mot · GI02So23 · 1994-11-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:109 Vissa privatpraktiserande läkares och sjukgymnasters etablering m.m. Vi har i en gemensam motion med de tre övriga borgerligapartierna yrkat avslag på de ändringar som regeringenföreslår i husläkarlagen. I denna motion behandlar viregeringens förslag till ändringar i lagarna omläkarvårdsersättning och ersättning för sjukgymnastik ochyrkar avslag på dessa ändringar.I vårt land råder det bred enighet om att sjukvården ihuvudsak skall finansieras gemensamt. Vad gälleranställningsformerna är oenigheten desto större. Försocialdemokraterna och gäller en mycketrestriktiv syn på vårdpersonalens möjligheter att bedriva ochfå ersättning för vårdinsatser annat än som anställda.Privata vårdgivare svarar för en ytterst liten andel av densjukvård som ges. De ersättningar som privata läkare(exklusive husläkare) och sjukgymnaster fick varmindre än av de totala sjukvårdskostnaderna i landet.Den borgerliga regeringen inledde åren 1991--94 envalfrihetsrevolution inom vården, barnomsorgen och skolan.Ett inslag i denna var ökade möjligheter för husläkare, övrigaspecialistläkare och sjukgymnaster att etablera sig ochuppbära ersättning från den gemensamma finansieringen.Den nu föreliggande propositionen är en viktig del av denkontrarevolution mot valfriheten som regeringspolitikeninnebär.Vi har i den gemensamma borgerliga motionenargumenterat mot förslagen att ge landstingen vetorätt motprivata husläkares rätt att etablera sig och på lika villkor fåkonkurrera med de av landstingen anställda husläkarna.I den socialdemokratiska agitationen hävdas ofta attetableringsfrihet för läkare och sjukgymnaster ''bara''handlar om frihet för dessa yrkesgrupper och inte har någotatt göra med patienternas valfrihet. Detta synsätt är i grundenfelaktigt.Om en läkare eller sjukgymnast inte har möjlighet attetablera sig och få ersättning för detta på likartade villkorsom gäller för landstingens personal, så har självfallet intemedborgarna möjlighet att välja dem annat än medekonomiska uppoffringar. Etableringsfrihet handlar därförbåde om vårdgivarnas och patienternas frihet.På nästan alla områden innebär konkurrens en stimulanstill förnyelse. Så är också fallet med sjukvård. Ett exempelpå detta är tillkomsten av . Denna verksamhettillkom innan de s.k. Dagmarreglerna infördes . Den dåvarande socialistiska majoriteten i Stockholmsläns landsting hade då inte de legala möjligheterna att säganej till den idé om en lättakut som stod för. Fåförnekar att verksamhet kom att stimulerautvecklingen inom öppenvården utanför sjukhusen.Inom tandvården finns ingen etableringsfrihet. Denborgerliga regeringens förslag att införa en sådan stoppadesav socialdemokraterna, och Ny Demokrati.Dock finns sedan gammalt ett mycket stort inslag avprivattandläkare inom vuxentandvården. Det råder ingentvekan om att det varit bra för svensk tandvård att det funnitsbåde privattandvård och folktandvård.Det finns ett problem med en friare etablering avvårdpersonal i ett system med gemensam finansiering --totalkostnadskontrollen. Det är naturligtvis teoretiskt enklareatt kontrollera totalkostnaden om det i varje land eller i varjelän bara finns en beslutsfattare, en planekonomisk styrning.Mot detta måste ställas de ökade möjligheter till förnyelseoch besparingar som en ökad konkurrens kan ge. Så harbesparingar och effektiviseringar inom folktandvårdenlättare kunnat uppnås i och med att jämförelser kunnat görasmed privatvårdens kostnader för bland annat lokaler ochövrig personal.De ändringar i riktning mot fri etablering somgenomfördes under föregående mandatperiod innebar bl.a.krav på specialistutbildning, heltidstjänstgöring, möjlighetför landstingen att besluta om relativt höga patientavgiftersamt sex månaders förvarningsstid för att rätt till ersättningskulle föreligga. Besluten utgjorde ett försök till enavvägning mellan å ena sidan önskemålen omtotalkostnadskontroll och å andra sidan önskemålen om ökadfrihet och ökad konkurrens.Regeringens proposition innebär att hela tanken på enavvägning förkastas. Istället bejakas helt och fullt strävanefter en total landstingskontroll över de gemensammamedlen.Än mer anmärkningsvärt är att propositionens förslaguppenbarligen syftar till att de gällandemöjligheterna till s.k. ersättningsetablering och till en friareetablering i stödområdena skall avskaffas. Detta innebär enännu större minskning av konkurrensen och valfriheten änden som socialdemokraterna hotade med i valrörelsen.Utöver dessa inskränkningar förutskickar regeringen attdet senare kommer att komma förslag om att försämravillkoren för de som är verksamma privata husläkare,privata övriga specialister och privata sjukgymnaster.Försämringen synes till och med handla om att deprivatpraktiserande vårdgivare som inte får eller som inte villteckna avtal med helt skall berövas rätten tillersättning med allmänna medel för de vårdinsatser som görs.Eftersom de i propositionen framförda ändringsförslageninnebär oacceptabla försämringar för patienternas valfrihetoch kommer att leda till att det fortsattaeffektiviseringsarbetet inom sjukvården försvåras börpropositionen i sin helhet avslås. Med hänvisning till det anförda hemställsatt avslår proposition 1994/95:109.