ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GH02Bo415 · 1994-01-25 00:00:00 — finns lagen om förvärv avhyresfastighet. Den innebär att det i vissa fall krävshyresnämndens tillstånd för att förvärvet skall vara giltigt.Det har visat sig att sådana personersom har varit klart olämpliga ändå kommit att bli ägare tillhyreshus. De har ofta saknat vilja eller förmåga att förvaltahus på ett sätt som de boende har rätt att fordra. I många fallkan man också utgå ifrån att enda syftet har varit att tjäna såmycket pengar som möjligt utan att ta ansvar för deskyldigheter som åligger en hyresvärd.Även kreditgivare och andra fordringsägare, t.ex.energileverantörer, har blivit drabbade. I en del fall harfastigheter satts under tvångsförvaltning. Men en sådanlösning undanröjer inte problemet annat än rent tillfälligt.Det är mycket viktigt att oseriösa personer förhindras attöver huvud taget komma in på hyresfastighetsmarknaden.Dagens lagstiftning är dock inte tillräcklig. Att olämpligapersoner ändå har fått förvärva visar att det finns brister ilagen som bör rättas till. Det behövs därför dels skärpningari förvärvslagen, dels i bostadsförvaltningslagen. beaktas behovet av att kommunen hörhyresgästorganisation i förvärvsärenden, att hyresgästernabör få rätt att hänskjuta förvärvsärende till hyresnämnden,att en kostnadskalkyl skall vid förvärv kunna uppvisas föratt garantera fastighetens långsiktiga förvaltning. Vidarebör kommunen ges möjlighet att i polisens register bedömaköparens allmänna lämplighet, och tillstånd bör ej ges omköparen inom köpt och sålt ett flertal fastigheter.Fler förslag för att komma tillrätta med problematiken finnssäkert och regeringen bör därför skyndsamt återkomma tillriksdagen. Även aktiebolagslagen behöver ändras för atttäppa till luckor som finns i nuvarande lagstiftning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ökade krav på köpareav hyreshus.
mot · GH02Bo416 · 1994-01-25 00:00:00 — Ersättning vid markintrång m.m. Den enskilda äganderätten av fast egendom är avgrundläggande betydelse för det svenska samhällssystemet.Äganderätten skall respekteras och dess innehåll får inteurholkas. Som en grundläggande princip skall gälla attmarkägaren får full ersättning vid intrång och skada.Intrång som påverkar den enskilda äganderätten kan skevid byggande av vägar, kommuner som behöver mark förbyggande eller mark till rekreations- och fritidsaktiviteter.Vidare kan lagar, t ex naturskyddslagen, förändraförutsättningar för den enskilde ägaren. Vid alla dessaintrång som påverkar förutsättningarna för den enskildeägaren att själv bruka sin mark måste denne garanteras fullersättning för den skada som denne åsamkas. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om full ersättning vid intrång i denenskilda äganderätten.
mot · GH02Bo417 · 1994-01-25 00:00:00 — () i är landets centralakartmyndighet. Vid LMV finns en mycket omfattandesamling äldre kartor . LMVhar också ett stort antal flygbilder över . Dessakartor och bilder representerar en betydande del av dengeografiska dokumentationen av Sverige.Kunskap om de rumsliga förhållandena behövs i mångasammanhang. Detta gäller aktuell information men ocksåkunskap om hur vårt land sett ut i äldre tider. En samladöversikt behövs om landets förändringar över tiden. Äldrekartmaterial måste bevaras och bearbetas.LMV har studerat om ett centrum föräldre kart- och bildmaterial kan skapas. Ett förslag om ettsådant kartcentrum har mötts av ett mycket stort positivtintresse från andra myndigheter, universitet,forskningsorgan, läroanstalter, föreningar och andra medbehov av geografisk information i form av kartor ochflygbilder.En kombination av forskningsstödjande funktion kringdet historiska materialet, utbildningsmöjligheter ianslutning till allt arkivmaterial samt en publik utställningom svenska kartor och deras användbarhet bör vara enriksangelägenhet. Den får betydelse för forskning ochutbildning, för miljöstudier som rör tidsförlopp, förkunskapen om markanvändningen, i samhällsplaneringenm.m.Under senare tid har betydelsen av det äldrekartmaterialet allt mer kommit i blickpunkten. I den s.k.forskningspolitiska propositionen (1992/93:170)uppmärksammades särskilt de historiska kartornasbetydelse inom kulturmiljövården. Därtill framhöllsangelägenheten av ett FoU-arbete, som syftar till att bevaraoch tillgängliggöra informationen på landets äldrekartserier.För detta ändamål har en försöksverksamhet medöverföring av historiska kartor i datorläsbar form igångsattsi det s.k. . I årets budgetproposition avserregeringen stödja denna verksamhet med syfte attkartinformationen skall bli tillgänglig på ADB-medium.Det äldre kartmaterialet i är även en turistisktillgång av första rangen. Kartorna uppmärksammas iutlandet som en i unik täckning med ett detaljeratkartmaterial.Förslaget om ett kartcentrum knutet tillLantmäteriverket i bör vara en riksangelägenhet. Ettsådant centrum innebär en möjlighet till samverkan inomområdet med den inriktning på mark-, fastighets- ochkartfrågor som kännetecknar somsamhällsbyggarstad. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att ett kartcentrum för äldregeografisk information i bör inrättas genom statligmedverkan.
mot · GH02Bo419 · 1994-01-25 00:00:00 — Avvittringarna inom och länslappmarker I motionen föreslås en översyn av avvittringarnasslutförande och redovisning samt utredning avrenbetesrättigheterna för de ursamer och derasefterkommande, som innehaft betesrätten enligtrenbetesfjällhandlingar inom ochNorrbottens läns lappmarker, utfärdade , dålagfart och inteckningsförordningen trädde i kraft.Avvittringarna inom och länslappmarker skedde efter Lappmarksreglementet --friheterna 1749--1862 (insyningar av nybyggen) ochutfördes enligt avvittringsstadga SFS 1873:26.Därmed skedde områdestilldelningen och gränsläggningenmellan det som skulle bli privata byanybyggen och kronansmarker, enligt bl a skatteläggningsförordningen ,lagfarts- och inteckningsförordningen och lagom hemmansklyftning och ägostyckning 1896-06-27.Berörda sakägare inom nämnda län har ofta ifrågasattnuvarande områdesgränsers riktighet och dessöverensstämmelse med verkligheten, efter de lagar ochförordningar enligt vilken avvittringen skulle genomföras.Till saken hör, att grundläggande handlingar uppges saknashos berörda myndigheter, vilket kanske förklarar dennaoklarhet som det styrker behovet av en översyn.Detta har medfört att bl a sakägare ovan odlingsgränsen iVästerbottens län icke fått acceptabla svar på sinafrågeställningar hos dessa myndigheter.Enligt vår mening är detta mycket otillfredsställande ocholyckligt, att betänka . Av flera skälmåste det anses orimligt att berörda sakägare t ex skabehöva anlita domstolar och därmed drabbas av storakostnader för att bringa klarhet i de bevisligtoklara förhållanden som råder i nämnda lappmarker, däräganderätten till stora områden mark och vatten är ytterstsvävande, och som därmed måste beröra och angåkronan/staten bl a genom övergripande rättsansvar. Likaviktigt är det att nybyggare och samer, som gått över tillrennäringsverksamheten, får klarhet i de bevisligt oklaraförhållanden som råder inom de olika renbetesområdena.Med tanke på omfattningen och betydelsen av denprocess som avvittringen utgjorde, så synes det enligt vårmening vara rimligt att en översyn görs om avvittringensslutförande och redovisning inom nämnda läns lappmarkeroch konsekvenser för befolkningen. Vid en sådan översynskall självfallet berörda sakägare få komma till tals med sinadokumenterade kunskaper. I vilken form översynen skallske bör lämpligen regeringen bestämma eller lägga förslagom. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en översyn av avvittringensslutförande och redovisning rörande ochNorrbottens läns lappmarker,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en utredning av renbetesrättenför ursamer i respektive lappby-samebys betesområde.
mot · GH02Bo501 · 1994-01-25 00:00:00 — Brandvarnare i nya bostäder De flesta bränder i inträffar i bostäder. Det ärockså där de flesta dödsbränderna sker. Ett sätt att minskadödsfallen är att ge de boende en rimlig chans att sätta sig isäkerhet. En förutsättning härför är att de uppmärksammaspå att brand utbrutit. Brandvarnaren fyller här en utmärktfunktion genom att redan vid måttlig rökutveckling avge engenomträngande signal som larmar de boende.Sommaren 1991 fick ett uppdrag frånregeringen att utreda behovet av brandvarnare i bostäder.Bakgrunden var ovannämnda skadesituation, att Norgeinfört krav på brandvarnare t.o.m. med retroaktiv verkansamt att brandvarnare i sin enklaste form blivit mycketbilliga men i gengäld kräver viss skötsel som exempelvisbatteribyte.Såväl utredning som remissvaren frånRäddningsverket och Svenska Brandförsvarsföreningentalade för ett införande av krav på brandvarnare inytillkommande bostadsbebyggelse. I Räddningsverketskostnad--nytta-analys visades också att det var klartlönsamt för samhället med ett krav på brandvarnare.När redovisade sina nya föreskrifter''byggregler'' till fannsovannämnda synpunkter och utredningsmaterial med.Departementet har uppenbarligen gjort en annanbedömning eftersom kravet inte kom med inybyggnadsreglerna.Räddningsverket har dock fortfarande sammauppfattning, nämligen att brandvarnare är en billiglivförsäkring som är lönsam för samhället.Teknikutvecklingen har också gått framåt så att det nu finnsbrandvarnare som ansluts till det vanliga elnätet via detvanliga uttaget för taklampan. Därmed behövs inte någonextra ledningsdragning.Flera aktuella bostadsbränder skulle ha kunnatundvikas med ett sådant obligatorium. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att brandvarnare bör ingå ibyggnormen.
mot · GH02Bo502 · 1994-01-25 00:00:00 — förekommer ett stort antal bostadsbränder.Antalet försäkringsersatta skador är cirka 20 000 varav 12 000 är villabränder och 8 000 bränder i flerfamiljshus.Antalet personer som omkommer genombostadsbränder har varit cirka 80--90 personer årligenunder den senaste tioårsperioden. Någon statistik överantalet brandskadade personer finns inte tillgänglig, menmycket tyder på att antalet är stort.Kostnaderna för bostadsbränder som erläggs avförsäkringar uppgår till 800--. Bostadsbränderna förorsakarårligen i vårt land stora kostnader och många mänskligatragedier.Efterundersökningar av brandorsakerna visar i mångafall att materiella skador skulle kunna ha minskats och livräddats om bostaden varit utrustad med brandvarnare.Vi anser därför att en sådan bestämmelse bör införas isvensk byggnorm att brandvarnare installeras i samtligabostäder.Innan en lag kan träda i kraft bör man genom en intensivinformationskampanj till samtliga hushåll upplysa ommöjligheten att med detta enkla medel förebygga ochbegränsa bränder.Då vi tidigare motionerat i denna fråga menbostadsutskottet inte velat ta ställning enligt motionenföreslår vi att motionen remitteras till försäkringsbolag ochbrandmyndigheter för inhämtande av synpunkter innanbostadsutskottet tar ställning till motionen. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ett tillägg i Svenskbyggnorm om installation av brandvarnare,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om information till hushållen ombrandvarnare i våra bostäder.
mot · GH02Bo507 · 1994-01-25 00:00:00 — Tillåt större friggebodar. Detta önskemål framställs frånsåväl åretruntboende som fritidsboende.Enligt gällande byggnadsbestämmelser fårkomplementbyggnader, s.k. friggebodar, byggas intill enstorlek av , således ej överstigande 10kvadratmeter.För bl.a. förvaring av mindre båtar, trädgårdsmöbler,trädgårdsredskap m.m. är den tillåtna storleken otillräcklig.En ökning av tillåten storlek skulleavsevärt öka användningen av denna komplementbyggnad. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar öka den tillåtna storleken på s.k.friggebodar .
mot · GH02Bo508 · 1994-01-25 00:00:00 — Det gällande regelsystemet för planläggningen avmarkanvändningen innehåller möjligheter till attåstadkomma visst skydd av allemansrättsligt tillgängligmark.Det är kommunen som kan aktualisera ett sådant skydd.Eftersom skyddsåtgärderna ofta innebär ingrepp imarkägarens rätt är kommunen skyldig att svara för vissaersättningar till berörd markägare.Ett vanligt förekommande förhållande är att enkommun som har relativt rik tillgång på markområden somanvänds som strövområden eller annan rekreation, anseratt skyddsåtgärder för den pågående markanvändningeninte behöver vidtagas. Detta sker efter en snäv bedömningav vad som är de egna kommuninnevånarnas behov. Deegna kommuninnevånarna kan ofta med sin lokalkännedomfinna alternativa strövområden till de meravälfrekventerade eller de som försvinner närmarkanvändningen ändras.En annan situation kan vara att en kommun avstår frånatt aktualisera skydd av allemansrättsligt tillgänglig markdärför att det ''inte är i den egna kommunens intresse''. Debortser vid sin bedömning helt från att angränsande ellernäraliggande kommuner har stort underskott påallemansrättsligt tillgänglig mark.Detta kan givetvis också gälla ''omvänt'', på så sätt att enmindre kommun med tillgång på allemansrättsligttillgänglig mark vill införa skyddsregler, men där motivet ihuvudsak är att tillgodose andra kommuninnevånares i ochför sig berättigade behov. Den lilla kommunen får då ensamstå för kostnaderna.Mot bl.a. denna bakgrund finns det anledning att se övermöjligheten att vidga kretsen av dem som i detta avseendefår aktualisera skydd för pågående markanvändning.Vidare är det lämpligt att överväga möjlighetentill att vidga kretsen av dem som skall svara föruppkommande kostnader för intrång etc.Regeringen bör på lämpligt sätt ta initiativ till en sådanöversyn och därefter vidtaga de åtgärder som kan anses varamotiverade. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en översyn av reglerna för skyddav allemansrättsligt tillgänglig mark m.m.
mot · GH02Bo509 · 1994-01-25 00:00:00 — , i storleksordning näst största insjö, harmycket stor betydelse för vattenförsörjningen i norraGötaland. Den stora vattenytan är uppdelad på fyra län,, , och . Ettantal kommuner och ett tjugotal tätorter tar sittfärskvatten från . Minst 200 000 människor får idagvätternvatten i sina kranar.Vättern är i flera avseenden en unik insjö. För svenskaförhållanden är det en mycket djup sjö med få till- ochfrånflöden. Vattnet har därför en lång omloppstid på cirka60 år. Vattnet är också förhållandevis näringsfattigt. Dessafaktorer gör sjön extra känslig för föroreningar ochmiljögifter.Vätterns föroreningskänslighet konstaterades tidigt.Sedan mitten av 1960-talet samarbetar länsstyrelserna ochkommunerna runt sjön samt industrin i . Mätningar av föroreningar hargenomförts och program har upprättats. 1989 bildadesVätternvårdsförbundet som fortsätter den tidigarekommitténs arbete. Förbundet har upprättat en nyvattenvårdsplan VÄTTER 90.Hotet mot vatten kommer från olika källor:Kommunernas avlopps- och dagvattenssystem Industrinsavloppsvatten Näringsläckage från kringliggande mark-och skogsområden Internationella luftföroreningarOlyckor med miljöfarliga transporter på vägarna runt sjön.Trots utbyggnaden av olika reningsanläggningar tillförsVättern på olika vägar stora mängder närsalter,tungmetaller och kemiska föroreningar.Som färskvattenreservoar är av nationelltintresse. Försurning och andra miljöförändringar görVättern mera betydelsefull på för ett störreområde än det som utnyttjar sjön. Målsättningen måstedärför vara att dess vatten ska för framtiden alltid kunnaplaceras i högsta klass när det gäller vattenkvalitet. Detkrävs därför att man lyfter skyddsfrågan till nationell nivå.Vättern bör vara ett riksobjekt och dess vatten hanteras påett sådant sätt. bör uttala att ärriksobjekt som färskvattenstäkt enligt naturresurslagen ochskall omgärdas med speciella skyddsbestämmelser.Medel till miljöövervakningI vattenvårdsplanen, 90, redovisas principiellaställningstaganden och strategier för hur situationen iVättern skall förbättras. Dessa ställningstaganden grundaspå kunskaper insamlade genom utförd miljöövervakninginom PMK (programmet för övervakning av miljökvalitet)och övervakning samordnad och finansierad avVätternvårdsförbundet. Arbetet med åtgärdsplanenbedrivs huvudsakligen i olika åtgärdsgrupper som skaarbeta fram förslag mot bakgrund av kunskaper ommiljösituationen i . Det arbete som bedrivs ärangeläget mot den bakgrund som vi ovan redovisat omVätterns betydelse för framtiden. Det är därför viktigt attde länsstyrelser som finns runt ochVätternvårdsförbundets resurser förstärks så att planeradeforsknings- och övervakningsprogram kan genomföras iönskad omfattning. Staten bör ta ökat ekonomiskt ansvar igenomförandet av programmet. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännaatt är ett riksobjekt som färskvattentäkt enligtnaturresurslagen och bör omgärdas med speciellaskyddsbestämmelser,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om statligt ekonomiskt ansvar förgenomförandet av miljöövervakningen i .
mot · GH02Bo510 · 1994-01-25 00:00:00 — Översvämningar i reglerade älvar inträffade översvämningar i Luleälvenmedförande stora skador på fritidshus, bryggor, båthus,trädgårdar, åkrar och campingplatser.1993, , förekom ännu högre vattennivåer iLuleälven, , och Ångermanälven.Det var då vattennivåer som uppmätts.Översvämningarna fick katastrofala följder. Husvattenskadades och fick utrymmas, vägar avstängdes.Sprickbildning konstaterades i dammarna, och oron spredsig bland befolkningen.Beredskapen höjdes, katastrof- och evakueringsplaneraktualiserades genom och kommunernasförsorg.De höga vattenflödena orsakades i huvudsak avextremt riklig nederbörd. Snömängderna i fjälltrakterna varstörre än vanligt. Regnperioder satte fart påsnösmältningen som ledde till översvämningar somdrabbade älvsystemet.Det måste dock ifrågasättas om inte detta kunde haförutsetts. Med redan fyllda vattenmagasin fanns ingenberedskap för att lindra översvämningarna.Kraftverksdammarna i har alltid betraktats somtillförlitliga och säkra. har genom endammsäkerhetskommitté planmässig kontroll medinspektioner och besiktningar. har ansvar förden offentliga tillsynen och skall övervaka attdammägarna följer föreskrifter.I augusti 1993 uppstod sättningar i dammarna i ,Suorva, Bastusel och Ajaure, vilket medförde att mångamänniskor blev skräckslagna och förberedde sig förevakuering.Kritik av sällan skådat slag framfördes i massmedia motkraftproducenterna.Skadorna efter översvämningarna enbart i harbedömts till belopp . Deekonomiska skadorna drabbar enskilda personer i storutsträckning. Ingen har ännu påtagit sig ansvaret och ärvillig att ersätta sakägarna.I det korta perspektivet måste ersättningsfrågan lösasgenom kraftproducenternas försorg. I det längreperspektivet måste åtgärder vidtagas av förebyggandekaraktär. Vattenhushållningsbestämmelserna måste sesöver och eventuellt omprövas.Kraftproducenterna måste aktivt deltaga i den fysiskasamhällsplaneringen och beredskapsplaneringen.Länsstyrelsen och kommunerna måste se till attkraftproducenterna yttrar sig över kommunöversikter ochplanförslag som berör reglerade älvar. Detta regleras i Plan-och bygglagen, kapitel 4.Det är utomordentligt viktigt att ansvarsfördelningenmellan berörda myndigheter och kraftföretag klarläggs ochatt de boende i älvdalarna blir skadeslösa och kan kännatrygghet i sin hembygd. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att klarläggaansvarsfrågan med anledning av översvämningar iNorrlandsälvarna.
mot · GH02Bo511 · 1994-01-25 00:00:00 — Brandskadorna minskar lyckligtvis enligt statistiken.Kostnaderna för bränder ökade kraftigt fram t.o.m. . Den trenden tycks nu habrutits. Försäkringsbolagen rapporterar minskadekostnader för bränder och antalet bränder har ocksåminskat. Antalet bränder var 31 1992 mot 32 400 åretdessförinnan. Medelskadebeloppet per brandskada var ca105 . Statistik är ej klar.Det som är värt att uppmärksamma är det faktum attbränderna i bostäder, tvärt emot andra riskslag, ökadenågot både vad gäller antal och kostnader. Under jul- ochnyårshelgerna inträffade ett antal lägenhetsbränder, en delmed dödsoffer som följd.Under 1992 omkom ca 100 personer vid bränder iSverige. Fördelning av omkomna i villor och flerfamiljshusvar lika. Rökning är den vanligaste kända orsaken.Förekomsten av brandvarnare har ökat genom åren.Villaägare har brandvarnare i huset till 90--. Ilägenheter är förekomsten endast 50 %.Räddningstjänsten menar att många brandtillbud aldriganmäls. av bränderna åtgärdas utan hjälp av brandkår.Även om förekomsten av brandvarnare ökat, finns deten hel del kvar att göra på området. Effektiva brandvarnarei huset eller lägenheten gör att brand uppmärksammas påett tidigt stadium. Detta begränsar skadorna och förhindrarframför allt dödsfall i branden.Bostadsinnehavaren vinner på detta.Brandförsäkringsbolaget vinner också. I bästa fall kanbrandförsäkringspremierna sänkas.Krav på effektiva brandvarnare i tillräckligt antal även iprivata bostäder borde vara lagfäst. Kontroll kundelämpligen kopplas till villa-hem-försäkringen. Förhyreslägenheter torde ansvaret läggas på husägaren,eftersom långt ifrån alla hyresgäster har hemförsäkring. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att brandvarnare skall varaobligatorium i alla privatbostäder.
mot · GH02Bo512 · 1994-01-25 00:00:00 — Ökad makt över byggandetKommunerna har så kallat planmonopol dvs. de harbestämmanderätt över vad marken ska användas till.Denna kommunala rättighet har tillkommit för attkommunerna ska kunna göra en vettig och funktionellstadsplanering.I många kommuner där den kommunala planeringen harhanterats på ett bra sätt har man kunnat anläggabostadsområden, industrietableringar,infrastrukturanläggningar, grönområden etc. på etteffektivt och genomtänkt sätt. I och med attmarkanvändningen styrs av de kommunala församlingarnaligger beslutsmakten nära kommuninvånarna.Plan- och bygglagen har varit den grundläggandelagstiftningen för denna verksamhet. Regeringen har vidflera tillfällen försämrat kommunernas möjlighet till attstyra markanvändningen. I motsvarande grad harmarkägarnas makt över planeringsprocessen ökat. Detmärks mycket tydligt i de kommuner där ledig mark variteller är en bristvara och därmed värdefull.Ofta äger byggbolag och byggmaterialföretag mark ochdriver förslag om markanvändning som gynnar derasintressen vilket ibland står i strid med samhällets. Planernapå och Österleden i är tydligaexempel på hur företagen bestämt dagordningen.Kommunernas makt över markanvändningen måstestärkas. I takt med att tätorterna växer och allt fler kravställs på samma mark måste den demokratiskaplanprocessen stärkas -- inte urholkas som regeringenförsöker göra. Inte minst de ökade miljökraven ochmiljöhänsynen kräver ett ökat kommunalt engagemang ochmakt.Regeringen bör få i uppdrag att komma med förslag omhur den kommunala planprocessen skall stärkas. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär att den kommer medförslag om hur den kommunala planprocessen skall stärkas.