mot · GH02U407 · 1994-01-25 00:00:00 — Konflikterna i det internationella systemet InledningKrigets helvete har åter kommit till , så nära attvi fått dess offer inom synhåll. Vi har tvingats inse att vi kangöra föga för att stoppa ett krig när det väl brutit ut. Krigenmåste stoppas tidigare. Konflikterna måste lokaliseras ochlösas innan de övergått i väpnat våld.Under det kom konflikterna i inteupp till ytan. Krigen utkämpades i stället i tredje världen,oftast med endera supermaktens politiska och militärabistånd. När det tog slut var förhoppningarnastora att konflikterna i Syd skulle kunna lösas. Men detvisade sig svårare än väntat. Krigen blossade upp på nytt iAfghanistan och . Nya krig har brutit ut.Konfliktorsaker och konflikthärdarMånga av konflikterna i Syd har sin grund ikoloniseringen. Genom avkoloniseringen uppstod nyasjälvständiga stater av vilka de flesta lider brist pålegitimitet i flera avseenden. Statens styre bygger inte på ettbrett folkligt stöd utan på eliter som inte sällan tagit maktengenom statskupper. Många saknar en fast kopplingmellan nation och stat. De är multinationella ellermultietniska och statsmakten grundas alltid på endominerande etnisk grupp, ett ''statsfolk''. Staterna harbyggts upp på ideologier som kan vara politiska, religiösaeller rotade i den förkoloniala traditionen. Nationalismenhar blivit en viktig faktor i statsbyggandet.Bristen på demokrati gör det lättare för denmakthavande eliten att tillgripa krig för att nå sina mål. Ensådan politik är svårare att driva när den måste finna stödhos folket. Därtill kommer att flertalet fåttgeneröst militärbistånd från sina f.d. ''moderländer'' ochnågon av supermakterna. Sådant bistånd har ytterligarestärkt militärens ställning.Etniska konflikterHotet om yttre intervention är en orsak till att är sårbara. De har etniska minoriteter som sökerstöd från sina fränder, vanligen grannlandets ''statsfolk''.Stormakter och regionala makter blandar sig i för atttillsätta eller upprätthålla regimer som de anser vara av vitalbetydelse för sina säkerhetsintressen.Den brittiska kolonialmakten efterlämnade sådanasvåra motsättningar på den indiska subkontinenten. Dereligiösa och etniska konflikterna i har skärpts.Minoriteterna möts med brutalt våld. Konflikten i Kashmirhar förvärrats och ökat spänningarna mellan ochPakistan, som kapprustar intensivt. Båda proklamerarsin rätt till kärnvapen eftersom motsidan sägs ha sådana. Desöker stöd utifrån; hos muslimska stater och Indienhos och Kina.Vänsterpartiet anser att borde utnyttja sin gamlagoodwill i tredje världen för att få till stånd åtgärder för attmotverka etniska och religiösa konflikter som den mellanIndien och . I Kashmir har en särskildanledning att agera för en fredlig lösning då det finns ettstort svenskt biståndsprojekt där, Urikraftverket, somförsenas och fördyras av striderna.I innebar attfolk som koloniserades av nu återupptäckersin gamla identitet som i många fall spänner överstatsgränserna. Här kan vi redan se stora risker för nyakonflikter. Samma mönster kan dock skönjas även utanfördet , exempelvis i de s.k. autonoma regionernai : , och Xingjian.Vänsterpartiet föreslår att regeringen i sina kontaktermed den ryska respektive kinesiska regeringen ger uttryckför dessa farhågor och framför det absoluta kravet attproblemen måste lösas med fredliga medel. Detta skulleunderlättas om de internationella biståndsgivarna -- främstVärldsbanken och Asiatiska -- gick inmed bistånd till gränsregionala samarbetsprojekt iCentralasien. bör i dessa organ ta initiativ till sådantbistånd.GränsernaNär gränserna drogs av kolonialmakterna togs ingenhänsyn till språk, religion eller andra särskiljande faktorer.Tvärtom utnyttjade kolonialmakterna gränser för att söndraoch härska. Resultatet är att mer än hälften av FN:smedlemsstater saknar etniskt baserade gränser. IAfrika söder om finns inga sådna gränser överhuvud taget med undantag för delar av gräns.Varenda gräns mellan arabstaterna -- från tillIrak -- drogs av , och Storbritannien.Resultatet av detta är att det uppstått ett flertalgränskonflikter, i en del fall gällande naturtillgångar somolja och vatten. Flodregleringar och dammbyggen gerexempelvis lätt upphov till tvister.Konflikterna har ytterligare komplicerats i och med attkuststaterna utsträckt sina havsgränser och konkurrerar omoljeförekomster och fiskerätter. En sådan konflikt som nuär under uppsegling gäller havsgränserna i . Aseanländerna och är uppenbart oroadeöver att dels rest anspråk på hela dettahavsterritorium, dels inlett en snabb upprustning av sinasjöstridskrafter. ligger i ett område som ansesinnehålla stora oljetillgångar och flera länder tvistar därförom rätten till dem: , , ochMalaysia. Praktiskt taget alla länderna i regionen har svaratpå det nya hotet med att själva rusta upp sina flottor, delvismed billiga ryska vapen.Vänsterpartiet anser att gränstvisterna innehåller såfarligt konfliktstoff att det borde föranleda FN att medverkamed experthjälp och preventiv diplomati för att lösa dem.Lösningar på sådana konflikter kan vara lättare attåstadkomma om tvisterna behandlas som postkolonialaproblem snarare än bilaterala konflikter. bör tainitiativ till sådant fredsbevarande arbete.Vapenhandeln som destabiliserarKonflikthärdarna återfinns vanligen i de upprustaderegionerna, där staterna köper stora mängder vapen. Detframgår också av den första rapporten från . Av de 184 medlemsstaterna (plus Schweizoch ) som tillfrågades, skickade 98 inrapporter. De flesta exportörerna gjorde det, men bara tvåtredjedelar av importörerna. En del viktiga länderrapporterade inte. Bland dem som inte gjorde det i Asienvar , , och Thailand.Libyen, och var de enda i somrapporterade.Fortfarande är det som publicerar de utförligasteuppgifterna om vapenaffärerna. Om vi ser på vilka ländersom köpte vapen efter det slut, dvs. under åren1990-92, är det några länder och regioner som framstår somsärskilt rustningsbenägna. Det är de sydeuropeiskaNatoländerna (, , ), (, , ), länderna kring (, , , , ,), , , , länderna kringSydkinesiska sjön (, , , ,, ), , och Sydkorea.Länderna i söder om har nästan upphört attköpa vapen. De har helt enkelt inte råd.Glöm inte blev en larmsignal om faran att säljakrigsmateriel till , framför allt i ,och , vars företag hade sålthögteknologisk utrustning till . inleddeförhandlingar med de övriga ständiga medlemmarna avFN:s säkerhetsråd för att nå en överenskommelse om attförhindra destabiliserande upprustning i regionen. Dettaingick också i säkerhetsrådets resolution 678 (29 november1990), vilken uppställde som mål för de USA-allieradesmilitära aktion att återupprätta fred och säkerhet i området.Förhandlingarna har inte lett till något stopp förvapenexporten till . Tvärtom har USAefter sålt stora mängder vapen till ,, , och . Storbritannienhar sålt vapen till och , tillSaudiarabien, , och . Vidare harRyssland sålt vapen till , och Förenadearabemiraten och till Iran.Vänsterpartiet finner det ytterst angeläget att stoppavapenexporten till . bör ta upp dennafråga i FN och hänvisa till utfästelsen i resolution 678.De fem storas ansvarAtt FN:s vapenregister upprättats är ett viktigt steg iarbetet att göra vapenhandeln synlig. Men det är intetillräckligt så länge de ständiga medlemmarna av FN:ssäkerhetsråd -- vars uppgift det är att vaka över freden -- ärde som eldar under konflikthärdarna. Dessa svarar för 85procent av vapenexporten. stod för halva marknaden1991. Uppenbarligen är det mot dessa fem stater sompåtryckningarna måste inriktas om strömmen av vapen tillkonfliktområdena skall kunna strypas.Ett annat problem är att EU ännu inte antagit någragemensamma regler för vapenexporten. Det finns ingeneffektiv kontroll vid EU:s yttre gränser. Många befarar attländer med ''liberala'' regler för vapenexporten kan bligenomgångsländer för reexport till krishärdar. Spaniensäljer t.ex. vapen till , , ,och Filippinerna.Ryssland och inger oro av en annan anledning. Förbåda är vapen en viktig källa till exportinkomster. Rysslandförsöker dessutom få sälja vapen för att betala avSovjetunionens gamla skulder. De tar uppenbarligen ingensom helst hänsyn till hur köparen kan tänkas bruka vapnen.Men det är inte bara där det finns militärindustriellakomplex som ekonomisk kris och fallande sysselsättningutnyttjas som argument för att sälja krigsmateriel. Detgäller även i . Här ser vi hur tidigare förbjudnaländer nu öppnas för vapenexport såsom , ,och länder kring . Vi ser också hurnya vapentyper tillåts för export till blundar för vapenhandelns destabiliserandeföljder. I stället bidrar den till denna katastrofala utvecklinggenom att liberalisera den svenska exporten avkrigsmateriel. anser att arbetet för attbegränsa vapenhandeln måste bli en huvuduppgift förSverige i FN och ESK.Vapen i inbördeskrigFN:s vapenregister upptar -- i likhet med SIPRI:s --endast tyngre vapen, sådana som används i krig mellanstater. Men i de inre konflikterna används huvudsakligenlättare vapen för upprorsbekämpning (anti-insurgencyweapons). De internationella vapenströmmarna beståendeav sådana vapen är betydligt svårare att kontrollera. USA:sArms Control and säger sigemellertid ha data över dessa strömmar. Det ärutomordentligt angeläget att denna handel kartläggs för attfå stopp på spridningen av dessa oerhört dödsbringandevapen.Bland dessa vapen finns exempelvis landminor vilkadödar och lemlästar efter krigens slut. Experteruppskattar antalet till minst 85 miljoner, kanske överhundra miljoner, vilka har spritts i en rad länder somAfghanistan, , , , ,, , , , Vietnamoch f.d. . Det är billiga vapen. En landminakostar 10 till i inköp -- men kostnaderna för att röjaden belöper sig till . Priset föroffren som lemlästas för livet är ännu högre, liksom givetvisför de fattiga länder offren kommer ifrån. En första åtgärdför att minska spridningen av landminor vore därför attdrastiskt höja priset för tillverkning och försäljning av dem.Vänsterpartiet föreslår att i FN tar initiativ tilloffentlig redovisning av handeln med s.k. lätta vapen. I denpåbörjade översynen av de internationella reglerna föranvändning av landminor (Landmines Protocol) skallSverige verka för förbud av export av sådana minor.Stöd till reformerDet i längden effektivaste sättet att angripa konflikter ärsjälvklart att förhindra att de uppstår. Det behövs inte baraekonomiska reformer i utan även politiska. Desenare blir än angelägnare när de ekonomiska reformerna,så som de styrs av (),leder till svåra sociala konflikter som kan hota den inrestabiliteten.Bistånd till reformer bör kopplas samman medländernas militärutgifter. Det är helt oacceptabelt att deanvänder mer av sina knappa resurser till militära ändamålän till sociala ändamål som utbildning och hälsovård. Dettagäller exempelvis , som avsätter en tredjedel avstatsbudgeten till militären. Låga militärutgifter fåremellertid inte göras till ett villkor för biståndet. Det ärlångt effektivare att ''belöna'' landet med ökat bistånd, omdet minskar sina militärutgifter. En sådan biståndspolitikbör föra.Vad det hela handlar om är att undanröjakonfliktorsakerna , innan de övergått i väpnat våld. Fördetta krävs kraftigt ökade resurser för freds- ochkonfliktforskning, i synnerhet med tanke på de förändradekonfliktmönstren. Det är oförsvarligt av regeringen att i dethär läget minska anslagen till fredsrörelserna och till denoberoende konfliktforskningen. tar uppdetta i en särskild motion i vilken föreslås ett större anslagoch en annan inriktning än regeringens. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om svenskt agerande för attmotverka etniska och religiösa konflikter i u-världen,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om svenskt agerande för att lösakonflikten i Kashmir,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att i kontakterna medden ryska respektive kinesiska regeringen bör kräva att denationella problemen i måste lösas medfredliga medel,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om svenska initiativ i Världsbankenoch Asiatiska för att utveckla bistånd tillgränsregionala samarbetsprojekt i ,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om svenskt initiativ i FN för att lösagränstvister som kolonialmakterna efterlämnat,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om svenskt FN-initiativ för attstoppa vapenexporten till med hänvisning tillsäkerhetsrådets resolution 678,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om arbete i FN och ESK föratt begränsa vapenhandeln,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om svenskt initiativ i FN för att fåtill stånd offentlig redovisning av handeln med lätta vapenför upprorsbekämpning,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att skall verka förinternationellt förbud mot export av landminor,10. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att bör ge ökat biståndtill länder som minskar sina militärutgifter.