prop · GH03140 · 1994-01-01 00:00:00 — Vissa försök med leveranssamordning har gjorts i . Enligt uppgift kommer ett försök att startas även i norra , där de längre avstånden torde innebära att samordningsfördelarna blir större. De kontakter som har haft med daglig- varukedjorna och viktiga direktleverantörer har också visat på ett intresse från deras sida för fortsatt prövning av samordningslösningar samt att leverantörerna, handelns organisationer och arbetar vidare med dessa frågor. I den mån pilotprojekt för att pröva olika samordningslösningar blir aktuella är vi beredda att i positiv anda pröva behovet av särskilda utvecklingsresurser. förutsätter vi att leverantörerna anstränger sig till det yttersta för att inte belägga de små butikerna i glesbygd med pålagor som dessa inte har förutsättningar att klara. Särskilt viktigt anser vi det vara att negativa åtgärder inte vidtas ensidigt innan en prövning av konstruktiva distributionslösningar fått en verklig chans. Eftersom distributionsproblemen kan variera i olika delar av landet anser vi det vara viktigt att som löpande har kontakt med företrädare för distributörerna på central nivå också har en aktuell bild av problemen ute i regionerna. Vi avser därför att ge i uppgift att göra en inventering av vilka distributionsproblem lanthandeln har och vilka samordningslösningar som kan vara möjliga. Arbetet bör i huvudsak kunna baseras på material som länsstyrelserna tillhandahåller. Vi är beredda att ge särskilda resurser för att klara denna uppgift. Arbetet bör bedrivas i nära samarbete med . För att förbättra servicen för de boende i glesbygd, stärka butiksrörelsens ekonomi samt behålla eller öka köptroheten har möjligheten att bli ombud för olika verksamheter använts och uppmuntrats. Det har gällt att vara ombud för t.ex. Tipstjänst, Apoteksbolaget, och Systembolaget. har också antalet platser med post i butik ökat. Att vara ombud är viktigt i flera avseenden, men är inte oproblematiskt. Verksamheten ger genom avtal med respektive huvudman en viss ersättning, som är av betydelse för butikens ekonomi. Viktigare är dock att kunna hålla en hög servicenivå, vilket drar kunder som även handlar andra varor i butiken. För små butiker i glesbygden kan emellertid liknande problem uppstå kring ombudskapet, som när det gäller nämnda distributionsfrågor. Bakgrunden till detta är att de olika uppdragsgivarna har att bedriva en så rationell och lönsam verksamhet som möjligt. Förändringar i förutsättningarna genom statsmakternas beslut kan också på olika sätt påverka bolagens möjligheter att bedriva ombudsverksamhet. Sammantaget gör dessa förhållanden att ombudskapet för åtminstone de minsta glesbygdsbutikerna från tid till annan ifrågasätts av de ansvariga bolagen. Vi vill framhålla vikten av att de inblandade parterna så långt möjligt anstränger sig för att behålla ett så spritt ombudskap som möjligt. De kontakter som har haft med nämnda bolag tyder också på en vilja att slå vakt om glesbygdsservicen. Vi vill här också nämna att ett konkret utvecklingsarbete i samarbete mellan , i samt ombudsföreträdare pågår för att med bl.a. ny teknik pröva nya sam- verkanslösningar på detta område. Vi har erfarit att och tillsammans med företrädare för de ansvariga bolagen aktivt arbetar vidare med dessa frågor. Vi vill betona vikten av att länsstyrelserna på den regionala nivån håller sig informerad om utvecklingen i det egna länet och medverkar i arbetet med att slå vakt om butikernas möjligheter att behålla sina ombudskap. Kommunerna har en viktig roll när det gäller dagligvaruförsörjningen i glesbygd. När det gäller stödverksamheten har redan nämnts att kommunerna förväntas ha en varuförsörjningsplanering som möjliggör en bedömning av om en butik ska kunna få stöd eller inte. Viktigt i sammanhanget är också kommunernas stöd till varuhemsändning. Enligt vår mening bör det ligga i kommunens eget Underlagsrapporter: I idéskrift Landet vinner sägs att en redovisning av avregleringens samlade effekter bör göras. Glesbygden bör garanteras tillgång till avancerad tele- och datakommunikation. En "frizon" föreslås skapas på lokal nivå, där bygden tar över ansvaret för hur servicen organiseras, men där sektorsorganen fortfarande har ansvar för att servicen finns. Betydelsen av lokal utbildning understryks. samordnande roll för landsbygdsfrågorna bör förstärkas. Remissinstanserna: Några remissinstanser, bl.a. och en del länsstyrelser, uttrycker farhågor för avregleringarnas negativa konsekvenser i glesbygdsområden. En stor majoritet av remissinstanserna framhåller vikten av investeringar i de regionala och lokala vägnäten samt vikten av goda tele- och datakommunikationer. Viktig för utvecklingen av landsbygden anses också tillgång till utbildning vara. Decentraliserad högskola och distansutbildning anges av flera som betydelsefullt för att ungdomar skall stanna kvar i bygden. Exempel på andra frågor som lyfts fram av remissorganen är behovet av samlingslokaler samt angelägenheten av olika kultursatsningar. Skälen för regeringens bedömning: Vi har tidigare understrukit behovet av en effektiv sektorssamordning. På landsbygden, liksom i övriga delar av landet, kan avreglering och privatisering få positiva effekter. Utan särskilda anpassningar kan dock i vissa fall problem uppstå. I andra fall kan möjligheten öka att t.ex. anpassa servicen till de lokala förhållandena. Vi vill därför inledningsvis understryka att det gäller att för landsbygden skapa likvärdiga serviceförhållanden som i tätorten, men det innebär inte att servicelösningarna behöver utformas efter samma mall. Här har bybefolkningen och de lokala utvecklingsgrupperna en viktig uppgift att lämna förslag till lokala lösningar. Vi vill här också nämna lösningen med s.k. post i butik, som ett exempel på att förändringar inte behöver vara enbart negativa utan kan, som i det fallet, ge ökad tillgänglighet bl.a. genom utökat öppethållande. Lokal utbildning är en viktig utvecklingsfaktor för landsbygden. Det gäller utbildning på alla nivåer, inte minst att kunna behålla grundskoleutbildning på så nära håll som möjligt. När det gäller utbildning på högre nivåer kan modern informationsteknik ibland möjliggöra distansutbildning. Många lokala utvecklingsgrupper och enskilda landsbygdsbor behöver råd och utbildning på olika nivåer. Studiecirkelformen är en ofta anlitad utbildningsform, men även en del folkhögskolor har engagerat sig i utbildning på detta område. De elva studieförbunden och 132 folkhögskolorna ger förutsättningar för en god spridning av detta folkbildningsarbete över landet. Det bör därmed finnas goda förutsättningar för att sprida kunskaper som behövs för att utveckla den egna bygden. Även inom kulturområdet är studieförbunden viktiga aktörer, eftersom det på landsbygden ofta är föreningslivet och folkbildningen som svarar för huvuddelen av kulturutbudet vid sidan av folkbiblioteken. Vi vill betona kulturens betydelse när det gäller att stärka människornas gemenskap på landsbygden och öka deras tro . Vi har tidigare (avsnitt 6.6) behandlat insatser på kulturområdet som en viktig del i det regionala utvecklingsarbetet. På små orter är ofta tillgång till en samlingslokal en förutsättning både för att bedriva kursverksamhet och kulturaktiviteter. För byggande eller upprustning av samlingslokaler finns ett anslag på statsbudgeten. En särskild utredare granskar statens stöd till allmänna samlingslokaler. Utredaren kommer att överlämna sitt förslag till principer för det statliga stödet . Just samordnade servicelösningar har prövats i olika sammanhang och har ofta varit en förutsättning för att bevara service på landsbygden. På kan de förväntas bli absolut nödvändiga för att bevara eller utveckla servicen. På de minsta orterna, med ett redan begränsat utbud av service, är givetvis samordningsvarianterna ofta ganska få. Här utgör ofta lanthandeln den bas som behövs för att samordna servicen. Många bra samordnade servicelösningar finns på landsbygden. Med sådana lösningar går det att förena bra service med låga kostnader. På detta område kan ytterligare insatser göras för att utveckla servicen på landsbygden. På något större orter finns exempel på betydligt mer omfattande lösningar. Det kan då gälla postservice, arbetsförmedling, försäkringskassa, skogsvårdsstyrelse, del av , service etc. Namnet på sådana lösningar varierar, men används ibland beteckningen medborgarkontor. Regeringen vill också erinra om den roll som har när det gäller överväganden om indragning av statlig service i glesbygd. Berörda myndigheter har en rapporteringsplikt till länsstyrelserna före en indragning och därtill kommer att överläggningar om alternativa lösningar skall ske. har därvid möjlighet att med medlen för regionala utvecklingsinsatser delfinansiera vissa initial- och övergångskostnader. Rapporteringsplikten bör givetvis ses som en sista utväg. I normalfallet förutsätts ha regelbundna överläggningar med berörda myndigheter för att på ett tidigt stadium få information om förändringar och därmed ha framförhållning i sin planering när det gäller att verka för alternativa servicelösningar. Regeringen avser, som vi nämnt tidigare, att uppdra åt att kartlägga i vilken utsträckning och med vilket resultat länsstyrelserna har utnyttjat sina möjligheter i dessa avseenden. Gemensamt för glesbygdsområden är bl.a. långa avstånd till sysselsättning och service. Väsentligt är då att det finns tillfredsställande kommunikationer att tillgå. Det gäller de allmänna kommunikationsmedlen och att landsbygdsvägarna har en rimlig standard. I de glesbebyggda delarna av landet saknas emellertid ofta förutsättningar för en fungerande kollektivtrafik, särskilt gäller detta möjligheten att ta sig till och från arbetet. Befolkningsunderlaget är helt enkelt för litet för att turtäthet, linjesträckning etc. skall bli rimlig. För många blir därmed bilinnehav enda möjligheten att ta sig till arbetet. Eftersom i allmänhet båda makarna förvärvsarbetar och arbetsplatserna sällan ligger på samma ort fordras dessutom ofta två bilar. För många familjer med långa avstånd till arbetet blir därmed bilkostnaden hög. Återkommande bensinskattehöjningar, som beslutats av miljöskäl, har förvärrat situationen. Dessutom behöver bilen användas för icke avdragsberättigade serviceresor. En satsning på utbyggd kollektivtrafik är motiverad av såväl miljöskäl som från samhällsekonomisk synpunkt. Den finansieras solidariskt med skatter. För de glesbygdsboende ger som nämnts kollektivtrafiken små möjligheter att göra arbetsresor. I stället är bilen enda alternativet, och ett kostsamt sådant. Enligt vår mening finns det anledning, bl.a. av rättviseskäl, att närmare studera kostnadsrelationerna för dem som måste använda bil för arbetsresor och andra nödvändiga privatresor i förhållande till dem som kan utnyttja kollektiva färdmedel. Vi avser därför tillkalla en särskild utredare för att närmare studera denna fråga. Syftet är att med en sådan analys som grund göra bedömningar av vilka åtgärder som kan behövas. Om landsbygdens tillväxtmöjligheter ska kunna tas till vara, måste även företag som ligger avlägset ha godtagbara transportmöjligheter. Också tillgången till modern teleteknik är viktig för att möjliggöra utnyttjandet av moderna kommunikationsmedel, distansutbildning etc. Tillkomsten av moderna tjänsteföretag i norra har bl.a. byggt på denna förutsättning. Regeringens bedömning: De nuvarande företagsinriktade åtgärderna har i stort sett fungerat väl. Som ett viktigt komplement till den "stora" regionalpolitiken bör dessa åtgärder därför intensifieras i de regionalpolitiskt prioriterade områdena. Åtgärderna bör dessutom, med bibehållande av det regionalpolitiska perspektivet, ytterligare inriktas mot att bidra till ökad ekonomisk tillväxt i hela . Mot denna bakgrund bör bl.a. ökad vikt läggas vid de utvecklingsinriktade stödformerna, medan driftstöden bibehålls i stort sett i nuvarande omfattning. Underlagsrapporter: Utredaren anser som tidigare nämnts att en regionalpolitik som utvidgas till hela landet kan spela en viktig roll i arbetet med att föra ut ur dagens ekonomiska situation. För att uppnå detta krävs enligt utredaren också uthålliga insatser för att öka antalet nyetableringar och stärka växtkraften hos små och medelstora företag. Ökad ekonomisk tillväxt förutsätter också att svenska företag på ett bättre sätt än förmår utnyttja ny teknik för att utveckla nya produkter för nya marknader. Bland annat därför krävs ytterligare åtgärder för att utvidga den svenska riskkapitalmarknaden, särskilt för tidig finansiering av teknikprojekt. En satsning på teknikbaserat nyföretagande är emellertid inte tillräckligt om målet är att återupprätta som tillväxtnation. Eftersom det inte finns något entydigt samband mellan snabb tillväxt och teknikhöjd i produkter är det enligt utredaren viktigt att statsmakterna bidrar med risklånekapital även till andra typer av företag. Det aktuella läget på kreditmarknaden bidrar enligt utredaren till att skapa ett behov av ytterligare insatser för att öka tillgången på risklånekapital för små och medelstora företag. I detta sammanhang framhåller utredaren också att kvinnorna är en stor outnyttjad resurs när det gäller företagande. Ett ökat företagande bland kvinnor kan väntas ge ett fruktbart tillskott till kreativiteten inom företagsamheten. Den genomgång av den regionala utvecklingen i som gjorts av visar enligt verket att behovet av regionalpolitiskt företagsstöd kvarstår. har, som vi återkommer till senare (avsnitt 8.3.1), också utvärderat de regionalpolitiska företagsstöd som har funnits tillgängliga . Utvärderingarna visar enligt verket att stödmedlen i huvudsak fungerar väl. Det samlade stödsystemet, med insatser riktade till företagen från olika politikområden, är dock så omfattande att det är svåröverskådligt vilket leder till brister i samordning och samverkan såväl mellan olika typer av medel som mellan aktörer. Enligt framstår både i ett regionalt och ett nationellt perspektiv de selektiva investeringsstöden, lokaliserings- och utvecklingsbidrag, som mest effektiva för att skapa långsiktigt livskraftiga företag. Även sysselsättningsbidraget bedöms stimulera företagens tillväxt. När det gäller vilka företagsstöd som bör finnas att tillgå i de olika utpekade områdena menar att det bör göras en klar åtskillnad mellan ordinarie och tillfälliga stödområden. Som en princip föreslås att driftstöd endast bör förekomma i de ordinarie stödområdena. I de tillfälliga stödområdena är det i första hand finansieringsbehov som inte löses av den privata finansmarknaden som behöver tillgodoses. För subventioner talar att tillgång till vissa investeringsbidrag kan skynda på omvandlingsprocessen och stimulera till tidigareläggning av investeringar. Arbetet med att utlokalisera tjänsteföretag anser bör fortsätta eftersom det visat sig ge mycket goda effekter för både företag och regioner. För mindre företag anser att det bör införas enklare rutiner för att minska det administrativa arbetet hos stödsökaren. Remissinstanserna: Många remissinstanser, däribland , bekräftar utredarens åsikter om behovet av åtgärder för att förbättra tillgången till riskägar- och risklånekapital. delar uppfattningen att tillgången på statligt risk- och lånekapital bör förbättras. Många remissinstanser har synpunkter på utvärderingar av de regionalpolitiska företagsstöden. , till vars synpunkter även ansluter sig, betonar att den statliga näringspolitiken måste ha som mål att skapa gynnsamma generella villkor för industriell verksamhet och företagande, oberoende av var i landet sådan verksamhet bedrivs. Staten bör vara restriktiv när det gäller att införa generella stödsystem där individuella företag gynnas eftersom det finns risk att resurser kan komma att bindas i företag och branscher utan framtidsutsikter, att nödvändig strukturomvandling försenas och att konkurrensen snedvrids mellan företag som får stöd och andra som inte får. Ett av de skäl, som anser kan berättiga till stöd, är att företagen i fråga ligger i ett geografiskt område där villkoren för företagande är väsentligt sämre än i övriga landet. Förbundet godtar också flera av de förslag som framförs av som ett led i stimulans till strukturomvandling och ökad tillväxt. framhåller dessutom bl.a. vikten av att konkurrenseffekterna beaktas klarare än vid bedömningen av om regionalpolitiskt stöd skall ges i enskilda fall. I detta sammanhang betonar förbundet också att regionalpolitik enligt dess mening är en angelägenhet för staten, inte för kommunerna. i (LO) anser det tveksamt att förändra regionalpolitiken utifrån de senaste årens utveckling. När de grundläggande förutsättningarna för ekonomisk tillväxt inte bara saknas utan till och med vänts i sin motsats, förlorar regionalpolitiken all betydelse, anser LO. () anser det angeläget att regionalpolitiken får en mer långsiktig inriktning, förenklade regelsystem och att det sker en decentralisering ut till regionerna. AMS anser också att slutsatser att de arbetsmarknadspolitiska insatserna i vissa fall motverkat de regionalpolitiska saknar saklig grund. instämmer i synen på de traditionella regionalpolitiska stödens begränsningar, men betonar nödvändigheten av att det även i fortsättningen finns statliga regionalpolitiska medel. anser att det underlag som tagits fram överbetonar statens roll och möjligheter att åstadkomma regional utveckling. För förbundet är det självklart att det handlar om staten och kommunerna i samverkan. kommun påpekar att rapporter innehåller en mängd intressanta uppgifter och att underlaget utnyttjats för slutsatser och förslag i större utsträckning än vad som normalt varit fallet. kommun framhåller att det geografiska läget för kommunerna i stödområdet är sådant att det är nödvändigt att regionalpolitiskt stöd tillförs i olika former för att uppnå en tillfredsställande utveckling. De nuvarande stödformerna bedöms därvid i huvudsak fungera bra och ingrepp i dessa måste därför hanteras med stor försiktighet. uttalar angelägenheten av ett fortsatt och ökat regionalpolitiskt stöd för att förhindra en avindustrialisering och därmed växande utarmning av de glesbygdskommuner som redan kämpar en hård kamp för sin överlevnad. kommun anser att det är positivt att regionalpolitiken med den av skisserade inriktningen i någon mån blir mindre kortsiktigt problemfixerad och mer orienterad mot möjligheterna till samverkan för långsiktig utveckling och regional balans. , , , och kommuner föreslår bl.a. ett par nya stödformer. Dels ett stöd i form av exportgarantier för mindre företag, dels ett generöst stöd till innovatörer för att inte många uppfinningar skall hamna utomlands eller läggas åt sidan. Skogsindustrierna noterar att gör bedömningen att nuvarande regionalpolitiska stödmedel kommer att accepteras av och frågar sig hur realistisk denna bedömning är. Organisationen förutsätter att det svenska regionalpolitiska stödet delvis kommer att behöva modifieras som följd av EU-förhandlingarna. Skälen för regeringens bedömning: De regionalpolitiska åtgärder som är direkt riktade till företag består främst av ett antal former för direkt företagsstöd. Dessa kan grovt indelas i utvecklingsinriktade stöd och driftstöd. De utvecklingsinriktade stöden är lokaliseringsstöd (lokaliseringsbidrag och lokaliseringslån), utvecklingsbidrag, sysselsätt- ningsbidrag, lån till privata regionala investmentbolag samt stöd till företag i glesbygder. Driftstöd lämnas i form av nedsatta socialavgifter och transportstöd. Förutom dessa direkta stöd till företag har Stiftelsen , som inrättats av staten för riskfinansiering av små och medelstora företag i de fyra nordligaste länen, stor regionalpolitisk betydelse. Ytterligare direkt företagsinriktade åtgärder som används för att påverka den regionala utvecklingen, är lokaliseringssamråd med de största industriföretagen och med företag inom den privata tjänste- och servicesektorn. Vid sitt senaste omfattande beslut om de regionalpolitiska företagsinriktade åtgärdernas utformning (prop. 1989/90:76, bet. 1989/90:AU13, rskr. 1989/90:346) beslöt bl.a. -om en förskjutning från direkt företagsstöd till insatser för attförbättra de infrastrukturella förutsättningarna för näringslivet, - att åtgärderna skulle geografiskt koncentreras till de områden sombedömdes ha de långsiktigt svåraste problemen, - om en tyngdpunktsförskjutning från stöd i samband med investeringari byggnader och maskiner till stöd för immateriella investeringar. Genomförda utvärderingar visar att åtgärderna i allt väsentligt också kommit att få denna inriktning. Den djupa lågkonjunkturen har bidragit till detta. Den har inneburit att företagens expansionsinvesteringar legat på en så låg nivå att det direkta företagsstödet, särskilt i samband med investeringar i byggnader och maskiner har minskat kraftigt. Tyvärr har antalet beräknade nya sysselsättningstillfällen till följd av stöden därigenom också minskat jämfört . Driftstöden, nedsatta socialavgifter och transportstöd, har enligt gjorda utvärderingar stor betydelse för framför allt många småföretag i regioner med geografiska lägesnackdelar och deras möjligheter att konkurrera. De omfattande utvärderingar av de regionalpolitiska företagsstöden som har gjorts av , och visar att stöden sammantagna i stort sett fungerar väl. För dessa utvärderingar redogör vi senare (avsnitt 8.3.1). Regeringen anser att fortsatta kraftfulla regionalpolitiska åtgärder är nödvändiga i olika områden i landet; dels för att åstadkomma regional utjämning mellan olika delar av och inom län, dels för att ytterligare främja arbete och ekonomisk tillväxt i hela landet. Som komplement till den "stora" regionalpolitiken och andra åtgärder för att förbättra de infrastrukturella förutsättningarna för näringslivet kommer därvid, enligt vår mening, även de direkt företagsinriktade åtgärderna att behöva intensifieras. Mot bakgrund av detta bör enligt regeringens mening ökad vikt läggas vid de utvecklingsinriktade stödformerna, medan driftstöden behålls i stort sett i nuvarande omfattning. För att effektivisera och förenkla stödgivningen för de minsta företagen samt för företag i glesbygd och landsbygd bör därutöver särskilda åtgärder vidtas. I detta sammanhang måste beaktas att ikraftträdande bl.a. innebär att de flesta svenska regionalpolitiska företagsstöden skall anmälas till och godkännas av . skall därvid bedöma om de svenska stöden överensstämmer med en av grundprinciper, att offentliga stöd inte får snedvrida konkurrensen och handeln mellan avtalsparterna på ett sätt som strider mot deras gemensamma intresse. bedömde i samband med sitt godkännande av att det inte fanns några behov av ändringar av den svenska regionalpolitiken med anledning av (prop. 1991/92:170 bil.9, bet. 1992/93:EU1, rskr. 1992/93:18). Det konstaterades att det dock inte kunde uteslutas att det i vissa avseenden kan bli nödvändigt med vissa modifieringar av företagsstöden. I avsnitt 11 redovisas våra aktuella bedömningar. Den enda ändring rörande företagsstödet som vidtagits är att det i förordningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet intagits ett villkor om att stödåtgärderna får upphävas eller ändras och stödet återkrävas om EFTA:s övervakningsmyndighet eller har funnit att stödet strider mot artikel 61 i . Vi kommer i det följande att närmare redogöra för hur vi anser att stödområdena för företagsstöd och de företagsinriktade åtgärderna fort- sättningsvis bör utformas.