prop · GH03177 · 1994-01-01 00:00:00 — genomförs ett program för kompetensutveckling med hjälp av de särskilda treåriga resurstillskott som föreslogs i proposition 1992/93:42 om förstärkning av den grundläggande högskoleutbildningen m.m. (bet. 1992/93:UbU5, rskr. 1992/93:159). Däri ingår bl.a. satsningen för att öka tillgången på vetenskapligt meriterade lärare, på pedagogisk utbildning och annan kompetensutveckling för lärare. Även disputerade lärare behöver kontinuerligt utveckla sin kompetens, bl.a. beroende på den snabba vetenskapliga utvecklingen. Med detta resonemang följer att en forskarutbildning kan bli inaktuell om inte individen med viss regelbundenhet ägnar sig åt fortsatt forskning inom sitt vetenskapsområde. Lärare förväntas i huvudsak själva ta ansvar för sin kompetensutveckling, men för att underlätta denna verksamhet krävs att lärosätet erbjuder vissa yttre förutsättningar. Att säkerställa de yttre ramarna för lärarnas ämnesmässiga och pedagogiska kompetensutveckling bör med andra ord vara en central del i varje lärosätes strategi för ökad kvalitet inom både utbildning och forskning. De nationella utvärderingar av utbildning - och forskning - som enligt sin instruktion skall låta genomföra kan antingen göras på eget initiativ eller på uppdrag av regeringen. Några specificerade regeringsuppdrag att utvärdera utbildningar som leder till en viss examen har ännu inte givits. Däremot har regeringen erfarit att ämbetet påbörjat planeringen för en utvärdering av lärarutbildningen i landet. Denna utvärdering bedöms som särskilt intressant, då den ger möjlighet till jämförelser av de olika studieorganisatoriska modeller för bl.a. grundskollärarutbildningen som finns parallellt vid olika lärosäten. Ämbetet bedriver också utvärderingar av enstaka ämnen, matematik, och som ett pilotprojekt ett helt universitet, nämligen det i . Av högskoleförordningen framgår dels vilka examina som får avläggas inom grundutbildningen vid lärosäten med offentlig huvudman, dels vilka av dessa lärosäten som har rätt att ufärda de olika examina. I en särskild lag (1993:792) regleras enskilda utbildningsanordnares rätt att utfärda examina. De ansökningar som fortlöpande kommer in till regeringen om examensrätt för offentliga lärosäten och enskilda utbildningsanordnare bereds av , som gör en helhetsbedömning av utbildningsanordnarens förutsättningar att upprätthålla den kvalitet som krävs för att en examensrätt skall kunna beviljas. Efter det att avgivit sin rekommendation fattar regeringen sitt beslut. Därvid fästs utomordentligt stor vikt vid ställningstagande. har vissa av de mindre och medelstora högskolorna fått rätt att utfärda magisterexamen i vissa ämnen. har fått rätt att utfärda konstnärlig högskoleexamen i konst och design. Vissa fristående teologiska seminarier har också tilldelats examensrättigheter. Det bör dock med hänvisning till propositionen 1992/93:1 Frihet för kvalitet framhållas "att rätten att utfärda examina inte förusätts vara en gång för alla given. Detta gäller även universitet och högskolor med fast forskningsorganisation. Villkoret för att ett universitet eller en högskola skall få behålla eller tilldelas den rätten skall vara att vederbörande erbjuder utbildningar som fyller de kvalitativa fordringarna. 5.4.3 Samband mellan utbildning och forskning Ett nära samband mellan utbildning och forskning har varit grundläggande för universitet i hela världen. I de europeiska universitetetens som antogs i anges följande: "Undervisningen och forskningen vid universiteten får inte skiljas om utbildningen skall kunna motsvara förändrade behov, samhällets krav och vetenskapliga framsteg." svenska universitets- och högskolereformer har dock medverkat till att successivt vidga klyftan mellan dessa båda huvudverksamheter. De negativa effekterna därav underströks i huvudbetänkande (SOU 1992:1) Frihet, Ansvar, Kompetens och av så gott som samtliga remissinstanser som yttrade sig över detta. I den nya högskolelagen (1 kap. 3 ) slås därför fast att "verksamheten skall bedrivas så att det finns ett nära samband mellan forskning och utbildning". Det bör dock i detta sammanhang erinras om det resonemang som fördes i proposition 1992/93:1 Frihet för kvalitet om att högskoleutbildning - i varierande utsträckning - vilar såväl på vetenskaplig eller konstnärlig grund som på beprövad erfarenhet. Detta förhållande illustrerades med nedanstående figur: Detta resonemang ledde till formuleringen av högskolelagens 1 kap. 2 om de statliga universitetens och högskolornas uppgifter. Med detta sätt att ange lärosätenas uppgift understryks att inom det breda begreppet högre utbildning och forskning ryms verksamhet med mycket olika inriktning och krav. Formerna och villkoren för verksamhetens bedrivande måste därför tillåtas variera inom vida ramar. Det eftersträvade nära sambandet mellan forskning och utbildning gäller därmed endast de delar av den högre utbildningen där ett sådant samband är relevant. Förutom de konstnärliga utbildningarna kan vissa delar av lärarutbildningarna och yrkesteknisk högskoleutbildning utgöra exempel på utbildningar där det nära sambandet med forskning inte är relevant. Det önskade sambandet mellan utbildning och forskning tar sig reform det mest konkreta uttrycket i att det i högskoleförordningen anges att fakultetsnämnden normalt bör vara det gemensamma beslutsorganet för grundutbildning samt forskning och forskarutbildning. En rad andra åtgärder för att tillgodose högskolelagens samband kan bl.a. återfinnas i flera lärosätens kvalitetsutvecklingsprogram. Som relevanta indikationer på ett sådant samband anges där t.ex. andelen forskarutbildade lärare, andelen lärare som är aktiva forskare samt andelen forskare som engagerar sig i grundutbildningen. I samtliga dessa fall anses en hög andel bidra till att sannolikheten ökar för att kursinnehåll skall vara relaterat till aktuell forskning och därmed vara av hög kvalitet. Att detta dock inte kan tillämpas på all utbildning följer av det ovan förda resonemanget om graden av vetenskaplig respektive beprövad erfarenhet som grund för utbildningen. Det eftersträvade sambandet mellan utbildning och forskning har oftast kommit att uppfattas just som krav på forskningsanknytning av grundutbildningen för utbildningens skull. Förhållandet mellan dessa huvudverksamheter bör emellertid beskrivas som symbiotiskt. Högskoleutbildade studenter är nämligen det viktigaste och effektivaste medlet för att sprida ny kunskap och nya forskningsrön ut i samhället. Dessutom underlättas rekryteringen av nya doktorander och forskare av ett gott samband. pekade slutligen på att kontakten mellan studenter och forskare också erbjuder stimulans för båda parter. Betydelsen av de äldre och erfarnare lärarna - t.ex. professorerna - som förebild ansågs ofta ha underskattats i , liksom stimulansen för den äldre läraren och forskaren att diskutera sina teorier och rön med unga studenter (1992:1 s. 89). För att stärka sambandet mellan utbildning och forskning vid de mindre och medelstora högskolorna föreslog regeringen forskningsproposition att medel skulle avsättas till stöd för nätverk för forskning och forskarutbildning mellan en eller flera mindre och medelstora högskolor och ett eller flera universitet och högskolor med fasta forskningsresurser. Samtliga medel som anvisades för treårsperioden fördelas innevarande budgetår på grundval av ansökningar från högskolorna och utifrån de prioriteringar mellan de föreslagna nätverken som gjorts av en beredningsgrupp inom bestående av representanter för forskningsråden samt . 5.4.4 Genomförande av tiopunktsprogrammet för jämställdhet Ett framgångsrikt jämställdhetsarbete har stor betydelse för kvaliteten i verksamheten, inte minst när det gäller möjligheterna att rekrytera tillräckligt kvalificerade studenter till såväl grundläggande utbildning som forskarutbildning, och i förlängningen därmed även till lärartjänster. Inom forskningen kan kvinnors erfarenheter och andra perspektiv leda till nya problemformuleringar och därmed till ny kunskap. forskningsproposition presenterade därför regeringen ett tiopunktsprogram för jämställdhet, vilket nu håller på att förverkligas. * För att stimulera till en fördjupad analys och ett ökat engagemang inom olika delar av utbildnings- och forskningssystemet höll utbildningsministern ett seminarium med kvinnliga professorer. Ett huvudtema var inflytande över beslutsprocessen inom universiteten och från många håll framhölls vikten av att antalet kvinnliga dekaner och prefekter ökar. * De särskilda medel som inför /94 har anvisats för jämställdhetsfrämjande åtgärder på olika nivåer inom universitet och högskolor har fördelats av Rådet för grundläggande högskoleutbildning respektive av regeringen. Inom grundutbildningen har medel anslagits till ett antal universitet och högskolor för att starta försöksutbildning för kvinnliga och manliga studenter inom såväl civilingenjörs- som ingenjörsutbildning enligt nya utbildningsplaner. Vidare har regeringen fördelat för ett stort antal olikartade åtgärder med jämställdhetsfrämjande syfte, bl.a. kvinnliga gästprofessurer, vid universitet och högskolor. * Det nya nationella jämställdhetspriset har utdelats till nätverket/projektet läkares köns- och yrkesroll i den medicinska grundutbildningen. * En kartläggning och utvärdering av genomförda jämställdhetsprojekt vid universitet och högskolor kommer att presenteras . Regeringen avser att senare återkomma till med slutsatserna av utvärderingen. Tiopunktsprogrammet skall ses som en extra stimulans till det jämställdhetsarbete som bedrivs av universitet och högskolor. Ansvaret för att främja jämställdhet på alla nivåer och inom alla delar av verksamheten åvilar de enskilda lärosätena. Det pågår förändringar mot ökad jämställdhet, men utvecklingen är långsam. Inom forskarutbildningen har antalet kvinnor ökat. /88-1992/93 ökade deras andel bland de antagna från till . har enligt preliminära uppgifter andelen kvinnor bland de nyexaminerade doktorerna ökat från till . För att väsentligt öka andelen kvinnliga professorer krävs att universitet och högskolor aktivt underlättar kvinnors karriärmöjligheter inom forskningen. På initiativ av den särskilda arbetsgruppen för jämställdhet inom högre utbildning och forskning, JÄST-gruppen, har rapporten och män inom lärarkåren vid universitet och högskolor tagits fram. Av rapporten framgår att ökade andelen kvinnliga professorer från , andelen kvinnliga högskolelektorer från och andelen kvinnliga forskarassistenter från . En viktig skillnad mellan kvinnor och män, särskilt inom vissa fakulteter, är att kvinnor är äldre när de påbörjar den universitetskarriär som bygger på doktorsexamen. Kvinnliga forskarassistenter är i genomsnitt betydligt äldre än de manliga. Detta sammanhänger med att medianåldern vid doktorsexamen är högre för kvinnor än för män (38,mot för samtliga fakulteter sammantagna). Skillnaderna mellan könen härvidlag är markant störst vid samhällsvetenskaplig fakultet. Inom grundutbildningen är kvinnor allmänt sett väl representerade, men huvuddelen återfinns i de kvinnodominerade utbildningarna som leder till anställning inom den offentliga sektorn, t.ex. vårdutbildningar och lärarutbildningar. Merparten av kvinnorna med högskoleutbildning är anställda inom offentlig verksamhet, medan de med kortare utbildning framför allt återfinns i den privata sektorn. Kvinnorna utgör således en dåligt utnyttjad potential för det svenska näringslivet och den privata tjänstesektorn. Ett viktigt led i ansträngningarna att öka kompetensen hos arbetskraften i näringslivet är därför att höja andelen högskoleutbildade kvinnor där. Detta är angeläget inte minst sett i ett internationellt konkurrensperspektiv. är en sådan förändring positiv från jämställdhetssynpunkt. Den strukturomvandling som sker på den svenska arbetsmarknaden och den ökade internationaliseringen kommer att innebära att arbetstillfällen försvinner inom traditionella kvinnoyrken, som möjligheter öppnar sig på nya fält. I vissa avseenden har kvinnor särskilda möjligheter att göra sig gällande på den framtida arbetsmarknaden, t.ex. i kraft av goda språkkunskaper förenade med ekonomisk eller juridisk kompetens. Det är därför viktigt att kvinnor breddar sitt yrkesval och söker sig till utbildningar som ger förutsättningar härför. 5.4.5 Utvecklingsprogram för akademiskt ledarskap Det stora ansvar som läggs på universitet och högskolor ställer nya och ökade krav på ledningarna vid lärosätena. Den viktigaste uppgiften för styrelser och rektorer är att svara för den långsiktiga, strategiska planeringen. Denna planering måste utgå från frihet för studenterna i deras utbildningsval. Det är ledningens ansvar att med utgångspunkt i statsmakternas resurstilldelningssystem själv utforma de interna principerna för resursfördelning på ett sådant sätt att kvaliteten i verksamheten säkras och utvecklas som allt fler studenter, doktorander och forskare ges möjligheter att göra goda prestationer. Som stöd för att åstadkomma detta måste en ändamålsenlig intern beslutsstruktur skapas, nya ekonomiadministrativa rutiner införas samt effektiva former för uppföljning av verksamhet och kostnader etableras. Den överordnade uppgiften måste vara att skapa ett universitet eller en högskola med gott rykte när det gäller kvalitet och omsorg om sina studenter, så att man blir attraktiv för studenter och lärare och kan stå sig väl i en framtida konkurrens med svenska och utländska lärosäten. För att stärka ledningskompetensen har tagit initiativ till ett utvecklingsprogram för akademiskt ledarskap, inom vilket fem seminarier genomförts . Vid dessa seminarier, som i första hand vänt sig till samtliga rektorer och förvaltningschefer, har såväl internationella erfarenheter som svenska erfarenheter från andra samhällssektorer redovisats. Insatserna syftar till att förankra och vidareutveckla ledningsstrategier, klargöra ledningens roll och ansvar samt att ge kunskap om instrument, metoder och arbetssätt både i planeringsprocessen och vid hanterandet av radikala förändringar i verksamheten. Därutöver är avsikten att skapa nätverk, också till ledare inom övriga sektorer i samhället. Ett viktigt led i utvecklingen av ledarskapet inom universitet och högskolor är att bättre ta till vara kvinnors kompetens. Den nya situationen ger ledningar på olika nivåer en förändrad roll, som är svår att kombinera med den andra uttalade ledningsprincipen för universitet och högskolor, nämligen den traditionella kollegiala modellen för beslutsfattande. Utan värdering kan konstateras att ledningarna vid universiteten sannolikt möter större problem när det gäller kollegors attityder än ledningar vid mindre högskolor, som i detta avseende har en mer hanterlig uppgift. Regeringen vill understryka att den kollegiala beslutstraditionen inte får tillåtas motverka en angelägen utveckling mot ett tydligt ledarskap för eller högskolan i dess helhet. 5.5 Nya resurstilldelningssystem för grundutbildning samt forskning och forskarutbildning 5.5.1 Incitament införs Principerna för de båda nationella resurstilldelningssystem som skall ge incitament till mer och bättre verksamhet godkändes av . Förslag till utformning har fortlöpande lagts fram av Resursberedningen. 5.5.2 Tredelat system för grundutbildning För grundläggande högskoleutbildning införs ett nytt, tredelat resurstilldelningssystem successivt . Fr.o.m. erhåller således universitet och högskolor ersättning i förhållande till antalet registrerade studenter - studentpeng - och deras prestationer. budgetproposition föreslås att studentpengen för respektive utbildningsområde fr.o.m. skall inkludera en s.k. hyrespeng. Vidare föreslås en justering av respektive studentpeng så att denna även skall inkludera resurser för anskaffning av inredning och utrustning. i denna proposition (avsnitt 6.1) kommer ytterligare ändringar att föreslås införas. Dels lämnas förslag till utformning av kvalitetsdelen i resurstilldelningssystemet, dels presenteras en modell för tilldelning av resurser till högre konstnärliga och idrottsliga utbildningar. Denna modell innebär att tilldelningen till dessa utbildningar kommer att ske efter samma principer som för övriga utbildningsområden. Därmed föreligger alla delar av resurstilldelningssystemet för grundutbildning, vilket kommer att kunna tillämpas i sin helhet fr.o.m. nästa treårsperiod. De förväntade effekterna av det nya systemet kan sammanfattas i följande punkter. * Då lärosätenas resurstilldelning görs direkt beroende av antalet registrerade studenter och deras studieresultat och inte som tidigare av planerad verksamhet kommer fler studenter att kunna utbildas till samma kostnad utan att kvaliteten i verksamheten påverkas negativt. * Studentpengen gör det nödvändigt för varje lärosäte att erbjuda sådan utbildning som kan rekrytera studenter och få dem att stanna kvar på lärosätet. * Prestationsersättningen leder till att lärarstödet utformas på ett sådant sätt att studenterna ges rimliga förutsättningar att vara framgångsrika i sina studier. * Förutom de övervägande positiva effekter som dessa båda incitament på lång sikt förväntas ha för kvaliteten i utbildningen, ger kvalitetspremien lärosätena direkt stimulans att systematiskt utveckla kvaliteten i verksamheten. * De enhetliga per capitaersättningarna som innehåller samtliga resurser ger alla lärosäten samma ekonomiska förutsättningar för likartad utbildning, vilket gör systemet rättvist och förutsägbart. Den tidigare nämnda utvärderingen av reformen kommer att kunna ge en bild av utvecklingen . I avvaktan på utredarens iakttagelser kommer Resursberedningen inom ramen för sin uppföljning av resurstilldelningssystemet att avge ett delbetänkande senare i vår om de hittillsvarande tendenserna och framför allt om inställningen till systemets olika delar. Redan nu kan dock konstateras att införandet av det nya systemet har lett till en konstruktiv och livlig debatt om utbud av olika typer av kurser, studieorganisation, rimliga kvalitetskrav och framför allt hur studenternas önskemål skall kunna mötas. har grundutbildningen uppenbarligen kommit att betraktas som mer betydelsefull . Den ägnas därmed också större uppmärksamhet. 5.5.3 Resultatrelaterad tilldelning till forskning och forskarutbildning Via fakultetsanslagen anslås resurser för forskning och forskarutbildning direkt till universitet och högskolor. För forskningen, men även i avsevärd utsträckning för forskarutbildningen, erhåller lärosätena därutöver resurser från externa finansiärer, bl.a. forskningsråden. De nuvarande fakultetsanslagens storlek är resultatet av en lång följd forskningspolitiska beslut. Inte annat än översiktligt har dessa inneburit en samlad bedömning av resurserna i relation till uppnådda resultat inom de olika fakulteterna. Resursberedningen har därför haft i uppgift att analysera hur resurstilldelningen till forskning och forskarutbildning till någon del skall kunna relateras till prestationsmått. En sådan analys och ett därpå baserat förslag presenterades i Resursberedningens betänkande (SOU 1993:102) Kvalitet och dynamik . Regeringens ställningstagande till beredningens förslag framgår av avsnitt 6.1. 6 Inför ett nytt sekel 6.1 Kapacitets- och strukturförändringar Kunskap och kompetens får allt större betydelse för sysselsättning och välstånd. Under har konkurrensläge försämrats när det gäller arbetskraftens kompetens. Jämförbara länder uppvisar t.ex. klara försteg i fråga om arbetskraftens kompetens i allmänhet. ekonomiska potential mätt som tillgång till s.k. humankapital har minskat. måste ha en hög kunskapsnivå och förmåga att organisera och utnyttja denna kunskap om det skall vara möjligt att klara de höga ambitioner som det svenska samhället har. Allt talar också för att skulle kunna vara en kunskapsmässigt ledande nation. Den folkliga bildningen och läskunnigheten har lång tradition, forskningen är såväl kvantitativt som kvalitativt stark, viktiga industrier leder utvecklingen inom sina respektive områden, osv. När det gäller gymnasieutbildade motsvarar situation genomsnittet för . Däremot har länder som och ett betydande försprång framför . I dessa länder har närmare nio av tio personer i arbetskraften en utbildning motsvarande minst gymnasienivå. Med nuvarande utbildningskapacitet kommer en sådan nivå att uppnås i först . För de eftergymnasiala utbildningarna är situationen, trots de senaste årens utbyggnad, allvarligare. Följande diagram belyser i ett 25-årsperspektiv den svenska arbetskraftens kunskapsnivå i relation till omvärldens. Andelen av arbetskraften i åldern med kortare eftergymnasial utbildning (enligt OECD-material) Andel av arbetskraften i åldern med minst treårig eftergymnasial utbildning (enligt OECD-material) Såväl ifråga om kortare som - och framför allt - i fråga om längre eftergymnasiala utbildningar släpar alltså efter viktiga konkurrentländer. Situationen långsiktigt har emellertid förbättrats jämfört med hur kompetensnivån i arbetskraften skulle ha utvecklats om de senaste tre årens utbyggnad, av framför allt den högre utbildningen, inte kommit till stånd. Med den andel studenter i högre utbildning som gällde före skulle arbetskraftens kompetens, mätt som andel personer i arbetskraften med längre akademisk utbildning, ha sjunkit . De uppgifter som har redovisats kan inte enkelt översättas i exakta utbildningstal för olika utbildningar. Villkoren såväl i som i omvärlden förändras ständigt. långsiktiga konkurrenskraft kan emellertid knappast hävdas utan en kunskapsnivå som är högre än dagens. En utveckling av ovan beskrivet slag är därmed oförenlig med långsiktiga intressen. Regeringens bedömning är därför att investeringarna i kunskapsutveckling och kompetens på den eftergymnasiala nivån ytterligare måste förstärkas. I det följande beskriver regeringen villkoren och formerna för denna utveckling. underlåtelser har försämrat de strukturella förutsättningarna att snabbt nå den högre kunskapsnivå som är ytterst angelägen. Att inte genomförde den utbyggnad av den högre utbildningen som andra länder genomförde är det viktigaste exemplet härpå. Ett annat exempel är att det råder brist på utbildningsformer som kombinerar teoretisk skolning och företagsskolning för att säkerställa tillgången på yrkesskickliga medarbetare. Ett tredje exempel är de påtagliga rekryteringsproblemen till naturvetenskapliga och tekniska utbildningar som gradvis uppstått. Universitet och högskolor är hårt ansträngda för att klara regeringens nuvarande snabba utbyggnadsprogram av den akademiska utbildningen. Det finns brister inte minst i fråga om tillgången på lärare med doktorsexamen. Därmed begränsas starkt möjligheterna att nu bygga ut den högre utbildningen ytterligare med bibehållen hög kvalitet. Såväl regeringen som har tidigare slagit fast att i princip all akademisk utbildning skall förmedlas av disputerade lärare. Nedanstående tabell belyser rekryteringsläget när det gäller vetenskapligt kvalificerade lärare vid universitet och högskolor. Beräknat nyrekryteringsbehov av lärare Antal Procent av antalet doktorsexamina om alla skall vara med nuvarande forskarutbildadeandel med forskarutb. Humaniora 118 107 63 Samhällsvetenskap 60 46 20 Naturvetenskap 149 47 31 Teknik 128 73 32 Problemen att rekrytera lärare för den grundläggande utbildningen kommer att förbli stora . Orsaken till detta är expansionen av forskning genom bl.a. de strategiska fondernas finansiering, konjunkturuppgång och ökande benägenhet att rekrytera forskarutbildad personal på arbetsmarknaden utanför universiteten. Den nu inledda utbyggnaden av forskarutbildningen kommer sannolikt att förbättra läget . Det finns således kvalitativa hinder som måste övervinnas för att nå en långsiktigt acceptabel utbildningsnivå. Hänsyn härtill måste enligt regeringens mening tas vid en bedömning av den praktiskt möjliga utbyggnadstakten.