prop · GH03106 · 1994-01-01 00:00:00 — Regeringens skrivelse 1993/94:106 Alternativ till burhållning av värphöns Regeringen överlämnar denna skrivelse till . Skrivelsens huvudsakliga innehåll I skrivelsen lämnar regeringen en redogörelse för utvecklandet av nya system för hållande av värphöns och för regeringens bedömning och ställningstaganden i fråga om förbudet att hålla värphöns i bur . Regeringens ställningstagande innebär att ikraftträdandet av förbudet ligger fast. Regeringen anser vidare att ett system liknande EG:s för frivillig märkning av ägg efter produktionssätt bör införas. 1 Inledning......................................3 2 Allmänna utgångspunkter........................3 2.1Gällande bestämmelser.......................4 2.1.1Sverige................................4 2.1.2EG.....................................5 2.1.3Andra länder...........................6 3 Forskning och utvecklingsarbete................6 3.1Forskningsprogram, m.m......................6 3.2Var bedrivs forskningen?....................7 3.3Finansiering................................8 3.4Vissa frågeställningar vid utvecklandet av nya inhysnings- system......................................9 4 Program för provning av ny teknik.............12 5 Produktionskostnader..........................13 6 Regeringens ställningstagande.................14 Bilaga 1Sammanfattningen i Statens jordbruksverks rapport (1993:14) Alternativa inhysningssystem för värphöns.............22 Bilaga 2Förteckning över de remissinstanser som avgett yttrande över Statens jordbruksverks rapport (1993:14) Alternativa inhysningssystem för värphöns.............26 Bilaga 3Förteckning över myndigheter och organisationer som var företrädda vid diskussion den 12 novem- ber 1993 om alternativ till burhållning av värphöns.........................................27 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ....................................28 2 1 Inledning Djurskyddslagen (1988:534), som trädde i kraft , föreskriver bl.a. att djur skall hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. Enligt djurskyddsförordningen (1988:539) får höns för äggproduktion inte inhysas i burar. Enligt en övergångsbestämmelse till förordningen får vid ikraftträdandet befintliga anläggningar för burhöns användas intill utgången av . I samband med beslut om den nya djurskyddslagen (prop. 1987/88:93, bet. 1987/88:JoU22, rskr. 1987/88:327) beslutade att en utvärdering av arbetet med forskning och försök beträffande olika system för hållande av värphöns skulle göras i form av en s.k. kontrollstation efter en femårsperiod, dvs. I samband därmed skulle regeringen i lämpligt sammanhang för redovisa resultatet av detta arbete. Utöver den tidigare beslutade kontrollstationen beslöt om en lägesavstämning för pågående försök med alternativa produktionsmetoder (bet. 1990/91:JoU18, rskr. 1990/91:137). I regeringens skrivelse beredde regeringen tillfälle att ta del av en redogörelse för pågående försök rörande alternativ till burhållning av värphöns (skr. 1991/92:68, bet. 1991/92:JoU11, rskr. 1991/92: 113). har på uppdrag av regeringen bl.a. redovisat en utvärdering av den forskning och de försök kring alternativ till burhållning av värphöns som bedrivits och en redovisning av utvecklingen inom äggproduktionen (1993:14 Alternativa inhysningssystem för värphöns). Sammanfattningen av finns i bilaga 1. Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. Remissyttrandena finns tillgängliga i , dnr 1413/93. har på regeringens uppdrag redovisat hur de medel som anvisats under nionde huvudtitelns anslag Djurhälsovård och djurskyddsfrämjande åtgärder använts och en bedömning av vilka resultat som de gjorda insatserna har gett. har redovisat uppdraget i rapporten (1993:15) Djurskyddsfrämjande åtgärder: Forsknings-, försöks- och utvecklingsprojekt /91-1993/94. om alternativa inhysningssystem för värphöns har varit föremål för en diskussion med företrädare för bl.a. berörda myndigheter, för äggproducenter samt djurskydds-, konsument- och arbetstagarorganisationer. En förteckning över de myndigheter och organisationer som var företrädda vid diskussionen finns i bilaga 3. 2 Allmänna utgångspunkter var antalet värphöns i drygt 6 miljoner och den genomsnittliga besättningsstorleken 528 höns per besättning. Majoriteten av antalet besättningar, drygt 10 500, hade färre än 200 höns. Flertalet höns, , fanns dock i besättningar med fler än 200 höns och av värphönsen fanns i besättningar med fler än 5 000 höns (se tabell 1). av värphönsen hålls i bur. var den totala produktionen ägg. Ca 2/3 av äggproduktionen levereras till partihandeln. Antal värphöns, besättningar och genomsnittlig besättningsstorlek Antal besättningarAntal höns per besättning Summa höns Besättningsstorlek199219881992 1988 1992 1988 1-49 9 26811 688 18 18 164 759214 546 50-199 1 267 1 803 79 79 99 958143 203 200-999 367 507 424 488 155 597247 308 1 000-4 999 285 326 2 381 2 336 678 680761 433 5 000- 296 301 16 78116 7624 967 3635 045 331 Samtliga 11 48314 688 528 4376 063 3576 411 821 Källa: (). 2.1 Gällande bestämmelser 2.1.1 Bestämmelser om hållande av höns finns i djurskyddslagen (1988:534), djurskyddsförordningen (1988:539) och i föreskrifter meddelade av . I 4 § djurskyddslagen anges bl.a. att djur som föds upp eller hålls för produktion av bl.a. livsmedel skall hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. Enligt 9 § djurskyddsförordningen får höns för äggproduktion inte inhysas i burar. Enligt en övergångsbestämmelse till förordningen får vid ikraftträdandet befintliga anläggningar för burhöns användas intill utgången av . I föreskrifter (SJVFS 1993:129) om djurhållning inom lantbruket m.m. finns bestämmelser om utrymme, inredning, stallklimat, fönster och belysning, buller, utfodring, vattning och renhållning av stallar, m.m. Endast hönsraser som har en medelvikt under får hållas i burar och hönsen får hållas i burar högst . Vid burhållning av höns skall varje höna ha utrymme om det i buren hålls 3 eller flera höns. Antalet burvåningar får vara högst tre. Inredningar i hönsstallar skall vara utformade så att djuren inte utsätts för foder-, vatten- och gödselspill. Fr.o.m. den 1 ja- nuari 1994 skall hönsburar vara försedda med täta sidoväggar och klonötare. I stallar som förprövas enligt bestämmelserna i 7 § djurskyddsförordningen skall burarna dessutom vara försedda med sittpinnar. När höns hålls på nätgolv eller annat dränerande golv, skall minst en tredjedel av stallgolvet vara försett med ströbädd. Den högsta tillåtna beläggningsgraden är exempelvis 6 höns/m2 om stallet inte har gödselbinge. Om en gödselbinge upptar 2/3 av golvarean och hönsrasens medelvikt understiger får beläggningsgraden vara 9 höns/m2. Det skall finnas sittstång för varje höna. Vidare finns det bl.a. bestämmelser om utrymme vid foder- och vattentråg och om ett högsta antal höns per värprede. 2.1.2 EG Inom EG finns minimibestämmelser i direktiv /166/EEG om hur höns får hållas i bur. Direktivet trädde i kraft för nyproduktion. För buranläggningar som var i bruk träder bestämmelserna i kraft . Enligt direktivet skall burarna vara konstruerade så att varje höna har fri horisontell rörelseyta. Vidare finns bestämmelser om lägsta burhöjd, maximal golvlutning, utrymme vid fodertråg och vattentillförsel. Burar får endast placeras i fler än tre våningar om det är möjligt att inspektera varje våning utan svårighet. Enligt direktivet får medlemsländerna ha strängare nationella bestämmelser än de som anges i direktivet. Det är endast två länder inom EG som har strängare utrymmeskrav. I gäller att varje höna skall ha utrymme. I är motsvarande krav . I övriga gäller således direktivets minimikrav om /höna. I EG:s förordning (1274/91/EEG) om vissa handelsnormer för ägg finns bl.a. bestämmelser om frivillig märkning av ägg med avseende på produktionssystem. Reglerna innebär att märkning av ägg efter produktionssystem är frivillig men om sådan märkning görs får endast vissa i förordningen definierade märkningstermer användas. Bestämmelserna gäller inte för ekologiskt eller biologiskt producerade ägg. I förordningen är följande märkningstermer och produktionssystem definierade. *Ägg från utehöns* (free range eggs) skall produceras av höns som bl.a. har möjlighet till utevistelse . Marken måste till största delen vara täckt med vegetation och beläggningen får inte vara högre än 1 000 höns per hektar eller en höna per . *Ägg från utehöns med begränsad areal* (semi-intensive eggs) skall produceras av höns som har möjlighet till utevistelse . Marken måste till största delen vara täckt med vegetation och beläggningen får inte vara högre än 4 000 höns per hektar eller en höna per . *Ägg från höns på ströbädd* (deep eggs) skall produceras av höns i anläggningar där beläggningen inte får vara högre än 7 höns per m2 tillgänglig golvyta. Minst en tredjedel av golvytan skall vara täckt med strömaterial såsom halm, träspån, sand eller torv. En tillräckligt stor del av den tillgängliga golvytan skall användas för uppsamling av hönsens spillning. *Ägg från höns i voljärer* (perchery eggs) skall produceras av höns i anläggningar där beläggningen inte får vara högre än 25 höns per m2 tillgänglig golvyta. I anläggningen skall finnas sittpinnar med en längd motsvarande per höna. 2.1.3 Andra länder Efter en folkomröstning beslöt att införa förbud mot konventionell burhönshållning . I den schweiziska djurskyddslagen anges bl.a. att värphöns skall ha tillgång till sittpinnar och reden för äggläggning. I stallar med gödselbinge och ströbädd får hållas högst 7 höns/m2 om hönsens vikt inte överstiger . Om hönsens vikt överstiger får belägg- ningen vara högst 6 höns/m2. I anläggningar där hönsen hålls på nätgolv eller i bursystem gäller följande utrymmeskrav. För höns som hålls i grupper om upp till 10 djur skall varje höna ha . I gruppstorlekar om 11-20 höns skall varje höna ha . I grupper om 21-40 höns skall varje höna ha och om hönsen hålls i grupper om fler än 40 höns skall varje höna ha . Om värpreden eller andra inredningar som ökar den tillgängliga ytan är arrangerade vertikalt i flera våningsplan får en proportionell reducering av beläggningen per kvadratmeter golvyta göras. Enligt den norska djurskyddslagen skall värphöns i bur ha och högst 3 hönor får hållas per bur. I gäller att varje höna skall ha och högst 4 hönor får hållas per bur. 3 Forskning och utvecklingsarbete 3.1 Forskningsprogram, m.m. De nya system för hållande av värphöns som utvecklas är i princip en vidareutveckling av de traditionella golvsystemen. Genom att fler våningsplan införs i systemen, t.ex. i form av näthyllor, ökar den totala tillgängliga ytan i anläggningen och beläggningen per kvadratmeter byggnadsyta kan ökas. Som redovisats ovan är den högsta tillåtna beläggningsgraden enligt nu gällande föreskrifter under vissa förutsättningar 9 höns/m2 vid golvhållning av höns. I de nya systemen har de försöksmässiga beläggningsgraderna vanligtvis varit mellan 15-20 höns/m2 byggnadsyta. I regeringens inledningsvis nämnda skrivelse till om forskning och försök rörande alternativ till burhållning av värphöns redogjordes bl.a. för de resultat som forskningen redovisat och de problem som uppgavs förekomma i de nya systemen. och vård vid uppgav i sin summering av då framkomna resultat att det varit möjligt att förbättra systemen i flera avseenden. Det gällde t.ex. utformningen av reden och sittpinnar, sänkning av frekvensen golvägg och förbättring av äggkvaliteten. Förutom att alternativen till burhållningen ger hönsen ett kraftigt utökat beteendemönster visade försöken att skelettstyrkan påverkas positivt. De problem som hade förekommit gällde bl.a. förekomst och behandling av endo- och ektoparasiter, risk för att medicinering ger restsubstanser i äggen och därmed förlorad produktion samt uppkomst av fotbölder och bröstbensdeformationer. Höga dödlighetstal på grund av fjäderplockning/hackning/kannibalism hade förekommit i vissa fall. Arbetsmiljön var ett problem både i fråga om luftkvalitet och ergonomi. beslutade och Skogs- och jordbrukets forskningsråd om ett samlat program för forskning, utveckling och försök inom området alternativ till burhållning av värphöns. I programmet delades problemställningarna in i tre huvudområden, nämligen biologi, ekonomi och teknik inkl. arbetsmiljö. beräknar den totala kostnaden för programmet till ca . De biologiska frågeställningar som studeras i programmet är bl.a. fjäderhackning och kannibalism, koccidios och djurmaterial. Inom området teknik och arbetsmiljö studeras bl.a. hur utformningen av olika inredningsdetaljer, t.ex. sittpinnar, inver- kar på hygien samt på fot- och bröstbenshälsa. Vidare har medel anslagits till utveckling av ventilationssystem för utsugning av gödselgaser och till en litteraturstudie om ljus i värphönsstallar. Medel har också avsatts för uppföljning av nya system i praktisk drift. I ett särskilt projekt studeras djurhälsan och djurmiljön i ett traditionellt golvsystem med totalt 40 000 höns. och Stiftelsen lantbruksforskning beslutade om ett samordnat forskningsprogram för alternativa inhysningssystem för värphöns. Programmet skall löpa . Forskningsprogrammet har som mål att utveckla inhysningssystem för värphöns som upp- fyller djurskyddslagens krav och uttalande att alternativa system inte får leda till försämringar från djurhälso- eller arbetsmiljösynpunkt. skall systemen ge producenterna en lönsam produktion som klarar en internationell konkurrens. 3.2 Var bedrivs forskningen? Den huvudsakliga forskningen om alternativ till burhållning av värphöns bedrivs vid . Vid institutionen för husdjurens utfodring och vård fokuseras forskningen på djurhälsa, beteende, produktion och äggkvalitet. Vid institutionen för husdjurshygien bedrivs forskning med målet att skapa grundläggande kunskaper om hönans biologi samt kunskaper om sam- spelet mellan miljö och värphönans hälsa och beteende för att göra det möjligt att skapa inhysningsformer som medger ett gott hälsotillstånd under rationella produktionsformer. Vid institutionen för lantbrukets byggnadsteknik bedrivs forskning som främst rör olika miljöfaktorer i inhysningssystemen såsom luftföroreningar, ergonomi och olycksfallsrisker samt betydelsen av naturligt ljus. Vid institutionen för husdjursförädling och sjukdomsgenetik startades ett projekt med målet att utvärdera de i landet tillgängliga värphönshybridernas produktionskapacitet på golv. bedriver också i samarbete med försök kring rationell höns- hållning inom ekologiskt lantbruk. Vid pågår ett projekt som syftar till att erhålla kunskap om de parasiter som orsakar sjukdomen koccidios hos värphöns. Målet är att kunna anvisa förebyggande hygieniska åtgärder mot sjukdomen och att utvärdera effekterna av tillgängliga vacciner. På är målet att producera och studera experimentella vacciner baserade på definierade antigener från i isolerade arter och stammar av den parasit som orsakar sjukdomen. Vid anstalten pågår vidare kontinuerlig hälsoövervakning och registrering av försöken med alternativa inhysningssystem vid . bedriver på sin försöksgård Smedsmora försök med ett nytt uppfödningssystem för unghöns. Systemet är anpassat till de nya alternativa systemen för äggproduktion med frigående höns. Principen är att hönsen skall vara vana vid olika våningsplan vid insättningen i den slutliga produktionsanläggningen. 3.3 Finansiering Särskilda medel för djurskyddsfrämjande åtgärder har avsatts under nionde huvudtitelns anslag Djurhälsovård och djurskyddsfrämjande åtgärder. Under /94 får disponera för prövning från djurskyddssynpunkt av nya djurhållningsmetoder, inredning m.m. i stallar och för andra djurskyddsfrämjande åtgärder. Totalt har /91-1993/94 beviljat till olika forskningsprojekt om alternativa system för hållande av värphöns. Här ingår för den provning av nya system som beskrivs i avsnittet Program för provning av teknik. Stiftelsen har beviljat bidrag med totalt ca till sju forskningsprojekt. Till det av och Stiftelsen beslutade forskningsprogrammet planerar verket och stiftelsen att anslå totalt , varav anslås av och av stiftelsen. Den huvudsakliga forskningen på området bedrivs som nämnts vid . uppskattar att har avsatt i form av löner, hyra av försöksstall, m.m. /89-1993/94. Flera djurskyddsorganisationer har lämnat stöd till forskningen om alternativa inhysningssystem för värphöns. uppskattar dessa bidrag till . Arbetsmiljöfonden har bidragit med till forskningen kring arbetsmiljön i alternativa inhysningssystem. i , Västsvenska lantmän, Svenska lantägg AB, m.fl. har totalt investerat i försök som bedrivs vid . Stiftelsen fjäderfäforskning anslog till för forskning om golvhöns. Tillverkare av inredningar har bl.a. svarat för inredningarna vid försöksanläggningarna Marielund, Lövsta och Stora . Föreningen fjäderfäskötsel, Kronägg ek. och AB kontrollhönseri har bidragit med medel till en beräknad summa av för studieresor till . har anslagit ca för praktiska tillämpningar vid forskning om alternativa inhysningsförsök på höns. Fori (Lantmännen) har subventionerat foder motsvarande en summa av . gjorda forskningsinsatser avseende alternativa inhysningssystem för värphöns uppskattas av till sammanlagt ca . 3.4 Vissa frågeställningar vid utvecklandet av nya inhysningssystem De problem som har uppstått i de nya inhysningssystemen är enligt framför allt fjäderplockning och hackning, risk för parasitangrepp, dålig arbetsmiljö (damm och ergonomi) samt fotbölder och bröstbensdeformationer hos hönsen. Fjäderplockning och kannibalism. Hackskador och kannibalism har visat sig vara den vanligaste dödsorsaken i system med frigående höns. Flockens storlek, unghönsens uppfödningsförhållanden samt fodrets sammansättning och struktur anses ha betydelse i sammanhanget. Försök tyder dock på att risken för kannibalism varierar betydligt mellan olika djurmaterial. Orsakerna till fjäderplockning och efterföljande kannibalism är sannolikt många och kan variera från en flock till en annan. Den kontakt med strö och gödsel som höns har i frigående system ökar risken för koccidios jämfört med höns som hålls i bursystem. Utbrott av koccidios speciellt i samband med att hönsen börjar värpa har registrerats i både svenska och norska försök. En ökad stresspåverkan på grund av transport, miljöombyte och hönornas omställning till äggproduktion kan vara viktiga faktorer i sammanhanget. För att undvika utbrott av koccidios hos höns i golvsystem under produktions- perioden är det viktigt att det sker en immunisering under uppfödningen. Vid pågår forskning om och utvärdering av vacciner mot koccidios. Problem med hönskvalster har rapporterats både från svenska och utländska försök med frigående höns. Risken för att få in hönskvalster i anläggningarna är troligen oberoende av inhysningssystem. Erfarenheterna från flera försök tyder dock på att kvalstren har bättre förutsättningar att föröka sig i system med frigående höns än i bursystem. Fot- och bröstbensskador. Deformation av bröstbenskammen förekommer ofta hos höns som har tillgång till sittpinnar. Bröstbensskadorna uppträder tillsammans med infekterade sår eller bölder i huden över bröstbenskammen. Frekvensen fotbens- och bröstbensskador har kunnat reduceras bl.a. med en förbättrad utformning av sittpinnarna. En fotskada som förekommer i konventionella bursystem men inte i system för frigående höns är s.k. hyperkeratos i klofalsen. Det har i försök visat sig vara stor skillnad mellan olika djur- material framför allt i fråga om frekvensen fot- skador. Benbrott i samband med transporter av värphöns till slakterier och vid hantering av djuren vid slakteriet är i många länder ett betydande djurskyddsproblem. Registreringar vid slakt och mätningar av skelettets brottsstyrka har visat att höns i frigående system och i burar med sittpinnar har en betydligt starkare skelett än höns inhysta i konventionella burar. Ströbäddens funktion och egenskaper har stor betydelse för luftkvalitet och djurmiljö i fjäderfästallar. Ströbädden påverkar bl.a. avgivningen av ammoniak, fukt, koldioxid, damm, djurens hygien och hälsa samt risken för utbredning av koccidios. Viktiga egenskaper hos ströbädden som påverkar miljön är fukthalt, andelen strömedel, pH-värde, konsistens, volym per enhet och ålder. Det behövs emellertid ytterligare kunskaper om hur ströbäddar skall anläggas och skötas. Gödselhanteringen påverkar både avgivningen av gödselgaser i stallet och fjäderdräktens renhet. För att begränsa förekomsten av gödselgaser bör gödselns uppehållstid i stallet begränsas. Vilken teknik som används för hanteringen av gödseln påverkar också möjligheten att med ventilationstekniska metoder begränsa avgivningen av ammoniak från t.ex. gödselmattor och gödselbingar. Kunskaperna om hur ströbäddar och gödsellager i form av gödselbingar inne i stallbyggnaden påverkar avgivningen av gödselgaser är ännu ofullständiga. Andelen ägg som inte värps i reden kan minskas om man föder upp unghönsen i ett liknande system som de senare skall producera ägg i. Djuren skall således vara vana vid att söka sig upp på pinnar och haft tillgång till nätvåningar med foder och vatten. På mörka ostörda platser är det attraktivt för hönan att placera ägget. Genom att belysa olämpliga värpplatser kan man minska andelen fellagda ägg. Ökad ljusstyrka ökar dock risken för utbrott av kannibalism. Ljus och fönster. Vilken ljusintensitet som når olika delar av ett stall är beroende av fönstrens placering och byggnadens utformning. Eftersom ljuset har en direkt påverkan på djurens beteende och produktion är kunskap om hur dagsljusinsläpp skall utformas samt dess påverkan på djuren viktig. Ventilation och uppvärmning. Stallarnas konstruktion och planlösning påverkar värmebalansen och möjligheterna att åstadkomma en väl fungerande ventilation. Valet av uppvärmnings- och ventilationssystem kan vidare påverka förekomsten av ammoniak. De arbetsmiljöaspekter som måste beaktas vid införande av nya system inom värphönshållningen är enligt följande. Luftkvaliteten med avseende på ammoniak, koldioxid, damm och endotoxiner samt olycksfallsrisker, arbetsställningar och arbetsrörelser, arbetsorganisation och arbetstidsåtgång samt övriga faktorer såsom psykisk belastning, buller och belysning. Högre halter av ammoniak, damm och endotoxiner har konstaterats i de alternativa systemen jämfört med bursystemen. Genom vissa skötselåtgärder och tekniska lösningar kan enligt bedömning halterna minskas till fullt acceptabla nivåer. I djurstallar bildas ammoniak vid bl.a. mikrobiell omsättning av kväve i gödseln. Ventilationsflöde, gödselns lagringstid i stallarna, gödselns fukthalt, storleken av de ytor som är belagda med gödsel och temperatur påverkar emission och koncentration av ammoniak. Begränsning av gödselns lagringstid är den viktigaste åtgärden för att minska ammoniakemissionen. En annan åtgärd är att minska fukthalten i gödseln, t.ex. med golvvärmesystem och genom ventilationstekniska lösningar. Huvuddelen av den koldioxid som förekommer i stallar kommer från djurens utandningsluft. En viss mängd kan också avges genom nedbrytning av gödseln. Halten av koldioxid ger främst ett mått på ett stalls luftkvalitet. Med normala ventilationsflöden för värphönsstallar skall koldioxidhalten enligt kunna hållas på nivåer som med god säkerhetsmarginal underskrider Arbetarskyddsstyrelsens gränsvärden. De faktorer som påverkar dammförekomsten i stallar är främst djurens aktivitet, djurtäthet och fuktförhållanden. Ventilation, foderslag och strömedel bedöms ha relativt liten inverkan jämfört med nämnda faktorer. Vid pågående projekt vid byggnadsteknik testas olika tekniker för att reducera dammet. Resultaten av dessa kommer att redovisas efter hand. Exponering för organiskt damm kan också reduceras med lämpligt andningsskydd.