prop · GH03209 · 1994-01-01 00:00:00 — föreslås förändringar i de båda ersätt- ningssystemen, KAS och arbetslöshetsförsäkringen, som innebär att ersättningsvillkoren blir likartade. Genom dessa förändringar åstadkommes vad som länge har saknats på den svenska arbetsmarknaden, nämligen en rättvis och ändamålsenlig arbetslöshetsförsäkring med frihet för den enskilde att välja i vilka former skyddet mot inkomstbortfall vid arbetslöshet skall tillgodoses. Regeringen föreslår således att en allmän arbetslöshetsförsäkring förverkligas genom att det, som ett alternativ till de nuvarande arbetslöshetskassorna, i KAS införs en ersättningsform som motsvarar den som finns i arbets- löshetsförsäkringen. Förutom det nuvarande stödbeloppet i KAS, som bör benämnas grundbelopp, införs en dagpenning. Denna skall motsvara den ersättning som lämnas från försäkringen, dvs. av tidigare inkomst, dock högst per dag. Grundbeloppet skall motsvara stödbeloppet i KAS och lämnas med högst per dag. För den enskilde skall systemet emellertid utformas så att för- månerna relateras till den inkomst för vilken avgift tas ut. Att med alla metoder motverka långtidsarbetslöshet skall, enligt regeringens mening, vara arbetsmarknadspolitikens viktigaste mål. För att nå detta mål måste de kontanta stöden vid arbetslöshet samverka med arbetsmarknadspolitiska insatser för att den arbetslöse så snabbt som möjligt skall återgå till reguljärt arbete. Den nuvarande ordningen med utförsäkringsgarantier skapar risker för "ändlös" rundgång mellan upprepade perioder av kontantstöd och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Reglerna för ersättningsperioder efter en arbetsmarknadspolitisk åtgärd har således stor betydelse för arbetsmarknadens funktionssätt och påverkar också kostnaderna såväl för kontantstöden som för arbetsmarknadspolitiken i stort. Trots att arbetslösheten ökat kraftigt har någon motsvarande ökning av utförsäkringen av medlemmar i arbetslöshetskassor inte skett, i stället har antalet utförsäkrade minskat . De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna får emellertid inte utvecklas till åtgärder som enbart betraktas som ett sätt att kvalificera sig för en ny ersättningsperiod. Det strider mot grundtankarna bakom arbetslinjen. För de enskilda arbetslösa är det viktigaste målet att återkomma till den reguljära arbetsmarknaden. Arbetsmarknadspolitiken måste på olika sätt stödja en sådan ambition. Utformningen av kvalificeringsreglerna och de arbetsmarknadspolitiska insatsernas inriktning bör vara sådan att reglerna förstärker de arbetslösas möjligheter till arbete och motverkar en omfattande permanent utslagning från arbetsmarknaden. Att nu genomföra en omedelbar och kraftig inskränkning av tiden under vilken en person kan få arbetslöshetsersättning respektive arbetsmarknadspolitiska åtgärder skulle emellertid kunna drabba en del enskilda arbetslösa som inte har fått arbete. Det skulle också finnas risk för en ökning av behovet av socialbidrag med därmed följande kostnader för kommunerna. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder är ett viktigt inslag i arbetsmark- nadspolitikens arbetslinje. Av avgörande betydelse för resultaten av de olika insatserna är att dessa sätts in tidigt och att de är anpassade till såväl arbetsmarknadens krav och förutsättningar som den enskildes möjligheter och önskemål. är det nödvändigt att motverka den ovannämnda rundgången. Regeringen bedömer därför att det är både önskvärt och möjligt att förändra reglerna för återkvalificering via arbetsmarknadspolitiska åtgärder, om den arbetslöse möts av särskilda intensifierade åtgärder som syftar till att hon eller han skall återgå till den reguljära arbetsmarknaden. Regeringens förslag i detta avseende, som mer i detalj redovisas längre fram, innebär i korthet att en första ersättningsperiod skall få beviljas om den arbetslöse uppfyller ett allmänt arbetsvillkor. I detta skall få tillgodoräknas endast tid med förvärvsarbete och inte tid som jämställs med arbete, s.k. jämställd tid (vad som menas med jämställd tid finns förklarat i avsnitt 8). Om den arbetslöse har uppfyllt ett nytt arbetsvillkor vari ingår jämställd tid (särskilt arbetsvillkor) skall en ytterligare ersättningsperiod om längst , eller längst i fråga om den som inte har fyllt och som får grundbeloppet i KAS, få medges. För att därefter få ersättning måste den arbetslöse uppfylla ett nytt allmänt arbetsvillor. I fråga om grundbeloppet i KAS bör emellertid även rätten till den första ersättningsperioden få grundas på ett särskilt arbetsvillkor. Generösa övergångsbestämmelser skall gälla för att medge en mjuk övergång till den nya reglerna. Skulle den arbetslöse efter en andra ersättningsperiod inte kunna erbjudas arbete eller uppfylla ett allmänt arbetsvillkor bör hon eller han erbjudas särskild åtgärd. Dessa åtgärder skall - i likhet med hittillsvarande arbetsmarknadspolitiska åtgärder - i första hand vara inriktade på att öka möjligheterna för den arbetslöse att finna arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Dessa åtgärder kan ha inslag av utbildning, praktik eller rehabilitering. I den individuella planen för den långtidsarbetslöse måste man vid utformning av åtgärden söka ta hänsyn till individens förutsättningar och förhållanden, som t.ex. ålder, utbildning och andra faktorer som påverkar möjligheterna att få reguljärt arbete. Den exakta utformningen av dessa insatser måste ske . Regeringen kommer därför att låta utreda hur sådana åtgärder skall samverka med arbetslöshetsförsäkringen. Villkoren för försäkringsskyddet varierar kraftigt inom OECD-området. I många länder, bl.a. i flera med mycket begränsad aktiv arbetsmarknadspolitik är arbetslöshetsförsäkringen en del av, eller en påbyggnad av den vanliga socialförsäkringen. Incitamenten till att söka arbete eller att höja sin kompetens och konkurrenskraft är mycket begränsade. Den praktiska effekten blir så långa perioder av arbetslöshet att de närmar sig förtidspension. Internationell och nationell forskning visar att det finns ett samband mellan ersättningsperiodens längd och de arbetslösas ansträngningar för att få ett nytt arbete. Sökaktiviteten reduceras efterhand men ökar återigen mot slutet av ersättningsperioden. Den arbetslöses möjligheter att finna arbete är inte bara beroende av situationen på arbetsmarknaden utan även av den egna sökaktiviteten och det egna engagemanget att finna lösningar. Arbetsmarknadspolitiken kan underlätta sökandet väsentligt och även förstärka - men inte ersätta - den enskildes motivation. Det finns således skäl att inte låta ersättningsperioderna bli för långa. Ett väl utformat försäkringssystem skall, i kombination med en aktiv arbetsmarknadspolitik, ge starka incitament till reguljärt arbete. Av väsentlig betydelse för respekten för arbetslöshetsförsäkringen och KAS är att ersättningsrätten är förenad med reella krav på att stå till arbetsmarknadens förfogande och ett ansvar för att inte försätta sig i frivillig arbetslöshet. I de båda stödformerna finns bestämmelser om vilka krav som skall ställas för att en sökande skall anses stå till arbetsmarknadens förfogande och om avstängningsregler i samband med frivillig arbetslöshet. Den som t.ex. avvisar ett erbjudet lämpligt arbete eller som frivilligt lämnar ett arbete utan giltig anledning skall avstängas från ersättning . I både ALF-lagen och KAS-lagen finns en definition på vad som skall anses vara ett lämpligt arbete. Arbetslöshetsförsäkringen och KAS är båda en form av omställningsförsäkring som skall lämna en ersättning då den arbetslöse söker ett nytt arbete. Den arbetslöse har, tillsammans med arbetsförmedlingen, intresse av och ansvar för att sökandetiden hålls nere och onödig långtidsarbetslöshet förhindras liksom för att ofrivillig arbetslöshet undviks. Reglerna för rätt till ersättning skall ge klara besked om detta. Detta är en förutsättning för att begränsa kostnaderna för arbetslösheten inte bara inom ersättningssystemen utan i hela samhällsekonomin. En väl fungerande arbetsmarknad kräver också att de arbetslösa inte förlorar kompetens och erfarenhet genom långa arbets- löshetsperioder. Kriterierna för att en arbetslös skall anses stå till arbetsmarknadens för- fogande, för vad som är ett lämpligt arbete m.m. är inte en gång för alla givna utan måste anpassas till förändrade krav på arbetsmarknaden. Den praxis som har utbildats måste också kunna omprövas. då arbetslöshetsförsäkringen fick sin ännu i huvudsak gällande utformning och KAS infördes, har en mer samlad bedömning av dessa frågor gjorts endast av utredning om en allmän arbetslöshetsförsäkring (Allmän arbetslöshetsförsäkring SOU 1978:45). Enligt regeringens mening bör dessa frågor nu bli föremål för en genomgripande översyn i syfte att nå en bättre överensstämmelse mellan de aktuella reglerna och de ökade krav som måste ställas på ett effektivare utnyttjande av de arbetsmarknadspolitiska resurserna och på individernas ansvar för sin sysselsättningssituation. Översynen bör också omfatta avstängningstiderna vid självförvållad arbetslöshet och skyldigheten att delta i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Regeringen kommer att besluta om en sådan översyn. Denna skall leda till successiva förändringar och anpassningar av regelverk och föreskrifter. I översynen skall också ingå att se över ytterligare en fråga. Det gäller före- komsten av s.k. svartjobb med uppbärande av ersättning och annat miss- bruk av arbetslöshetsförsäkringen och KAS. Att dessa missförhållanden förekommer är väl känt men debatteras sällan. Även i tider som dessa, med hög arbetslöshet inom nästan alla delar av arbetsmarknaden, kommer entydiga vittnesmål om att lediga platser inte kan tillsättas trots tillgång på arbetssökande med efterfrågad kompetens och erfarenhet. Regeringen anser att problemet måste lyftas fram och att verkningsfulla åtgärder skall sättas in för att motverka missbruk. Både ALF-lagen och lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd innehåller bestämmelser om olika sanktionsmöjligheter, främst ekonomiska, som kan tillgripas mot den som på ett felaktigt sätt har tillskansat sig ersättning. Möjligheten till polisanmälan finns naturligtvis också när man kan misstänka ett rent brottsligt förfarande. I översynen skall ingå att pröva om sanktions- möjligheterna bör skärpas eller göras effektivare på annat sätt. Enbart förändringar i den riktningen är emellertid inte tillräckligt. Särskilt i fall med svartjobb är det svårt att komma åt problemet, eftersom både arbetstagaren och arbetsgivaren har ett gemensamt intresse av att förhållandet inte uppdagas. Båda löper ju risk att ställas till ansvar. Andra vägar måste därför också prövas. Olika former av samverkan mellan t.ex. arbetsförmedlingen, arbetslöshetskassor samt arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer kan vara ett sätt. Redan nu driver AMS och Arbetslöshetskassornas olika projekt för att motverka problemet. Inte minst gäller det att sprida kunskap om att missbruk medverkar till att snedvrida konkurrensen mellan olika näringsid- kare samt till färre arbeten och lägre skatteinkomser för stat och kommun. I översynen skall därför ingå att föreslå alternativa vägar att beivra missbruket. En fråga som också bör utredas i det sammanhanget gäller åtgärder för att undvi- ka samtidiga utbetalningar från olika ersättningssystem. De nuvarande arbetslöshetskassorna fortsätter sin verksamhet som . Vid sidan av dessa kommer tills vidare länsarbetsnämndernas enheter för KAS-administrationen, de s.k. KAS-regionerna, som nedan benämns arbetsmarknadskassor, att vara ett fristående alternativ för administrationen av en ersättning som motsvarar den som dagens arbetslöshetskassor lämnar. Om denna lösning skall bli permanent bör övervägas ytterligare. Frågan om arbetsmarknadskassornas organisatoriska hemvist skall därvid prövas liksom formerna för uttaget av den allmänna avgiften för finansieringen av kontantförmåner vid arbetslöshet samt hur kostnaderna för arbetsmarknadskassornas administration skall täckas. Arbetsmarknadskassorna och de nuvarande arbetslöshetskassorna bör arbeta under likartade villkor. Konkurrensneutralitet skall råda. Dagens arbetslöshetskassor har rätt att ta ut en avgift av medlemmarna som skall täcka administrationskostnaderna. För KAS-administrationen betalas denna kostnad av budgetmedel. Konkurrensneutralitet är emellertid svår att åstadkomma med hänsyn till att det råder en stor variation i administrationskostnaderna mellan de olika kassorna och mellan kassorna och KAS-hanteringen. Regeringen är inte beredd att nu lägga förslag i denna fråga utan den bereds vidare. Förslag kommer att föreläggas med sikte på ikraftträdande . Till dess bör nuvarande ordning gälla. Regeringen vill här också betona att det finns anledning att se över hela administrationen av de kontanta förmånerna vid arbetslöshet. Även denna fråga blir föremål för fortsatta överväganden. I fråga om KAS gäller ett ansökningsförfarande. Även fortsätt- ningsvis skall, om inte de ytterligare övervägandena ger skäl till annat, denna princip gälla. Den som blir arbetslös och inte är medlem i en arbetslöshetskassa kommer således att hos arbetsmarknadskassorna kunna ansöka om KAS. Kassorna bedömer på det underlag som sökanden lämnar om han eller hon skall få grundbelopp eller dagpenning. Regeringens förslag till en allmän arbetslöshetsförsäkring innebär således att det införs en möjlighet till en inkomstrelaterad dagpenning från en arbetsmarknadskassa som ett alternativ till dagpenningen från en arbetslöshetskassa. Förslagen i övrigt innebär i korthet följande. För att få rätt till grundbeloppet från en arbetsmarknadskassa skall den arbetslöse uppfylla ett arbetsvillkor eller ett studerandevillkor. Dagpenningen från en arbetsmarknadskassa lämnas endast om den arbetslöse uppfyller ett avgiftsvillkor och ett arbetsvillkor. Avgiftsvillkoret innebär att den arbetslöse skall ha betalat avgift enligt lagen (1993:1441) om allmän avgift för finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet eller skatt enligt lagen (1958:295) om sjömansskatt. Arbetsvillkoret skall vara detsamma både i arbetslöshetsförsäkringen och KAS. För att uppfylla arbetsvillkoret skall sökanden ha förvärvsarbetat minst inom en ramtid före arbetslöshetens inträde. För den som inte har uppfyllt detta arbetsvillkor finns möjlighet att uppfylla ett alternativt villkor om minst . Den som inte är medlem i en arbetslöshetskassa kommer således att kunna få dagpenning från en arbetsmarknadskassa. Om den arbetslöse är medlem i en arbetslöshetskassa skall han eller hon liksom tidigare få ersättning från arbetslöshetsförsäkringen under förutsättning att avgiftsvillkoret och ett arbetsvillkor är uppfyllda. Enligt de nuvarande reglerna samverkar KAS och arbetslöshetsförsäkringen med varandra. Den som är medlem i en arbetslöshetskassa och som har uppfyllt arbetsvillkoret men inte medlemsvillkoret kan i stället få KAS. För anställda innebär medlemsvillkoret att de skall ha varit medlemmar i en arbetslöshetskassa innan de kan få ersättning från försäkringen. För företagare föreskrivs ett medlemsvillkor . Med regeringens förslag till förändringar kommer samverkan mellan arbetslöshetskassorna och arbetsmarknadskassorna att fortsätta på samma sätt. Den som är medlem i en arbetslöshetskassa och som uppfyller ett arbetsvillkor, men inte avgiftsvillkoret kommer, på samma sätt som , att få ersättning i form av grundbeloppet. På grundbeloppet skall i likhet med inkomst av tjänst betalas avgift enligt lagen (1993:1441) om allmän avgift för finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet. Varaktigheten av arbetslöshetskassornas medlemsvillkor ersätts med ett avgiftsvillkor. När an- talet avgiftsmånader, vari inräknas månader med grundbelopp, uppgår till tolv får den arbetslöse dagpenning från arbetslös- hetsförsäkringen. Samma krav på antalet avgiftsmånader bör gälla för både anställda och företagare. De arbetslösa skall ha stor frihet att välja mellan arbetsmarknadskassa och ar- betslöshetskassa. En övergång från dagpenning i den ena stödformen till dagpen- ning i den andra skall dock inte kunna förlänga ersättningsperioden. Däremot skall den som väljer att byta administrationsform under en pågående ersättningsperiod inte behöva uppfylla avgifts-, arbets- och karensvillkoren på nytt. De redan uppfyllda kraven för rätt till ersättning skall accepteras av den nya kassan vid en överflyttning. Enligt de nuvarande reglerna i ALF-lagen är det inte möjligt att bli medlem i en arbetslöshetskassa utan att ha ett arbete för ansökan om inträde. Kravet på förvärvsarbete inom kassans verksamhetsområde som ett villkor för inträde i kassan står kvar. Personer som inte är medlemmar i en kassa bör inte heller kunna bli det under tid då de genomgår en arbetsmarknadsutbildning eller är anvisade en eller en ungdomspraktikplats. Däremot bör den kunna bli kassamedlem, som för ansökan om medlemskap har en an- ställning i form av ett utbildningsvikariat eller en anställning med rekryte- ringsstöd. De nuvarande reglerna i ALF-lagen innebär t.ex. att ungdomar som direkt efter en avslutad utbildning i det reguljära utbildningsväsendet blir anvisade en ungdomspraktikplats, inte kan få ersättning från arbetslöshetsförsäkringen, eftersom de inte kan bli medlemmar i en arbetslöshetskassa. Detta bör gälla även i fortsättningen. Däremot bör, på samma sätt som gäller , den som har deltagit i arbetsmarknadspolitiska åtgärder som arbetsmarknadsutbildning, ALU och ungdomspraktik få rätt till grundbelopp från en arbetsmarknadskassa. För att däremot få rätt till dagpenning från en arbetsmarknadskassa bör krävas att sökanden har förvärvsarbetat i viss omfattning. I detta fall skall inte s.k. med förvärvsarbete jämställd tid få åberopas. För den vars ersättningsrätt har upphört skall intensifierade åtgärder sättas in för att påskynda återgången till reguljärt arbete. Utförsäkringen skall inte följas av socialbidrag. De intensifierade åtgärderna kan ha inslag av utbildning, praktik eller rehabilitering. En del av arbetskraften är företagare. Dessa är en viktig grund för näringsliv. De måste ges goda förutsättningar att verka för att vi skall kunna skapa nya arbetstillfällen och utveckla välfärden. Genom småföretagsinriktade förändringar i bl.a. skatte- och arbetsrätten har dessa förutsättningar förbättrats. Även inom ett flertal andra områden måste reglerna ses över för att undanröja hinder för framgångsrikt företagande. De kontanta stöden vid arbetslöshet skall lämnas på lika villkor till alla som har en klar förankring på arbetsmarknaden, såväl arbetstagare som företagare. Genom den nu föreslagna försäkringen kommer även alla arbetslösa företagare att omfattas av rätt till ersättning. Reglerna för stöden skall vara utformade så att de bidrar till en väl funge- rande arbetsmarknad och motiverar den enskilde att bryta sin arbetslöshet och snabbt återgå till produktivt arbete. Reglerna för arbetslöshetsersättning till företagare måste också reformeras i denna riktning och därmed främja nyföretagande. I betänkandet Ersättning vid arbetslöshet (SOU 1993:52), har anförts att nuvarande regler ibland medför att företag som på något skulle kunna utvecklas, tvingas i stället att lägga ned helt vid t.ex. en tillfällig efterfrågeminskning. Frågan om företagares rätt till arbetslöshetsersättning måste emellertid också bedömas utifrån konkurrensutgångspunkter. Arbetslöshetsersättningen får inte bli en subvention till icke livskraftiga företag. Risken för detta måste beaktas vid en omprövning av reglerna i syfte att skapa en arbetslöshetsersättning som främjar utvecklingen av vårt näringsliv. Regeringen lägger nu inget förslag i denna fråga utan överväger den vidare. Regeringen avser att återkomma med proposition om vissa frågor kring arbetslöshetsförsäkringen, i samband därmed kommer resultaten av dessa överväganden att redovisas. Förslagen i den kommande propositionen läggs med sikte på ikraftträdande . Efter denna översiktliga redovisning följer nu förslagen mera i detalj. Samtliga förslag bör träda i kraft . I fråga om de ersätt- ningsregler m.m. i ALF-lagen och KAS-lagen som inte tas upp i det följande föreslås inga ändringar. Förslagen föranleder följdändringar i lagen (1992:1331) om arbetslivsutveckling och studiestödslagen (1973:349). 5 Grundbelopp och dagpenning i KAS Regeringens förslag och bedömning: KAS från en arbetsmarknadskassa lämnas med ett per dag beräknat belopp i form av grundbelopp eller i form av dagpenning. Grundbeloppet bör vara per dag. Dagpenningen lämnas liksom i arbetslöshetsförsäkringen av sökandens dagsförtjänst, dock högst med det belopp som motsvarar den högsta dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen och lägst med ett belopp som motsvarar grundbeloppet. Dagpenning till den som får ålderspension i form av folkpension, allmän tilläggspension eller annan pension som ges ut på grund av förvärvsarbete lämnas av sökandens dagsförtjänst, dock högst med det belopp som motsvarar den högsta dagpenningen. Dagpenningen bör vara högst och lägst per dag om inget annat följer av pensionsavdragsbestämmelserna. Regeringen fastställer grundbeloppet och den högsta och lägsta nivån på dagpenningen i KAS. Utredarens förslag: En ny arbetslöshetsförsäkring införs som ersätter både den nuvarande frivilliga arbetslöshetsförsäkringen och KAS. Den nya försäkringen skall ge ett grundbelopp som skall kunna kompletteras med en frivillig tilläggsförsäkring. Grundbeloppet skall vara (5 300 för den som är ). En tilläggsförsäkring som berättigar till bidrag skall tillsammans med grundbeloppet täcka av inkomstbortfallet upp till en inkomst som motsvarar brytpunkten för statlig inkomstskatt (). Tilläggsförsäkringen skall därutöver på frivillig basis kunna ersätta inkomstbortfall upp till en inkomst motsvarande sju och ett halvt basbelopp (för ca ). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är kritiska till den föreslagna modellen med grundförsäkring och en frivillig tilläggsförsäkring. Akademikers (), i och avvisar utredningens förslag. stöder förslaget och anser att en tilläggs- försäkring bör vara en kombinerad arbetslöshets- och pensionsförsäkring. förordar en allmän och inkomstrelaterad försäkring. vid föreslår att den nuvarande organisationen bör justeras så att försäkringen både i teorin och praktiken kommer att omfatta alla arbetslösa. anser att arbetslöshetsförsäkringen bör göras om till en allmän obligatorisk för- säkring med lika villkor för alla. Den obligatoriska försäkringen bör utformas som en procentuell ersättning av inkomstförlusten kombinerad med ett grundskydd. Försäkringsöverdomstolen förordar att man i första hand låter en allmän enhetlig försäkring bli föremål för ytterligare utredning. En sådan försäkring skulle kunna bygga på en samordning och vidareutveckling av nuvarande arbetslös- hetsförsäkring och KAS. föreslår en grundförsäkring för alla med en kompensationsgrad på av tidigare inkomst. Skälen för regeringens förslag och bedömning: infördes lagen (1993:1441) om allmän avgift för finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet. Lagen innebär att samtliga förvärvsarbetande som har inkomst av anställning som avses i 11 kap. 2 lagen (1962:381) om allmän försäkring och sådan inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 11 kap. 3 samma lag skall betala en avgift för finansieringen av arbetslöshetsförsäkring och KAS. Avgiften uppgår innevarande år till av förvärvsinkomster upp till basbeloppet. har avgiften fastställts till av samma avgiftsunderlag. Avgiften betalas inte för inkomster som understiger av basbeloppet. Vid taxeringen till inkomstskatt skall förvärvsinkomsten minskas med den belöpande avgiften. För den enskilde skall systemet emellertid utformas så att förmånerna relateras till den inkomst för vilken avgift tas ut. Anslutningen till arbetslöshetsförsäkringen är frivillig. Den enskilde avgör själv om han eller hon genom att bli medlem i en arbetslöshetskassa vill ansluta sig till arbetslöshetsförsäkringen. Formellt sett står kassorna öppna för samtliga förvärvsarbetande.