mot · GH02Ub311 · 1994-01-25 00:00:00 — Utbildning vid landstingsägda skolor har valfrihet i skolan varit honnörsordet iutbildningspolitiken. Det gäller såväl eleverna som får hasitt fria val som utbildningsanordnarna, dvs kommuner,fristående skolor eller stiftelser. En förutsättning är att deuppfyller de krav som ställs för utbildningensgenomförande.Trots denna frihet anser vi att vissa utbildningsanordnaremed stor kompetens inom sitt område kommit i kläm. Detgäller framförallt ett litet antal landstingsägda skolor somenligt lag endast får ägna sig åt utbildning inomgymnasieskolans omvårdnads- och naturbruksprogram mensom anordnar utbildning inomnäraliggande områden, utbildningar som är viktiga delar avutbildningsutbudet.Vi anser att kompetens är viktig iutbildningssammanhang. Det gäller då att samhället tar dentillvara och på ett så praktiskt sätt som möjligt finner godalösningar för elever och utbildningsanordnare. Nedan följerett par exempel som belyser vår uppfattning.Ett landsting hyr lokaler av en viss kommun och bedrivervårdutbildning. Vid lanthushållsskola hyrkommunen lokaler för en livsmedelsteknisk linje. Vid bådaskolorna finns allt från kompetenta lärare till kompetentadministrativ personal och båda skolorna har egen rektor.Att den livsmedelstekniska linjen finns vidlanthushållsskolan beror på ett initiativ taget av företrädareför dåvarande . Skolan har fullt modernutrustning och elever står i kö för att få utbildning. För attlösa det mest praktiskt har kommunerna upprättat ett avtaldär kommunen övertar vårdutbildningen och landstingetden livsmedelstekniska utbildningen. Men så får man integöra, det strider mot skollagen.Ett annat landsting anordnar sedan flera år tillbakafloristutbildning. Stora satsningar i form av investeringarhar gjorts för kursernas genomförande. Även här vartidigare involverad och godkändeutbildningen. Precis som i förra fallet finns ett stortutbildningsintresse och eleverna erhåller arbete efteravslutad utbildning. Länets samtliga kommuner är tillfredsoch tycker det är bra att tar hand om dennautbildning och har uttalat värdet av denna. Här finnskompetensen och utrustningen för undervisningen. Menregeringen säger nej.Vi anser att den frihet som ska vara rådande på skolansområde endast är ett slag i luften, där byråkratin segrat överförnuftet. Vad är följande skrivningar iutbildningsutskottets betänkanden värda? ''uttalade vidare att det inte bör finnas någrahinder för att anordna grenen Storhushåll inom Hotell- ochrestaurangprogrammet vid landstingskommunalgymnasieskola/ lanthushållsskola om kommunen såbeslutar''( prop 1991/92:157)''det ankommer på huvudmännen att finna lämpligaformer för att bevara skolorna'' (prop 1991/92:157)''angeläget att kommunerna får frihet att åstadkommade kvalitativt bästa och mest kostnadseffektiva lösningarnanär det gäller gymnasieskolans yrkesinriktade utbildningar''(prop 1992/93:230)''om det finns särskilda skäl får regeringen på ansökanav kommun eller landsting i andra fall än som anges i 1 §medge att kommunen eller får sluta avtal mednågon annan om att bedriva undervisning inom detoffentliga skolväsendet för barn och ungdom'' (prop1992/93:230).Efter att ovannämnda utbildningar fått avslag måsteriksdagen medverka till att betoningen på valfrihet ochnytänkande måste bli gällande även i verkligheten. Det kaninte vara så att möjligheter till samverkan och rationellorganisation ska behöva upplevas som bakåtsträvande.Det känns något märkligt när det går att utbilda t exschackspelare inom ramen för specialgymnasier, men intekockar och florister vid landstingen, trots att det från såvälriksdag som regering talas om behoven avkompetensutveckling i samhället och en välutbildadarbetskraft.Eftersom det finns en väl uppbyggd samverkan mellanvissa landsting och näraliggande kommuner för att praktisktlösa olika typer av organisationsfrågor bör enligt vår meningsåväl riksdag som regering med tillfredsställelse hälsasådana lösningar välkomna att fortsätta sin verksamhet.Allt i avsikt att åstadkomma den bästa lösningen för såvälelever som personal och därmed uppnå de nationella målen.Vi anser att detta är en viktig principfråga, inte om deneller den får vara huvudman, utan om möjligheter attutifrån lokala förutsättningar, med nuvarande ekonomiskaresurser, kunna utveckla gymnasieskolan såväl i utbud somtill innehåll. Vi hemställer därför att uppdrar åtregeringen att medge dispens för landstingen att anordna deutbildningar som vid skollagens senaste ändring,1992/93:UbU17, hade landstingen som huvudman samt i defall då kommun och landsting är överens omhuvudmannaskapet.Föreligger behov av förändring eller förtydliganden iskollagen förutsätter vi att utbildningsutskottet medverkartill en sådan lösning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar om möjligheter för landsting att ivissa fall anordna andra utbildningar än inom omvårdnads-och naturbruksprogrammen.