prop · GH03189 · 1994-01-01 00:00:00 — Det är därför av vikt att biståndsgivningen sker på ett sådant sätt att kommunmedlemmarna inte upplever att deras skattemedel används på ett olämpligt sätt. När det gäller utrustning som kommuner och landsting kan undvara finns normalt inte samma kontrollbehov, men ju mer omfattande biståndet är, desto större blir kravet på att biståndet verkligen kommer till avsedd användning. Regeringen anser därför att det i lagen bör införas ett krav på att kommunerna, landstingen och de kyrkliga kommunerna kontrollerar att det lämnade biståndet kommer till avsedd användning. För det fall de själva saknar möjlighet att direkt kontrollera detta, bör de i samband med att biståndet lämnas ställa krav på att mottagaren av biståndet i efterhand redovisar hur detta använts. I de fall där enskilda kommuners bistånd ingår som en del av en mer omfattande biståndsgivning och där samarbete och samordning sker med exempelvis en statlig myndighet, kan denna kontroll lämpligen ske genom den statliga myndighetens försorg. Det av TCO framförda kravet på att mottagarlandet skall förbinda sig att följa olika och rekommendationer anser regeringen närmast vara en fråga som måste lösas på nationell nivå, både för del och för mottagarländernas del. Att i en lagstiftning som reglerar förhållanden för biståndsgivning på lokal nivå ställa sådana krav är inte lämpligt. Att kommuner och landsting i sina kontakter med olika mottagare av biståndet även verkar för att dessa skall tillämpa de av TCO åberopade konventionerna ser regeringen dock som en naturlig del i deras bidrag till att stödja demokratiseringsprocessen i mottagarländerna. 6.1 Förslag till lag om rätt för kommuner, landsting och kyrkliga kommuner att lämna internationell katastrofhjälp och annat bistånd 1 § Paragrafen motsvarar 1 § lag. Den har samma innehåll i sak. 2 § Begränsningen i första stycket till länder som får svenskt statligt bistånd avser att förhindra att den utvidgade rätten för kommunerna och landstingen att lämna bistånd kommer i strid med den nationella utrikes- och biståndspolitiken. Som angetts i avsnitt 5.1 är kretsen av länder begränsad till sådana som direkt får svenskt statligt bistånd. Den omfattar således inte länder där frivilliga eller kyrkliga hjälporganisationer verkar med hjälp av statliga bidrag. En ytterligare inskränkning i rätten att lämna bistånd anges också i första stycket. För att sådant bistånd som anges i lagrummet skall få lämnas måste regeringen lämna tillstånd till det. Det normala torde därvid komma att bli att kommunerna och landstingen ger in en ansökan till regeringen om att , exempelvis , få lämna bistånd till en viss mottagare. Regeringen kan då, under förutsättning av ett positivt beslut, till exempel ange att bistånd genom utbildning och rådgivning får ges i en mer generell omfattning men att utrustning endast får lämnas om kostnaden uppgår till högst ett visst be- stämt belopp per gång eller . I tillståndet kan till exempel undantag också göras för sådana insatser som sker i samarbete med BITS. Med bistånd utöver vad som sägs i 1 § avses exempelvis hjälp med uppbyggnad av samhällsstrukturer, en fungerande lokal demokrati, hjälp med konstruktion av infrastruktur, avloppsrening. Eftersom biståndsbegreppet är vittomfattande och inte går att avgränsa i lagtexten får uppräkningen endast ses som en exem- plifiering. Ledning för tillämpning av bestämmelsen kan exempelvis sökas i den verksamhet som SIDA och BITS bedriver. I andra stycket anges att en kommun eller ett landsting får ge kontant stöd för att bekosta inte bara utbildning eller rådgivning utan även andra kostnader som har ett samband med utbildning och rådgivning såsom resor och uppehälle. Detta gäller även om inte kommunen eller själva bekostar utbildningen direkt. 3 § Genom paragrafen ges kommuner och landsting en skyldighet att i den utsträckning som är rimlig och möjlig se till att bistånd som lämnats med stöd av 2 §, dvs. allt bistånd som inte avser utrustning som kan avvaras, kommer till avsedd användning. Detta kan ske genom att man som villkor för att lämna biståndet ställer krav på att mottagaren skall redovisa hur detta har använts. I många fall finns möjlighet för kommunen själv, exempelvis vid besök, att kontrollera hur biståndet använts. I de fall samverkan sker med ett statligt biståndsorgan kan man träffa överenskommelse om att detta skall kontrollera utfallet. När bistånd ges exempelvis i form av utbildning eller rådgivning i den svenska kommunen eller ligger det i sakens natur att biståndet kommer till avsedd användning genom att utbildningen eller rådgivningen äger rum. Någon ytterligare kontroll torde normalt inte krävas i dessa fall. För bistånd enligt 1 § ställs inga krav i lagen på att uppföljning skall ske. Detta hindrar dock inte att det även i dessa fall kan vara angeläget att se till att utrustningen har kommit till avsedd användning. 4 § Paragrafen motsvarar 2 § lag. Den har samma innehåll i sak. Sammanfattning av betänkandet tjänsteexport och internationellt bistånd (SOU 1993:77) har av regeringen erhållit i uppdrag att se över bestämmelserna om tjänsteexport och undersöka förutsättningarna för kommunalt bistånd till länder i behov av humanitärt stöd. F n får kommuner och landsting bedriva tjänsteexport som under- leverantörer åt svenska företag eller staten. Efter dispens från regeringen kan en kommun eller ett landsting få exportera tjänster på egen hand. tjänsteexport förekommer i två varianter, dels konsultinsatser, s k systemexport, dels tjänsteproduktion för utländsk kund, s k uppdragsverksamhet för exportmarknaden. Exempel på det senare är sjukvård åt utländska patienter. Intresset bland kommuner och landsting för internationella frågor har ökat . De utökade kontakterna kanaliseras på olika sätt. Vänortssamarbete, gränssamarbete, tjänsteexport, bistånd inom ramen för bestämmelserna om katastrofhjälp och humanitärt bistånd är olika former för detta. skickade lokaldemokratikommittén ut en enkät till samtliga kommuner och landsting. I denna ingick några frågeställningar om tjänsteexport och humanitärt bistånd. Denna enkät har kompletterats med inter- vjuer. Intervjuerna har gjorts med personer som på olika sätt varit engagerade i tjänsteexport. Den kommunala tjänsteexporten har ganska liten omfattning. , och är de enda kommuner som jämte i någorlunda omfattning bedrivit kommersiell tjänsteexport. Den enda kontinuerligt bedrivna kommunala tjänsteexporten är sjukvårdsproduktion inom landet för utländska pati- enter. Många kommuner och landsting anser att kravet på dispens för att på egen hand få bedriva tjänsteexport utgör ett hinder. Sedan lagen om tjänsteexport trädde i kraft har nio ansökningar om dispens inkommit och samtliga har beviljats. verksamhet som bedrivit tjänsteexport har kunnat ge draghjälp åt svenska konsultfirmor och svenska hårdvaruleverantörer. tjänsteexport kan också skapa en goodwill för och svenska produkter som kan öka försäljningsmöjligheterna i länder dit svenska kommuner ex- porterar sitt kunnande. Tjänsteexport av större omfattning kräver dels en omfattande försäljnings- och marknadsföringsorganisation, dels att man har ordentlig kapacitet i form av personella resurser för att åta sig projekt. Exportföretagen har inte efterfrågat medverkan vid hårdvaruexport i någon större omfattning. Den kommunala tjänsteexporten utgör sällan någon konkurrens för privata företag så länge kommunen håller sig till sin kompetensenliga verksamhet. Svenska kommuner kan också göra en viktig insats vid uppbyggnaden av . Detta sker dock mestadels med medel från BITS (=Beredningen för Internationellt Tekniskt-Ekonomiskt Samarbete) och inte genom kommersiell tjänsteexport. har det visat sig fördelaktigt för kommunen att uppträda som konsult på egen hand med direktavtal med den utländske kunden även när man samarbetar med ett exportföretag. Man inger mer förtroende om man är själv- ständig i förhållande till hårdvaruleverantören. Därför föreslås att kommuner och landsting skall få bedriva tjänsteexport på egen hand. Tjänsteexporten skall bedrivas affärsmässigt och särredovisas i kommunens bokföring. Något kontinuerligt tillskott av skattemedel får inte ske. Tjänsteexporten får endast omfatta kompetensenlig verksamhet. Investe- ringar för tjänsteexportverksamhet får inte göras. Regeringen kan dock medge undantag från sistnämnda bestämmelse. Vidare föreslås att frågan om näringslivsutveckling genom lokal och regional samverkan mellan kommuner och företag skall utredas. Det föreslås också att lagen om internationell katastrofhjälp och humanitärt bistånd utökas med möjlighet för kommuner och landsting att lämna bistånd i form av rådgivning, konsultverksamhet, utbildning, kontantstöd eller på annat sätt till länder där nödsituation råder och som är föremål för bistånd genom svensk statlig myndighet, t ex och . Det bör också klarläggas att biståndet kan avse utvecklingshjälp. Förslag till Lag om tjänsteexport Härigenom föreskrivs följande. 1 § En kommun, ett landsting och ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap. 16 - 18 §§ kommunallagen (1991:900) får tillhandahålla kommunala tjänster för export enligt föreskrifterna i denna lag. Med kommunala tjänster avses i lagen sådana nyttigheter i form av kunskaper och erfarenheter som finns i kommunernas och landstingens verksamhet. Vad som i denna lag föreskrivs för kommuner gäller också, om inte annat sägs, för landsting och kommunala företag. 2 § Tjänsteexporten kan avse systemexport eller tjänsteproduktion för export. Kommunerna får tillhandahålla tjänsterna: 1. Som underleverantör åt företag i eller åt staten. Genom direkt export till offentlig eller privat köpare i utlandet. 3 § Kommunernas tjänsteexport skall bedrivas på affärsmässiga grunder. 4 § I en kommuns redovisning skall kostnaderna, intäkterna och resultatet av tjänsteexporten redovisas särskilt. Av redovisningen för ett kommunalt företag skall också framgå vilka borgens- förbindelser och övriga ansvarsförbindelser som kommunen eller ingått för företaget. 5 § En kommun får inte stödja tjänsteexporten på ett sådant sätt att den fria konkurrensen hämmas eller i övrigt vidta annat konkurrensbegränsande förfarande. 6 § En kommun får inte investera i byggnader eller kapitalkrävande utrustning huvudsakligen för tjänsteexportändamål. 7 § Om det finns särskilda skäl till det, får regeringen för visst fall medge undantag från bestämmelserna i 6 §. Denna lag träder i kraft den . Genom lagen upphävs lag om tjänste- export (1986:753). Förslag till Lag om rätt för kommuner, landsting och kyrkliga kommuner att lämna internatio- nell katastrofhjälp, humanitärt bistånd och utvecklingsbistånd. Härigenom föreskrivs följande. 1 § Kommuner, landsting, församlingar och kyrkliga samfälligheter får lämna katastrofhjälp, annat humanitärt bistånd eller utvecklingsbistånd till ett annat land där det inträffar en katastrof eller på något annat sätt uppstår en nödsituation. 2 § Till ett land som erhåller statligt svenskt bistånd får bistånd enligt 1 § ges i form av utrustning, rådgivning, utbildning, ekonomiskt stöd eller på annat sätt. 3 § Till ett land som inte erhåller statligt svenskt bistånd får bistånd enligt 1 § enbart ges i form av utrustning som givaren kan avvara. Medel får dock i skälig omfattning anvisas för iordningsställande och transport av utrustningen. Givaren får också till handhålla och svara för ersättning till den personal som behövs för att utrustningen skall kunna tas i bruk. 4 § Bistånd enligt 2 eller 3 § kan lämnas direkt till det andra landet eller genom en internationell hjälporganisation. 5 § Kommuner, landsting, församlingar och kyrkliga samfälligheter får också lämna utrustning som de kan avvara till en internationell hjälporganisation för att användas om en nödsituation senare skulle inträffa. 6 § Kommuner, landsting, församlingar och kyrkliga samfälligheter som lämnar bistånd enligt 2 § skall vidta åtgärder för att förvissa sig om att biståndet kommer till sådan användning som avsetts. Denna lag träder i kraft . Genom lagen upphävs lag om rätt för kommuner, landsting och kyrkliga kommuner att lämna internationell katastrofhjälp och annat humanitärt bistånd (1991:901) Förteckning över remissinstanserna Efter remiss av delbetänkande tjänsteexport och internationellt bistånd (SOU 1993:77) har yttrande avgetts av Kammarrätten i , Styrelsen för internationell utveckling (SIDA), Beredningen för internationellt tekniskt-ekonomiskt samarbete (BITS), , , , , i län, i , i , , , kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, , kommun, , , , , kommun, kommun, Bodens kommun, i , i , i , Stiftsstyrelsen i stift, Stiftsstyrelsen i , Stiftsstyrelsen i , , , i (LO), , , , , , , (). Vidare har yttrande kommit in från . Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden . , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1993/94:189 biståndsverksamhet.