prop · GH03122 · 1994-01-01 00:00:00 — 9 a § På yrkande av Nuvarande lydelse innehavaren av kretsmönstret eller den som på grund av licens har rätt att utnyttja kretsmönstret får dom- stolen vid vite förbjuda den som vidtar en åtgärd som innebär intrång eller överträdelse enligt 9 § att fortsätta med åtgärden. Om käranden visar sannolika skäl för att en åtgärd som innebär intrång eller överträdelse enligt 9 § förekommer och om det skäligen kan befaras att svaran- den genom att fortsätta med åtgärden förringar värdet Föreslagen lydelse av ensamrätten till kretsmönst- ret, får domstolen meddela vitesförbud för tiden intill dess att målet slutligt har avgjorts eller annat har beslutats. Innan ett sådant förbud meddelas skall svaranden ha fått tillfälle att yttra sig, om inte ett dröjsmål skulle medföra risk för skada. Förbud enligt andra stycket får meddelas endast om käranden ställer säkerhet hos domstolen för den skada som kan tillfogas sva- randen. Saknar käranden förmåga att ställa sådan säkerhet, får domstolen befria honom från detta. I fråga om slaget av säkerheten gäller 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Säkerheten skall prövas av domstolen, om den inte har godkänts av svaranden. När målet avgörs skall domstolen pröva om förbud som har meddelats enligt andra stycket fortfarande skall bestå. I fråga om överklagande av beslut enligt andra eller tredje stycket samt i fråga om hand- läggningen i högre domstol gäller vad som föreskrivs i om överklagande av beslut enligt 15 kap. rättegångs- balken. Talan om utdömande av vite förs av den som har ansökt om förbudet. I samband med sådan talan får talan föras om nytt vitesförbud. I fråga om radio- och trådsändningars innehåll gäller bestämmelserna i radiolagen (1966:755). Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 3 Ärendet och dess beredning Möjligheterna att på ett effektivt sätt skydda och hävda immateriella rättigheter mot intrång har kommit att diskuteras allt mer i berörda kretsar. Bakgrunden är det ökande olovliga kommersiella utnyttjandet av andras verk, produkter och varumärken, som - efter internationell förebild - benämns piratverksamhet eller "counterfeit"-verksamhet. Med piratverksamhet (piracy) brukar i första hand åsyftas intrång i upphovsrättsligt skyddade verk och andra prestationer. Beteckningen "counterfeit" syftar vanligen på den förfalskningsverksamhet som främst brukar drabba varumärkes- rättsligt skyddade produkter. Det har från flera håll hävdats att de svenska sanktionsbestämmelserna mot intrång i de immateriella ensamrätterna har brister och inte ger det skydd som många andra europeiska länders lag- stiftningar ger. Också på det internationella planet är frågan om metoder för att bekämpa s.k. "counterfei- ting" och "piracy" föremål för diskussion. Bl.a. kan det nämnas att dessa frågor behandlas i förhandlingar om det Allmänna tull- och handelsavtalet () inom ramen för den pågående s.k. Uruguay-rundan. För- handlingarna har dock ännu inte kunnat slutföras. Mot denna bakgrund utarbetades inom departementsmorian Skärpta åtärder mot immaterialrättsliga intrång (Ds 1993:24). I promemorian föreslogs ändringar i det immaterial- rättsliga sanktionssystemet för att öka möjligheterna att komma till rätta med intrång och för att allmänt främja skyddet för rättighetshavarna. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. De lagförslag som lades fram i promemorian finns i bilaga 2 . En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (Justitiede- partementet dnr 93-1438). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Vissa redaktionella ändringar har gjorts i lagtexten. Regeringen har denna dag i prop. 1993/94:109 Fotografirättens integration i upphovsrättslagen föreslagit att lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild skall upphävas från . Rätten till en fotografisk bild skall i stället regleras i lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Mot denna bakgrund har lagrådsremissens förslag om ändringar i lagen om rätt till fotografisk bild inte tagits med i denna proposition. 4.1 Grundläggande drag i det nuvarande sanktionssystemet Immaterialrätten är den del av civilrätten som behandlar rättsskyddet för intellektuella prestationer och för kännetecken. Rättsskyddet är utvecklat i de immaterialrättsliga lagarna, dvs. i varumärkeslagen (1960:644), lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild, patentlagen (1967:837), mönsterskyddslagen (1970:485), växtföräd- larrättslagen (1971:392), firmalagen (1974:156) och lagen (1986:1425) om skydd för kretsmönster i halvledarprodukter. Gemensamt för dessa lagar är ensamrättskonstruktionen. Lagarna är uppbyggda så att de slår fast att en närmare angiven person, t. ex. en författare eller en uppfinnare, får en viss bestämd ensamrätt till verket eller uppfinningen. Ensamrätten kan avse exempelvis tillverkning, import, försäljning eller uthyrning. Rätten till en immateriell ensamrätt skyddas genom ett system av olika sanktioner av såväl straff- som civilrättslig karaktär. Den som begår intrång i ensamrätten exempelvis genom att utan rättighetshavarens samtycke tillverka eller försälja en vara som rättighetshavaren har ensamrätt till kan därför drabbas av påföljder i form av straff och skadestånd. En domstol kan vidare förordna om vissa åtgärder för att förebygga fortsatt intrång. I de lagstiftningar som rör det industriella rättsskyddet - dvs. i varumärkeslagen (37 §), patentlagen (57 §), mönsterskyddslagen (35 §), växtförädlarrättslagen (36 §) och firmalagen (18 §) - föreskrivs att den som uppsåtligen gör intrång i en ensamrätt som skyddas av de nämnda lagarna straffas med böter eller fängelse . För försök och förberedelse till brott mot intrång i de industriella rättigheterna kan ansvar inte ådömas. Intrång i de industriella ensamrätterna får åtalas av åklagaren bara om intrånget anges till åtal av målsäganden och åtal av särskilda skäl anses påkallat från allmän synpunkt. Inom området för upphovsrätten och närbesläktade ensamrätter, dvs. upphovsrättslagen (53 §), fotolagen (16 §) och kretsmönsterlagen (6 §) gäller att den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet gör intrång i en sådan rättighet straffas med böter eller fängelse i högst . Straffbestämmelsen i 53 § upphovsrättslagen gäller också vid handlande i strid mot sådana föreskrifter i testamente som anges i 41 § andra stycket upphovsrättslagen eller mot det s.k. titelskyddet enligt 50 § upphovs- rättslagen. Enligt 57 § första stycket upphovsrättslagen gäller straffbestämmelserna i 53 § också i fråga om intrång i de s.k. närstående rättigheterna, dvs. utövande konstnärers, film- och fonogramproducenters och radio- och TV-företags rättigheter samt katalogskyddet enligt 45 - 49 §§ upphovsrättslagen. Enligt 57 § andra stycket gäller straffbestämmelsen i 53 § upphovsrättslagen också i fråga om spridning till allmänheten av ljud- eller bildupptagningar som har framställts utan tillstånd av berörda utövande konstnärer, film- och fonogramframställare eller radio- eller TV-företag. Dessa har inte som upphovsmännen en egen ensamrätt att kontrollera spridningen till allmänheten och skulle alltså utan denna straff- bestämmelse inte ha någon egen möjlighet att straffrättsligt ingripa mot spridning av olovliga inspelningar. För försök och förberedelse till brott mot upphovsrätten och denna närstående ensamrätter döms till ansvar enligt 23 kap. . Enligt lagarna på upphovsrättsområdet gäller vidare att åklagaren får väcka åtal endast om målsäganden anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt (59 § upphovsrättslagen, 21 § fotolagen och 6 § kretsmönsterla- gen). Vitesförbud vid intrång förekommer på patent- och firmarättens områden (57 a § patentlagen och 15 § andra stycket firmalagen). Vitesförbudet innebär att en domstol kan - när ett intrång har begåtts - förbjuda fortsatt intrång vid äventyr av vite. Ett sådant förbud kan -enligt uttryckligt stadgande i patentlagen - meddelas interimistiskt. Av rättspraxis (NJA 1990 s. 338) följer att vid firmaintrång ett vitesförbud kan meddelas interimistiskt enligt 15 kap. 3 § . Skadeståndsbestämmelser finns i samtliga lagar som berör de immateriella ensamrätterna (38 § varumärkeslagen, 54 och 57 §§ upphovsrättslagen, 17 § fotolagen, 58 § patentlagen, 36 § mönsterskyddslagen, 37 § växtförädlarrättslagen, 19 § firmalagen och 7 § kretsmönsterlagen). För det industriella rättsskyddet gäller på varumärkes- och firmarättens områden att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet gör sig skyldig till intrång skall ersätta den skada som intrånget har medfört. Om bara ringa oaktsamhet föreligger kan skadeståndet jämkas. På mönster- och växtförädlarrättens områden gäller att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet gör intrång i dessa ensamrätter skall betala skälig ersättning för utnyttjandet av rättigheten samt ersättning för den ytterligare skada som intrånget har medfört. Föreligger endast ringa oaktsamhet kan ersättningen jämkas. Om någon gör intrång i en mönster- eller växtförädlarrätt utan uppsåt eller oaktsamhet - dvs. i god tro - skall han utge ersättning för utnyttjandet av rättigheten om och i den mån det är skäligt. På patenträttens område gäller i princip motsvarande regler som på mönster- och växtförädlarrättens områden, men med det undantaget att möjligheten till jämkning saknas vid ringa oaktsamhet. Vid bestämmande av skadeståndets storlek vid patentintrång gäller också en särskild regel som föreskriver att hänsyn skall tas även till patenthavarens intresse av att patentintrång inte begås och till övriga omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse. Enligt upphovsrättslagen och fotolagen skall den som i strid mot dessa lagar utnyttjar ett verk eller en annan skyddad prestation betala skälig ersättning (vederlag) för utnyttjandet. Enligt kretsmönsterlagen gäller att ersättning skall lämnas om och i den mån det är skäligt. Detta betyder - i likhet med vad som gäller på patent-, mönsterskydds- och växtförädlarrättens områden - att den som gör intrång i god tro blir skyldig att betala ersättning endast om och i den mån det är skäligt (se bet. 1986/87:LU10 s. 6). Sker intrång i en upphovsrätt, fotorätt eller kretsmönsterrätt uppsåtligen eller av oaktsamhet har rättighetshavaren dessutom rätt till ersättning också för annan förlust än utebliven ersättning för utnyttjandet samt - såvitt avser upphovsrätten och fotorätten - också för lidande eller annat förfång. Vid bestämmande av ersättningen för intrång i en kretsmönsterrätt skall hänsyn tas även till innehavarens intresse av att intrång inte begås och till övriga omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse, vilket betyder att även för sådana intrång kan ersättning betalas för lidande eller annan skada (bet. 1986/87:LU10 s. 5). 4.5 Åtgärder med olagliga varor och verk m.m. Utöver de straff- och skadeståndsbestämmelser som gäller finns också regler om vissa åtgärder i fråga om olovligt framställda varukännetecken, produkter och exemplar m.m. (41 § varumärkeslagen, 55 och 57 §§ upphovsrättslagen, 18 § fotolagen, 59 § patentlagen, 37 § mönsterskyddslagen, 38 § växtförädlarrättslagen, 20 § andra stycket firmalagen och 8 § kretsmönsterlagen). Gemensamt för dessa bestämmelser är att villkoret att intrång skall ha begåtts innebär att det räcker att intrång i objektiv mening föreligger. Intrånget behöver alltså inte vara straffbart eller kunna föranleda skadeståndsskyldighet. Den som har lidit intrånget kan framställa yrkande vid domstol om att förordnande meddelas om viss åtgärd. Yrkandet kan framställas i mål om påföljd för intrång eller i särskild rättegång. Reglerna har främst tillkommit i rättighetshavarnas intresse och de är att beteckna som säkerhets- eller skydds- åtgärder. Fastän det förutsätts att intrång i någon form har begåtts innan åtgärden kan vidtas är åtgärderna inte att anse som förverkande eller annan rättsverkan av brott. I fråga om talan som förs med stöd av dessa bestämmelser i mål om påföljd för intrång gäller vad som i allmänhet är föreskrivet om talan för enskilt anspråk. Det betyder att reglerna i 22 kap. (RB) blir tillämpliga. Det enskilda anspråket och ansvarsfrågan bör då som huvudregel hand- läggas i samma rättegång (22 kap. 1 § RB). I allmänhet skall åklagaren hjälpa målsäganden med att framställa anspråket (22 kap. 2 § RB). Enligt 22 kap. 5 § RB har domstolen en fri möjlighet att när som helst under handläggningen avskilja det enskilda anspråket för handläggning i vanlig tvistemålsordning. I 22 kap. 7 § RB finns en bestämmelse om att det enskilda anspråket får prövas av domstolen utan hinder av att den misstänkte frikänns från ansvar. Egendom som avses med säkerhetsåtgärderna kan tas i beslag, om brott som avses i de olika bestämmelserna om intrång skäligen kan antas föreligga. Härigenom säkerställs en framtida verkställighet av ett beslut om säkerhetsåtgärd. Beslag kan alltså ske endast i brottmål, dvs. i mål om ansvar för intrång. Om däremot endast skadeståndstalan eller talan om säkerhetsåtgärd förs, kan i motsvarande fall reglerna i 15 kap. 3 § RB om lämplig åtgärd för att säkerställa sökandens rätt tillämpas. Förordnande som avses i 15 kap. 3 § RB -liksom av ett slutligt beslut om säkerhetsåtgärd - kan bli föremål för verkställighet enligt 16 kap. utsökningsbalken (UB). Sådan verkställig- het söks hos den kronofogdemyndighet i vars distrikt svaranden (den som gör intrång) har sitt hemvist eller egendom som är i fråga finns eller där verk- ställigheten annars med fördel kan äga rum (16 kap. 10 § UB). Innan verkställighet sker av förordnande enligt 15 kap. 3 § RB för att säkerställa säkerhetsåtgärd, som ofta är mycket brådskande, behöver svaranden inte underrättas (16 kap. 11 § UB). I brådskande fall får alltså kronofogdemyndigheten ingripa t.ex. om det är fara att egendomen först bort. Myndigheten får då genast vidta behövlig åtgärd som att ta egendomen om hand (jfr m.fl., Utsökningsbalken, andra uppl., s. 577). Den egendom som kan bli föremål för säkerhetsåtgärd är den egendom som omfattas av rättsskyddet. Därutöver gäller enligt patenträtten och mönsterrätten att också apparater, redskap m.m. som, utan att själva vara föremål för rättsskyddet, använts vid olovlig tillverkning kan bli föremål för säkerhetsåtgärd. Enligt varumärkes-och firmarätten gäller däremot att sådan egendom som använts för framställning eller applicering av kännetecknet inte kan bli föremål för säkerhetsåtgärd. Samma förhållande gäller inom växtförädlarrätten. Inom upphovsrätten och närbesläktade ensamrätter gäller att också hjälpmedel som har använts för framställningen, exempelvis trycksatser, klichéer etc., och som kan användas endast för den ifrågavarande framställningen kan bli föremål för säkerhetsåtgärd. Huvudprincipen för reglerna om säkerhetsåtgärder är att den som vidtar en åtgärd som innebär intrång i en immateriell ensamrätt är skyldig att, om det anses skäligt, med avseende på egendom på vilken intrång eller överträdelse föreligger eller med avseende på egendom, som utan att omfattas av det immaterialrättsliga skyddet använts för att åstadkomma intrånget eller överträdelsen, tåla att egendomen ändras, sätts i förvar, förstörs eller mot lösen lämnas ut till den som har lidit intrånget. Utöver detta finns i upphovsrättslagen, fotolagen och kretsmönsterlagen bestämmelser om förverkande av egendom i de fall som inte omfattas av bestämmelserna om avstående mot lösen m.m. Eftersom lösenbestämmelserna inte anses omfatta apparater, t.ex. inspelningsapparater, som har använts vid olaglig framställning av exemplar av visst verk men som kan användas även för framställning av exemplar av andra verk har förverkandebestämmelser införts som öppnar en möjlighet att förklara egendom av detta slag förverkad (55 § fjärde stycket upphovsrättslagen, 18 § fjärde stycket fotolagen och 10 § kretsmönsterlagen, jfr även prop. 1981/82:152 s. 24 f.). 5 Behov av förändringar Som framhållits i avsnitt 3 har möjligheterna att på ett effektivt sätt skydda de immateriella rättigheterna kommit att diskuteras allt mer i berörda kretsar mot bakgrund av det ökande olovliga kommersiella utnyttjandet av andras produkter och varumärken. De avsiktliga intrången i de industriella rättigheterna och i upp- hovsrätterna anses ha ökat markant i världen . Det kopierande som alltid förekommit, men som inte i allmänhet nödvändigtvis varit ett avsiktligt eftergörande av andras produkter på kommersiell basis har i stor utsträckning ersatts av en massiv professionell kopieringsverksamhet som helt baserar sig på affärsmässiga överväganden. Medan de som gjorde intrång började med att enbart kopiera varumärken eller vissa särskilt kända märkesvaror, omfattar kopieringsverksamheten alla typer av varor, även sådana som brukar betecknas som massproducerade och används i det dagliga livet. Det hävdas från rättighetshavarnas sida att inte bara lyxartiklar utan även många olika typer av industriprodukter är berörda av kopiering som exempelvis reservdelar till bilar och flygplan, läkemedel, elektriska utrustningar och audiovisuella produkter. Omfattningen av verksamheten är självfallet svår att ange, men enligt vissa källor anses pirathandeln omfatta 3 - av världshandeln, vilket värdemässigt skulle vara ungefär 70 miljarder US Dollars eller mer än (jfr Committee Against Counterfeiting, ). Andra källor uppger omfattningen av handeln till så mycket som av världshandeln (SOU 1987:1 s. 170 f.). Från fonogramindustrins sida anges vanligen att värdet av piratkopierad musik uppgår till över en miljard US Dollars . En av huvudorsakerna till denna ökande kopieringsverksamhet är den utveckling som skett inom teknologin för reproducering. Med användning av dagens teknologi är det förhållandevis enkelt att kopiera en vara, dess förpackning eller dess varumärke, att producera en piratupplaga av en bok, en musikkassett eller en videoinspelning eller att kopiera ett datorprogram. Genom att kopiering till allt övervägande del sker av produkter som visat sig vara framgångsrika på marknaden sparar den som gör intrång inte bara kostnaderna för att utveckla en produkt utan också marknadsförings- och reklamkostnader. Otillåten kopiering skadar självfallet producenten av den äkta varan, vilket i många fall är särskilt kännbart för en innovativ småföretagare. Billigt producerade kopior orsakar förluster inte bara i form av förlorade marknadsandelar utan skadar också den goodwill som tillverkaren av den äkta varan har, eftersom konsumenterna kommer att förknippa den bristfälliga kvaliteten på en kopierad vara med den tillverkare som svarar för den äkta varan. Det skall heller inte bortses från att företagare kan förlora sin vilja att åstadkomma innovationer om en ny produkt kan bli föremål för olovlig kopiering så snart den släppts ut på marknaden efter omfattande utvecklings- och marknads- föringskostnader utan att verkningsfulla sanktioner mot sådana intrång kan vidtas. Även för konsumenterna kan olovlig koperingsverksamhet vara till nackdel. Visserligen kan konsumenten köpa en kopierad vara billigt i tron att han köper en märkesprodukt. I verkligheten får emellertid konsumenten en vara som i kvalitetshänseende understiger den kvalitet som märkesprodukten har. I vissa fall kan den kopierade produkten rent av vara så bristfällig att den inte uppfyller de säkerhetskrav som man förknippar med den motsvarande äkta produkten. Det finns därför från flera utgångspunkter anledning att med oro se på den omfattande kopieringsverksamhet som förekommer beträffande vissa varor. I olika sammanhang har också önskemål framförts om förstärkningar av sanktionssystemet. Denna fråga har diskuterats bl.a. vid en hearing i med företrädare för berörda organisationer, industrin och myndigheter. Ett allmänt önskemål som framfördes vid hearingen var att en domstol på begäran av rättighetshavaren bör ha möjlighet att vid vite kunna förbjuda den som gör intrång i rättigheten att fortsätta med detta. Vidare framfördes önskemål om en översyn av skadeståndsreglerna för att åstadkomma en förstärkning av skadeståndets reparativa funktion samt en förstärkning av straffbestämmelserna, däri inbegripet åtalsreglerna, på det industriella rättsskyddets område. Frågan om åtgärder mot olagliga varor och verk m.m. berördes däremot bara sporadiskt. I det följande föreslår regeringen vissa förändringar av sanktionsbe- stämmelserna i de immaterialrättsliga lagarna med anledning av vad som särskilt uppmärksammades vid hearingen. Därutöver tas vissa frågor med anknytning till åtgärder mot olagliga varor och verk upp. 6 Vitesförbud vid intrång i de immateriellaensamrätterna Promemorians förslag: Överenstämmer med regeringens (se promemorian s. 41 f.). Remissinstanserna: Det helt övervägande antalet remissinstanser har tillstyrkt att möjligheten till vitesförbud finns att tillgå vid intrång i de immateriella ensamrätterna samt att domstolarna ges möjlighet att utfärda ett sådant förbud interimistiskt. har dock menat att främst förslaget om vitesförbud inte bör genomföras utan att ytterligare överväganden görs om dess inverkan på förhandlingssystemet vid ingående av kollektiva upphovsrättsavtal eftersom detta har särskild betydelse inom det kommunala området. har framfört tveksamhet mot att i upphovsrättslagen införa möjligheten till vitesförbud efter mönster från patent- eller firmarätten med hänvisning till risken att komma i konflikt med andra väsentliga intressen som rätten att enligt radiolagen (1966:755) sända radioprogram och att ensam bestämma över programinnehållet (jfr 5 och 19 §§ radiolagen). Vissa remissinstanser har framfört synpunkter på utformningen av och innebörden av de föreslagna reglerna om vitesförbud. Skälen för regeringens förslag: I situationer av intrång i de immateriella ensamrätterna är det i regel ett primärt intresse för rättighetshavaren att snabbt få ett slut på det pågående intrånget. Det är därför angeläget att finna medel som på ett effektivt sätt kan få ett olovligt utnyttjande att upphöra. Ett sådant medel är, som har föreslagits i promemorian, att förbjuda den som gör intrång vid vite att fortsätta med intrånget. De erfarenheter som har vunnits av systemet med vitesförbud inom patent- och firmarätten torde visa på värdet av bestämmelser som möjliggör att fortsatt intrång snabbt och verkningsfullt kan förbjudas. Ett vitesförbud innebär från rättig- hetshavarens synpunkt den fördelen att han inte, som vid straff eller skadestånd, behöver styrka vare sig uppsåt eller oaktsamhet hos den som gör intrång och att han inte heller behöver föra bevisning om intrångets skadeverk- ningar. Han kan helt inrikta sitt handlande direkt på frågan om det föreligger ett intrång i den immateriella ensamrätten i objektiv mening. Det kan särskilt framhållas att ett införande av möjligheten till vitesförbud på upphovsrättens område också kommer att innebära att bestämmelser om vitesförbud finns att tillgå för intrång i vissa upphovsrätten närstående rättigheter enligt 5 kap. upphovsrättslagen och vid fall av spridning av olovligt tillverkade inspelningar samt att möjligheten till vitesförbud också kommer att stå till buds vid olaglig kopiering av datorpro- gram för enskilt bruk (jfr även nedan under avsnitt 12). Regeringen anser i likhet med det helt övervägande antalet remissinstanser, att övervägande skäl talar för att möjligheten till vitesförbud bör finnas att tillgå vid intrång mot immateriella ensamrätter. Ett par remissinstanser har ifrågasatt om ett undantag bör göras vad gäller upphovsrätten. Enligt Svenska kommunför- bundet bör möjligheten till vitesförbud inte finnas om medling har begärts enligt lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister.