mot · GH02Ju810 · 1994-01-25 00:00:00 — Alltså måste prioriteringar göras och befintligaresurser användas på ett så effektivt sätt som möjligt.Erfarenheten visar att risken för upptäckt och lagföringsannolikt har stor brottsavhållande effekt på organiseradeeller kalkylerande brottslingar som sysslar med attimportera eller sälja narkotika eller annan brottslighet därden ekonomiska vinningen är det övergripande motivet förverksamheten. Ökade åklagarresurser som läggs på attbekämpa sådan allvarlig brottslighet kan därför hapreventiv effekt på eventuellt brottsbenägna personer.I statistiken över ärenden som avskrivs för att brott inteär styrkt -- det rör sig om upp mot 100 000 -- döljssannolikt en hel del fall där åklagaren hade kunnat väljaåtalsunderlåtelse i stället eller med bättre resurser drivitutredningen vidare.Förundersökningen kan också begränsas på annat sätt.Skälet mot att införa förundersökningsbegränsningsreglerär närmast av juridisk-teknisk art, eftersom det kan varasvårt att genom författningsreglering bestämma hur denövergripande prioriteringen på utredningsstadiet skall ske ipraktiken. Därför menar kritikerna motförundersökningsbegränsningsregler att man i första handbör välja andra åtgärder.Om statsmakterna verkligen vill att fler brott skallbeivras än finns i princip vid sidan omrenodlad, effektiviserad, åklagarroll bl a följandemöjligheter eller styrmedel:1. Att staten avsätter mer resurser för beivrande av vissabrott; det kan också finnas fall där mindre resurser gerönskat resultat 2. Att en avkriminalisering sker för vissa typer av brottoch resurser frigörs 3. Att fler brott beivras i annan ordning än som ärfallet, t ex genom strafföreläggande av åklagare eller genomordningsbot av polis 4. Att polisväsendet, åklagarväsendet ellerdomstolsväsendet effektiviseras 5. Att en författningsreglerad prioriteringsordning förförundersökning och annan utredning införs 6. Att handläggningen förenklas 7. Att bevisreglerna ändras; beviskraven är för högaoch kan sänkas 8. Att användningen av åtalsunderlåtelse ökar 9. Att utbildningen av polis, åklagare och domareförbättras 10. Att rekvisit för brott ändras samt att straffsatserändrasDe traditionella medlen räcker dock inte till om mansnabbt vill skapa bättre förutsättningar för åklagarna attrikta in sig på den allvarliga brottsligheten.Att staten anvisar ytterligare medel eller uttrycker enviljeinrikting för bekämpande av viss brottslighet är enosäker metod och ger mestadels inte önskat resultat, detvisar praktiken. Avkriminalisering för bagatellbrott, ökadanvändning av summarisk straffprocess, ökad användningav åtalsunderlåtelse och ändring av brottsrekvist ochstraffsatser är exempel på metoder som kan vara effektivaoch skapa utrymme för en bättre resursanvändning.För de svenska åklagarna gäller en absolut åtalsplikt.Om den absoluta åtalsplikten ersätts av en relativ åtalspliktså torde en sådan förändring kunna medverka till attbetydande resurser frigörs. Om man verkligen vill kommaåt den grova brottsligheten så är detta en väg som börprövas.Den relativa åtalspliktenDet är dags för att anpassa sig till ochersätta den absoluta åtalsplikten med en relativ åtalsplikt.Rättslikheten har ett uppenbart värde i sig, särskilt ikampen mot internationell brottslighet. Utgångsläget bördärför vid närmandet till det gränslösa vara att manbör införa en relativ åtalsplikt om inte särkilt starka skältalar däremot. Några tillräckligt starka motargument finnsfaktiskt inte. Dessutom föreligger det uppenbara fördelarmed relativ åtalsplikt från effektivitetssynpunkt.En renodlad åklagarroll skapar också godaförutsättningar för ett system med relativ åtalsplikt.Med en relativ åtalsplikt har ju målsäganden alltid enmöjlighet att föra talan om han eller hon vill, så någonstörre risk för rättsförlust för målsäganden borde i principinte föreligga.Målsägandens åtalsrätt måste förstärkasEnligt 20 kap 8 § RB får målsäganden inte väcka åtal förbrott, som hör under allmänt åtal, med mindre han angivitbrottet och åklagaren beslutat att åtal inte skall äga rum.Målsägandens åtalsrätt bör förstärkas. Målsäganden börges bättre möjlighet att själv föra talan. Det kan ske genomhjälp av juridiskt biträde, ekonomiskt stöd eller på annatsätt. Det skulle i och för sig kunna innebära ett slagsprivatisering av åklageriet där t ex målsäganden själv ellermed hjälp av en advokat eller annan jurist för talan infördomstol istället för åklagare på statens bekostnad medsamma rätt och skyldighet som gäller för åklagare.12. DomstolarnaDomstolarna, särskilt i våra storstadsområden, har idagtveklöst för stor arbetsbörda. Därigenom kommerrättssäkerheten i fara. En påtaglig risk finns för att måleninte handläggs med tillräcklig omsorg och noggrannhet.Kompetensen hos domstolarna och förmågan att klara deålagda uppgifterna har också med rätta ifrågasatts undersenare tid. Orsaken till detta kan vara snedrekrytering avdomare, kunskapsbrister eller oförmåga att förstå och följamed sin tid. Domarkåren har ett lågt anseende blandallmänheten, kanske det lägsta . Anseendet måsteför allmänhetens tilltro till rättsväsendet återställas.Politiseringen av rättsväsendet är ett annat problem. Dethandlar bl a om att nämnder fått uppgifter som rätteligenborde ligga hos domstolarna och om utseendet avnämndemän vid domstolarna. Statsmakterna har underflera år medvetet sparat på anslagen till domstolarna.Försök har gjorts att dra in flera mindre domstolar, somenligt samstämmiga uppgifter fungerar mycket bra.Insynen i den dömande verksamheten är bristfällig.En rad dömande funktioner har medvetet överförts fråndomstolar till nämnder med klar, och ofta öppet deklarerad,politisk sammansättning.Det bör vara en självklarhet att domstolar och nämndermed dömande funktion i en rättsstat är fria från allt politisktinflytande. Endast genom en sådan ordning kan individensrättssäkerhet garanteras. Politiska representanter bör irättssäkerhetens intresse bortrensas från alla dömandenämnder och ersättas med juridiskt utbildade, politisktoberoende tjänstemän eller av andra lämpliga personer.Beslutsfattande som till sin natur innebär dömandeverksamhet skall ske i domstol. Dessutom måste detpolitiska inflytandet avskaffas i domstolar och nämnder.Dessa förändringar bör genomföras skyndsamt.Det är som framgått fråga om många problem som måstelösas om man verkligen vill förbättra rättssäkerheten:1. Domstolarna måste få bättre resurser att klara av denökande arbetsbördan.2. De små domstolar som är kostnadseffektiva börbibehållas.3. Kompetensen och förmågan att klara av målen idomstolarna måste höjas och domarkårens ochdomstolarnas anseende återställas.4. Politiseringen av rättsväsendet måste upphöra.5. Insynen i den dömande verksamheten måsteförbättras.UngdomsdomstolRättegångsreglerna lägger visst hinder i vägen för ettsystem med ungdomsdomstolar där ungdomar tjänstgörsom domare, åklagare och försvarare i ungdomsmål.Enligt uppgift finns den här typen av domstolar i, dvsdomstolar där ungdomar dömer ungdomar, på försök iUSA. Vi menar att förutsättningarna för att införa enlikartad försöksverksamhet i Sverige.Nämndemän i domstolarnaNämndemännen skall vara folkets representanter idomstolarna men tillsätts märkligt nog på förslag avkommunfullmäktige bland politiskt utsedda personer.Sammansättningen av nämndemannakåren är också ihögsta grad diskutabel från sociala, åldersmässiga ochkönsmässiga synpunkter. Nämndemannauppdraget har lågstatus och är dåligt betalt. Det finns därför också en påtagligrisk att utnämningsproceduren leder till snedvridning ifrågaom folklig förankring. Frågan är m a o huruvidanämndemannainstitutet i själva verket motverkar sitt egetsyfte.Ett sätt att komma till rätta med problemet kan vara attnämndemännen väljs ut slumpvis bland svenskamedborgare, att mandatperioden är kortare, förslagsvis ettår. Urvalet skulle, liksom i andra länder, kunna ske i formav ett noga övervakat och kontrollerat lotteri frånfolkbokföringen.Ny demokrati vill vidare ha en jämnare och bättreålderssammansättning bland nämndemännen. Ennämndeman bör inte få vara . Nämndemännenbör indelas och utses i tre jämnstora åldersgrupper, t ex 18-30, 30-45 och . Domstolen skall sträva efter att hållaen jämn åldersfördelning då nämndemän kallas tilltjänstgöring, dock inte i ungdomsmål då nämnden bör beståav ungdomar eller en majoritet av ungdomar.Domstolen skall dock alltid vinnlägga sig om att få så mångayngre nämndemän som möjligt att tjänstgöra.En utredning bör tillsättas som får till uppgift att se övernämndemannainstitutet. I denna utredning kan manstudera vårt grannland och dess erfarenhet avrekryteringen av nämndemän.Återinför ämbetsmannaansvaret och avskaffa 1976 inskränktes det straffrättsligaämbetsmannaansvaret och ersattes med ett disciplinansvar.Ansvarsfrågorna handläggs av statens ansvarsnämnd. Enviss utvidgning av det straffrättsliga tjänsteansvaret föroffentligt anställda har dock skett därefter.Ändringarna var ett steg i rätt riktning. Men för attåterupprätta det fulla ämbetsmannaansvaret krävs enåtergång till det som gällde års ändringar.Statens ansvarsnämnd är i allt väsentligt enpartssammansatt nämnd med politiska förtecken. Enopartisk och tillförlitlig bedömning förutsätter att statensansvarsnämnd avskaffas och att prövningen överflyttas tillallmän domstol, efter åtal av allmän åklagare.DomstolsverketKraven på måste höjas. Domstolsverketbör därför åläggas ett produktivitets- och effektivitetskravpå . Anslaget bör minska med 1,3 miljoner kr.13. RättshjälpRättshjälpssystemet kostar för mycketRiksrevisionsverket (RRV) har i en granskningsrapportöver rättshjälpssystemets effektivitet uttalat sig omorsakerna till kostnadsutvecklingen. En viktig förklaring tillkostnadsökningen är, menar RRV, utvecklingen avtimkostnadsnormen, dvs den beräkningsgrund som iallmänhet används för att ersätta de juridiska ombuden.Normens ökning förklarar ungefär hälften av helakostnadsökningen. RRV har också konstaterat att den tidsom ombuden debiterar för ett ärende har ökat.En annan viktig förklaring till kostnadsökningarna ärenligt RRV att en kraftig ökning av antalet ärenden harskett när det gäller rättshjälp genom offentligt biträde.Detta beror dels på ändringar i lagstiftningen, dels på enkraftig ökning av antalet asylsökande.RRV konstaterar att rättshjälpstagarna som får allmänrättshjälp har en klar låginkomsttagarprofil. Ersättningentill ombudet är i flertalet fall ca . RRV har ocksåfunnit att systemets konstruktion medför bristandekostnadsmedvetande och att billigare lösningar inteuppmuntras samt att det brister i uppföljningen ochkostnadskontrollen.RRVs kritik mot rättshjälpssystemet är allvarlig, särskiltom man ser till kostnadsökningarna.Något radikalt måste alltså göras för att minska statenskostnader för rättshjälpen.RRV har för sin del beskrivit tre möjligheter att minskakostnaderna för rättshjälpen:en ytterligare avgränsningav rättshjälpens målgruppen överföring av ansvaret förden allmänna rättshjälpen till privata försäkringsbolagolika insatser för att minska konstnaderna.Vi delar i allt väsentligt den kritik somriksrevisionsverket fört fram.Det är uppenbarligen så att priset för rättsligt biträde ärför högt, vilket möjligen kan förklaras av advokaternas ochadvokatsamfundets dominerande ställning och att det inteförekommer någon konkurrens i fråga om pris ochkompetens på den rättsliga tjänstemarknaden på det sättsom finns i andra branscher. Att vara advokat eller att geallmänheten rättsligt biträde innebär i allt väsentligt att levai en skyddad värld utan insyn och kontroll av sedvanligamarknadsmekanismer.Det finns dåliga advokater och mycket skickligaadvokater, men märkligt nog jämställs de som regel i frågaom ersättning enligt rättshjälpslagen eller beträffandeersättning som utgår av allmänna medel till offentligförsvare. En dålig advokat får lika mycket betalt som en braadvokat. Det kan till och med vara så att den sämreadvokaten får mera betalt än den bättre. Dessutomförekommer det att biträden och ombud begär stort sett likamycket betalt och får det, trots att arbetsprestationernaskiljer sig mycket åt. Det lär också förekomma onödigaöverklaganden eller rena okynnesöverklaganden, t ex iasylärenden, i syfte att få ytterligare ersättning från staten.Advokatverksamhet och annan juridisk verksamhet sominnebär att man tillhandahåller rättsliga tjänster åtallmänheten förekommer i en skyddad sektor, utan insynoch konkurrens. Konkurrens och marknadsföring avkompetens (specialitet) är givna förutsättningar för attkonsumenten skall få en rimlig chans att göra ett riktigt vali fråga om rättsligt biträde. Så är det inte idag.Det torde inte vara möjligt att snabbt genomföra ettsystem med pris- och kompetenskonkurrens som skullekunna medföra sänkta kostnader för staten och för denrättssökande allmänheten.I avvaktan på en genomgripande förändring bör i vartfall timkostnadsnormen sänkas. En sådan sänkning kanockså komma att sänka kostnaderna för rättsskyddet hosförsäkringsbolagen som kan anpassa kostnadsersättningentill den lägre timkostnadsnormen.Med hänsyn till de förändringar vi föreslår börrättshjälpskostnaderna sänkas eller 156 miljonerkr.AdvokatfrågorEnligt myten anses advokater i allmänt kunna klara avalla ärenden av rättslig natur. Advokattiteln fungerar somett slags kvalifikationsnorm. Vissa slag av uppdragförbehålls advokater, t ex uppdrag som offentlig försvarare.Advokaten är näringsidkare i förhållande till klienten,konsumenten.Advokaterna får inte marknadsföra sina specialiteter.Inom många rättsområden krävs speciell kompetens. Omadvokaterna tilläts marknadsföra sina specialiteter skulledetta underlätta ett sakligt riktigt val av rättsligt biträde förkonsumenten och leda till lägre kostnader.Enligt ett EU-direktiv skall det i princip råda fritt val avombud vid domstol. Det tycks dock inte tillämpas ipraktiken i EU-staterna.Advokater är dyra och ger inte alltid goda råd. Detframgår av anmälningar till advokatsamfundet.Advokatverksamheten måste bli föremål för insyn.Prövningen av advokatersättningar och andra frågor somrör advokater bör inte handhas av advokaterna själva.Formerna för detta måste redas ut.Som framgått är det inte bara den höga prissättningensom är ett problem utan också kompetensen. Det finnsfaktiskt en hel del dåliga advokater och jurister somtillhandahåller allmänheten rättsligt biträde och rådgivning.Det är inte ovanligt att ju sämre en advokat är desto merkan han tjäna som rättshjälpsbiträde eller som offentligförsvarare. Arbetsprestationer är svåra att mäta. En snabboch kompetent advokat får inte mer betalt, snarare mindre.Det händer att advokaterna jämför sina kostnadsräkningarhos domstolen och kommer överens om en lämplig nivå.Det nuvarande rättshjälpssystemet och systemet medoffentliga försvarare premierar inte duglighet.Timkostnadsnormen är för hög.Advokatverksamhet och annan juridisk verksamhetförekommer i en skyddad sektor, utan insyn ochkonkurrens.Insyn och konkurrens är givna förutsättningar för attkonsumenten skall få nödvänding konsumentupplysning.En bättre advokat bör få kosta mer, en sämre mindre, endålig bör konkurreras ut. Släpp in marknadskrafterna ochden fria konkurrensen i advokatverksamheten med allt vaddet innebär. Ett viktigt inslag i detta är justpriskonkurrensen. Avskaffa advokatmonopolet.Advokattiteln är inte längre en garanti för kvalitet.KonkursförvaltararvodenEn konkursförvaltare skall ta till vara borgenärernasgemensamma rätt och bästa samt vidta alla de åtgärder somfrämjar en förmånlig och snabb avveckling av boet. Hanskall bl a ta hand om boet, upprätta en bouppteckning,upprätta en skriftlig berättelse om boets tillstånd och omorsakerna till gäldenärens obestånd samt slutredovisning.Om förvaltaren finner att gäldenären kan misstänkas förvissa brott så skall han underrätta åklagare om detta. Tillslutredovisningen skall han också bifoga en redogörelse förde åtgärder som han har vidtagit för att efterforska ombrottslig gärning förekommit samt resultatet därav.Förvaltningen står under tillsyn avkronofogdemyndighet som är utsedd till tillsynsmyndighet.Om rätten efter att ha hört förvaltaren finner attkonkursboets tillgångar inte räcker till betalning avuppkomna och väntade konkurskostnader och andraskulder som boet har ådragit sig, skall rätten besluta omavskrivning av konkursen. Om konkursen inte avskrivs,skall boets pengar, i den mån medlen inte går åt tillbetalning av konkurskostnaderna och andra skulder somboet har ådragit sig, delas ut till borgenärerna enligt vissaregler.Konkurskostnaderna skall utgå ur konkursboet framförandra skulder som boet har ådragit sig. I den månkonkurskostnaderna inte kan tas ut ur boet betalas de avstaten.Arvode till förvaltaren bestäms av rätten. Arvodet fårinte bestämmas till högre belopp än som med hänsyn till detarbete som uppdraget har krävt, den omsorg och skicklighetvarmed det har utförts samt boets omfattning kan ansesutgöra skälig ersättning för uppdraget. För konkurser somskrivs av utgår arvode enligt en fastställd taxa. Arvodetskall bestämmas till ett visst belopp i ett för allt.Konkursförvaltare rekryteras ur en förhållandevis litengrupp advokater. Det finns advokatbyråer som harspecialiserat sig på konkurser och förvaltaruppdrag.Arvoden till konkurssförvaltare är mycket höga. Dethandlar om 1 500--för inte taxesattakonkurser.Konkursförvaltarna själva menar att de högaersättningarna motiveras av att de är värda pengarna ochom ersättningarn inte var så höga så skulle man inte fåduktiga affärsjurister som håller i konkurserna (DN14.12.1992). Ett annat skäl som anförts för de storaarvodena är att ansvarsförsäkringen inte skulle täcka ett feli en stor konkurs.Att konkursförvaltare skulle vara särskilt duktiga är ettförsök till mytbildning. Det kan faktiskt vara precistvärtom. I flera uppmärksammade fall har det visat sig attförvaltare agerat på ett sätt som kan ifrågasättas. Dethandlar bl a om att vissa borgenärer missgynnats eller attutredningen är bristfällig.Insynen i konkursförvaltarverksamheten är bristfällig.Tillsynsmyndigheten fullgör inte sin uppgift med tillräckligomsorg. Av slentrian godkänns de högakostnadsräkningarna. Vidare utmärks verksamhetsområdetav brist på konkurrens. Nya advokater eller jurister tillåtsinte etablera sig i branschen och få uppdrag.Konkursförvaltararvodena är en mycket stor kostnad förstaten. Om det inte går att få ner kostnaderna måste statensansvar begränsas för konkursförvaltarersättningen.Det är uppenbarligen dags att göra en ordentligutredning av hela verksamhetsområdet medkonkursförvaltare.14. KriminalvårdenDe aningslösa vårdtankarna i 1974 årskriminalvårdsreform måste överges.Visitationspatrullernas verksamhetEtt antal uppmärksammade rymningar samt den ökande förekomsten av narkotika vidkriminalvårdens anstalter var anledningen till inrättandet avde särskilda visitationspatrullerna. Den första patrulleninrättades formellt vid anstalten Kumla. Därefter byggdesverksamheten ut successivt och omfattar sju patrullerom totalt 23 tjänster. Dessa finns vid riksanstalterna Kumla,, , , , ochHärnösand. För att ytterligare intensifieranarkotikabekämpningen utrustades sedermera patrullernamed narkotikahundar.Man har alltså utvecklat kompetens ocherfarenhet och har även bidragit till större delen av debeslag () som gjorts på landets anstalter. Detta har tillstor del berott på just den erfarenhet man erhållit under degångna åren. Framgångarna beror också på att manutvecklat ett mycket gott samarbete med olika polisiäraenheter, framförallt . Dettainformationsutbyte är ofta känsligt och beroende av stortförtroende mellan informatör och mottagare och kan oftastinte ske i någon större krets utanför den homogena gruppsom visitationspatrullerna utgör.Dessa informationsutbyten har en mycket förebyggandeeffekt och har haft stor inverkan på att planeradenarkotikaströmningar till anstalterna kunnat stoppas. Detgäller inte enbart narkotika utan annan grov brottslighetsom planerats, samt även planerade rymningsaktioner.Kriminalvårdsstyrelsens förslag till ny organisationDirektionen inom har gett enrationaliseringsgrupp i uppdrag att göra en översyn avvisitationspatrullernas verksamhet och organisation. Dettauppdrag har utmynnat i att direktionen medgeneraldirektören i spetsen föreslagit attvisitationspatrullernas nuvarande arbetsformer skallförändras. Förslaget går helt drastiskt ut på att helt enkeltlägga ned den nuvarande verksamheten och som manuttrycker det ''att det är en effektivisering av resurserna ochatt kompetensen skall spridas bland annan personal påanstalterna''.VerksamhetsnyttanTyvärr verkar förslaget vara en ren skrivbordsproduktoch riskerar att, om det genomförs, försämra resultatet, d vs narkotika kommer att flöda mer okontrollerat påanstalterna. Att slå sönder en effektiv expertorganisation ärhelt förkastligt. Man måste ta hänsyn till verksamhetsnyttanmed visitationspatrullernas verksamhet. För att leva upp tillriksdags och regerings målsättning att minskanarkotikaflödet på anstalterna är den föreslagnaorganisationsförändringen ett hot mot uppställda mål: attminska narkotikan i landets fångvårdsanstalter.Det finns alltid en risk att man teoretiskt kan påstå genom olika organisationsförändringar minskar olikaproblem. När det gäller narkotikaförekomst så är detnaturligtvis enkelt att ta bort den organisation som görbeslagen och därigenom statistiskt påvisa att narkotikanminskat på anstalterna. Sådana organisationsförändringarhar gjorts på andra håll inom statsförvaltningen men harinte gagnat verksamhetsnyttan.Visitationspatrullerna bör finnas kvarDet har under den efterföljande debatten, sedan detblivit känt att nedläggning hotar, framförts kritik motförslaget från de flesta håll som kan tänkas ha genomtänktauppfattningar i frågan. Naturligtvis skall den kompetenssom personalen har vid nämnda patruller förmedlas tillövrig vårdpersonal på anstalterna. Men att därför splittraorganisationen är inte nödvändigt eller önskvärt, om manser till de uttalade målsättningarna att i samhället begränsanarkotikahanteringen, utan i stället hålla den på mycket högnivå och se till resultaten. Frigör den eller de som på ettpedagogiskt sätt kan vidareförmedla kunskaperna förfortbildning av vårdpersonalen och höja kompetensen hosdessa. Detta bör dock inte ske på bekostnad av nedläggningav nuvarande organisation.15. Övriga frågorAllmän laglydnad måste framgå direkt av lagVid val av påföljd måste domstolen ta hänsyn till vadsom krävs för att upprätthålla allmän laglydnad eller, medandra ord, medborgarnas rätt till lag och ordning --allmänpreventionen.År 1989 togs märkligt nog bestämmelsen i 1 kap. 7 §brottsbalken bort, en bestämmelse som bl a gick ut på attdomstolen vid val av påföljd skulle iakttaga vad som krävsför att upprätthålla allmän laglydnad. Lagändringengrundade sig på förslag av fängelsestraffkommittén ibetänkande (SOU 1986:13-15) Påföljd för brott.Kommittén ansåg att allmänpreventionen verkadegenom lagens straffhot och en i anslutning därtillupprätthållen fast och konsekvent praxis som visar attstraffhotet inte är tomt. Man ansåg att enskilda domar i siginte kunde antas vara av betydelse för allmänpreventionenoch att det knappast var möjligt för domstolarna att bedömavilken inverkan en viss påföljd i ett enskilt fall kunde få förden allmänna laglydnaden. Kommittén menade också att detstred mot principen om likhet inför lagen att i det enskildafallet av allmänpreventiva skäl göra avvikelser frånsedvanlig påföljdsbedömning.Under remissbehandlingen av förslaget framfördeskritiska synpunkter mot att kommittén tillmättpreventionsteorierna en alltför begränsad roll viddomstolarnas beslutsfattande. Man menade att kommitténvarit inkonsekvent genom att preventionsteorierna så starktbetonades som grund för straffsystemet som sådantsamtidigt som de i princip inte skulle få läggas till grund förbeslutsfattandet i de enskilda fallen.