mot · GH02Fi506 · 1994-01-25 00:00:00 — Statens roll för samhällsekonomin I kritiken mot offentliga sektorn sägs attvälfärdssamhället för länge sedan är färdigbyggt, ärfelkonstruerat, innebär tvång för människor eller ger någotman inte vill ha eller betala för. Valmöjlighet, egna initiativoch marknadskrafterna skulle i stället leda till den gylleneframtiden för alla. Offentligt bedrivna samhällsfunktionerborde egentligen bara vara fiskala verksamheter, iblandknappt det.Är offentliga sektorn för stor i ? I alla modernastater har tjänstesektorn, räknat i anställda växt, medanindustrisektorn har minskat. Det gäller andra länderstjänster, som är jämförbara med våra offentliga, oberoendeav hur de organiseras. t.ex., med stor andel marknads-och försäkringsinslag i sin tjänstesektor ligger här föreSverige, som är offentligt dominerat--enligt professor (Moderna tider nr 36).För gemene man som till syvende och sist skall betala, viaavgifter eller via skatter, tycks inte privatiseringen innebäramindre utgifter. Det som skiljer är möjligheter tilldemokratisk styrning, insyn och kontroll liksom möjligheteratt fördelningspolitiskt påverka.En gjord undersökning från visar attmedborgarna har förväntningar på samhällets tjänster ochservice och är beredda att betala för dem. Människor harinte en kommersiell syn på hur välfärden ochsamhällstjänsterna skall fungera. Däremot har man krav påatt det skall vara rätt innehåll, effektivt och vara tillgängligtför alla och envar på lika villkor.Året nobelpristagare i ekonomi hävdar att samhälleligainstitutioner är avgörande för den ekonomiska tillväxten,t.o.m. viktigare än innovationer och investeringskapital.Satsningar på nya funktioner inom myndigheter, som t.ex.befrämjar tjänstesamhället, har en minst lika viktig roll församhällsekonomins utveckling, som t.ex. att satsa påinfrastrukturinvesteringar () eller att räddabankväsendet (). Det är i stället en nödvändiginvestering i framtida tillväxt.Statens utgifter består av två delar. Kostnaderna för detsom kallas statens konsumtion, dvs.förvaltningskostnaderna, motsvarade 1992 116,9 miljarder (8,av BNP), egentligen oförändrat sedan 1970-talet.Drygt hälften är lönekostnader som fördelas på ca 200 000 anställda. Den andra och betydligt större delen ärkostnaderna för statliga transfereringar, som dessutom ökatbetydligt de senaste åren.Den statliga konsumtionen är inte orsak till krisen. Denkan inte heller ge något egentligt bidrag till att lösa den. Omhela statsförvaltningen sades upp skulle budgetunderskottetför halveras, för att i nästa ögonblickåterkomma i form av arbetslöshetskostnader. Dessutomskulle staten inte kunna dra in sina inkomster.Politiker i riksdag och regering är dessutom beroende aven effektiv statsapparat och kunniga myndigheter för att nåde resultat väljarna utlovats på olika områden. Det är inteså mycket fråga om vi skall ha en statlig förvaltning och hurstor den skall vara, utan framför allt vad den skall användastill för att stärka vårt land, människors och verksamhetersmöjligheter i ett långsiktigt perspektiv. Denstatliga förvaltningen är samhällets viktiga administrativainfrastruktur, som ger förutsättning för att andra och annatskall kunna utvecklas. Därför behövs ett nytt perspektiv påoch en samlad politik för den statliga sektorns utveckling,så att den används för att stärka möjligheter införframtiden. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om staten som en förutsättning församhällsekonomisk utveckling.