mot · GH02So251 · 1994-01-25 00:00:00 — Sedan urminnes tider har det behövts reservföräldrar. Iolika kulturer och olika tidsepoker har det förekommit attbarn fått växa upp i en ''fin'' familj för att lära sig de rättamaneren. förknippas dock fosterbarnsvård -- numerakallad familjehemsvård -- oftast med svåra barn ellerolämpliga/frånvarande föräldrar. Separationen frånföräldrarna är en svår upplevelse för barnet. Därför blirfosterföräldrarnas möte med det besvikna barnetutomordentligt svårt och kan generera s k misslyckandenäven då fosterföräldrarna gör allting ''rätt''. För att förståsammanhangen krävs mycket utbildning och handledning.Regeringen har gett uppdragetatt se över familjehemmens utbildningsbehov.S.k. vid problem i familjehemProblemfokusering och kriterier för ingripanden ärmycket känsliga för den aktuella vårddebatten och demassmediala vinklingarna. harsocialtjänsten och hela den offentliga vårdapparaten varit iständig förändring. Vårdideologier har bytt av varandra,synen på vem som har ansvaret och förhållandet mellantvång och frivillighet i vården har pendlat våldsamt. Inomsocialtjänsten har omsättningen på personal varit stor.Handläggare har bytts ut och det har varit svårt att byggaupp kompetens och linjer i hur man arbetar med alla deolika frågor som dyker upp när man arbetar med placeradebarn och ungdomar.Den problematik som de utsatta barnen ochungdomarna som placeras bär med sig har tenderat att blityngre och tyngre. Detta kan bero på att man väntar längremed att göra placeringar men också genom att sociala ochpsykiska problem sammanvävs i svåra komplexa problemdär psykiatri och socialtjänst har svårt att se varandrasansvars- och kompetensområde.I denna föränderliga tillvaro med ökad problematik ökartrycket på familjehemmen oavsett om de arbetartraditionellt eller på heltid i HVB-form av något slag (HVBHem för vård och boende). Förväntningarna på vadfamiljehemmen ska göra och klara av varierar. Målet medplaceringarna förändras mellan olika placeringar och underplaceringarnas gång. Att spela ut omgivningen är ett vanligtsätt för ungdomar som mår dåligt, man får uppmärksamhetoch utlopp för besvikelser och oförrätter. Tidigareövergrepp eller försummelser får nya objekt att projiceraspå, en viktig och nödvändig process förbarnets rehabilitering. Den eller de som ska hantera dessautspel är polis, åklagare och längre fram advokater, mångagånger utan erfarenhet av den sociala situationen hos debarn och ungdomar vars problematik de dyker rätt in i.När det gäller anklagelser mot familjehem frånplacerade barn/ungdomar eller deras närstående, finns i dagmycket liten beredskap eller strategi att hantera hela detspektrum av frågeställningar som kommer upp. Ärendenahandläggs mycket olika och oförutsägbart.Framförallt det som händer innan ärendet/anklagelsenleder till åtal kan vara slumpmässigt hanterat. Detta är urrättssäkerhetssynpunkt otillfredsställande både förplacerade barn och ungdomar liksom för det anklagadefamiljehemmet.En centralt placerad '''' kunde i ställetsnabbt tillkallas för att utreda vad som hänt när det finnsen misstanke om brott. skulle kunnabestå av experter som med mycket kort varsel kan kallas inför att göra ett riktigt bedömande. Ett handlingsprogramför denna skulle förankras hos polis,åklagare, tillsynsmyndighet och placerande kommuner.Sättet att hantera dessa svåra frågor måste bli allmängiltigt.Kommunerna som är ansvariga för detta stöd tillfamiljehemmen har inte kompetens och resurser för atthålla denna beredskap. Många omplaceringar skulle kunnaundvikas med bättre stöd, vilket vore det bästa för barnet.Familjehem som far illa är inte något man gärna pratarom offentligt. Ändå finns det många av dem. Dessaproblem måste tas på allvar för att kunna elimineras. Bådesamhället och individerna tjänar på det.Utbildning av socialarbetareSocialarbetaren å sin sida hamnar i svåra livssituationergenom att identifiera sig med föräldern som inte kan levaupp till sitt föräldraansvar men som har djupa skuldkänslorför sin oförmåga. Man ser i missbrukaren framför sig denperson och det livsöde som skulle kunna vara ens eget omomständigheterna varit annorlunda. Varje socialarbetarehamnar förr eller senare i denna kritiska situation. Ommötet med människor i kritiska situationer får dennanegativa lösning skapar det en negativ karriär försocialarbetarens del, där cynismen -- man upphör attidentifiera sig med de människor man arbetar med -- ellervanmakt blir urartade professionella förhållningssätt. Fårman kvalificerad hjälp att bearbeta sina känslor och sin oroleder detta till en motsatt och positiv utveckling. Dettagäller relationen mellan missbrukare och socialarbetare,men kan också föras över till socialarbetarens relation tillfosterföräldrarna.Den socialarbetare som verkligen inser betydelsen avdet kritiska mötet mellan fosterföräldern och barnet, därsocialarbetaren inser att detta möte är ett möte mellan tvåliv som skall länkas samman och skapa det som hitintillsförmenats barnet, kommer att kunna utgöra detprofessionella stöd som krävs vid placering och handledningi fosterbarnsvården.Även om utbildningen av socialarbetare håller hög klassi finns inte dessa lärdomar med i tillräckligutsträckning vid kurserna på socialhögskolorna. Därförbehöver man komplettera utbildningen med erfarenheterdär de egna känslorna inför svåra uppdrag kan bearbetasgenom t.ex. konfrontationer med oinskränkta, äktakänslor.Ekonomisk bastrygghetFamiljehemsföräldrar ersätts genom dels ett arvodesom utbetalas för uppdraget, dels genomkostnadsersättning som avser att täcka de allra primärasteutgifterna i samband med placeringen. Dessa ersättningarupphör när barnet flyttar. Detta är mycketotillfredsställande om man vill ha kompetenta familjer ochkontinuitet i fosterbarnsvården.Dels är det svårt att hitta familjer som vill ägna sitt liv åtdetta sociala arbete i sina egna hem. Dels är de flestamänniskor beroende av en fast, förutsägbar inkomst för attklara sina kostnader. Många familjer drar sig för attengagera sig eftersom osäkerheten av placeringensvaraktighet är så stor. Dessutom förväntasboendestandarden vara anpassad till det ökade antaletmedlemmar i hushållet. Varje kvadratmeter boyta, ävenendast sporadiskt utnyttjad, kostar stora summor idag.Många barn är så tidskrävande att en avfosterföräldrarna ofta väljer att stanna hemma för att vårdabarnet. När barnet inte längre behöver bo kvar hos sinfosterfamilj får detta inte innebära att familjehemmethamnar i ekonomiska problem -- dragkampen om barnetriskerar då att bli även ekonomiskt betingad.Ytterligare ett problem är beräkningen avsjukpenninggrundande inkomst. Det råder storaolikheter mellan försäkringskassornas bedömning av hurberäkning bör ske. För att kunna hålla god kvalitet ifamiljehemmen måste viss kontinuitet eftersträvas. Dettaförutsätter att en viss ekonomisk bastrygghet införs förfamiljehem. Därför är det rimligt att lönesystemet förfamiljehem ses över. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om tillsättandet av en kommissionför att lösa problem i familjehemsvården,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av bättregrundutbildning av socialarbetare,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ekonomisk bastrygghet förfamiljehemsföräldrar.