mot · GH02So232 · 1994-01-25 00:00:00 — Barns rätt vid familjehemsplacering Barn som av samhället placeras på familjehem istället föratt leva tillsammans med sina biologiska föräldrar, blirfamiljehemsplacerade av många olika skäl, under skiftandeförhållanden och . De kan intebehandlas som en enhetlig grupp.Tre grupperMan kan grovt dela in de familjehemsplacerade barneni tre grupper:(1) De långtidsplacerade barnen, barn som vistats längreän i sitt familjehem. För många av dessa barn ärplaceringen i familjehem inte en begränsad åtgärd ellerbehandling, utan snarare en placering i en alternativuppväxtmiljö. (2) Barn som saknar en fast och trygg plats såväl ifamiljehem som i sitt biologiska hem. De är barn vars livpräglas av omflyttningar mellan föräldrahemmet ochfamiljehem eller institutioner. (3) Barn som vid något eller flera tillfällen och under enviss, begränsad tid vistas i familjehem, och sedan relativtsnabbt återvänder hem.I den officiella statistiken är det svårt att få fram enentydig bild av hur många barn som ryms inom dessa trekategorier. I ett pågående avhandlingsarbete i visar doktorandHåkan att om man utesluter den sjättedel av barnensom inte fått någon vård utom föräldrahemmet kan mangrovt uppskatta gruppernas storlek till (1) långtidsplacerade() (2) ''flyttare'' () och (3) korttidsplacerade ().De långtidsplacerade barnenJag vill i motionen lyfta fram de långtidsplaceradebarnens situation, den största gruppen som i antal rör sigom mellan sextusen och sjutusen barn, och deras speciellaproblem och intressen.De långtidsplacerade barnen uppfattar i större ellermindre utsträckning familjehemmet som sitt hem.Undersökningar visar att de barn som placerats mellan 0och oftast identifierar sig som barn tillfosterföräldrarna. Liknande identifikationsmönster finnsäven hos barn som placerats . Dettabehöver inte betyda att barn som placerats senare har sämreanknytning i familjehemmet, utan enbart att den primäraidentifikationen inte har utvecklats i förhållande tillfosterföräldrarna. I alla åldersgrupper finns exempel påbarn som har sin primära anknytning till de biologiskaföräldrarna även om de av oilka skäl inte kan flytta hem.Barnets bästaLagstiftningen, socialtjänstlagen och lagen om vård avunga, lyfter fram två principer som i vissa fall står motvarandra: principen om Återförening och principenom Barnets bästa. Det kan vara fråga om en biologiskmor som efter ett flertal års missbruk som föranleddefamiljehemsplacering när hennes barn var litet, senarebryter med sitt missbruk och vill återfå sitt barn.I det ovan nämnda avhandlingsarbetet visar attdomstolarna i samtliga undersökta fall (30 st), när barnetsbästa och återförening kommit på kollisionskurs, uttrycktatt barnen skall flytta till sin biologiska förälder. Även omdomstolarna i hälften av fallen angett att hemflyttningeninte skall ske , har det principiella domslutetvarit att barnen skall hem, och skall förberedas på enhemflyttning.Den starka föräldrarätten innebär att den biologiskeföräldern i princip alltid får rätt att ta hem sitt barn, ävenom barnet vistats i familjehemmet sedan det var nyfött till12 års ålder. I praktiken flyttas dock inte så gamla barn motsin vilja, därför att lagstiftningen säger att också före12 års ålder skall hänsyn tas till barnets vilja. De verkligaproblemen ligger snarare vid 6--ålder då barnets bästaoch dess viljeyttring inte tillmäts betydelse gentemot denbiologiske förälderns krav att återfå sitt barn.I avvägningen mellan principerna om barnets bästa ochden önskvärda återföreningen menar jag att svensklagstiftning inte tillvaratar de långtidsplacerade barnensintresse tillräckligt. Det är omänskligt att mot barnens viljabryta upp dem ur deras familjehem där de levt hela sittmedvetna liv i kanske 6 eller 8 år.I , för att göra en internationell jämförelse,värderas barnets bästa så högt att enligt PermanentPrinciple sker en överflyttning av vårdnaden redan efter 3år till familjehemsföräldrarna och har dessa rättatt adoptera barnet. I är tidsgränserna ännu kortare.Det vore ur dessa barns synvinkel önskvärt att skyndsamtutreda konsekvenserna av en svensk lagändring i denengelska lagens riktning.Det finns ingen forskning eller erfarenhet som pekat påatt en lagstiftning som i huvudsak fäster vikt vid barnetsbästa får en negativ konsekvens för barnen eller derasföräldrar. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om lagändring för att tillvaratalångtidsplacerade barns intressen.