mot · GH02Jo805 · 1994-01-25 00:00:00 — Utgångspunkten för svensk lagstiftning när det gällerjakt har varit att jakten ingått som en åtgärd i strävan för ettbevarande av ett artrikt och livskraftigt villebrådstillstånd.Detta har fått till följd en viss karaktär på jaktensutövande i vårt land. I motsats till många andra länder såhar jägarna i vårt land kommit från de breda folklagren. Detfinns över 300 000 registrerade jägare i landet, ytterligare150 000 är intresserade av att börja jaga. Det har också varitstor politisk enighet i om att behålla dettafolkrörelseengagemang i jakten.På de markägare som lever upp till detta skall ingenskugga falla, men tyvärr är verkligheten på många håll enannan. De ekonomiska intressena gör sig alltmer gällande iden svenska jakten, till nackdel för både viltet och jägarna.En kommersialisering av jakten med skyhöga arrendenkan knappast vara förenligt med de intentioner somgenomsyrar jaktlagstiftningen. För det första riskerarviltvården bli lidande, det är säkert inte så att de som harde tjockaste plånböckerna även är bäst skickade att bedrivaviltvård. Om man betalt stora pengar för sin jakt så vill mansjälvfallet också ha något tillbaka, då kanske man inte ifrämsta hand tänker på viltvården.Ett prissystem med ettåriga arrenden med ett högt prisoch betalt i förskott blir förödande för viltvården. Har mani förskott betalt för ett antal djur, så blir det svårt att avbrytajakten, det blir svårt att ta ansvar för älgstammen. Ompriset per djur blir högt så ligger det nära till att det siktaspå de stora tjurarna, följden blir en snedvriden älgstam. Omvissa markägare som ingår i ett jaktvårdsområde tar ut högapriser så riskerar sådana områden att splittras, det är heltemot uttalade intentioner om samverkan. Detta och meradärtill är de negativa konsekvenserna av enkommersialisering av jakten.Nu finns en hel del exempel på rent otroliga priser närdet gäller jaktarrenden, självfallet kan dessa inte tas somnormgivande för situationen på området, men sådanaexempel blir allt fler. behöver man inte ta dessa exempelför att påvisa den negativa utvecklingen när det gäller priserför jakt och jakträttsupplåtelser, det räcker med att hänvisatill det statliga och dess prispolitik. Införälgjakten fick jaktarrendatorerna hosDomänskog AB prishöjningar på uppåt . Dettaväckte en våldsam proteststorm från jägarna, storaopinionsmöten hölls och en rad överklagningar gjordes tillarrendenämnderna.Vid ett jägarmöte i , , samladesrepresentanter för 60 000 jägare där man enhälligt antog ettuttalande om att man inte kunde acceptera de orimligaprishöjningar som presenterades. I första hand vände mansig emot Domänskog AB:s nya avgiftssystem. Frågan om enjägarstrejk diskuterades allvarligt som en sista åtgärd för attprotestera mot prishöjningarna.Nu görs det invändningar mot att vidta åtgärder på dettaområde, det sägs att jakten inte kan skiljas från andraverksamheter, det är marknaden som råder. Man hänvisarockså till att upplåtelser av jakträtt är civilrättsligaöverenskommelser där principen om avtalsfrihet skall råda.När det gäller Domänskogs prispolitik så anförs till försvarfrån det hållet, att det finns ett riksdagsbeslut om ettavkastningskrav och att detta självfallet även måste avsejakträttsupplåtelser.Något kanske finns i dessa invändningar om man heltbortser ifrån vad det egentligen handlar om, nämligenvården av vår älgstam, vårt förnämsta högvilt. Man bortserockså ifrån att älgen är en fritt levande viltstam som är lovligunder av året, och ''ägs'' av den markägare ellerjakträttsinnehavare där den vid skottillfället befinner sig.Man skulle också kunna vända på det hela och påstå att detegentligen är ingen som äger djuret, att det ägs gemensamt.Att överhuvudtaget sätta avkastningskrav på ett vilt somvandrar mellan olika ägare visar ju att man helt missat deintentioner som genomsyrar lagstiftningen på området. Ärdet vården om viltet som skall gälla, eller är viltet enhandelsvara vilken som helst, det är nog dags att bestämmahur det framöver skall vara.Om man nu inte kan införa en regelrätt priskontroll påjakträttsupplåtelser så måste andra åtgärder övervägas, allti viltvårdens intresse.Inom skogsbruket har ju etiska regler införts över hurman skall sköta sin skogsmark. Det borde väl vara ännuangelägnare att införa sådana regler i skötseln av viltet. Ensjälvklar regel borde då vara att inte i snöd utnyttjaviltstammarna.Riksdag och regering måste väl också ta sitt ansvar så attde intentioner som väglett lagstiftningen på jaktens ochviltvårdens område fullföljs i praktiken. Detta bordeinnebära att t ex anbudsförfarande vid jakträttsupplåtelserförbjuds, det är högst olämpligt ur flera synpunkter attutbjuda vilt till högstbjudande. När det gäller det statligaeller halvstatliga så bör ju självfallet inteavkastningskrav ställas på viltvården.FörslagRegeringen bör få i uppdrag att återkomma till riksdagenmed förslag på åtgärder som sätter vården av viltet främst.I utarbetandet av sådana åtgärder bör de bäggejägarorganisationerna kunna bistå med förslag. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om jakträttsupplåtelser.