prop · GH03219 · 1994-01-01 00:00:00 — 1993/94:219Regeringens proposition Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionen innehåller förslag till inrättande av en handikappombudsman. Ombudsmannen skall bevaka frågor som rör funktionshindrades rättigheter och intressen på olika samhällsområden och verka för att funktionshindrade inte missgynnas. Ombudsmannen skall arbeta utifrån de handikappolitiska målen om full delaktighet och jämlikhet. Andra principiella utgångspunkter är en miljörelaterad syn på handikapp och för funktionshindrade. Ombudsmannen ges enligt förslaget en allmänt rådgivande, opinionsbildande och övervakande roll. uppgifter regleras i en lag om . Enligt lagförslaget skall bl.a. ha en uppföljande och utvärderande uppgift i frågor som angår funktionshindrade personers rättigheter och intressen. Ombudsmannen skall också verka för att avhjälpa brister i lagstiftningar samt genom framställningar till regeringen väcka fråga om författningsändring m.m. Ombudsmannen skall också kunna inhämta uppgifter om verksamhet som rör funktionshindrade personers förhållanden i olika avseenden och ta initiativ till överläggningar med myndigheter, företag m.fl. i syfte att motverka missgynnande av funktionshindrade personer. Ett tillägg görs i sekretesslagen (1980:100) så att sekretess kommer att gälla i verksamhet för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. Till sitt förfogande skall ombudsmannen ha ett råd vars ledamöter utses av regeringen. Ombudsmannen skall vara rådets ordförande. I propositionen föreslås att inrättas som en ny myndighet. Den nya myndigheten ersätter , men får väsentligt ändrade arbetsuppgifter i förhållande till det nuvarande rådet. blir chef för den nya myndigheten som bör heta . En organisationskommitté tillsätts för att förbereda inrättandet av . Den nya lagen skall träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut..................4 2. Lagtext......................................4 2.1 Förslag till lag om Handikappombudsmannen4 2.2 Förslag till lag om ändring i sekretess- lagen (1980:100).........................6 3. Ärendet och dess beredning...................7 4. Allmänna utgångspunkter......................7 5. Inrättande av en handikappombudsman..........9 6. Ombudsmannens verksamhetsområde och uppgif- ter.........................................13 7. Ändringar i sekretesslagstiftningen.........19 8. Organisation och finansiering...............20 9. Anslag för /95...............22 10.Författningskommentar.......................23 10.1Förslaget till lag om Handikappombuds- mannen..................................23 10.2 Förslaget till ändring i sekretesslagen (1980:100).............................26 Bilaga 1Sammanfattning av slutbetänkande Ett samhälle för alla (SOU 1992:52)...........................27 Bilaga 2Handikapputredningens förslag till lag om handikappombudsman samt till ändring av sekretesslagen.......................29 Bilaga 3Utdrag ur remissammanställning (Ds 1993:95) över slutbetänkande Ett samhälle för alla samt remissinstanserna..................34 Bilaga 4FN:s Standard Rules on the Equalization of Opportunities for Persons with disa- bilities................................47 Bilaga 5Lagrådsremissens lagförslag............64 Bilaga 6Lagrådets yttrande.....................66 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ...............................67 2 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att 1.antar regeringens förslag till lag om , 2.antar regeringens förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100), 3.godkänner det som regeringen förordar om inriktningen av Handi- kappombudsmannens verksamhet (avsnitt 6), 4.bemyndigar regeringen att ombilda till myndigheten enligt de riktlinjer som regeringen förordar (avsnitt 7), 5.till för /95 anvisar ett ramanslag på . Regeringen har följande förslag till lagtext. Härigenom föreskrivs följande. 1 § har till uppgift att bevaka frågor som angår funktionshindrade personers rättigheter och intressen. Målet för verksamheten skall vara full delaktighet i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor för personer med funktionshinder. verksamhet skall i första hand avse uppföljning och utvärdering i frågor som anges i första stycket. 2 § skall verka för att brister i lagar och andra författningar i fråga om personer med funktionshinder avhjälps. 3 § skall när det behövs ta initiativ till överläggningar med myndigheter, företag, organisationer och andra i syfte att motverka att personer missgynnas eller på annat sätt utsätts för orättvis eller kränkande behandling på grund av funktionshinder. skall även genom informationsverksamhet och på annat liknande sätt verka för att ingen missgynnas eller på annat sätt utsätts för orättvis eller kränkande behandling på grund av funktionshinder. 4 § Myndigheter, landsting och kommuner som har skyldighet att fullgöra uppgifter som rör personer med funktionshinder, skall på uppmaning lämna uppgifter till ombudsmannen om sin verksamhet. De är också skyldiga att på ombudsmannens uppmaning komma till överläggningar med denne. Vad som sägs i första stycket gäller också den som enligt 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen anförtrotts förvaltningsuppgift som rör personer med funktionshinder eller som fått bidrag av staten, landsting eller kommun med skyldighet att främja funktionshindrades intressen. 5 § biträds av ett särskilt råd. Ombudsmannen är rådets ordförande och leder dess verksamhet. Regeringen utser ombudsmannen och rådets övriga ledamöter för en bestämd tid. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 9 kap. 21 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 9 kap. 21 §2 Sekretess gäller i ärende hos eller enligt jämställdhetslagen (1991:433) för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Sekretess gäller hos ombudsmannen och diskriminering i ärende enligt lagen (0000:000) mot etnisk diskriminering för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Sekretess gäller i verksamhet enligt lagen (1994:000) om Handikapp- ombudsmannen för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska för- hållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . 1 Lagen omtryckt 1992:1474. 2 Lydelse enligt prop. 1993/94:101. 3 Ärendet och dess beredning tillkallades en utredning med uppgift att behandla frågor om samhällets stöd till personer med funktionshinder (dir. 1988:53). Utredningen antog namnet handikapputredning (S 1988:03). Utredningen har avlämnat sex betänkanden, varav det sista - Ett samhälle för alla (SOU 1992:52) - lades fram . I betänkandet föreslår utredningen bl.a. att en handikappombudsman inrättas för att bevaka funktionshindrades rättigheter i samhället. I det följande behandlas frågan om en handikappombudsman. slutbetänkade Ett samhälle för alla har därvid utgjort det huvudsakliga underlaget för regeringens överväganden. sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1 och dess lagförslag i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats och en sammanställning över remissvaren har publicerats i en särskild departementspromemoria (Ds 1993:95). En förteckning över remissinstanserna samt den del av departementspromemorian som avser frågan om inrättande av en handikappombudsman finns i bilaga 3. FN har antagit standardregler om funktionshindrades rätt till full delaktighet och jämlikhet (Standard Rules on the Equalization of Opportunities for Persons with Disabilities). Standardreglerna återges i bilaga 4. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag till vissa lagtekniska justeringar i förslaget till lag om . Vi återkommer till Lagrådets synpunkter i författningskommentaren. Därutöver har smärre redaktionella ändringar gjorts i lagtexten i förhållande till lagrådsremissen. Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) lämnande Lagrådet utan Regeringen har senast i proposition 1992/93:159, vilken godkänts av (bet. 1992/93:SoU19, rskr. 1992/93:321), lagt fast målet för handikappolitiken. Utgångspunkten är alla människors lika värde och lika rätt. Det betyder att personer med funktionshinder skall ha möjlighet att som andra delta i olika aktiviteter. Personer med funktionshinder skall, i likhet med andra, ges möjligheter att få en god utbildning, ha ett förvärvsarbete, ha ett tryggt och värdigt boende, delta i olika fritids- och kulturaktiviteter m.m. Målet för handikappolitiken är således att uppnå full delaktighet och jämlikhet. Ansvaret för att detta mål kan infrias åvilar hela samhället, men ytterst staten, kommunerna och landstingen. En annan principiell utgångspunkt är den miljörelaterade synen på handikapp. En skada eller sjukdom kan leda till en funktionsnedsättning, men ett handikapp uppstår först då miljön inte är tillgänglig. Handikapp är inte en brist hos den enskilde utan ett förhållande mellan skadan eller sjukdomen och omgivningen. Detta synsätt ställer stora krav på anpassning av såväl den fysiska miljön som på olika serviceåtgärder. beslutade om förbättrade stöd- och serviceinsatser för personer med funktionshinder (bet. 1992/93:SoU19, rskr. 1992/93:321). Beslutet grundade sig på regeringens ovannämnda proposition 1992/93:159 om stöd och service till vissa funktionshindrade. betänkande Handikapp - Välfärd - Rättvisa (SOU 1991:46) utgjorde till stor del underlaget för regeringens proposition. Det förbättrade stödet började att gälla . beslut innebär bl.a. att en särskild rättighetslag för personer med funktionshinder har införts, lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, (LSS). Genom lagen ges bl.a. personer med utvecklingsstörning och personer med stora och varaktiga funktionshinder rätt till ett antal i lagen preciserade stöd- och serviceinsatser. Regeringen har uppdragit åt att noga följa upp och utvärdera de olika delarna av reformen. Huvudinriktningen handikappreform har varit att på olika sätt stärka funktionshindrades självbestämmande och inflytande. LSS innehåller därför en rad individinriktade rättigheter. Personer med funktionshinder och deras anhöriga skall inte vara beroende av vilken människosyn myndigheter och enskilda handläggare har. De individuella insatserna är avgörande för att åstadkomma oberoende och förbättra de personliga förutsättningarna för personer med funktionshinder. Det är emellertid lika viktigt att de individuella åtagandena följs upp med generella åtgärder för att funktionshindrade skall bli likställda med andra samhällsmedborgare. har i sitt slutbetänkande - Ett samhälle för alla (SOU 1992:52) - lagt flera förslag på detta område. Regeringen kan konstatera att samhället trots de reformer som genomförts på handikappområdet fortfarande i många avseenden inte medger en sådan likställighet. Den generella tillgängligheten inom varje samhällssektor behöver utvecklas och säkerställas och ansvaret inom varje sektor måste göras tydligare. Regeringen har mot den bakgrunden i årets regeringsförklaring lagt fast att handikappreform skall följas upp med ytterligare reformförslag. slutbetänkande har i vissa delar redan utgjort underlag för bedömningar och förslag från regeringen. Regeringen vill i detta sammanhang bl.a. nämna de pågående insatserna för att öka ROT-programmet (Reparation, Ombyggnad, Tillbyggnad). Dessa insatser ger möjligheter att förbättra tillgängligheten i offentliga lokaler. I förra årets kompletteringsproposition (prop.1992/93:150, bil.8) lämnade regeringen förslag om ökade ROT-insatser. Regeringen framhöll bl.a. att ROT-projekt som leder till ökad tillgänglighet för personer med funktionshinder bör ges särskild uppmärksamhet vid prövningen av olika projektansökningar. På basis av föreslår regeringen i årets budgetproposition handikappolitiska reformer på rekreations-, kultur-, utbildnings-, arbetsmarknads - och trafikområdena. Andra förslag från har behandlats i andra sammanhang. Vissa större frågeområden är föremål för ytterligare utredning i av regeringen tillsatta kommittéer eller bereds vidare i annan särskild ordning. Som vi påpekat har personer med funktionshinder sämre livsvillkor än befolkningen i övrigt. De särbehandlas ofta på ett negativt sätt genom att de inte har tillgång till samhällets utbud av resurser och tjänster på samma villkor som andra. I vissa fall finns exempel på att funktionshindrade diskrimineras i olika avseenden. Regeringen anser därför att det behövs ökade ansträngningar från såväl det allmännas sida som från övriga delar av samhället för att förhindra sådana tendenser. Varje samhällssektor måste i högre grad ta sitt ansvar för tillgängligheten i sin verksamhet och åtgärder måste vidtas för att förhindra att personer med funktionshinder särbehandlas på ett sätt som är till nackdel för dem. Det är också motivet till att regeringen nu föreslår att en handikappombudsman inrättas för att på ett sektorsövergripande sätt bevaka frågor som rör funktionshindrade personers rätt och intressen. 5 Inrättande av en handikappombudsman Regeringens förslag: En handikappombudsman inrättas. Ombudsmannen skall bevaka frågor som rör funktionshindrade personers rättigheter och intressen på olika samhällsområden. Handikappom- budsmannens uppgifter regleras i en särskild lag. Till ombudsmannen knyts ett särskilt råd vars ledamöter utses av regeringen för en bestämd tid. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget om inrättande av en handikappombudsman mottas i princip positivt. Skälen för regeringens förslag: Utgångspunkten för handikappolitiken är principen om alla människors lika värde och lika rätt. Personer med funktionshinder skall beredas möjligheter att vara med i samhällslivet och delta i olika aktiviteter. Målet är full delaktighet och jämlikhet. De viktigaste begreppen är valfrihet och integritet. Som tidigare framhållits är det miljörelaterade handikappbegreppet en utgångspunkt för reformarbetet inom handikappområdet. Stödet för personer med funktionshinder har successivt förbättrats. Ökad tillgänglighet har inneburit att allt fler personer med funktionshinder kunnat ta del av vad samhället kan erbjuda på olika områden. Förbättringarna har uppnåtts genom en kombination av en generell välfärdspolitik och särskilt riktade handikappolitiska åtgärder. En kombination av generella insatser och särskilt riktade, kompenserande, åtgärder kommer också i fortsättningen att utgöra grundstenarna i den svenska handikappolitiken. En väsentlig förutsättning är att varje samhällssektor tar ett ansvar för att bevaka frågor som rör funktionshindrade personer och deras villkor, anpassar sin verksamhet så att den blir tillgänglig samt i övrigt verkar för att funktionshindrade personers behov och förutsättningar beaktas och uppmärksammas. har visat att kvinnor och män med funktionshinder och deras familjer ofta särbehandlas på ett för dem ofördelaktigt sätt på olika samhällsområden trots de insatser som gjorts. De har inte samma tillgång till samhällets utbud av resurser och tjänster som andra medborgare. visade i sin lägesrapport och välfärd (SOU 1990:19) och i sitt slutbetänkande Ett samhälle för alla (SOU 1992:52) att personer med funktionshinder inte har samma självklara tillgång till allmänna kommunikationer, dagliga nyheter, fritidsverksamhet, läromedel, arbete m.m. som övriga samhällsmedborgare. Utredningen konstaterade att bristen på likställighet gäller på i stort sett alla samhällsområden. Andra undersökningar, bl.a. av handikapprörelsen, visar att kvinnor med funktionshinder ibland får stå tillbaka för män med funktionshinder. Fler funktionshindrade kvinnor än män anser sig t.ex. behöva mer praktisk daglig hjälp än de nu får. Det tycks också vara vanligare att funktionshindrade män får mer avancerad teknisk utrustning än kvinnor. Forskning inom handikappområdet koncentreras i högre grad på män än kvinnor. I detta sammanhang måste också framhållas de svårigheter som funktionshindrade personer med invandrarbakgrund kan möta. har den offentliga sektorn genomgått betydande strukturförändringar. Från statens sida har detta bl.a. tagit sig uttryck i minskad regelstyrning av verksamhet. Det direkta ansvaret för genomförandet och förverkligandet av olika beslut från statsmakternas sida har i allt högre grad lagts på kommuner och landsting. Generella statsbidrag, ramlagstiftning samt ökad frihet för kommuner och landsting att själva bestämma om innehåll och prioritering av sin verksamhet är andra exempel på förändringar inom den offentliga förvaltningen. Syftet med dessa förändringar är att förlägga demokratiska beslut så nära medborgarna som möjligt. finns emellertid en uppenbar risk för att en samhällsutveckling som bygger på ramlagstiftning och decentralisering kan leda till olikheter i kvaliteten på bl.a. stödet och servicen till personer med funktionshinder. Förutsättningarna vad gäller kompetens och resurser, liksom ambitionerna på handikappområdet, varierar kraftigt mellan kommuner och i vissa fall mellan lokala nämnder. Det i sin tur kan leda till ojämlika levnadsvillkor och i värsta fall segregerade lösningar. Det är mot den bakgrunden som beslutade om den nya rättighetslagen för personer med stora funktionshinder, lag (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade . Det finns vidare en tendens både hos myndigheter och enskilda att vilja skjuta över sitt ansvar på myndigheter med särskild inriktning på handikappfrågor eller att efterlysa särskilt riktade åtgärder i stället för att kompensera brister i den generella planeringen. Det finns anledning att vara uppmärksam på sådana tendenser så att inte personer med funktionshinder missgynnas eller särbehandlas i negativ bemärkelse. Regeringen vill starkt betona betydelsen av att kommuner och landsting fortsätter och intensifierar sina ansträngningar att göra sin verksamhet tillgänglig för personer med funktionshinder, så att dessa kan delta i samhällslivet på samma sätt som andra. På motsvarande sätt har varje samhällssektor med sina respektive myndigheter och organ sitt ansvar för bevakning av frågor som rör funktionshindrade personers villkor. Det är därvid väsentligt att handikappfrågorna inte isoleras från sitt naturliga sammanhang utan behandlas inom det verksamhetsområde där de naturligt hör hemma. Detta ger också olika samhällssektorer en god kunskap om funktionshindrade personers livsvillkor och behov. Regeringen anser att ytterligare ansträngningar behöver göras för att påskynda utvecklingen inom handikappområdet. Enligt regeringens mening bör en handikappombudsman inrättas i syfte att motverka att personer med funktionshinder särbehandlas på ett för dem ofördelaktigt sätt eller missgynnas. Ombudsmannen skall bevaka frågor som rör funktionshindrades rättigheter och intressen inom offentlig och enskild verksamhet. En sådan bevakning bör kunna bidra till att upptäcka och motverka förhållanden som kan missgynna personer med funktionshinder eller som kan innebära att den enskilde utsätts för orättvis eller kränkande behandling på grund av sitt funktionshinder. Ombudsmannens arbete skall syfta till att få till stånd en likvärdig behandling av funktionshindrade med andra. En bevakning av frågor som rör funktionshindrade personers rättigheter ligger också i linje med de standardregler om funktionshindrades rätt till full delaktighet och jämlikhet som antog och som medlemsländerna, däribland , anslutit sig till. Reglerna har tagits fram på initiativ av den . En internationell arbetsgrupp med representanter från mer än 70 länder och internationella handikapporganisationer har arbetat fram förslaget. Syftet är att tillförsäkra personer med funktionshinder jämlikhet och delaktighet på olika samhällsområden. Utgångspunkten för arbetet med reglerna har bl.a. varit de erfarenheter som vunnits under FN:s handikappårtionde . Reglerna är inte juridiskt bindande, men väl moraliskt förpliktande för regeringarna. Reglerna uttrycker tydliga principiella ståndpunkter om både ansvar och insatser på olika områden, och ger klara anvisningar om hur ett land kan undanröja hinder för funktionshindrades delaktighet i samhällslivet. Tanken är att länderna på olika sätt skall ta ett ansvar för att reglerna tillämpas och arbeta för principerna om full delaktighet och jämlikhet. Standardreglerna avser följande fyra huvudområden: Förutsättningarna för delaktighet, målområden för delaktighet, åtgärder som syftar till att nå delaktighet samt ett system för övervakning och uppföljning av reglerna. Inom de tre första huvudområdena finns ett antal regler - sammanlagt 22 stycken - som beskriver vilka åtgärder som staterna bör vidta för att undanröja hinder för funktionshindrade personers deltagande i samhällslivet. Reglerna avser rätten till utbildning och arbete, lokalers tillgänglighet, tillgång till information och transportmedel, socialförsäkring, familjeliv och personlig integritet, kultur, rekreation samt religionsutövning. är i hög grad ett policyskapande dokument som lägger fast grundläggande principer om jämlikhet och delaktighet för personer med funktionshinder inom många samhällsområden. har, liksom övriga medlemsstater, anslutit sig till reglerna och därmed åtagit sig att tillämpa dem och arbeta för att de omsätts i praktisk handling. Det finns en klar överensstämmelse mellan innehållet i dessa regler och målet för den svenska handikappolitiken. Det finns därmed anledning att i fästa stor vikt vid standardreglerna i det pågående handikappolitiska arbetet. Det är viktigt att innehållet i reglerna och de principer som styr reglerna blir kända i landet. Det är också väsentligt att man inom de olika samhällsområdena arbetar utifrån de grundläggande principerna i reglerna om tillgänglighet och delaktighet. Regeringen anser att behovet av att följa och bevaka tillämpningen av utgör ett ytterligare motiv för att inrätta en handikappombudsman. I standardreglerna åtar sig också medlemsstaterna att inrätta nationella samordningskommittéer. Dessa samordningsorgan skall vara självständiga men vara underställda regeringarna. - med den inriktning som här föreslås - passar väl in i den beskrivning som ges i standardreglerna. Frågor kring verksamhet är av stor betydelse för personer med funktionshinder. Enligt regeringens mening är därför lagformen att föredra när det gäller att ange vilken huvudsaklig funktion skall ha, medan en reglering av organisation och administration bör ske i en myndighetsinstruktion. Regeringen anser också att lagformen markerar den vikt statsmakterna lägger vid ombudsmannens verksamhet. Lagformen bör väljas också av andra skäl. Längre fram i propositionen föreslås att skall kunna inhämta uppgifter om verksamhet som rör funktionshindrade personers förhållanden i olika avseenden. Ombudsmannen bör också kunna ta initiativ till överläggningar med myndigheter, företag och organisationer i syfte att motverka missgynnande av funktionshindrade personer. bör utses av regeringen för en bestämd tid. Till ombudsmannen bör knytas ett särskilt råd, vars ledamöter likaledes utses för en bestämd tid. Då bör också lagen börja gälla. 6 Ombudsmannens verksamhetsområde och uppgifter Regeringens förslag: skall bevaka frågor som rör funktionshindrade personers rättigheter och intressen. Ombudsmannen skall arbeta utifrån de handikappolitiska målen om full delaktighet och jämlikhet. Andra principiella ut- gångspunkter är en miljörelaterad syn på handikapp och för funktionshindrade. Verksamhetsområdet skall omfatta både den offentliga och enskilda samhällssektorn.