prop · GH03210 · 1994-01-01 00:00:00 — Enligt i läns mening är det angeläget att den sam- verkan som f n sker i lantbrukets primärföreningar i allt väsentligt möjliggörs även i fortsättningen. Det är viktigt att inte konkurrensreglerna onödigtvis sätts ur spel . kan därför tillstyrka att undan- tagsregler införs i konkurrenslagen för olika former av samverkan genom pri- märföreningar. i län instämmer i arbetsgruppens förslag eftersom det är en anpassning till regelsystemet inom EG/EU. vid anser det principiellt viktigt och önskvärt att alla näringar såvitt möjligt skall vara underkastade samma konkur- rensregler. Promemorian föreslår särskilda lagregler for lantbruket, tyvärr utan att närmare motivera och Arbetsgruppens uppfattning att lant- brukets speciella behov inte kan tillgodoses inom ramen för de nuvarande bestäm- melserna i konkurrenslagen, exempelvis reglerna om individuella undantag och gruppundantag. Fakultetsstyrelsen har dock inget att invända mot utformningen av de föreslagna lagändringarna. vid hyser principiellt starka betänkligheter mot denna typ av lagstiftning. Det är en styrka att konkur- renslagen, bortsett från kollektivavtalsområdet, saknar undantag för särskilda branscher eller liknande. Det måste dock medges att med föreningslagens utformning föreligger särskilda konkurrensrättsliga problem för jordbrukets primärföreningar som kan kräva en speciell lagreglering. Nämnden vill därför inte motsätta sig lagändringen. Enligt nämndens mening bör det emellertid uttryckligen understrykas i det fortsatta lagstiftningsarbetet att det här är en fråga om en ren undantagslösning. Nämnden ser en klar risk för att också olika andra branscher kan komma att framställa propåer om mer eller mindre vittgående legalundantag från konkurrenslagen, särskilt sedan avslutat sin nu pågående prövning av olika anmälningar om undantag. Nämnden tillstyrker utifrån den nu nämnda utgångspunkten att legalundantaget preciseras och snävas in efter de linjer som föreslagits. () anser att särskilda konkurrensregler för lantbrukskooperativa företag (inkl. skogsägarkooperationen) är väl motiverade och nödvändiga för att denna näring även fortsättningsvis skall kunna utvecklas på ett för samhället fördelaktigt sätt. Undantagsregler har dock föreslagits för federativ samverkan, för avtal som begränsar medlemmarnas fria rörlighet på marknaden samt för prissamverkan. Dessa regler finner lantbruksuni- versitet vara alltför restriktiva och otillräckligt underbyggda. Önskvärt vore vidare att konkurrenslagen tog i beaktande att producentkooperativa företag (inkl. lantbrukskooperativa) kan vara organiserade i andra associationsformer än ekonomisk förening, samt explicit gav tillstånd även till den myckenhet av producentkooperation, som förekommer utanför lantbruket. har i och för sig ingen anledning att ta ställning till hur ett särskilt undantag för lantbruket i konkurrenslagen skall utformas, men konstaterar att behovet av att redan nu göra lagändringar konkurrenslag beror på att tillräcklig hänsyn inte tagits till konflikten mellan konkurrenslagen och föreningslagen när den nya konkurrenslagen skrevs. avstyrker förslaget i dess nuvarande utformning och vill i stället föreslå att undantag beviljas inom ramen för nuvarande konkurrenslag. Detta även om undantagen blir mer begränsade än vad som från lantbrukskooperationens sida bedömts som önskvärt. Det synes rationellt att undantag beviljas genom av regeringen utfärdat gruppundantag. Köpmannaförbunds grundläggande inställning är att en fri konkurrens på lika villkor främjar effektiviteten i näringslivet och driver utvecklingen fram- åt. Mot bakgrund av detta anser Förbundet att det är viktigt att det i så stor utsträckning som möjligt ges likartade konkurrensförutsättningar för företagen. Därför bör även lantbrukets företag i så stor utsträckning som möjligt behandlas som övriga företag på marknaden. De särskilda regler som föreslås för lantbruket grundar sig emellertid på den särställning som statsmakterna givit lantbruket och dess olika samarbetsformer. Samverkan inom primärföreningar sker dessutom ofta mellan små företag, vilket torde medföra en rationellare verksamhet hos dessa. Det är också en tradition hos svenska företag att organisera sig i olika samarbetsformer. Mot bakgrund av detta invänder inte mot att samverkan kring den grundläggande verksamheten i lantbrukets primärföreningar ges ett undantag i konkurrenslagen. () avstyrker förslaget. FR delar arbetsgruppens uppfattning att konkurrenslagen inte får förhindra jordbrukets s k primär- föreningars möjlighet att bedriva verksamhet. FR anser emellertid att ett ut- tryckligt undantag i konkurrenslagen för en viss företagsform är olämpligt. Ett undantag för primärföreningarna bör istället ges genom en tidsbegränsad särlag- stiftning i avvaktan på ett eventuellt svenskt medlemskap i den Europeiska Unionen (EU). FR anser vidare att sambandet mellan lagen om ekonomiska föreningar och konkurrenslagen bör genomgå en översyn. invänder inte mot att den grundläggande verksamheten i primär- föreningarna ges ett undantag. Att låta förbudet i 6 KL slå igenom helt skulle uppenbarligen i många fall få orimliga och även samhällsekonomiskt skadliga konsekvenser. Förbundet vill dock starkt understryka vikten av att undantaget inte tillåts skapa konkurrenssnedvridande förskjutningar av styrkeförhållandena på berörda marknader. Förekomsten av verksamhet som skyddas av det särskilda undantaget borde med andra ord skapa en presumtion för att också motsvarande samverkan mellan primärföreningens kunder eller leverantörer skall ges dispens vid en prövning enligt 8 KL. Detta bör klart framgå av motiven. Alternativt kan de särskilda bestämmelserna kompletteras. () har inga invändningar mot att ett undantag görs från förbudet i 6 KL för samverkan mellan jordbruksföretag eller andra liknande råvaruproducenter på lantbrukets område inom en primärförening. I övrigt instämmer i de synpunkter som framförts i svar. Handelns Samarbetsorgan i jordbruksfrågor och livsmedelshandlares- förbund (SSLF) stödjer förslaget om särskilda konkurrensregler för samverkan i primärföreningar i så motto att det bör vara möjligt för jordbruksföretag och andra råvaruproducenter att samverka i s.k. primärföreningar när det gäller samordning betr. produktion, insamling, inköp, lagring och försäljning. Samarbetsorganet anser emellertid att en sådan samverkan bör möjliggöras genom en lagändring så att det blir möjligt att medge gruppundantag. Alternativt bör den föreslagna lagen tidsbegränsas. Enligt Samarbetsorganets uppfattning bör i huvudsak samma förutsättningar gälla för primärföreningar inom jordbruket som för kedjor i detaljhandeln. Utan att ta ställning i detaljer tillstyrker att kooperativ samverkan i primärföreningar inom jordbruks- m.fl. näringar undantas från förbudet i 6 KL. Förslaget sammanfaller i sak med vad som gäller i EU och och som enligt Kooperativa institutets mening redan tolkningsvis kan anses gälla enligt nuvarande konkurrenslag. reser dock principiella invändningar mot förslaget samt avvisar uppfattningen att skäl saknas för reglering av även federativ samverkan. Enligt () m.fl framstår det som klart det förelig- gande förslaget från arbetsgruppen inte avhjälper konkurrenslagens brister såvitt avser de lantbrukskooperativa företagen. Förslaget kommer inte heller att öka förutsättningarna för att skapa en konkurrenskraftig svensk livsmedelspro- duktion. I själva verket innebär förslaget ett medvetet steg mot en styrning från konkurrensverket för att försvaga de lantbrukskooperativa företagen. Att detta också blir till förfång för landets ekonomi är tydligen av underordnat intresse. Förslaget är direkt riktat mot den ekonomiska föreningen som företagsform. Därmed strider det mot den syn på producentkooperation som näringsutskottet och givit uttryck för. Förslaget kan inte läggas till grund för lagstiftning. anser att de jordbrukskooperativa företagen har självfallet ett berättigande och naturligtvis måste det föreligga en rätt för enskilda producenter att organisera sig i ekonomiska föreningar. Det är vidare så att dessa föreningar med samma klara rätt som övriga företag, skall ha möjlighet att styra sin verksamhet rationellt och effektivt. Den ändring av 18 a, som föreslås kan därför tillstyrka. Köttbranschen redovisar dock närmare vissa problemställningar i anslutning till 18 b. Samarbete i primärföreningar är väl motiverat som samarbetsform mellan jordbruksföretag. Däremot kan samarbete mellan primärföreningar i dominerande federationer, koncerner eller intressebo- lag orsaka ur konkurrenssynpunkt skadliga konsekvenser. Samverkan mellan olika företag i fråga om ledning kan också orsaka liknande konsekvenser. har inget att invända mot att lantbrukare medges rätt att samverka i sina primärföreningar när det gäller den grundläggande verksamheten. Förutom EU har åtskilliga andra länder även särregler för lantbruksnäringen i förhållande till gällande konkurrenslagstiftning. Även om enligt rena jordbruksprodukter inte omfattas innefattar avtalet emellertid sådana förädlade jordbruksprodukter som anges i protokoll 3 m.m. (): Det nu framlagda förslaget till ändringar i konkur- renslagen visar på en sådan konkret brist som KF tidigare påtalat i sitt remiss- yttrande över förslaget till ny konkurrenslag. Mot den bakgrunden har KF inget att invända mot att lagstiftaren nu rättar till denna ofullkomlighet i konkur- renslagen på det lantbrukskooperativa området. m.fl. föreslår att förslaget till ändring av KL endast skall omfatta jordbruket och trädgårdsnäringen, men inte skogsnäringen. Då råvarukostnaden står för den ojämförligt största kostnadsposten för sågverken är det av avgörande betydelse för hela sågverksindustrins utveckling att alla kategorier av sågverk får möjlighet att konkurrera om råvaran på lika villkor. För den händelse regeringen ändå väljer att inkludera skogsnäringen i lagför- slaget, vill Sågverksföreningarna framhålla att med tanke på att det rör sig om en dispenslagstiftning som sätter KLs generella förbud åt sidan och ger fritt spelrum för vissa aktiviteter i näringslivet, är det av största vikt att undantagen utformas och tillämpas mycket restriktivt. De begränsningar som föreslås i undantaget är därför av stor betydelse. Detta gäller avtal som förhindrar eller försvårar medlemmars fria rörlighet på marknaden, liksom avtal som innebär att försäljningspriser direkt eller indirekt fastställs i primär- föreningen på varor som produceras av denna eller av dess medlemmar. Mo och (MoDo) godtar förslaget under en, mycket viktig, förutsätt- ning. Lagstiftaren måste uttryckligen anvisa Konkurrenserket en rätt och skyldighet att vid tillämpning av konkurrens lagen beakta effekterna av den nu föreslagna lagstiftningen. måste således ges en rätt att tillåta samverkan också bland köpare av olika kategorier så länge detta kan anses gagna en effektiv handel med skogsråvara som i slutledet gynnar konsumenterna av skogsindustrins förädlade produkter. () konstaterar att särlagstiftningen kommer att omfatta skogsägareföreningar men inte exempelvis sågverksföreningar. Konsekvensen av förslaget kan bli att helt olika spelregler kommer att gälla för marknadens parter beroende av företagsform. Förslaget går betydligt längre än som är nödvändigt för primärföreningarnas existens och möjlighet att bedriva verksamhet. Såvitt Stora kan bedöma överensstämmer förslaget ej heller med motsvarande regler inom EU på jordbruksområde respektive skogsbruksområdet. Några skäl för ett så pass långtgående förslag har ej redovisats av arbets- gruppen. Om skogsägareföreningarna kommer att omfattas av en kommande särlagstiftning är det av största vikt att lagstiftarna klargör att även samverkan mellan skogsbolagen för anskaffande av virke, liksom samverkan inom sågverksföre- ningarna, kan fortsätta och därmed erbjuda en nödvändig funktion och stabilitet på virkesmarknaden. Från ABs sida ser man med mycket stor oro på en situation, där primär- föreningarna via särbehandling ges en ännu mer dominerande roll. Skulle exempelvis inte kunna fortsatta att vara en motvikt till Skogsägarför- eningarna, blir dessa helt dominerande på virkesmarknaden. Det är därför av största betydelse att alla berörda parter och konstellationer kan fortsätta att verka som tidigare och på så lika villkor som möjligt, även ur konkurrensrätts- lig synpunkt. Om skogsägarföreningarna, som det föreslås i promemorian, tillåts verka som tidigare förutsätter att motsvarande regler skall gälla för även . måste således ge rätt att tillåta motsvarande samverkan för övriga köparkategorier för att bibehålla en fungerande virkesmar- knad och en sund konkurrens mellan parterna. delar i allt väsentligt den uppfattning som Stora redovisat i sitt remissvar. förutsätter att om lantbrukskooperationens skogsägar- föreningar erhåller ett lagstadgat skydd, även sammanslutningar som utgör deras motparter och som bildats till följd av skogsägarföreningarnas ställning på marknaden erhåller ett motsvarande skydd. () delar i huvudsak promemorians bedömningar och kan i väsentliga delar ställa sig bakom dess förslag. Att den inhemska konkurrensen fungerar är särskilt viktigt på livsmedelsmarknaden, eftersom de svenska producenterna skyddas mot pris tryckande import genom ett gränsskydd. TCO vill peka på att riktade gränsskyddssänkningar sannolikt är det effektivaste medlet att motverka konkurrensbrister på enskilda marknader på livsmedelsområdet. Agrifack anser att nyttoaspekten i lantbrukets primärföreningars verksamhet nu får lagstadgat skydd i form av undantag för samverkan mellan råvaruproducent och ekonomisk förening. Genom den översyn och korrigering av Konkurrenslagen initierade har lagen nu erhållit en mer marknadsanpassad form. har inget att erinra mot det förslag till ändrade regler för konkurrensen inom lantbruket som föreslås av arbetsgruppen. anser att förslaget är välkommet, men i två avseenden inte tillfredsställande. Medlemmar i ekonomiska föreningar måste ha rätt att få kontinuerlig prisinformation från föreningen för sina produkter. Förslaget innehåller så många oklarheter att berörda parter redan i kommenta- rerna rekommenderas att begära tolkning via . Så bör inte en ny lag vara utformad! 2 Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) : Orden "på ett märkbart sätt" synes av misstag ha utelämnats vid återgivandet av 6 på s 4 i promemorian. Uttrycket skall infogas efter "på den svenska marknaden". Trädgårdsprodukter har felaktigt kommit att stavas med två "s". i : I 6 första stycket, näst sista raden, såväl under rubrik som "Föreslagen lydelse", har orden "på ett märkbart sätt" fallit bort. 3 Den svenska konkurrensrätten Konsumentberedningen (KoB) är en kommitté under och tillsattes 1991 för att tillvarata konsumentintresset inom ramen för den nya livsmedelspolitiken. Detta innebär bl.a. att KoB skall följa och utvärdera reformen ur ett brett konsumentperspektiv. En väl fungerande konkurrens är det viktigaste medlet att hålla tillbaka prisutvecklingen. Detta gäller inte minst inom livsmedelssektorn, som från att ha varit en genomreglerad sektor nu skall anpassa sig till den fria marknadens villkor. En skärpt konkurrenslagstiftning genom lagen (1991:921) om förbud mot konkur- rensbegränsning i fråga om jordbruksprodukter och den nya konkurrenslagen (l993:20) spelar härvidlag en avgörande roll. Den tillsyn som utövar har också en mycket stor betydelse. vill i detta sammanhang på nytt väcka frågan om att finna former för att ta hänsyn till den kommunala verksamhetens särart vid tillämpningen av konkurrenslagen. Vi har tidigare berört frågan i vårt remissyttrande över betänkandet "Konkurrens för ökad välfärd" och därefter i vårt yttrande över betänkandet "Konkurrensen inom den kommunala sektorn". Från principiella utgångspunkter är det viktigt att slå fast att självstyrelse inte kan ses som något "särintresse". Den kommunala självstyrelsen tillvaratar allmänna intressen på det lokala planet och är grundlagsfäst. Den kommunala självstyrelsen har ett allmänt högre konstitutionellt intresse än konkurrensregleringen som är ett medel och inte ett mål i sig. Detta bör givetvis återverka också på konkurrenslagstiftningen när det gäller verksamhet. Efter tillkomsten av konkurrenslag och gällande konkurrenslag har konfliktpunkterna mellan kommunallag och konkurrenslag ökat. I praktiken innebär detta att konkurrensverket kan gå in och göra uttalanden i fråga om kommunernas inre organisation eller lägga synpunkter på verksamhet som primärt bör avgöras efter lokala kommunalpolitiska bedömningar. Från rättsvetenskapligt håll har man också pekat på den inbyggda konflikten mellan konkurrenslag och kommunallag. Ett grundläggande problem är när kommunerna skall betraktas som företagare i konkurrenslagens mening. En rimlig utgångspunkt borde vara att detta skulle avse de fall då kommunerna driver näringsverksamhet i kommunallagens mening - t.ex. kommunala trafikföretag, energiverk - och ej i andra fall. Lagarna borde stämma överens för att undvika konflikter och tillämpningsproblem. Enligt vår mening borde konkurrenslagen kunna tillämpas på verksamhet endast när kommunerna driver näringsverksamhet inom de ramar som kommunallagen anger. Ett annat problem är att kommunalrättsligt tillåten bidragsgivning till föreningslivet - t.ex. på kultur- och fritidssektorn - numera tas upp av konkurrensverket från konkurrensrättslig synpunkt, trots att bidragsgivningen är helt legitim från kommunalrättslig synpunkt. Därigenom ger sig konkurrensverket in på kommunalpolitiska bedömningar i konkreta fall. Det är värt att notera att en motsvarande bidragsgivning från statens sida i form av stöd till idrottsorganisationer eller kulturlivet - t.ex. de statliga teatrarna - inte tagits upp till prövning av . Principiellt sett är det ingen skillnad om staten subventionerar priserna på de statliga teatrarna och när en kommun gör det i fråga om sin stadsteater. Mot den bakgrunden anser vi att konkurrenslagen också bör ses över i fråga om förhållandena till kommunallagen. Det är viktigt att finna former så att hänsyn kan tas till den kommunala sektorns särart vid tillämpningen av konkurrenslagen. : Att konkurrenslagen antagits i sin nuvarande utformning väcker annars farhågor . De flesta torde ha uppfattningen att de som har att ansvara för lagstiftningen måste ha förmåga och vilja att lyssna på synpunkter från berörda parter och att tränga in i kon- sekvenserna av de förslag som läggs. Den utformning konkurrenslagen fått visar att det brustit i detta avseende. Man kan få intrycket att gett all inspiration och att lämnade kommentarer och synpunkter inte beaktats alls. Uppenbart är också att den nuvarande konkurrenslagen vittnar om en oroväckande brist på kunskap om kooperationen och dess betydelse. 4 Förhållandet mellan konkurrenslagen och lagen om ekonomiska föreningar har i och för sig ingen anledning att ta ställning till hur ett särskilt undantag för lantbruket i konkurrenslagen skall utformas, men konstaterar att behovet av att redan nu göra lagändringar konkurrenslag beror på att tillräcklig hänsyn inte tagits till konflikten mellan konkurrenslagen och föreningslagen när den nya konkurrenslagen skrevs. Om lagändringar skall göras bör emellertid beaktas att åtskilliga ekonomiska föreningar är verksamma utanför lantbrukskooperationen där det också kan finnas behov av undantagsbestämmelser. Det förekommer att verksamhet bedrivs i form av ekonomiska föreningar i ett tjugutal fall. Vidare förekommer i stor utsträckning att kommunerna på kommunalrättslig grund ger bidrag till t.ex. föräldrakooperativ och annan kooperativ verksamhet som oftast drivs i form av ekonomiska föreningar. Förbundet anser därför att förhållandet mellan konkurrenslagen och lagen om ekonomiska föreningar nu bör ses över från mer allmänna synpunkter. En given utgångspunkt bör därvid vara att konkurrenslagen måste utformas med hänsyn till de speciella förutsättningar som lagen om ekonomiska föreningar ger kooperativ verksamhet. Det vore absurt om lagstiftaren medvetet skulle acceptera lagkonflikter mellan två centrala lagsystem. Konkurrenslagen befinner sig inte i ett rättsligt vakuum utan måste utformas med hänsyn till annan lagstiftning. SLU: Genom förslagets krav på hur medlemsrelationen ska vara uppbyggd kommer de producentkooperativa företagen inte att kunna fungera på ett sådant sätt som lagen om ekonomiska föreningar garanterar dem. När begreppet medlemskap förnekas, kan producentkooperativt företagande reellt omöjliggöres. Utredningen avslöjar brist på kunskap om förutsättningarna för livsmedelsproduktion och kooperativt företagande. : Enligt vår mening kännetecknas arbetsgruppens/regering- ens diskussion vidare av vissa terminologiska felaktigheter. I promemorian sägs, att företagsformen ekonomisk förening "konstitueras således av viss samverkan. Sådan samverkan kan i någon mening begränsa konkurrensen mellan föreningens medlemmar". Begränsning av medlemmarnas rörlighet är därför en naturlig och nödvändig följd av kooperativ samverkan, dock ej att likställa med "orörlighet". Även områdesindelningen är en principiellt viktig grund i kooperativt samarbete. Härefter övergår promemorian till att diskutera oförenligheten mellan konkur- renslagen, som bygger på motsatt utgångspunkt, och lagen om ekonomiska föreningar. Regeringen/arbetsgruppen anför bl a, att "Företagen kan vara rätts- ligt förpliktade att handla på visst sätt. Konkurrensbegränsande avtal eller avtalsvillkor vilka sålunda inte ger uttryck för den fria parts- viljan, utan är en direkt följd av denna, kan således inte angripas med stöd av konkurrenslagen". Enligt vår mening, kan lagen om ekonomiska föreningar och de grundläggande principerna bakom denna i sig anses som en sådan bakomliggande reglering som förpliktigar en ekonomisk förening eller en grupp av ekonomiska föreningar att handla på visst sätt. Den ekonomiska föreningens själva syfte år ju samverkan eller - i föreningsrättslig mening - "konkurrensbegränsning", vilken ej behöver vara liktydig med konkurrensbegränsning i konkurrenslagens mening. Stadgarna reglerar medlemmarnas rättigheter och skyldigheter inom det område förening- en/föreningarna är verksamma. Det kan därför hävdas att samverkan i en pri- märförening är en intern marknad vars uppträdande på den "externa marknaden" i konkurrenslagens mening skall bedömas som ett enhetligt och samlat agerande. Mot denna bakgrund "kan den situationen uppkomma att konkurrenslagen inte alls skall tillämpas" gälla även i nu aktuellt hänseende. Det framstår därför enligt vår mening som klart otillfredsställande, att undantaget från förbudet i 6:e paragrafen konkurrenslagen i härvarande sammanhang och till följd av konkurrenslagens grundläggande utgångspunkter samt negativa syn på samverkan överhuvud, inte endast framstår som principiellt tvivelaktigt, utan dessutom "inte föranletts av sådana rättsliga aspekter rörande konflikter mellan konkurrenslagen och lagen om ekonomiska föreningar---." KF: KF vill kraftigt betona att KF:s principiella kritik mot konkurrenslagens konstruktion kvarstår. KF begär därför en samlad översyn av lagen med särskild inriktning på att lösa den konflikt som föreligger mellan konkurrenslagen å ena sidan och samverkansformer mellan ekonomiska föreningar å andra sidan. (): Sambanden mellan lagen om ekonomiska föreningar och konkurrenslagen bör genomgå en översyn. Ett i konkurrenslagen ut- tryckligt undantag för en viss verksamhet innebär att lagen förlorar i konformi- tet. Dessutom kan undantaget ifrågasättas av andra verksamheter som bedrivs genom liknande samverkan. () m.fl.: En grundläggande brist i arbetsgruppens förslag är att detta inte grundas på någon rättslig analys av konflikten mellan konkurrenslagen och föreningslagen. Genom att den ekonomiska föreningen betraktas som en kartell kommer i teknisk mening all samverkan som har konkurrensaspekter att i princip vara förbjuden.