prop · GH03135 · 1994-01-01 00:00:00 — Nytänkande och mångfald bör känneteckna åtgärderna. Enskilda alternativ och initiativ bör uppmuntras. Föräldrars arbetslöshet och osäkerhet påverkar barnen. Det är således viktigt att följa upp hur barns och ungdomars hälsa påverkas när hela familjens förutsättningar ändras. Detta gäller särskilt mot bakgrund av att det framkommit en del oroande uppgifter från barn- och ungdomspsykiatriska mottagningar om att den psykiska hälsan försämrats hos barn och ungdomar i familjer som drabbats av arbetslöshet. Ökade krav kan därför komma att ställas på individ- och familjeomsorgen om konjunkturen inte vänder uppåt. Ungdomarnas inträde på arbets- och bostadsmarknaderna har försvårats . Av den totala sysselsättningsminskningen under rådande lågkonjunktur står ungdomsgruppen för hälften. Bland 18-24-åringar är andelen socialbidragstagare jämfört för hela befolkningen. skall i samverkan med följa och dokumentera hur långvarig arbetslöshet påverkar ungdomars sociala anpassning och hälsotillstånd. Dessutom skall regeringens utredning om ungdomars levnadsvillkor och framtidsutsikter (C 1992:107) bland annat belysa ungdomars möjligheter att etablera sig på arbetsmarknaden. Det sociala arbetet med barn och familj karaktäriseras både av positiva exempel på förbättringar men tyvärr också av brister och neddragningar. Det är därför viktigt att öka satsningen på såväl metodutveckling som alternativ både inom och utom den offentliga sektorn. Särskild vikt har lagts vid att utveckla skyddet och förbättra situationen för utsatta barn och ungdomar, dvs. unga som riskerar att fara illa på olika sätt. Inte minst har det varit viktigt att utveckla ett varierat utbud av stödinsatser. Regeringen har uppdragit åt att följa utvecklingen i landets kommuner och se hur kommunernas omställnings- och förnyelsearbete påverkar situationen för barnen. skall också följa utvecklingen av individ- och familjeomsorgens förebyggande arbete som riktar sig till barn och ungdom. Det är viktigt att det råder balans mellan å ena sidan institutionsvården och å andra sidan de kommunala insatserna. Det specialdestinerade statsbidraget till missbrukarvården bör därför tillsvidare behållas och inriktas mot att stödja utvecklingen av kommunernas öppenvårdsinsatser. har i enlighet med regeringens proposition (1992/93:61) om ändrat huvudmannaskap för vissa institutioner inom ungdomsvård och missbrukarvård beslutat att ge staten ett samlat huvudmannaskap för de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen. En ny statlig myndighet, , har inrättats . Institutionsstyrelsen blir huvudman för institutionerna. Förhandlingar om övertagande av de institutioner som berörs av huvudmannaskapsförändringen pågår och övertagandet beräknas kunna ske . Ett flertal undersökningar har visat på en rad problem inom ungdomsvården. I undersökningarna har särskilt lyfts fram att samarbetet mellan olika myndigheter är dåligt utvecklat. De mest utsatta ungdomarnas behov av individualisering, kontinuitet och långsiktighet i behandlingen har inte kunnat tillgodoses på ett tillfredsställande sätt. Mot bakgrund av att staten tar över huvudmanna-skapet för tvångsinstitutionerna inom ungdomsvården finns det ett ökat behov av incitament för att utveckla kommunernas öppenvårdsinsatser för bl.a. utsatta ungdomar. Regeringen anser därför att det special-destinerade statsbidraget till missbrukar- och ungdomsvården tills vidare bör behållas. Regeringen har avsatt totalt ur Allmänna arvsfonden till samordning av insatser för utsatta ungdomar. En arbetsgrupp med deltagare från och skall särskilt beakta och lyfta fram nya metoder och lösningar i arbetet med utsatta ungdomar. Ett annat angeläget område som särskilt bör uppmärksammas är eftervården. skall i nära samarbete med kommuner och landsting utveckla nya former för utslussning av ungdomar från särskilda ungdomshem, bl.a. genom att stödja lokalt utvecklingsarbete. Statens bidrag till vård inom missbruks- och ungdomsområdet bör ses som en helhet med övergripande syfte att garantera att resurserna på såväl institutionssidan som inom öppenvården överensstämmer med behov och efterfrågan. Det finns ett starkt intresse att det råder balans mellan den tunga institutionsvården å ena sidan och tidigt förebyggande insatser, öppenvård eller andra frivilliga insatser å andra sidan. Den tunga missbrukarvården och ungdomsvården påverkas av vilka tidiga insatser som kommunerna gör. Regeringen beslutade om fördelning av stats-bidraget till kommunernas missbrukarvård och ungdomsvård. Totalt fördelades mellan kommunerna enligt de kriterier som gällde under /93. Särskilda utvecklingsmedel om ställdes till länsstyrelsernas förfogande för att stimulera framväxten av adekvata öppenvårdsinsatser i sådana kommuner som har särskilda utvecklingsbehov. Regeringen har uppdragit åt att inom ramen för en beredningsgrupp med representanter från läns-styrelserna, och planera och styra den allmänna inriktning av utvecklingsarbetet, samt uppföljning och utvärdering av de verksamheter som kommer till stånd. Som tidigare beskrivits finns behov av att utveckla alternativ till institutionsvård genom förebyggande insatser och öppenvård. Den tendens till minskning av antalet institutionsplaceringar som kan skönjas ställer krav på att vårdbehoven kan tillgodoses med adekvat öppenvård, bl.a. olika typer av mellanvårdsformer som fyller ut det glapp som finns mellan institutionerna och socialbyråernas traditionella vård- och stödinsatser. Statsbidraget till missbrukarvård och ungdomsvård bör under /95 behållas som riktat statsbidrag till kommunernas missbruks- och ungdomsarbete, varvid särskilda utvecklingsmedel bör avsättas för att stimulera kommunerna att utveckla öppen- vårdsinsatser. Länsstyrelserna som är tillsynsmyndigheter över kommunernas arbete inom har god kännedom om kommunernas missbrukarvård och ungdomsvård och om vilka brister eller behov av särskilda medel som föreligger. Utvecklingsmedlen bör därför disponeras av länsstyrelserna. bör i samarbete med berörda intressenter lägga stor vikt vid uppföljning och utvärdering av de verksamheter som kommer till stånd, samt fånga upp och sprida kännedom om goda exempel till kommunerna inom missbruks- och ungdomsområdet. Nästan hälften av de flyktingar som kommer till är barn och ungdomar . Många av dem har svåra traumatiserande upp-levelser bakom sig, som kan sätta djupa och långvariga spår hos dem. har ratificerat FN:s konvention om barnets rättigheter och har som ett av de första länderna avlämnat en rapport om konventionens tillämpning. Rapporten prövades av en särskild utsedd kommitté. Kommittén var i allmänhet mycket uppskattande och no-terade bl.a. med tillfredsställelse dialogen mellan regeringen och fri-villigorganisationerna vad gäller konventionens tillämpning. Kommittén förklarade sig dock vara "bekymrad över praxis att ta utländska barn i förvar enligt utlänningslagen". Man föreslog därför att alternativ skulle övervägas. infördes nya regler om förvarstagande av barn. Dessa regler innebär jämfört med dittills gällande regler striktare krav för att barn skall kunna tas i förvar. Regeringen hade emellertid ursprungligen föreslagit än restriktivare regler i detta avseende men detta förslag godtogs inte av majoritet. I nuvarande parlamentariska situation bedömer regeringen det inte möjligt att i enlighet med kommitténs önskemål ändra de nu gällande reglerna för att ta barn i förvar. Regeringen har på grund av det pågående omställnings- och för-nyelsearbetet i kommuner uppdragit åt att följa hur kommuners och landstings verksamheter för barn och ungdomar utvecklas. Bland de områden som skall prioriteras nämns invandrar- och flyktingbarns situation inom barnomsorgen, bl.a. hemspråksstödets omfattning och inriktning. En rapport skall föreläggas regeringen . har allt flera barn och ungdomar kommit till utan vårdnadshavare eller andra nära anhöriga. har ett yttersta ansvar för att också dessa barn och ungdomar får det skydd och det stöd de behöver. I vissa fall har kritik riktats mot formerna för och innehållet i det kommunala mottagandet av dessa barn och ungdomar. Bland annat har det visat sig att många kommuner försummar att upp-rätta introduktionsplaner för dem. Mot denna bakgrund har regeringen uppdragit åt och att utvärdera det kommunala mottagandet av barn och ungdomar med flyktingbakgrund som kommit hit utan vårdnadshavare och som beviljats uppehållstillstånd samt att vid behov lämna förslag till förbättringar. Uppdraget skall redovisas . En annan kategori barn och ungdomar som lever under svåra förhållanden är de "gömda barnen". I huvudsak torde det röra sig om barn, som tillsammans med sina föräldrar håller sig undan en förestående verkställighet av ett avvisningsbeslut. har i betänkandet (1992/93:SfU3) om förvar av barn m.m. fastslagit att skall få i uppdrag att i samråd med berörda myndigheter försöka närmare utröna var dessa barn kan finnas och hur deras situation är. uppfattning i frågan gavs genom beslut (rskr. 1992/93:68) regeringen tillkänna. Med hänvisning härtill uppdrog regeringen i nyssnämnda uppdrag åt de båda myndigheterna att dess-utom närmare utreda förhållandena för de barn som hålls gömda för att undgå verkställighet av avvisningsbeslut. Även uppdraget i denna del skall redovisas . Familjehemsvården är den mest använda vårdformen för de barn och ungdomar som är i behov av samhällets omhändertagande. har länge utsatts för kritik för brister i familjehemsvården bl.a. när det gäller uppföljning av barnen och stöd till familjehemmen. Regeringen har med anledning härav uppdragit åt att utveckla och stärka familjehemsvården. I uppdraget har särskilt angivits att Social-styrelsen skall följa utvecklingen för invandrarbarn i familjehemsvården och bedöma om åtgärder krävs för denna grupp barn, särskilt ifråga om möjligheten att bibehålla kontakt med den egna kulturen. har redovisat rapporten för finska barn i . En majoritet av de undersökta familjerna visade sig ha missbrukarproblem men även psykiska problem och fattigdom förekom ofta. Undersökningen visar på stora och oacceptabla brister inom både vad gäller utredning, dokumentation och behandling av sverigefinska barn. Rapporten har sänts ut till bl.a. , länsstyrelserna och olika organisationer som underlag till diskussioner om hur förhållandena skall kunna förbättras. 7 Ungdomar och brott Kriminalpolitiken inriktas på att minska brottsligheten och öka människors trygghet mot brott. Åtgärderna sker inom kriminal-politikens traditionella områden, såsom strafflagstiftningen, polisen och kriminalvården. Av grundläggande betydelse är emellertid också brottsförebyggande insatser liksom åtgärder för att stärka familjens roll och för att bibringa de unga normer och värderingar som hör hemma i ett demokratiskt samhälle. Kriminalpolitiken i vid mening kan inte begränsas till sådana åtgärder såsom att klara upp begångna brott och att lagföra gärningsmännen. Sådana åtgärder är självfallet mycket viktiga inte minst för att upprätthålla respekten för rättssamhällets krav, men de är inte tillräckliga för att varaktigt minska brottsligheten och öka tryggheten. För detta ändamål krävs ett brett upplagt brottsförebyggande arbete. I detta arbete har såväl polis och andra myndigheter som enskilda personer, företag och organisationer en roll. Också normbildning och stärkandet av familjens roll utgör, i denna mening, åtgärder inom det brottsförebyggande området. Mot denna bakgrund har regeringen tillsatt en utredning för att öka tryggheten i lokalsamhället (, Ju 1993:05, dir. 1993:37). Den brottsförebyggande polisverksamheten är stadd i snabb utveckling i enlighet med riktlinjer från och regeringen. Av avgörande betydelse är att brottsligheten bekämpas på bred front. Häri ligger också att faktorer som bidrar till ett tryggare samhälle och minskad segregation är viktiga inslag i en strategi för brottsbekämpning. Minst lika viktigt är att vi skapar möjligheter för samhället att utvecklas så att människor kan växa i mognad, ansvar och ömsesidigt hänsyns-tagande. Särskilt viktigt är detta när det gäller barn och ungdomar. Att stärka familjens ställning och ta tillvara skolans möjligheter som fostrare är viktigt i sig men också när det gäller att motverka brottslighet. Men vi måste också prioritera direkt brottsförebyggande åtgärder. Även när det gäller detta område är det nödvändigt att ta tillvara enskilda människors engagemang och deltagande. Centrala direktiv kan aldrig ersätta insatser som bygger på kunskap och omsorg om den egna lokala miljön. På många håll bedrivs det på den grunden ett värdefullt lokalt brottsförebyggande arbete. Statsmakterna har ett ansvar för att skapa goda förutsättningar för och ge ett aktivt stöd till det arbetet. () har på regeringens uppdrag i samverkan med och utarbetat en framtids- och omvärldsanalys avseende det kriminalpolitiska verksamhetsområdet fram . Målet för analysen var att ta fram ett underlag för fortsatta överväganden inom när det gäller reformarbetet inom kriminalpolitikens område. BRÅ:s analys visar att det har skett en kraftig ökning av antalet polisanmälda brott . har antalet polisanmälda brott ökat från 195 000 till knappt 1,2 miljoner. Den faktiska brottsligheten är dock betydligt högre. Även om utvecklingen av den polisanmälda brottsligheten påverkas av t.ex. anmälningsbenägenhet blir slutsatsen att den polisanmälda brottsligheten i det stora hela speglar en ökning av den faktiska brottsligheten. har den uppåtgående trenden för de anmälda brotten brutits. Både och har den anmälda brottsligheten totalt sett minskat, vilket skulle kunna förebåda ett trendbrott. Det är dock ännu för tidigt, enligt BRÅ, att dra några slutsatser huruvida minskningen kommer att bli bestående eller inte. Rättsväsendet kan inte ensamt lösa brottsproblemet. Exempelvis sker nyrekrytering till brottsliga livsstilar framför allt i mycket unga år, ofta redan . Här bör brottsförebyggande åtgärder för att förhindra nyrekrytering inriktas på åtgärder före tonåren. En kriminell karriär börjar som regel i tidig ålder med mer bagatellartad brottslighet för att successivt övergå i allt allvarligare brottslighet. Om det skulle vara så att de första brotten i en sådan karriär kan identifieras som vissa brottstyper skulle denna kunskap vara av stor betydelse när det gäller samhällets strategi för att tidigt avbryta en kriminell karriär. En nationell strategi som samordnar det brottsförebyggande arbetet hos de olika aktörerna behövs för att det kriminalpolitiska målet att minska brottsligheten och ge trygghet för medborgarna skall uppnås. De regionala skillnaderna i brottslighet är också en viktig utgångspunkt för en nationell brottspreventiv strategi, t.ex. vad beträffar resursallokering. Mot bakgrund av det anförda avser regeringen att uppdra åt BRÅ att utarbeta ett underlag för ett nationellt brottsförebyggande program. I underlaget bör belysas bl.a. frågor om inriktning och målbeskrivning för det brottsförebyggande arbetet, ansvarfördelning, samordning och samverkan på olika nivåer samt uppföljning och utvärdering av resultatet. En central fråga är vilka åtgärder som behövs för att förhindra att unga människor dras in i kriminalitet och missbruk. Vid arbetet skall BRÅ bl.a. hålla kontakt med och beakta det arbete som sker inom när det gäller lokalt trygghetsskapande arbete samt inom polisen när det gäller att utveckla närpolisverksamhet och ett problemorienterat, brottsförebyggande arbetssätt. Siktet bör vara inställt på att regeringen skall kunna förelägga ett förslag till nationellt brottsförebyggande program. Ingripanden mot brott skall vara en uppgift för rättsväsendet. Det är viktigt att den unge ställs till ansvar för brottet och uppfattar sambandet mellan detta och reaktionen. I de senare årens diskussioner har be-tydelsen av snabba, tydliga och konsekventa reaktioner på brott kommit att framhållas allt mer. Det är vidare av grundläggande betydelse att statsmakterna upprätthåller respekt för de påföljder som ådöms i anledning av brott. Straffrättskipningen måste präglas av förutsebarhet, enhetlighet och proportionalitet. överlämnade sitt betänkande Reaktion mot ungdomsbrott (SOU 1993:35). Kommittén har övervägt i vilka former och på vilket sätt det allmänna bör ingripa när unga begår brott. Bakgrunden är bl.a. att de förändringar i påföljdssystemet, som skett i takt med det kriminalpolitiska utvecklingsarbetet, inte i någon vidare mån har berört de unga lagöverträdarna. För att reaktionssystemet mot unga lagöverträdare skall kunna vinna förtroende är det viktigt att det uppfattas som effektivt. Detta förutsätter att alla de som engageras i arbetet mot ungdomsbrott är inriktade på ändamålsenliga handläggnings- och samarbetsformer. Det förutsätter också att tiden mellan brott och reaktion blir så kort som möjlig. Kommittén föreslår att det, när det är fråga om brott på vilket fängelse kan följa, sätts en bestämd tidsfrist för förundersökningar rörande ungdomar . från det att den unge delgetts brottsmisstanke skall förundersökningen vara slutförd och åklagaren ha fattat beslut i åtalsfrågan. föreslår vidare att påföljden vid överlämnande till vård inom skall utmönstras. Enligt kommitténs uppfattning skall bestämmandet av påföljder för brott, såväl till innehåll som omfattning, vara en uppgift för rättsväsendet medan det ankommer på att svara för att hjälp och stödåtgärder tillkommer dem som behöver det. De påföljder som kommittén anser att systemet bör innefatta är böter, villkorlig dom, skyddstillsyn och fängelse. Härtill kommer en ny påföljd som speciellt anpassas till de unga lagöverträdarna. Den benämns särskild tillsyn och innebär placering på särskilda ungdomshem ( 12-hem) som skall administreras av . När det gäller medlingsprojekt föreslår kommittén att dessa bör understödjas och uppmuntras men inte bindas upp genom lagreglering som formaliserar förfarandet. Förslagen från har remissbehandlats. Ärendet är föremål för beredning. 8 Ungdomar och kultur Kulturpolitiken inriktas på att förstärka de ungas möjligheter att delta i och ta del av kulturverksamhet. Kulturpolitiken har varit inriktad på att bl.a. förstärka insatserna för barns och ungdomars möjligheter att delta i och ta del av kulturverksamhet. Det är en prioriterad uppgift för de kulturinstitu-tioner, som erhåller samhällsstöd för sin verksamhet. Ett stort antal utvecklingsprojekt, bl.a. inom skolan och i andra sammanhang, har också satts igång. budgetproposition framhölls värdet av att fokusera barns och ungdomars situation i det fortsatta kulturpolitiska utvecklingsarbetet och att detta bör utgöra en väsentlig grund i kulturmyndigheternas och kulturinstitutionernas basarbete . I årets budgetproposition har regeringen redovisat en modell för att stimulera en ökad satsning på de regionala teaterinstitutionernas barn- och ungdomsverksamhet. Modellen bygger på att staten via ställer en resurs till teatrarnas förfogande för att användas för tidsbegränsade projekt med barns och ungdomars behov och förutsättningar i fokus. Det finns anledning att noga följa utfallet av denna insats. I direktiven till den parlamentariska kommitté som har tillsatts för att göra en utvärdering av den hittillsvarande kulturpolitiken och lämna förslag angående den framtida kulturpolitikens inriktning, (dir. 1993:24) betonas särskilt att förslag skall redovisas om lämpliga vägar för att stärka kulturens ställning bland barn och ungdom. Kommitténs redovisning kommer att ge ett värdefullt underlag för att bedöma vilka vägar som bör väljas för att stärka kulturens ställning bland barn och ungdom. Av de kulturinstitutioner, som får sitt huvudsakliga stöd från staten, gör Svenska , Svenska rikskonserter och Riksutställningar sär-skilda insatser för att stärka och utveckla kulturens roll för barn och ungdom. Svenska turnerar i landet med en egen barn- och ungdomsensemble - Unga Riks. Inom finns också en finsk ensemble, som spelar för barn och ungdom - Finska Riks. Svenska rikskonserter arrangerar och medverkar bl.a. i konsertverksamhet för barn och ungdom samt stimulerar genom t.ex. musicerande ungdomar inom alla genrer att utöva musik. "Drömtåget", som rullade genom och där högstadieelever deltog i ett rollspel, är exempel på ett samarbete mellan , Rikskonserter, Riksutställningar och Utbildningsradion. Även Operan, och de centrala museerna har verksamhet som riktar sig till barn och ungdom. Flertalet regionala kulturinstitutioner gör också viktiga insatser för barn och ungdom. Det finns emellertid stora skillnader mellan olika delar av landet, vilket en studie visar som har gjort på uppdrag av regeringen och som rådet presenterade . De fria teatergruppernas verksamhet vänder sig i stor utsträckning till barn och ungdom. För såväl filmproduktion som det filmkulturella området finns statliga medel särskilt avsatta för verksamhet som riktar sig till barn och ungdom. Inom den produktionsstödjande verksamheten avdelas medel för produktion av filmer som riktar sig till barn och ungdom. Förutom detta bör noteras att flera av de vanliga svenska filmer som produceras vänder sig till ungdomar. Det finns vidare inom den produktionsstödjande verksamheten medel avsatta för stöd till unga filmare som skall börja en yrkesbana som professionella filmare. Inom det filmkulturella området utgår ett särskilt bidrag för verksamhet riktad till barn och ungdom. Medlen går bl.a. till stöd för videoverkstäder, skolbiovisningar, undervisningsmaterial m.m. Statens stöd till barn- och ungdomslitteratur ges av för utgivning av barn- och ungdomslitteratur på svenska och invandrarspråk och för utgivning av tecknade serier för barn och ungdom. Därutöver erhåller statliga medel för utgivning och spridning av böcker i , vilka är särskilt anpassade efter skolans behov och som riktar sig till elever på högstadiet och gymnasiet. Inom ramen för litteraturstödet lämnar staten också bidrag till En Bok för utgivning och spridning av kvalitetslitteratur till lågpris. Enligt avtalet med staten skall bolaget bl.a. ge ut 15-20 titlar inom kategorin barn- och ungdomslitteratur. Därtill bedriver bolaget läsfrämjande åtgärder för barn och ungdom. Åtgärder mot rasism och främlingsfientlighet Det finns starka skäl att reagera när främlingsfientligheten tar sig så starka uttryck som i en del fall . Under vart och ett av budgetåren 1992/93 och 1993/94 har efter förslag från regeringen anvisat för att långsiktigt påverka normer, attityder och förhållningssätt hos i första hand ungdomar. Regeringen har använt för uppdrag till , , och att enligt vissa riktlinjer genomföra olika former av verksamhet som syftar till att förebygga och motverka främlings-fientlighet och rasism. De fyra myndigheterna har gemensamt rapporterat om det första årets verksamhet och med hänvisning till rapporten hemställt om att uppdraget förlängs och att medel anvisas för fortsatta insatser under /95. vid har fått särskilda medel för att utvärdera de fyra myndigheternas arbete för att förebygga främlingsfientlighet och rasism. Regeringen har även uppdragit åt att göra en riksrepresentativ undersökning av svenskars förhållningssätt till invandring och invandrare samt invandrares förhållningssätt till och svenskarna. En första preliminär rapport lämnades . Rapporten visade att jämfört med tidigare undersökningar har främlingsfientligheten inte ökat i , vilket ibland görs gällande i den allmänna debatten. Oberoende om situationen förvärrats eller ej bedömer regeringen det ändå nödvändigt att vidta kraftiga åtgärder mot främlingsfientlighet, rasism och antisemitism. Regeringen har därför för avsikt att tillkalla en särskild kommission mot främlingsfientlighet och rasism. Kommissionen skall aktivt och på olika sätt och på skilda områden motverka främlingsfientlighet och rasism. Regeringen skall också genomföra en särskild ungdomskampanj mot främlingsfientlighet och rasism. Regeringen föreslår budgetpropositionen att under nästa budgetår avsätts för insatser mot främlingsfientlighet och rasism. 9 Ungdomar och trafik