderingar av olika intensivövervakningsprogram som innehållit elek- tronisk kontroll är det vanligt att särskilt två kategorier av brottslingar pekas ut som mest lämpade för påföljden. Den ena kategorin är de som dömts för trafiknykterhetsbrott. Den andra kategorin utgörs av narkotikamissbrukande brottslingar som bedöms vara motiverade till behandling för sitt missbruk. Utegångsförbud med elektronisk kontroll anses i dessa fall allmänt vara en tillräckligt ingripande påföljd för att utgöra ett trovärdigt alternativ till fängelse. Vanligen motsvarar som nämnts i fängelse under intensivövervakning, varför t.ex. rattfyllerister är underkastade denna typ av övervakning under tre _ . I kombination med ett förbud mot att använda alkohol eller narkotika, vilket kontrolleras med återkommande urinprovstester, samt en föreskrift om att medverka i något behandlingsprogram, anses ett utegångsförbud kontrollerat med elektroniska hjälpmedel också kunna åstadkomma en strukturering av den dömdes vardag som befrämjar verkan av rehabiliterande insatser. Förslag till Lag om försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll Härigenom föreskrivs följande. Lagens tillämpningsområde, m.m. 1 Denna lag är tillämplig vid verkställighet av dom på fängelse, dock ej fängelse som ådömts enligt 28 kap. 3 , om den dömde skall undergå fängelse och har sin bostad inom något av verk- samhetsområdena för frivårdsmyndigheterna i , , Norra, Södra, eller . 2 I fall som avses i 1 får, på ansökan av den dömde, beslutas att fäng- elsestraffet skall verkställas utanför anstalt. En ansökan får inte bifallas om den dömde är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av annan anledning än för att verkställa det straff som ansökan avser eller om särskilda skäl annars talar mot verkställighet utanför anstalt. Beträffande verkställigheten utanför anstalt skall, i stället för bestämmel- serna i 26 kap. 5_24 och lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, gälla vad som föreskrivs i denna lag. Verkställigheten utanför anstalt bedrivs under ledning av frivårdsmyndigheten i , , Norra, Södra, respektive . Formerna för verkställigheten 3 Verkställigheten utanför anstalt sker i form av intensivövervakning i förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden annat än för vissa fastslagna ändamål och på särskilt angivna tider. Efterlevnaden av förbudet skall kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. 4 Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt iaktta skötsamhet, efter förmåga söka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som åligger honom enligt denna lag och enligt föreskrift som meddelats med stöd av denna lag. Han skall iaktta nykterhet och även i övrigt avhålla sig från bero- endeframkallande medel. Den dömde är, om inte annat föranleds av medicinska eller liknande skäl, skyldig att under verkställigheten på anmaning lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av beroendeframkallande medel. Den dömdes nykterhet får kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. 5 Vid verkställighet utanför anstalt skall den dömde betala en avgift. Avgiften tillfaller staten. Avgiften uppgår till per dag som verkställigheten skall pågå. Avgiften får efterges om det är påkallat med hänsyn till att den dömdes möjligheter att erhålla inkomst under verkställighet utanför anstalt är begränsade. Avgiften skall betalas i förskott. 6 skall verkställigheten utanför anstalt pågår utöva tillsyn över den dömde och fortlöpande hålla sig underrättad om hans förhållanden. kan vid behov förordna en eller flera personer att biträda vid tillsynen. 7 Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt hålla frivårds- myndigheten underrättad om förhållanden som har betydelse för verkställigheten, på kallelse inställa sig hos myndigheten och i övrigt enligt myndighetens anvisningar upprätthålla förbindelse med denna. I den mån frivårdsmyndigheten har bestämt det, gäller vad som sagts om myndigheten även den som förordnats att biträda vid tillsynen. 8 Vid verkställighet utanför anstalt skall särskilda föreskrifter meddelas om vad den dömde har att iaktta. Sådana föreskrifter skall avse 1. vilken bostad den dömde skall ha , 2. vad som skall gälla i fråga om arbetsanställning, annan förvärvsverksamhet, utbildning eller sysselsättning i övrigt, 3. under vilka tider och för vilka ändamål den dömde tillåts att vistas utan- för bostaden, 4. det sätt på vilket den dömde skall hålla kontakt med frivårdsmyndigheten och omfattningen av kontaktskyldigheten samt 5. det belopp som den dömde skall betala enligt 5 och när betalning skall ske. Särskild föreskrift får också avse läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller behandling eller deltagande i särskilt anordnat program eller verksamhet som med hänsyn till den dömdes förhållanden framstår som lämplig. Beslut om lagens tillämpning, m.m. 9 prövar på skriftlig ansökan av den dömde frågan, om denne skall få verkställa dom på fängelse utanför anstalt. Styrelsen får föreskriva att frågan i stället skall prövas av en regionmyndighet. Har ett beslut fattats av en regionmyndighet får det ändras av styrelsen. Den som beslutet angår får påkalla styrelsens prövning, om beslutet gått honom emot. beslut får överklagas till kammarrätt. 10 skall verka för att dömda som avses i 1 informeras om innehållet i denna lag och ombesörja den utredning som behövs för prövningen av en ansökan enligt 9 . 11 Har den dömde ansökt om att få verkställa dom på fängelse utanför anstalt, får han inte tas in i en påbörja verkställigheten innan ansökan slutligt prövats. Den dömde får dock tas in i en verkställa straffet, om 1. ansökan gjorts efter den dag han enligt föreläggande som avses i 10 första stycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. senast skulle ha inställt sig vid en verkställa straffet, 2. han har gjort en ansökan om att få verkställa straffet utanför anstalt, 3. det är uppenbart att ansökan inte gäller ett fall som avses i 1 denna lag eller 4. han är häktad. 1993/94:184 12 Bestämmelser om hur en dom skall befordras till verkställighet och om hur tid för sådan verkställighet skall beräknas finns i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. Bestämmelserna i 10 andra-femte styckena och 12 i den lagen om förpassning till kriminalvårdsanstalt m.m. och om uppskov med verkställighet skall dock inte gälla i fråga om verkställighet utanför anstalt enligt denna lag. Vid tillämpning av 10 första stycket lagen om beräkning av strafftid m.m. på verkställighet utanför anstalt enligt denna lag skall den dömde föreläggas att påbörja verkställigheten i sin bostad en viss dag. Strafftiden skall räknas . Vid tillämpning av bestämmelsen om nåd i 13 lagen om beräkning av strafftid m.m. på sådan verkställighet skall sista dag vara den dag verkställigheten skall påbörjas. Bestämmelsen i 25 samma lag om sammanläggning av strafftider skall inte tillämpas under verkställigheten utanför anstalt, om det sammanlagda straffet därvid kommer att överstiga . Av 15 första stycket tredje meningen nedan framgår att övervakningsnämnden i visst fall skall pröva hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt. Beslut om föreskrifter, om upphävande av verkställighet utanför anstalt, m.m. 13 beslutar om föreskrifter enligt 8 . Myndigheten uppbär och redovisar också den i 5 angivna avgiften.