mot · GH02Kr516 · 1994-01-25 00:00:00 — Idrottsrörelsen är med sina 2,5 miljoner medlemmar denstörsta av våra folkrörelser. Andelen passiva medlemmar ärockså relativt lågt. Förutom utövarna själva är närmare 500000 människor aktiva som ledare eller medhjälpare på ideellbas. Dessa utför sammantaget ett enastående socialt arbete,inte minst bland barn och ungdom. Det som brukar kallaselitidrott är en mycket liten del av idrotten mätt i antaletaktiva.Resor till och från träning och tävling upptar en stor delav tiden. Allmänna kommunikationer utnyttjas inte,eftersom det helt enkelt är för dyrt att göra det. Föräldraroch ledare får för det mesta endast ersättning för drivmedel,om ens det. Varje veckoslut rullar tusentals privatbilar medtävlande samt föräldrar och ledare. Tillsammanstillryggalägger fordonen mycket långa sträckor. Dessaidrottsresor förekommer på alla nivåer inom idrotten, ävenom det mest handlar om små och medelstora klubbar medsmå resurser. Till denna kategori hör också kvinnoidrotten.Idrottsresorna belastar vägnät och miljö samt bidrar tilldålig trafiksäkerhet. Ofta är bilarna fullastade och körsunder tidspress långa sträckor, inte sällan i mörker. Vi kandärför befara att de drabbas av olyckor utövergenomsnittet. går tåg och bussar med lågbeläggning. Detta är inte ur någon synpunkt förnuftigt.Idrotten behöver billiga och säkra transporter, samtidigtsom allmänna samfärdsmedel behöver passagerare.Dessutom lär sig barn och ungdom eftertryckligt att detsällan går att nyttja tåg och buss. Bilkulturen blir befäst fråntidig ålder. Det finns tyvärr inget ekonomiskt ochpraktiskt attraktivt alternativ till bilen för dessa resor.Under de senaste åren har idrottens ekonomiska villkorförändrats. Det kommunala stödet har minskat, och dekommunala budgetarna för drift av idrottsanläggningar harskurits ner. föreslår regeringen attidrotten skall behålla samma statliga stöd som föregåendeår. Ökade generella bidrag till idrotten är dock ingenlösning. Så länge det finns klubbar, föräldrar och ledaremed engagemang och vilja att främja själva verksamheten,så kommer privatbilar att användas för resor. Endamöjligheten att bidrag här skall få avsedd användning är omde riktas till själva resorna under förutsättning att de intesker med bil.Idrottsresornas viktigaste problem gäller sålundatrafiksäkerheten. Hur många trafikolyckor som gälleridrottsresorna finns det ingen tillförlitligstatistik på. En sådan är kanske inte ens möjlig att ta fram.Tillräckligt många olyckor inträffar dock för att det rimligtatt påstå följande: om en faktor av motsvarande betydelseför trafiksäkerheten kunde identifieras i annatsammanhang, så skulle samhället reagera med kraftfullainsatser.Problemet drabbar sålunda hela idrottsrörelsen, utommöjligen toppnivån när det gäller de stora publikdragandeidrotterna. Sponsorerna för dessa torde dessvärre inte varasärskilt intresserade av att bidra till frågans lösning.Därmed krävs det samhällsinsatser.Vänsterpartiet har föreslagit atttillsätta en ny idrottsutredning. Det har gått över 20 årsedan utredningen ''Idrott åt alla'' publicerades. Dettaproblem är dock klart urskiljbart, kräver snabb lösning ochbehöver inte alls behandlas tillsammans med idrottensförhållanden i övrigt.Jag föreslår att regeringen tar initiativ till att snabbt tafram en åtgärdsplan för hur idrottsresor med bil skallminskas. Företrädare för idrottsrörelsen,trafiksäkerhetsintressenter och trafikföretagen börengageras i arbetet. Vad det handlar om är att rädda liv. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om idrottsresor.