prop · GH03162 · 1994-01-01 00:00:00 — Utgångspunkten bör vara den spänning som kan förutses behövas under den planerade koncessionstiden. Spänningen bestäms individuellt för varje koncession och grundas på sökandens uppgifter och övriga omständigheter. Den spänningsgräns som anges i koncessionen anger naturligtvis den högsta spänning som får finnas på ledningsnätet men den markerar också omfattningen av koncessionshavarens monopol på ledningsbyggande och anslutningar. Nätkoncession för linje avseende ledningar med högre spänning kan därför meddelas inom området och anslutning av kunder till denna ledning kan också ske. Spänningsgränsens betydelse för ledningsbyggande, anslutningsskyldighet m.m. beskrivs i specialmotiveringarna till 2 2 och 4 mom. I fjärde stycket stadgas att regeringen kan föreskriva vissa undantag från bestämmelserna i första och tredje styckena. Ett tillägg görs nu som innebär att en sådan föreskrift inte får avse utlandsförbindelser. Skälet är att det nu i första stycket slagits fast att regeringen alltid skall pröva ansökningar om nätkoncession som avser en utlandsförbindelse. 2 2 mom. Nätkoncession får meddelas endast om anläggningen är lämplig från allmän synpunkt. Nätkoncession för linje får endast om det finns särskilda skäl meddelas för ledning som är avsedd för spänning som inte överstiger högsta tillåtna spänning för de områden med nätkoncession som berörs av ledningen. Nätkoncession för område får bara meddelas om området utgör en med hänsyn till nätverksamheten lämplig enhet. Nätkoncession får inte meddelas för ett område som helt eller delvis sammanfaller med ett annat koncessionsområde. Nätkoncession får endast beviljas den som från allmän synpunkt är lämplig att utöva nätverksamhet. Nätkoncession för område får endast beviljas den som dessutom är lämplig att bedriva nätverksamhet inom det begärda området. Nätkoncession får inte strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre av- vikelser göras. Vid prövning av frågor om meddelande av nätkoncession skall lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. tillämpas. Nätkoncession får inte överlåtas utan tillstånd av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, av nätmyndigheten. Vid prövning av ansökan om överlåtelse av nätkoncession skall fjärde stycket tillämpas. I första stycket anges som förutsättning för att nätkoncession, såväl för linje som för område, skall få meddelas att ledningen eller ledningsnätet är lämpligt från allmän synpunkt. Samma förutsättning gäller men detta uttrycks nu något annorlunda i lagtexten. krävs att en anläggning är behövlig och förenlig med en planmässig elektrifiering. Eftersom elektrifie- ringen av landet numera till största delen är genomförd framhävs inte längre detta kriterium uttryckligen i lagen. Lämplighetsprövningen kommer i första hand att vara aktuell när det gäller nätkoncession för linje. Prövningen kommer i fortsättningen främst att syfta till att hindra att samhällsekonomiskt onödiga anläggningar byggs, dvs. att nya ledningar byggs där tillräcklig överföringskapacitet redan finns, eller att ledningar dras fram på ett sätt som orsakar onödigt stor skada för tredje man. Ytterligare ett typiskt fall där en nätkoncession för linje kan vara samhällsekonomiskt onödig och därmed olämplig ur allmän synpunkt är följande. Det kan ibland vara företagsekonomiskt lönsamt för en större elkonsument att koppla sig direkt till det regionala nätet i stället för att på sedvanligt sätt ta strömmen från det lokala nätet. Spänningen på det regionala nätet är visserligen högre men för en större elkund kan en behövlig nedtransformering av spänningen ofta ske utan att kostnaderna för detta utgör något problem. Om detta tillåts i större omfattning urholkas den ensamrätt till eldistribution inom området, som innehavaren av nätkoncessionen för området har. Detta kan leda till att det ekonomiska underlaget för distributionsverksamheten försvagas, vilket i sista hand drabbar de övriga elkonsumenterna i området. I ett sådant fall kan alltså ansökan om nätkoncession för linje avslås eftersom syftet med den nya ledningen bara är att koppla sig till det regionala nätet. kan dock situationen vara sådan att ansökningen i stället bör bifallas. Exempel på sådana situationer ges under specialmotiveringen till andra stycket. En ansökan om nätkoncession för område kan också få avslag med motivering att nätet inte är lämpligt från allmän synpunkt. Så kan vara fallet om t.ex. det planerade ledningsnätet är felaktigt uppbyggt från distributionsteknisk synpunkt eller om ansökan avser en spänningsnivå som är olämplig med hänsyn till redan befintliga ledningar som omfattas av nätkoncession för linje. I andra stycket anges en formell begränsning av möjligheten att bevilja nätkoncession för linje. Innehavaren av en nätkoncession för område skall i princip ha ensamrätt att bygga ledningar och bedriva nätverksamhet inom den för området angivna högsta spänningen. Endast om särskilda skäl föreligger har därför koncessionsmyndigheten möjlighet att inom detta område bevilja en nätkoncession för linje som avser ledningar med samma eller lägre spänning. Situationen är likartad med den som nämnts under första stycket men här gäller det en ledning med samma spänning som eller lägre spänning än den som gäller inom området. En situation när särskilda skäl kan anses föreligga är när kostnaderna för att ansluta en ny stor elkonsument till det lokala nätet är avsevärt större än kostnaderna för en anslutning direkt till det regionala nätet. En annan situation när särskilda skäl kan anses föreligga är när en koncession för en ledning för vilken det finns linjekoncession behöver förnyas. Ytterligare en situation kan vara att koncessionshavaren går med på att en elkonsument inom hans område ansluts direkt till det regionala nätet. I tredje stycket upptas bestämmelser om att koncessionsmyndigheten har att bedöma om en sökt nätkoncession för område avser en lämplig geografisk enhet. En faktor som bör vara vägledande för koncessionsmyndighetens ställningstagande härvidlag är att en nätkoncession för område bör täcka ett geografiskt område med både kunder som medför höga nätkostnader och kunder som medför låga nätkostnader. Orsaken är att avståndsberoende tariffer i princip inte skall tillämpas inom nätkoncession för område. Det finns exempel på att koncessionsområden överlappar varandra. För att skapa bättre ordning vad gäller ansvarsfördelningen mellan områden som gränsar till varandra införs nu ett förbud mot att låta områden sammanfalla helt eller delvis. I fjärde stycket upptas bestämmelser om att endast den får beviljas nätkon- cession som bedöms lämplig från allmän synpunkt att bedriva nätverksamhet. Detta krav gäller oberoende av om nätkoncessionen ges för linje eller för område. En lämplighetsprövning skall alltid göras vid ansökningstillfället. I bedömningen skall vägas in sökandens allmänna kompetens och utformningen av den organisation som skall handha nätverksamheten. Om sökanden har bedrivit nätverksamhet bör också hans tidigare agerande som nätägare vägas in. Om ansökan avser nätkoncession för område krävs dessutom att sökanden är lämplig att bedriva nätverksamhet i just det begärda området. Eftersom områdena har olika omfattning och struktur måste sökandens organisation vara avpassad för just det enskilda området. Faktorer som därvid skall vara vägledande är nätföretagets effektivitet, omfattning och därtill hörande möjligheter att hålla sig med kompetent personal, beredskapsorganisation m.m. eller, alternativt, förutsättningarna att klara dessa funktioner tillsammans med angränsande nätföretag. En noggrann bedömning av sökandens lämplighet är särskilt viktig när nätkon- cession för område beviljas. Koncessionshavaren har ju i princip monopol inom området på att bygga ledningar upp till en viss spänning. Detta betyder att kon- cessionshavaren måste vara särskilt lyhörd för bl.a. elkundernas behov. har uttalat att staten genom skall äga och förvalta en tillräckligt stor del av utlandsförbindelserna för att svenska producenters och konsumenters möjligheter att sluta avtal om kraftaffärer med aktörer utomlands skall kunna tillfredsställas. När det gäller nätkoncession för linje avseende utlandsförbindelse fyller lämplighetsprövningen därför även en annan funktion. Vid prövningen får i förekommande fall tas hänsyn till om det är lämpligt att annan sökande än erhåller koncession. När koncession söks för utlandsförbindelse, skall regeringen alltid pröva ansökan. I femte stycket finns bestämmelser om att en nätkoncession i princip inte får strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 2 2 mom. fjärde stycket. I sjätte stycket finns bestämmelser om att lagen om hushållning med naturresurser m.m. skall tillämpas vid koncessionsprövning. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 2 2 mom. femte stycket.- I sjunde stycket finns bestämmelser om att nätkoncession inte får överlåtas utan särskilt tillstånd. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 2 2 mom. femte stycket. Den nye innehavarens lämplighet skall prövas på samma sätt som vid ansökan om ny nätkoncession. Det behövs dock ingen förnyad prövning av övriga villkor för nätkoncessionen. Ansvaret för att dessa villkor följs övertas av den nye innehavaren av nätkon- cessionen. Inte heller bestäms någon ny koncessionstid, utan förvärvaren övertar återstoden av innevarande koncessionstid. 2 3 mom. Nätkoncession ges för bestämd tid, längst . En nätkoncession skall förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild rätt samt med de villkor för anläggningens utförande och nyttjande som behövs av säkerhetsskäl eller som annars behövs från allmän synpunkt. gäller att koncession meddelas , längst , eller om det finns särskilda skäl . I praktiken har det inte funnits behov av längre koncessionstider än . Enligt första stycket skall nätkoncession ges för bestämd tid, längst . Möjligheten att ge koncession har alltså tagits bort. Liksom görs i fråga om koncessionstider ingen skillnad mellan olika typer av koncessioner. Andra stycket har getts en mer modern utformning i språkligt hänseende men några sakliga ändringar har inte företagits. Den som har nätkoncession för linje är skyldig att på skäliga villkor ansluta en anläggning till ledningen. Om det finns särskilda skäl kan nätmyndigheten besluta att den som har nätkoncession för linje inte behöver ansluta en anläggning till ledningen. Den som har nätkoncession för område är skyldig att på skäliga villkor ansluta en anläggning inom området till ledningsnätet. Om det finns särskilda skäl kan nätmyndigheten besluta att den som har nätkoncession för område inte behöver ansluta en anläggning till ledningsnätet. Vill någon ansluta en anläggning till en ledning som omfattas av en nätkoncession för linje i stället för till ett ledningsnät som omfattas av en nätkoncession för område, får den som har nätkoncessionen för linje göra anslutningen endast efter medgivande av den som har nätkoncession för området eller efter tillstånd av nätmyndigheten. Den som har nätkoncession är skyldig att på skäliga villkor överföra ström åt annan. Innehavare av nätkoncession är skyldig att utföra mätning av överförd ström samt att rapportera resultaten av dessa mätningar i enlighet med de närmare föreskrifter som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten meddelar. Frågor om koncessionshavarens skyldigheter enligt detta moment prövas av nätmyndigheten. Detta moment, liksom 7 mom., handlar om de skyldigheter en innehavare av nätkoncession har . I detta moment behandlas huvudsakligen skyldigheten att ansluta anläggningar till nätet och att överföra ström på nätet, medan 7 mom. huvudsakligen behandlar frågor om tariffer och redovisning av nätverksamhet. Första-femte styckena behandlar den grundläggande skyldigheten för koncessionshavare att ansluta elektriska anläggningar till sina ledningar eller ledningsnät. Den grundläggande förändringen i elmarknadsreformen är att hela elnätet skall göras tillgängligt för överföring av ström. En förutsättning för att man skall kunna överföra ström är att man är ansluten till en ledning eller ett ledningsnät. Därför är skyldigheten att ansluta anläggningar en grund- läggande bestämmelse i elmarknadsreformen. Skyldigheten gäller för alla innehavare av nätkoncession, både för linje och för område. Vid nätkoncession för linje sker anslutningen till en ledning och vid nätkoncession för område sker anslutningen till ett ledningsnät. Vad som omfattas av begreppet anslutning framgår av 1 femte stycket. Tre kategorier aktörer på elmarknaden kan i praktiken begära anslutning till en ledning eller ett ledningsnät. En kraftproducent vill föra in ström på det elektriska nätet. Detta sker i en inmatningspunkt. Vanligtvis sker inmatningen på storkraftnätet eller på det regionala nätet, dvs. på en ledning som omfattas av en nätkoncession för linje. En elkonsument vill ta ut ström från det elektriska nätet. Detta sker i en uttagspunkt. Vanligtvis sker uttaget från det lokala ledningsnätet, som omfattas av en nätkoncession för område men uttaget kan också ske direkt från det regionala nätet eller från storkraftnätet, vilka alltså omfattas av en nätkoncession för linje. En annan koncessionshavare vill ansluta sin ledning eller sitt ledningsnät till en annan ledning. Det rör sig ofta om att ansluta en regionledning till storkraftnätet eller ett lokalt nät till det regionala nätet. Som nämnts under 1 avses med anslutning inte bara nyanslutning utan även återinkoppling av befintlig anläggning och höjning av den avtalade effekten i en befintlig inmatnings- eller uttagspunkt. I första och andra styckena behandlas anslutningsskyldigheten för innehavare av nätkoncession för linje. Huvudregeln i första stycket säger alltså att koncessionshavaren är skyldig att på skäliga villkor ansluta en anläggning till sin ledning. Enligt andra stycket kan nätmyndigheten, om särskilda skäl föreligger, befria koncessionshavaren från denna skyldighet. Det är framför allt ledningens kapacitet som kan påverka anslut- ningsskyldigheten. Ledningen måste nämligen fysiskt kunna klara den överföring som önskas sedan anläggningen anslutits, dvs. det skall finnas ledig kapacitet. Frågan om det finns ledig kapacitet uppkommer bara i vissa situationer när de s.k. fysiska flödena i ledningarna ändras. Strömmens fysiska flöde påverkas inte av att exempelvis en elförbrukare byter elleverantör. Nätets överföringsförmåga är densamma före och efter leverantörsbytet. Men om en helt ny anslutning skall göras till nätet eller om en tidigare ansluten men avkopplad anläggning åter skall kopplas in på nätet kan fråga uppstå om ledig kapacitet finns. Detsamma gäller om belastningen på nätet ökar genom att effekten höjs i en inmatnings- eller uttagspunkt. Koncessionshavaren bör alltså befrias från sin anslutningsskyldighet om det inte finns ledig kapacitet. I en sådan situation bör nämligen de som redan är anslutna ha företräde. En koncessionshavare vilken ingår i en koncern som även producerar eller handlar med el och därför använder sitt nät för koncernens egen överföring, får inte särbehandla sig själv. Han får inte avvisa kunder med hän- visning till koncernens eget framtida behov av ledningskapacitet, men han behöver inte heller inskränka pågående användning för att frigöra kapacitet åt andra. En närmare beskrivning av begreppet ledig kapacitet finns i avsnitt 6.3.1. Det kan också vara skäligt att vägra viss motpart anslutning, t.ex. om denne inte följt tidigare avtal eller om det kan förväntas bli svårt att få betalt. är det skäligt att kräva garantier eller säkerhet som förutsättning för anslutning. I tredje och fjärde styckena regleras anslutningsskyldigheten vid nätkoncession för område. Denna skyldighet är något mera inskränkt än vid nätkoncession för linje. Den omfattar bara anläggningar inom koncessionsområdet och gäller bara inom ramen för den högsta tillåtna spänningen inom området. Vid prövning av undantag från anslutningsskyldigheten enligt fjärde stycket skall beaktas tillgången på ledig kapacitet på nätet i enlighet med vad som har anförts i samband med nätkoncession för linje. En annan viktig faktor som måste beaktas när anslutningsskyldigheten prövas är de tekniska förutsättningarna vid anslutningen. Den anläggning som skall anslutas måste i stora drag vara avpassad för det befintliga ledningsnätet. Det kan inte krävas av en ledningsägare att han skall göra stora och kostsamma investeringar för att en anläggning skall kunna anslutas till hans ledning. vill någon göra en anslutning till en ledning som omfattas av nätkoncession för linje i stället för till det ledningsnät som omfattas av nätkoncession för område. Sådana fall behandlas i femte stycket, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Utgångsläget är då att båda koncessionshavarna är anslutningsskyldiga. Huvudregeln är då att anslutningen skall ske till området och inte till linjen. Huvudregeln i detta stycke syftar alltså inte bara till att befria innehavaren av nätkoncessionen för linje från anslutningsskyldigheten utan också till att förbjuda honom att göra anslutningen. Om innehavaren av nätkoncessionen för området medger det får dock anslutning ske till linjen. Om sådant medgivande inte lämnas kan innehavaren av nätkoncessionen för linje ansöka hos nätmyndigheten om tillstånd att få göra anslutningen. Vid bedömningen av denna fråga bör samma kriterier tillämpas som angivits ovan under 2 mom. vid prövning av frågan huruvida nätkoncession för linje skall meddelas vid uppkoppling på det regionala nätet trots att uppkopp- ling kan ske på det lokala nätet. Samhällsekonomiska bedömningar bör alltså läggas till grund för prövningen. Inte bara anslutningsskyldigheten i sig enligt första-femte styckena kan komma under nätmyndighetens prövning utan också villkoren för anslutningen. Prövningen avser i så fall huruvida villkoren är skäliga. Det viktigaste villkoret torde vara anslutningsavgiften som utgår som en engångsavgift och avser kostnaden för att göra själva anslutningen. Avgiftens storlek påverkas givetvis av om det rör sig om en nyanslutning, en återinkoppling eller en effekthöjning. Även andra villkor som kan förknippas med själva anslutningen skall vara skäliga. I sjätte stycket avhandlas den för hela elmarknadsreformen bärande principen, nämligen skyldigheten att överföra ström åt annan. Överföringen skall ske på skäliga villkor och skäligheten kan prövas av nätmyndigheten. Som exempel på villkor kan nämnas pris och betalningsvillkor, avtalstid och uppsägning, energimängd och effekt, avbrott, avstängning och skadestånd. Priset och övriga villkor för överföringen, nättariffen, kan prövas inom ramen för skäliga villkor dels i det individuella fallet, dels vid en helhetsbedömning av om koncessionshavarens prisnivå och övriga villkor är skäliga med hänsyn till kostnaderna för nätverksamheten. Frågor om nättariffers skälighet behandlas närmare i specialmotiveringen till 7 mom. I sjunde stycket anges att koncessionshavarna är skyldiga att mäta överförd ström samt att rapportera resultatet av mätningarna. Skyldigheten åvilar innehavare av koncession för såväl linje som område. Priset på ström varierar kraftigt över tiden. Ju högre utnyttjandegraden av landets samlade produktionsresurser är desto dyrare är strömmen. På dagens elmarknad sker en noggrann mätning av strömförbrukningen i huvudsak bara beträffande de stora elkunderna, som främst består av stora industriella anläggningar. Mätningen sker ofta på timbasis. För de små elkunderna, främst hushållskunderna, sker däremot ingen tidsmätning utan man betalar bara för förbrukad ström enligt en schablonartad tariff. Detta system kan knappast behållas på den öppna elmarknaden. Möjligheten att använda en schablonartad tariff bygger på att kunderna har en och samma elleverantör, nämligen innehavaren av områdeskoncessionen. Olika kunder har olika tidsprofil på sin strömförbrukning men dessa skillnader inom det samlade kundkollektivet tar i stort sett ut varandra med den utformning tarifferna har. När elmarknaden nu öppnas får detta till följd att ett flertal producenter kommer att leverera ström till kunderna inom ett område. För att värdet på den levererade strömmen inom ett område rätt skall kunna fördelas mellan de olika producenterna krävs det en noggrann mätning av strömförbrukningen över tiden hos varje elkund. Ansvaret för denna mätning läggs nu på koncessionshavarna och kommer därmed att ingå i nätverksamheten. Med stöd av bemyndigandet i sjunde stycket kommer regeringen eller nätmyndigheten att utfärda närmare föreskrifter om hur mät- ningen skall gå till. En viktig fråga som då kommer att regleras är med vilken tidsnoggrannhet mätningen skall ske. Ju större noggrannhet som krävs desto dyrare blir själva mätaren. I praktiken kommer mätningen att gå till så att nätägaren anbringar en mätare i elkundens uttagspunkt. Kostnaden för denna installation kommer nätägaren sedan att debitera kunden som en del av kostnaden för nätverksamheten. Om en kund anser att den anbragta mätaren är för avancerad och därmed för dyr kan han begära prövning av skäligheten i den debiterade kostnaden. En bedömning får då göras om den anbragta mätaren står i överensstämmelse med de normer som regeringen eller nätmyndigheten har bestämt. Koncessionshavarna åläggs inte bara att utföra mätning utan också att rapportera resultaten av denna mätning. Även i den delen bemyndigas regeringen eller nätmyndigheten att utfärda närmare föreskrifter. Rapporteringsskyldigheten kommer därvid bl.a. att gälla gentemot den systemansvariga myndigheten som behöver dessa uppgifter för den nationella avräkningen. I den nya lagen med vissa bestämmelser om handel med el, m.m. införs ett system med leveranskoncession som kort innebär att det inom varje leveransområde skall finnas en elleverantör, som har beviljats leveranskoncession, vilket innebär att han har ensamrätt till elleveranser inom området men också skyldighet att leverera till alla inom området. Som nämnts ovan kommer regering- en att utfärda föreskrifter om mätning av strömförbrukning. Ett av de viktigaste kraven på mätningen blir i fortsättningen en avsevärt större noggrannhet över tiden än . Beträffande de kunder som köper sin ström från innehavaren av leveranskoncessionen kommer dock kraven på mätning att bibehållas vid nuvarande nivå. Den ensamrätt till elleveranser som innehavaren av en leveranskoncession har är inte oinskränkt. Enligt bestämmelser i den nya lagen kommer elkunder att efter viss uppsägningstid kunna välja en annan elleverantör. Om man gör så kommer man dock att omfattas av huvudregeln om mätning, dvs. en mätning med stor noggrannhet över tiden. Elkunden blir då tvungen att acceptera att nätägaren installerar en adekvat mätningsutrustning i uttagspunkten och att nätägaren debiterar honom för denna kostnad såsom en del av kostnaden för nätverksamheten. I åttonde stycket anges att nätmyndigheten prövar frågor om koncessionshavarens skyldigheter enligt detta moment. De frågor det gäller är skyldigheten att ansluta en anläggning, att överföra ström åt annan och att utföra mätning. Det viktigaste inslaget i denna prövning är att pröva skäligheten av de villkor som koncessionshavaren ställer upp för att ansluta en anläggning och för att överföra ström, den s.k. nättariffen. Det viktigaste villkoret är priset för dessa tjänster. Riktlinjer för bedömningen av en nättariffs skälighet ges i 7 mom. tredje och fjärde styckena. är skyldig att pröva frågor efter anmälan från någon berörd part. Dessutom kan nätmyndigheten, i sin egenskap av tillsynsorgan för nätverksamheten, på eget initiativ ta upp ett ärende till behandling. Gränserna för en nätkoncession för område får ändras av nätmyndig- heten, om det behövs för en ändamålsenlig nätverksamhet och det kan ske utan synnerlig olägenhet för koncessionshavaren.