mot · GH02Bo402 · 1994-01-25 00:00:00 — Vid fastighetsbildningslagens tillkomst liksom underhuvudparten av de följande decennierna harjordbrukspolitiken varit inriktad på tillskapande av storajordbruksfastigheter. Endast dessa har ansetts kunna utgöragrundval för ekonomiskt godtagbara företag.En reviderad livsmedelspolitik harinneburit att rationaliseringsvinster genom storskalighetinte längre ses som lika eftersträvansvärt. I stället harregionalpolitiska synpunkter, bl.a. att skapa och bibehållaen ''levande landsbygd'', givits en allt större vikt. Att ägaoch sköta mark har setts som betydelsefullt inte bara förlandsbygdsbefolkningens utkomst utan också för deboendes trivsel. Fastighetsbildning har varit ett av deinstrument, varmed möjligheterna till fortsatt sysselsättningoch bosättning på landsbygden kunnat befordras.Ändringen i 3 kap 5 FBL har gjorts mot denna bakgrund.Om man i 5 § när det gäller jordbruksfastigheter skallta regionalpolitiska hänsyn, om intresse av bosättning ochsysselsättning i glesbygd, så finns inte dessa motiv i 7 § omskogsbruksfastigheter. Reglerna i 3 kap 7 § är inte koppladetill ett regionalpolitiskt synsätt, utan lever sitt eget liv. Dettaär förödande och vållar problem framför allt i Norrlandsinland.Ett nytt synsätt när det gäller jordbruksfastigheter är inte längre eftersträvar stora och bärkraftiga enheter,åtminstone gäller detta i glesbygder.Byutveckling bygger på att varje tillfälle till sysselsättningtas till vara och att byborna skall kunna leva på ''hopplock''av arbetsuppgifter, som inom en familj ger tillräckligförsörjning.Samma synsätt gäller sålunda inte förskogsbruksfastigheter. I specialmotiveringen till nyligengenomförda förändringar i 3 kap 7 §fastighetsbildningslagen sägs bl.a. att en nybildad fastighetbör ha en tillväxt om 200--skog . Därsägs också att de regionalpolitiska intressena inte skalltillmätas en självständig betydelse vid tillämpningen avparagrafen.Det nämns i motiveringen att det är en stor skillnadmellan den norra delen och den södra delen av vårt land närdet gäller skogens tillväxt. Detta har dock inte medförtnågon särskild bedömning ifråga om skogsfastigheter somär belägna i norr och som har en låg tillväxt. I norr erfordrasdet ganska stora fastigheter om kravet på en tillväxt på 200--skall uppnås på t.ex. två enheter mening borde stor hänsyn tas till deregionalpolitiska synpunkterna även vid klyvning avskogsbruksfastigheter. Även relativt storaskogsbruksfastigheter kan inte ge full bärgning åt en familjeller brukare, även här är det vanligast att kombinera olikaverksamheter för att klara utkomsten.Det senare är ett tungt, men inte det enda skälet till attlägga stor vikt vid de regionalpolitiska synpunkterna. Omdet finns ett samägande av en fastighet och om det av någotskäl inte är möjligt att klara av ett fortsatt samägande, så ären klyvning av fastigheten det enda möjliga för att desamägande skall kunna bo kvar på var sin halva avfastigheten.Nu visar det sig att en sådan klyvning möter svårigheterför att inte säga vara omöjlig att genomföra. Detta får svåraföljder. För att lösa frågan vilka av delägarna som skall fåfastigheten så kan en av delägarna lösa ut den andre, ellerom man inte är enig, försälja den på offentlig auktion.Resultatet av detta kan ju bli att ingen av delägarna fårfastigheten. En sådan lösning främjar ju inte bosättning ochsysselsättning i glesbygder.Kommunerna har i sina översiktsplaner tagit fasta på attfastighetsbildning kan vara ett hjälpmedel för att underlättaoch stimulera till ett fortsatt boende och sysselsättning.Kommunernas målsättning är därför att fastighetsbildningbör ske så att sysselsättning och boende på landsbygden kanstimuleras och utvecklas.De klyvningar som skett har i regelunderställts kommunerna för yttrande och dessa hartillstyrkt fastighetsbildningen. Det är oacceptabelt att densenaste ändringen av fastighetsbildningslagen som trädde ikraft ska medföra att reglerna i 3 kap 7 §skärpts och därmed förhindras en önskvärd och nödvändigutveckling på landsbygden i inland. Även vidtillämpningen av 7 § ska självfallet regionalpolitiska hänsyntas, och utgångspunkten måste vara att reglerna inte skaförhindra utan stimulera till ökad aktivitet och ett fortsattboende på en levande landsbygd.Nu har emellertid fastighetsbildningsmyndighetensbeslut undanröjts i de fall där de regionalpolitiska skälenhar vägt tungt. Fastighetsdomstolarna har vid sin prövninguteslutande bedömt ärendena utifrån motivet om skogenstillväxt och att det är en fungerande skogsbruksfastighet,alltså helt enligt vad lagen förespråkar. Detta skallsjälvfallet inte domstolarna klandras för, vad som erfordrasär att ändra lagen eller dess tillämpning.För att bättre kunna beskriva problematiken i den härfrågan kan följande exempel från verkligheten presenteras.Vad det handlar om är en skogsfastighet i Norrlandsinland med produktiv skogsmark, vilket gör enavkastningsförmåga om . Mednuvarande skogspris skulle den årliga nettoinkomsten frånskogen understiga . Ekonomiskt sett kanknappast en sådan fastighet kunna betraktas som en välfungerande skogsbruksenhet, även om den kommer odeladi en ägares hand.Fastigheten ifråga blev vid förrättning delad i två lotter,den ena med en avkastning , denandra . Självfallet kan än mindre häråberopas att de bägge delarna skulle utgöra väl fungerandeskogsbruksenheter. Men regionalpolitiskt måste det varabetydelsefullt att klyvning i ett sådant fall får ske. För en byi glesbygden är det ovärderligt att två familjer kan bo kvar,det kan ju vara avgörande för om byn skall få behålla skola,affär o.s.v.Vad man också kan hävda är att de bägge fastigheternablir den grund på vilken de bägge familjerna kan bedrivaandra verksamheter. Det kan handla om hantverk därråvaran tas ur skogen eller djurhållning och visslivsmedelstillverkning. Bränsle ur skogen samt jakt ochfiske är andra fördelar som har betydelse för sysselsättningoch försörjning. En sådan lösning hade varit möjlig omregionalpolitiska bedömningar fått råda.Beskrivna klyvning har alltså undanröjts. Det återståratt se om en av de förutvarande delägarna kommer atterhålla fastigheten eller om den går dessa förbi. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag om ändring i3 kap. 7 § fastighetsbildningslagen så att regionalpolitiskahänsyn tas i vissa fall vid klyvning av skogsbruksfastigheter.