mot · GH02Jo225 · 1994-01-25 00:00:00 — Jordbruk och miljö på är ett unikt och omistligt naturområde i Europa.Landskapet har utformats genom bete ochslåtter. är ett av de artrikaste landskapen i Sverigeoch ett landskap som hyser flest hotade arter.Därför bör betraktas som ett omistligt kärnområdeför bevarande av biologisk mångfald -- arter, gener ochekosystem. Begreppet biologisk mångfald upphöjdes tillbegrepp i en särskild konvention vid i Riode Janeiro 1992. beslutade att skyddaden biologiska mångfalden i . I landet finns fåplatser med en sådan koncentration av växter och djur.Carl skriver i sin öländska resa:''...strand hade vi knappt rört, förrän vi märkte, attdetta land var helt annorledes än de andra Sverigesprovincier. ''Bonden och landskapetDen öländske lantbrukaren är huvudpersonen när detgäller att bibehålla och sköta denna värdefulla natur. Det ärtack vare bonden och hans betande djur som dennaartrikedom har kunnat utvecklas och bevaras. En likasjälvklar som nödvändig utgångspunkt för framtiden måstedärför vara att ge de öländska lantbrukarna sådanaekonomiska förutsättningar att de kan fortleva på sinagårdar och sköta sina marker på ett sådant sätt attlandskapet kan behålla sin karaktär och sin artrikedom.Ölands flora och fauna måste förvaltas för kommandegenerationer.BeteslandskapetÖlands historia är till stor del dess bönders och dessgräsmarkers. Nästan all mark är på ett eller annat sättformad av årtusendens gräsmarksbruk. årsedan skedde en uppdelning av det öländskakulturlandskapet i två markslag, '''' och ''marken''. I'''', eller inägan, fanns åkrar och ängar. Ängarna varslåttermarker, som gav vinterfoder till kreaturen. Vissaängar var mer eller mindre lövrika, andra var helt trädlösa.Utanför låg ''marken'', eller utmarken, där djurenfick beta under större delen av året. Det är viktigt att kännatill denna markhistoria för att förstå variationerna ochdynamiken i dagens öländska landskap.Enligt ängs- ochhagmarksinventering finns det på ca 17 000 hanaturbetesmark utanför Stora Alvaret. Räknar man in dettablir totalarealen naturbetesmark närmare 50 000 ha. Avsvenska län är det endast som kommer uppöver 15 000 ha. De flesta ligger betydligt under 10 000 ha.Ser man till den totala ytan innebär det att avden öländska landytan består av naturbetesmark. FörGotlands del blir den siffran , medan övriga län harandelar runt 2-3 %.Då det gäller andelen naturbetesmarker av totalarealenstår alltså i särklass i vårt land. Här finns storasammanhängande arealer, hela landskapsavsnitt, somutgörs av ogödslade och oplöjda gräsmarker.Det öländska landskapet är unikt även internationelltsett. Stora Alvaret har i storlek och utbredning ingenmotsvarighet. Naturtypen förekommer bara på ,, och i Falubygden samt i , främst på önÖsel. De estniska alvaren är dock sedan lång tid tillbakaohävdade. Utanför finns områden medalvarliknande vegetation endast i norra delarna avBulgarien och i Nordamerika.Östra strandängar är de största i landet. De harfå motsvarigheter i världen, när det gäller artrikedom. Deflesta strandängarna i , och ärpåverkade av gödsling och har en betydligt mer ensartadflora. Artrikedomen på de öländska strandängarna berorockså på den kalkrika berggrunden och det speciellaklimatet på . I det övriga är storadelar antingen gödslade eller håller på att växa igen. I debaltiska staterna, främst , finns ännu här och varbetade strandängar.I återstår överhuvudtaget väldigt litet avnaturliga betesmarker. I ett perspektiv där vi närmar ossövriga med ökat utbyte mellan länderna torde detöländska beteslandskapet vara något av det mest exklusivavi kan visa upp av svensk natur.Beteslandskapets naturtyper kan delas in i olika typer avalvar, strandängar, fuktängar, torrängar, hedar, kärr m.m.Gemensamt är att de alla är beroende av betning för att deinte ska växa igen utan kunna bevara sin karaktär ochnuvarande biologiska mångfald.Strandängarna (sjömarkerna)Ett helt landskap av flacka betade gräsmarker utbredersig längs i stort sett hela östra kust. Dessastrandängar har utformats i ett samspel mellan naturen ochmänniskan och hennes betande djur sedan förhistorisk tid.Östra Ölands sjömarker är troligen det gräsmarksområde ilandet som har störst artrikedom, främst när det gällerkärlväxter och fåglar. Detta beror på områdets storlek ochatt det betats sedan mycket lång tid tillbaka.Växter på den nationella s k röda listan (hotade,sällsynta eller hänsynskrävande arter) förekommer rikligtpå Ölands sjömarker. Här finns bl a honungsblomster, spädögontröst, stallört, hartmanstarr och slidsilja.Sumpgentiana, brudsporre och , som är hårtträngda i övriga delar av landet, förekommer i stort antal.Artrikedomen är mycket stor. Det är ingen ovanlighetmed ett 40-tal arter kärlväxter inom en kvadratmeter.Denna variation inom samma växtsamhälle torde ha fåmotsvarigheter i och tävla med de för kärlväxterartrikaste områdena i världen.Bland häckande fåglar är också artrikedom ochförekomst mycket stor. Här finns av landetspopulation av sydlig kärrsnäppa och skärfläcka. Totaltnoterades 1988 i en inventering av Ölands sjömarker 10 000par av olika arter, däribland storspov, brushane, snatterand,skedand, småtärna, strandskata och tofsvipa. Dessa tvåsistnämnda arter finns i mycket stora antal.AlvarenMed alvar menas skoglösa områden på kalkberggrund,där jordtäcket är tunt eller helt saknas. Stora Alvaret är detstörsta och främsta exemplet på denna naturtyp. Det är 300kvadratkilometer stort och upptar av yta.Stora Alvaret sträcker sig över hela det inre av södra ,från Ås i söder till och Gårdby socknar i norr. Detär och en mil brett.Stora Alvarets mycket speciella miljö har somförutsättning låg nederbörd, hög avdunstning, svårdräneradmark som lätt fryser upp och en stark betespåverkan underflera tusen år.Den extrema miljön, betesdriften och behovet avbränsle har hållit Alvaret mer eller mindre trädlöst sedanmycket . Flera av de växter som förekommer påAlvaret har funnits här sedan den senglaciala tundratiden.Många växtarter har sin huvudutbredning i andra delar avvärlden.Stenmalört och klipplök, kontinentala arter, har enutpost på . Sydosteuropeiska arter är såpört ochullranunkel, sydeuropeiska är gotlandssolvända ochgulkronill, sydvästeuropeiska är bergskrabba ochflocksvalting. Flera av dagens fjällväxter, t ex fjällgröe ochfjällnejlika, har likaså en utpost på Alvaret.I alvarfloran finns också flera växter, som bara finns påÖland; ölandssolvändan, alvarmalörten, ölandsmåra,bågsvingeln och alvarlöken. De tre förstnämnda tros utgörarelikter från tundratiden. Däremot har ölandstok,stenmalört och dvärgsutt troligen vandrat in undervärmetiden.Kryptogamfloran är också mycket rik. Den blottadekalkstenshällen beräknas vara miljö för ca 120 lavarter.Mångfalden av främmande inslag i tillsammansmed våra nordiska växtarter bildar många intressantaväxtsamhällen, som saknar motsvarighet i världen.Den särpräglade miljön och vegetationen ger ocksåförutsättningar för en insektsfauna med flera arter som påÖland har utpostlokaler, långt borta från nutidahuvudutbredning. Borstspinnare, tulkörtsfly, ockragultnejlikfly samt blåvingad respektive rosenvingad gräshoppaär exempel på sådana arter.Stora Alvarets fågelfauna rymmer många arter ochrikliga förekomster. De fåglar som finns på Stora Alvaretoch östra sidans sjömarker är troligen beroende avvarandra.VåtmarkernaTill betesmarkerna hör också de öppna våtmarkerna,som grovt kan delas in i fuktängar, myrar, sjöar och vätar. Iäldre tid var mycket rikt på våtmarker somutnyttjades både för bete och slåtter. Genom omfattandedikningar under framförallt mitten av 1800-taletförändrades landskapet mycket.Kalkfuktängarna och kalkkärren har stor betydelse förett antal orkidéer med liten utbredning i övriga delar avlandet. Hit hör bl a ängsnycklar, vaxnycklar ochblodnycklar. Kalkkärren har en mycket speciell mossflora.Det är emellertid främst som fågellokaler våtmarkernaär kända. Rödlistade arter som mer eller mindre är knutnatill öländska våtmarker är ängshök, dvärgmås, svarttärna,stjärtand, årta, småfläckig sumphöna, kornknarr ochrödspov. På många håll har en tillbakagång skett för vissaarter p g a igenväxningen.Hot mot det betade landskapet 1988 gjordes en inventering av sjömarkerna, som visadeatt ungefär hälften av arealen var välbetad, medan övrigadelar var måttligt betade. Avtalen om landskapsvård ochden uppmärksamhet som strandängarna har fått har gjortatt många brukare har ökat betestrycket på sina marker.Det finns dock områden på mellersta och norra somhåller på att växa igen, t ex kuststräckan Löt--Persnäs.På Stora Alvaret och inlandets våtmarker är situationendrastiskt sämre. Igenväxning pågår i en allt snabbare takt.I dag är av Alvaret obetat. Framförallt enbuskarsluter sig i allt tätate snår och i fuktiga områden brederölandstoken ut sig på allt större arealer. I samband meddetta sker en drastisk minskning av antalet växtarter.Det allt överskuggande hotet är att betet har upphört pg a minskande lönsamhet. Stora delar av Alvaret ochstrandängarna har ett skydd för landskapsbilden enligtNaturvårdslagen, vilket kan hindra olämplig bebyggelse ochigenplantering. Det är däremot inget skydd motigenväxning.Djurhållningen och dess förutsättningarNaturbetesmarkerna har levt kvar på i en heltannan utsträckning än någon annanstans i landet. Fortsattbetning är grunden för möjligheterna att bevara det öppnalandskapet och unika flora och fauna.Det gäller därför att finna lösningar så att jordbruketkan leva vidare och utvecklas, som rikedomen iden öländska och faunan kan bevaras.Betestrycket på naturbetena har minskat trots att totalaantalet djur har ökat. Det ökande djurantalet är tvärtemottendensen för riket i övrigt. Nedläggning av mjölkgårdarhar inte drabbat på samma sätt som övriga landet.Medan antalet mjölkkor har sjunkit med i landethar det ökat på . Trenden håller i sig även1993. Av den ökning av antalet mjölkkor som skett i Sverigestår för ca en tredjedel. Det finns alltså en storbetespotential på mjölkgårdarna. Den utnyttjas emellertidinte för naturbeten p g a att lönsamheten är dålig.I stället går betesdjuren på , där de växersnabbare.Av delvis samma skäl föds tjurarna, som utgör hälften avalla ungdjur, upp inomhus i stället för att som tidigare betaute, antingen som tjurar eller stutar.Kvigor kalvar tidigare och får därför en kortarebetesperiod.Mjölkkor som gick på naturbeten harförsvunnit därifrån.Hästar var tidigare en vanlig syn, inte minst på StoraAlvaret. 1944 fanns 10 000 hästar på . är antalethästar som föds upp på gårdarna så litet att de saknas istatistiken.Antalet får har minskat drastiskt, sedan lönsamhetensjunkit kraftigt p g a att priset på lammskinn rasade undersenare delen av . Därefter har även priset pålammkött gått ner, vilket ytterligare försämratlönsamheten.Åtgärder för att bevara beteslandskapet livsmedelspolitiska beslut innebär enavreglering av det svenska jordbruket. Endast varor ochtjänster som efterfrågas ska betalas. Bevaradenaturbetesmarker med bibehållen biologisk mångfald är ensådan produkt.De särskilda medel som finns i form av Nolaoch i form av landskapsvårdsersättning är detsätt på vilket samhället betalar bonden för hans insatser atthålla landskapet betat.På har ca 12 000 ha naturbetesmark tecknats in förnaturvårdsersättning. Drygt hälften av naturbetena utanförstora Alvaret bedöms nu vara intecknade. Däremot saknasavtal för av Stora Alvarets areal.Naturvårdsinriktad betesdrift med ekonomisk ersättningär en ny produktionsgren för de djurhållande öländskabönderna. För att säkra fortsatt betning på områden, somär viktiga att bevara måste det vara ekonomisktkonkurrenskraftigt gentemot annan djurhållning, t exvallbetning eller uppfödning på stall.Ersättningen måste därför ligga på en nivå så attbete på naturmarkerna blir det företagsekonomiskt mestintressanta sättet att hålla ungdjur, dikor och får.Den inledda verksamheten med ersättning förnaturvårdsinriktad betesdrift måste fortsätta och utökas.Genom avtalen förbinder sig bonden att utföra betesdriftenpå det sätt naturvården anvisar. Avtalen är civilrättsligtbindande och följs upp i samband med att ett nytt avtal tecknas.Denna ersättning för en klart preciserad tjänst innebär storafördelar jämfört med generella ersättningar för att ''hållalandskapet öppet''.Det är mycket viktigt att de medel som anvisari form av landskapsvårdsersättning och används på ettur naturvårdssynpunkt kompetent sätt. Resurserna måstefördelas och dimensioneras mot bakgrund av Ölandssärställning. De naturvärden som finns på har sittursprung i en tusenårig odling och hävd. En enda sockenkan innehålla lika mycket bevarade naturbetesmarker somett helt län i andra delar av landet.Förutsättningarna för att hela ska leva ochbevaras är att jordbrukets olika grenar tas tillvara. På Ölandfinns en unik kombination av olikaproduktionsinriktningar: mjölkproduktion, traditionellväxtodling, odling av sockerbetor och specialgrödor samtköttproduktion på naturliga strandängs- och alvarmarker.Ser man inte till denna helhet förlorar man i ett slagtillräckligt underlag för att bevara de ursprungsmiljöer somnationen värnar om, värden, som finns över hela ön.Öland intar en särställning i med en bofastbefolkning som är mycket för att inte säga helt beroende avjordbruket. I de pågående EU-förhandlingarna måsteÖlands särart härvidlag starkt framhållas. Särskilt stödmåste också utgå till av bl a skälet att är ettkärnområde för bevarande av biologisk mångfald, inte baranationellt, utan även i ett europeiskt perspektiv. Det ärnödvändigt och helt avgörande för de värden Ölandrepresenterar att ett regionalpolitiskt stöd omfattar hela ön. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att prioriteringsplan börupprättas för fördelning av landskapsvårdsersättning,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om jordbruk och miljö på .