prop · GH03210 · 1994-01-01 00:00:00 — Den borde även omfatta fler associationer än enbart primärföreningar inom lantbrukskooperationen. Det förefaller orimligt att omöjliggöra för medlemmarna att bedriva verksamheten i annan associationsform än ekonomisk förening. En dynamisk utveckling av all affärsverksamhet kräver att anpassning ibland måste ske, varvid val av associationsform inte bör vara ddiskriminerande med hänsyn till konkurrenslagens bestämmelser. Sammanfattningsvis förutsätter att om lantbrukskooperationens skogsägareföreningar erhåller ett lagstadgat skydd även sammanslutningar som utgör deras motparter och som bildats till följd av skogsägareföreningarnas ställning på marknaden även erhåller ett motsvarande skydd. Detta kan utformas som att avtal, som träffats för att motverka eller som en följd av en primärförenings ställning på den relevanta marknaden, skall tillåtas om det inte uppenbart medför en snedvridning av konkurrensen. Det är för skogsföretag av storlek, med nuvarande internationella konkurrens, nödvändigt att de samverkansfördelar som uppnått genom sin delaktighet i Industriskog kan bibehållas. : Både konsument- och lantbrukskooperationen spelar en viktig roll för att slå vakt om svaga konsument- och producent intressen. Det är därför viktigt att samhället inte förhindrar kooperativ samverkan. (): Inom åkerinäringen finns en betydande andel pro- ducentkooperativa företag, lastbilcentraler, som utgör sammanslutningar av före- trädesvis mycket små åkerier. I drygt 200 lastbilcentraler samverkar ca 9 000 åkeriföretag. Som regel är lastbilcentralerna ekonomiska föreningar, men ombildning till aktiebolag har förekommit i en del fall. Oavsett formen fungerar de som sammanslutningar av fordonsägande små åkerier, i full likhet med en primärförening på lantbrukets och skogsbrukets område, och uppträder på mark- naden i konkurrens med andra transportföretag och även med varandra. SÅ anser, att begreppet primärförening bör innefatta all verksamhet av produ- centkooperativ karaktär i småföretagsform. Det är således primärföreningen/- sammanslutningen som skall prövas, inte som hela skaran av enskilda samver- kande. SÅ har inte haft framgång i konkurrensverket för detta synsätt. SÅ hemställer således, att det föreslagna undantaget på lantbruks- m fl områden ges en vidare innebörd, så att producentkooperativ småföretagarsamverkan generellt inordnas i begreppet primärförening. 8.2.3 Lokala föreningars medlemskap i regionala föreningar MD: Definitionen av begreppet primärförening som ges i den föreslagna lagtextens 18 a synes inte ha fått en utformning som överensstämmer med vad som åsyftas. Enligt definitionen och lagmotiven kan i primärföreningar ingå lokala sammanslutningar som också är primärföreningar. Det anges inte närmare vad som avses med en "lokal sammanslutning", endast att den skall vara lokal i förhållande till föreningen och att detta innebär att sammanslutningen skall ha ett mindre verksamhetsområde än föreningens. I förhållande till en riksorganisa- tion kan då även föreningar med "regional" karaktär bli att anse som lokala sammanslutningar, och riksorganisationen således som en primärförening enligt lagens definition. Som exempel på detta kan nämnas i förhållande till och Arla i förhållande till . För att det föreslagna undantaget skall bli tydligt och begränsat på det sätt som avses bör således lagtexten omformuleras. : Resonemang kring innebörden av begreppet lokala sammanslutningar och det framgår att 18 a 1 p i första hand tar sikte på de regionala Lantmännenföreningarna. Det enda kriterium som anges är emellertid att sammanslutningen skall ha ett mindre verksamhetsområde än den förening som den är medlem i. kan en lokal sammanslutning i sig utgöra en primärförening. Det bör sålunda tydliggöras att bestämmelsen endast avser sammanslutningar av klart lokal karaktär och inte öppnar för samverkan mellan större primärföreningar inom ramen för en förening med vidare område än de själva var och en har. Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor och (): Vi ställer oss tveksamma till den del i förslaget som anger att även lokala föreningars medlemskap i regionala föreningar bör omfattas av förslaget. När det gäller lokala föreningars medlemskap i regionala föreningar menar vi att undantaget endast bör avse de lokala föreningarna, inte de regionala. Förekomsten av lokala föreningar torde i sig vara ett tecken på en framgångsrik verksamhet där företagen uppnått den åsyftade samverkan. En ytterligare sam- verkan torde öka risken för en icke önskvärd konkurrensbegränsning. Denna typ av samverkan, då en förening ingår i en annan, påminner om s.k. federativ samverkan, vilken inte omfattas av förslaget. Om man ändå stannar för att även denna verksamhet bör omfattas av ett undantag så blir det än mer angeläget att detta tidsbegränsas och att man väljer den av oss förordade grupppundantagslösningen. SLU: Förslagets oklarhet ökar till förvirring, när utredarna söker täcka in lokalföreningarna i den skånska och halländska lantmannakooperationen med hjälp av en egen, hemmagjord begreppsbildning: "i förhållande till föreningen lokala sammanslutningar av sådana företagare". Denna formulering är en avspegling av historiska och nutida förhållanden, men beaktar inte att det kan finnas variationsmöjligheter inom den producentkooperativa sektorn. LRF m.fl.: Undantaget måste omfatta dotterföretag till samtliga "primärförening- ar" inom hela jordbruket, trädgårdsnäringen och skogsbruket med binäringar (lantbruket). Även detta måste klargöras i motiven. Det är här fråga om en organisatorisk lösning inom föreningens ram. Dotterbolag kan t.ex. förädla av medlemmarna levererade produkter och sälja dessa. Bolagskoncerner räknas ju också så gott som alltid som ekonomiska enheter. För undantagets giltighet får det inte spela någon roll hur företaget delat upp verksamhet mellan moder-och dotterföretag. Utgående från formuleringarna i förslaget till lagtext tolkar LRF att med en "primärförening" avses också en förening som till medlemmar har enbart i förhållande till föreningen lokala sammanslutningar av företag som driver jordbruk, skogsbruk eller trädgårdsverksamhet. Det behöver alltså inte dessutom som direktmedlemmar finnas enskilda juridiska eller fysiska personer som driver jordbruk, skogsbruk eller trädgårdsverksamhet. Ovanstående bör klargöras i motiven. MD: I promemorian framhålls att de föreslagna undantagsreglerna skall gälla för samverkan i primärföreningar men inte för s.k. federativ samverkan mellan föreningar. Förslaget innebär dock att samverkan mellan primärföreningar kan ske i en regional primärförening och att denna form av samverkan undantas från förbudet i 6 . Motivuttalandena om innebörden av federativ samverkan förefaller ej entydiga på denna punkt. I promemorian framhålls att de föreslagna undantagsreglerna skall gälla för samverkan i primärföreningar men inte för s.k. federativ samverkan mellan föreningar. Förslaget innebär dock att samverkan mellan primärföreningar kan ske i en regional primärförening och att denna form av federativ samverkan undantas från förbudet i 6 . Motivuttalandena om innebörden av federativ samverkan förefaller ej entydiga på denna punkt. : I anslutning till vad som anförs rörande s.k. federativ sam- verkan - ett begrepp som f.ö. inte är entydigt - konstaterar verket att promemo- rians lagförslag, i likhet med vad anfört i ovan nämnda skri- velse, inte avses omfatta samverkan mellan primärföreningar, oavsett om sådan samverkan sker mellan två eller flera föreningar och med eller utan medverkan av riksorganisation. vill härvid erinra om att med stöd av den gamla konkurrenslagen (1982:729). förbjudit en ytterligare kon- centration i målet Arla/(MD:s dnr A 1/91). Att nu möjliggöra långtgående samverkan, t.ex i form av joint , genom att inte låta den nu gällande KL, som avses vara kraftfullare än den tidigare, tillämpas på sådan samverkan vore ytterligt remarkabelt. : Kollegiet finner det svårt att ta ställning till s k federativ samverkan mellan föreningar. I promemorian klargörs inte tillfredsställande vad begreppet står för i en europeisk jämförelse eller vilka regler som på detta område tillämpas i europasamarbetet.anser att det föreslagna undantaget borde omfatta jordbruk men inte skogsbruk för att bättre motsvara täckning. RRV: Utredningen visar tydligt att de lantbrukskooperativa primärföreningarna i en mängd avseenden undviker inbördes konkurrens. Primärföreningarna delar upp produktionen på varuslag och försäljningen på områden. Inom sitt eget område försäljer föreningarna t.ex. sina samarbetspartners produkter, med flera förfaranden som eliminerar konkurrensen och står i strid med 6 KL. RRV utgår från kravet på att livsmedelsindustrin skall vara stark och konkur- renskraftig vid EU-inträdet. Intern konkurrens mellan primärföreningarna ger enligt RRV:s mening bäst resultat för konsumenterna och för de svenska bönderna. RRV anser att primärföreningarna skall få verka i enlighet med sin särart. Detta är emellertid inte skälig anledning att tillåta primärföreningarna att i kraft av sitt funktionssätt eliminera konkurrensen på marknaden. Nödvändiga förändringar i primärföreningarnas anläggnings- och medlemsstruktur förhindras eller försenas om de inte konkurrerar med varandra. En mängd av de företeelser som kan hävdas ge rätt till undantag från KLs bestäm- melser, t ex rationell stordrift eller kostnadsjakt genom samverkan i inve- steringar ger inte den mer grundläggande effektiviteten som konkurrensen på en fri marknad kan ge. Då det är önskvärt att stärka livsmedelsindustrin konkur- rensförmåga inför EU-inträdet återstår att skapa intern konkurrens mellan de på den svenska marknaden dominerande lantbrukskooperativa primärföreningarna. Utredningen behandlar inte sk federativ samverkan mellan primärföreningar Frågan uppges dock beredas inom . RRV framför som ett huvudförslag och till underlag för beredning - att det är angeläget att en inbördes konkurrens mellan primärföreningar uppstår i praktiken. bör ges i uppdrag att inför nämnda beredning omgående anvisa metoder för hur en sådan intern konkurrens skall främjas. En metod som RRV kan tillstyrka är att de föreslagna undantagen till KL inte införs. Därigenom kan också de svenska företagsformerna behandlas lika i konkurrensrättsligt hänseende. Konsumentberedningens (KoB): Arbetsgruppen behandlar inte frågan om federativ samverkan utan pekar på att den bereds inom . Emellertid kan utläsas att svensk lagstiftning ifråga om federativ samverkan inte bör göras hårdare än vad som gäller i EG. Detta är enligt KoB alls ingen självklar ståndpunkt eftersom de jordbrukskooperativa företagen i har en betydligt starkare ställning jämfört med i EU-länderna och dessutom successivt stärker sin ställning. En liten marknad som den svenska innebär dessutom i sig risk för ett lägre konkurrenstryck. Det kan vidare tilläggas att EG vid sin tillämpning av jordbruksundantaget varit mycket restriktiv ifråga om federativ samverkan. i : Om blir medlem i EU finns det behov av särskilda konkurrensregler som medger viss samverkan mellan jordbruksföretag och andra råvaruproducenter inom primärföreningar. För att vi skall kunna konkurrera på lika villkor krävs då en anpassning till inom detta område. Lagstiftaren bör emellertid i detta sammanhang avvakta beredning angående de konkurrensregler som gäller för lantbruket inom EU när det gäller den federativa samverkan, så att även dessa förhållanden skall kunna vägas in i det nya lagförslaget. anser det dock klart oförenligt med den svenska konkurrenslagen om också federativ samverkan kommer att tillåtas. i : De förhållanden och konkurrensregler som råder i lantbruket inom EU vad avser federativ samverkan har inte vägts in i förslaget. noterar med tillfredsställelse att denna fråga bereds inom . SLU: Undantaget bör gälla för alla producentkooperativa företag, oavsett om dessa utgör föreningar av första grad eller av högre grad. Risken för konkurrensbegränsande effekter kan elimineras genom klausulen om missbruk av dominerande ställning i 19 konkurrenslagen. Någon hållbar motivering till att lagförslaget avgränsas till att gälla primärföreningar, dvs föreningar med enskilda såsom medlemmar, ges ej. Här framkommer i stället en oklarhet, bestående i att utredningsgruppen inte skiljer mellan det principiella och det konkreta. På principiella och teoretiskt hållbara grunder är det ingen skillnad mellan primär- och sekundärföreningar. Det är helt de samma förklaringar till att människor sluter sig samman i den ena typen av förening som den andra. Att det förekommer föreningar på olika nivåer kan förstås med att det i olika typer av verksamheter förekommer skilda grader av stordriftsfördelar och olika typer av transaktionskostnader. Slutsatsen är att föreningar på olika nivåer har lika stort berättigande i en nations näringsliv. Anledningen till att lagförslaget inte inkluderar sekundärföreningar i undanta- get är att utredarna blandar samman dessa med riksorganisationer. Detta är för- ståeligt mot bakgrund av att de stora sekundärföreningarna i är rikstäckande och allomfattande föreningar. Synsättet är felaktigt- sekun- därkooperativ och riksorganisationer är olika fenomen. är normalt sett, dvs principiellt och internationellt, inte rikstäckande och alltså ej nationella organisationer. En riksorganisation är i regel inte (internationellt sett) ett kooperativt företag - det blir den först om den driver ekonomisk verksamhet. Till följd av den tidigare jordbrukspolitiken har det svenska lantbrukets sekun- därkooperativa företag blivit riksorganisationer, liksom fallet är i vissa andra länder med starkt skyddande jordbrukspolitik. Principiellt och teo- retiskt, liksom i länder, där marknadskrafter råder i jordbruket, är emellertid situationen en annan. Där har sekundärkooperativa företag en viktig funktion att fylla, t ex i och : Flera av de stora tyska lantbrukskooperativa företagen är federationer, dock inte landstäckande. Exempel är MZO (Molkeriezentrale Oldenburg-OsnabrückOst- eG), inom vilken 34 primärföreningar med 19000 mjölkbönder är med- lemmar, med 19 föreningar såsom medlemmar, vilka inalles har 41000 lantbrukare i sina medlemskårer, samt med 56000 lantbrukare via 108 primärföreningar (den senare har dock omstruk- turerats). I är "federated cooperative systems" mycket vanliga, särskilt i lantmanna- sektorn. Det är bland dessa som de mycket stora företagen finns, t ex CENEX, Land O''''Lakes, Growmark, Countrymark och , alla med miljarder dollar i omsättning och med ett par hundra tusen bönder såsom medlemmar i de ingående primärföreningarna - och alla i hård konkurrens med varandra och med andra. Med en lagstiftning som den föreslagna skulle företagskonstruktioner av dessa typer omöjliggöras. Den svenska lantbrukskooperationen skulle få en mindre handlingsrepertoar än utländsk lantbrukskooperation, som i allt större utsträck- ning kommer att utgöra dess konkurrenter. Likaså skulle svensk lantbrukskoope- ration bli handikappad gentemot icke-kooperativ industri, eftersom denna har möjlighet att organisera på motsvarande sätt, dvs i koncernstrukturer. Den föreslagna lagen skulle sålunda hämma utvecklingsmöjligheterna för svenskt lantbruk och svensk livsmedelsindustri. Det är inte möjligt att utesluta att ett antal av de lantbrukskooperativa föreningarna skulle vilja bilda federationer av skilda slag, vilka markant avviker från dagens riksorganisatio- ner. Att med denna lagstiftning förhindra en sådan positiv utveckling inom det svenska näringslivet vore oklokt. I stället får utredningens förslag till effekt att primärföreningarna får stärkt incitament att fusionera, vilket inte nödvändigtvis är det mest önskvärda sett ur ett samhälleligt perspektiv. upplever den s k nyinstitutionalistiska ekonomiska teoribildningen en stark expansion, med bland annat ett flertal . En central lärdom inom denna teorimängd är att sättet att organisera verksam- heter är avgörande för den ekonomiska utvecklingen. Den föreslagna lagreglerna, som förelägger att ett bestämt sätt att organisera företagandet, står i stark motsättning till denna kunskapsmängd - detta gäller även de paragrafer som kommenteras på de följande sidorna. : Undantaget bör begränsas till att avse samverkan mellan företag inom de lokala primärföreningarna, som ju oftast består av småföretag med begränsade resurser. En samverkan mellan primärföreningarna torde begränsa konkurrensen i onödig omfattning och bör således inte tillåtas. Detsamma gäller förslaget att låta lokala föreningars medlemskap i regionala föreningar omfattas av ett undantag. : I likhet med förslaget anser Förbundet att samverkan mellan primärföreningar (federativ samverkan) inte skall omfattas av det särskilda undantaget. : Undantaget skall inte omfatta s.k. federativ samverkan som är vanligt förekommande på lantbrukets område och som avser samverkan mellan primärföreningarna. Detta innebär att föreningarna i denna del jämställs med t.ex. aktiebolag när det gäller förbud mot kartellsam- verkan. Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor och (): De utgångspunkter som redovisas i avsnittet, betr ett medlemskap i och behovet av att därvid bl.a. ha en stark och konkurrenskraftig jordbruksnäring, anger på ett ensidigt och vinklat sätt förutsättningarna för vad som ligger i konsumenternas och skattebetalarnas intresse. Därmed anges också inriktningen på de lagförslag som lämnas i promemorian. I avsnittet förs också ett resonemang betr. de svenska konkurrensreglerna och hur dessa förhåller sig till EG:s och olika medlemsländers regler. Det anförs i avsnittet att "Om det visar sig att sådan samverkan inom EU-länderna förekommer i former som inte är förenliga med svensk konkurrenslagstiftning bör övervägas vilka förändringar av konkurrensreglerna som kan erfordras". Enligt promemorian bör det således övervägas inte om förändringar krävs utan vilka. För övrigt förs överhuvudtaget inget resonemang betr. konkurrenssituationen för den händelse inte skulle bli medlem i EU. De redovisade utgångspunkterna i avsnittet visar att man väljer att ha ett något annorlunda synsätt på konkurrensfrågorna när det gäller jordbruket än man haft när det gäller näringslivet i övrigt. När det gäller övriga näringslivet gäller konkurrenslagen oavsett om är EU-medlem eller inte och oavsett hur konkurrensreglerna ser ut i de länder med vilka vi bedriver omfattande handel. Sammanfattningsvis kan sägas att genom de utgångspunkter som valts för analysen av behovet av kompletterande konkurrensbestämmelser för bl.a. jordbruket har man också valt att upprätthålla den särställning jordbruket genom olika skydd och stöd haft ända . : Förslaget innebär, att konkurrensrättsligt lagstöd även fortsättningsvis saknas för kooperativ samverkan mellan företag, som samverkan enligt koncernmodellen principiellt tillåts. Som arbetsgruppen emellertid också anfört, kan federativ samverkan anses tillåten genom en e contrario-tillämpning av konkurrenslagen, dvs att den över huvud inte skulle vara tillämplig i all den utsträckning samarbetet grundas på annat lagstöd (t ex lagen om ekonomiska föreningar). uttryckte i sitt remissyttrande över förslaget till ny konkurrenslag kritik över lagstiftarens osäkra hållning visavi kooperativa samverkansformer. Å ena sidan hävdar regeringen/arbetsgruppen , att "Med- lemskapet i de ekonomiska föreningarna skall ge samordnings- och stordriftsfördelar genom möjlighet till specialisering och förbättrad information samt minskat risktagande". Å andra sidan vilar den nya konkurrenslagen enligt Kooperativa institutets mening på en motsatt utgångs- punkt, nämligen att samarbete mellan företag definitionsvis skulle vara skadligt och ineffektivt för samhällsekonomin och konsumenterna. Kooperativ samverkan kräver i princip dispens från lagens förbud ("sammantaget hade så positiva effekter att den, med vissa begränsningar, borde kunna kvalificera för undantag enligt lagens bestämmelse om detta". Kooperationen i såväl konsument- som producentkooperativa former uppvisar emel- lertid många exempel till effektivitetsbefrämjande samarbete. Det är enligt Kooperativa institutets mening inte långsiktigt styrkt, att extrem konkurrens skulle leda till lägre transaktionskostnader än samverkan. Frågan om kooperatio- nens konkurrensrättsliga status måste därför enligt Kooperativa institutets mening bli föremål för fortsatta övervägande, så att den blir klarlagd. I , till vars syn och regler regeringen/arbetsgruppen hänvisar, gäller bl a att det är tillåtet för ett kooperativ att genom egen växt och samgående med andra koo- perativ uppnå en monopolställning, emedan det sedan är "monopolets" uppträdande som blir föremål för bedömning i det enskilda fallet. Denna syn överensstämmer enligt Kooperativa institutets erfarenhet även med gällande rätt i EU (uttryckt i t ex det s k pälsdjursmålet). måste därför med kraft avvisa uppfattningen, att "saknas skäl att i lagform undanta sådan verksamhet generellt". Arbetsgruppens motiv - marknadsdominans - är inget skäl enligt vare sig europeisk eller amerikansk konkurrensrätt att inte lösa problemet. vill därför också framhålla, att de federativa frågor som beredes inom inte får inskränkas till jordbrukspolitikens område och följaktligen uppdraget vidgas och flyttas till förslagsvis med Kooperativa rådet som samordningsansvarig i kooperativa frågor. Uppdraget bör därvid också omfatta en föreningsrättslig genomgång och bedömning av de avtalssituationer som åberopas i promemorian. Flertalet av de där angivna exemplen är nämligen fullt tillåtliga och naturliga enligt "kooperationsrätten" (lagen om ekonomiska föreningar med såväl bakomliggande principer som framförliggande stadgar m fl rättsakter). LRF m.fl.: Det är en allvarlig brist att arbetsgruppen inte har behandlat federationsfrågan. Frågor som rör den ekonomiska förening som sådan och federationsfrågor måste på detta område behandlas i ett sammanhang, se t ex EU-förordningen 26/62. är en sammanhållen företagsgruppering med funktioner som inom samarbetsområdet är av samma natur som i en aktiebo- lagsrättslig koncern. Arbetsgruppen har inte tagit hänsyn till dessa aspekter och därmed visat en oförmåga att förstå den ekonomiska föreningens arbetssätt. För lantbrukskooperationen är det nödvändigt att stärka sig inför en kommande internationell konkurrens. Endast därigenom kan gå in i EU med en stark och konkurrenskraftig jordbruksnäring och livsmedelsindustri. Även för skogsbruket kan internationell konkurrens påkalla samarbete. Det federativa samarbete som sker inom lantbrukskooperationen syftar till att uppfylla de mål som finns för den svenska jordbrukspolitiken. Dessa mål gäller också i allt väsentligt inom EU. Jordbrukspolitiken har inom EU en överordnad ställning i förhållande till konkurrenspolitiken. Det är orimligt att kräva att de ekonomiska föreningarna skall behöva rasera uppbyggda rationella strukturer inför ett medlemskap. Särskilt som dessa skulle vara tillåtna vid ett EU-medlemskap t ex enligt eller beroende på att konkurrensen på den relevanta marknaden då ändras. Det bör understrykas att tillåter konkurrensbegränsande avtal som anses nödvändiga för att målen med den gemensamma jordbrukspolitiken skall uppnås. Dessa mål avser höjd produktivitet, skälig levnadsstandard, stabiliserad marknad, trygg livsmedelsförsörjning och rimliga livsmedelspriser. Det föreligger i EU-förordningen 26/62 en presumtion för att lantbrukarnas och deras föreningars samverkan uppfyller jordbrukspolitikens mål. Detta gäller så länge kommissionen inte fastslagit att konkurrensen utesluts eller jordbrukspolitikens mål Kommissionen har bevisbördan. Om förpliktelse att fastställa ett bestämt pris, se nedan. måste tillåta sådant federativt samarbete som stärker jordbruket och livsmedelsindustrin inför EU-medlemskapet. På EU-marknaden agerar mycket stora företag, såväl aktiebolag som kooperativa företag. Det är med dessa som den svenska livsmedelsindustrin skall konkurrera.