mot · GH02Sf239 · 1994-01-25 00:00:00 — arbetar för att skapa ett samhälle som förenarjämlikhet, trygghet och frihet.Att vara samhällsmedborgare innebär att vara en del aven gemenskap med dess rättigheter och skyldigheter. Attvara medborgare ställer krav på att kunna se utöver denegna situationen. Medborgarskap kräver solidaritet ochberedskap för att ställa upp och hjälpa till för detgemensammas bästa.Centern vill förnya välfärden. Denna förnyelse ska utgåfrån att all verklig solidaritet också förutsätter personligtansvar. Den ska också bygga på insikten att social välfärdförutsätter ekonomiskt välstånd. Ett trygghetssystem sominte bygger på den ekonomiska verkligheten blir snartotryggt.Ett välfärdssamhälle måste därför vara ett samhälle somskapar välstånd. Det förutsätter en ekonomi med dynamikoch förnyelseförmåga. Ett välfärdssamhälle måste ocksåbygga på omtanke. Det förutsätter solidaritet och trygghet.Det måste finnas en stabil grund för alla att stå på.Välfärdssamhället måste skapa rättvisa och jämlikhet.Uppgiften är alltså att förena kraven på större frihet medbehovet av trygghet. För att åstadkomma detta vill centernge välfärden ett tydligare innehåll; grundtrygghet åt var ochen, därutöver största möjliga frihet. Ett sådant system skallformas successivt med tillgodoseende av behovet avövergångsperioder.Välfärden ska delas av alla -- och betalas av alla. Det ärgrundläggande för solidariteten och sammanhållningen isamhället. Det är dessa principer för den generellavälfärden som arbetar för.Inför 2000-talet måste ett nytt socialförsäkringssystemutvecklas. Ett finmaskigare ekonomiskt skyddsnät måsteskapas som fångar in alla dem som står utanför engrundläggande ekonomisk trygghet. Vi måste också skapaett överskådligt och begripligt system som är tillgängligt föralla. Systemet måste vidare vara ekonomiskt hållbart.Socialförsäkringssystemet måste hålla sig inom rimligaekonomiska ramar och inte minska incitamenten förvälståndsskapande krafter som arbete och sparande.Motiv för grundtrygghetDen ekonomiska grundtryggheten ska vara generell ochgälla allaGrunden för ett trygghetssystem ska vara en i verkligmening generell välfärdspolitik. Det innebär att välfärdenska delas av alla och att alla ska vara med att betala för den.Trots att socialförsäkringssystemen i är välutbyggda, står en rad människor utan ett rimligt ekonomisktgrundskydd.Den allmänna obligatoriska arbetslöshetsförsäkringensom fattade beslut om är ett viktigtsteg för en grundtrygghet för de arbetslösa.Den nya KAS-nivån ger ett avsevärt förbättratgrundskydd, men det kommer även i fortsättningen attfinnas människor som kommer att ha behov av socialbidrag.Det gäller också långtidssjuka som av olika anledningarhar en låg sjukpenninggrundande inkomst och därmed enlåg ersättning. En grundtrygghetsreform är nödvändig för bla dessa grupper.Grundtrygghet för en rättvis fördelningDagens trygghetssystem konserverar till stor del dagensinkomstskillnader istället för att verka utjämnande.Framtidens trygghetssystem ska verka utjämnande mellanhög- och låginkomsttagare. Ett system byggt pågrundtrygghet innebär att höginkomsttagare får bära entyngre börda i förhållande till förmånerna. somdet finns behov av att göra besparingar i systemet, finns detfördelningspolitiska skäl för att detta inte ska drabba demmed låga inkomster hårt.Ytterligare sänkning av ersättningsnivåerna skullemedföra att många med tämligen normala inkomster skullehamna under socialbidragsnormen. Därmed skulle statentvinga över en stor grupp människor in i det selektiva systemsom socialbidragen utgör, med ökad kostnad föradministration och individuella prövningsprocesser för deenskilde som följd. Vi avvisar denna väg.En reformering genom införande av ett större inslag avgrundskydd i försäkringssystemen ger möjlighet att sänkakostnaderna utan att negativa fördelningspolitiska effekteruppstår.Ett obligatoriskt försäkringssystem bör kvarstå men börtill skillnad mot endast omfatta normala inkomsterDe flesta yrkesverksamma människor är beredda attbetala för en försäkring som kompenserar tillfälliga ellerpermanenta inkomstbortfall. De är inte beredda att ta denrisk som det innebär att vara utan ekonomiskt skydd. Iprincip skulle detta behov kunna täckas helt genom frivilligaförsäkringar men det finns enligt vår uppfattning starkamotiv för ett obligatoriskt försäkringssystem: Frivilligaförsäkringar skapar ''fripassagerare'' som inte tar försäkringmen räknar med att samhället ställer upp. Det kan finnasindivider som inte har förmåga att rationellt planera sinegen ekonomi och samhället måste då ta över ansvaret.Människor med högre risk för t ex sjukdom ellerarbetslöshet blir beroende av att ansluta sig till enförsäkring, medan människor med låg risk kan ställa sigutanför. Detta riskerar att driva upp premierna, vilket fårännu fler människor med låg risk att hoppa av. Till slut kanavgifterna vara så stora att det frivilliga systemet kollapsar --eget sparande väljs framför försäkring.Vi anser att motiven för ett obligatorium är starka.Enligt vår mening bör ett nytt socialförsäkringssysteminnebära ett minskat statligt åtagande. För detta talar en radargument: Människor med högre inkomst har ett störreekonomiskt utrymme för eget sparande och har därmed ettmindre behov av ett obligatoriskt försäkringsskydd för denöversta inkomstdelen. Dessutom torde ett större ansvarkunna åläggas höginkomsttagare, som ofta har godutbildning, för tecknandet av privata försäkringar. Ettsocialförsäkringssystem med ett större inslag avgrundtrygghet torde få som bieffekt attsparandeincitamenten i ekonomin förstärks.Staten bör enligt vår mening stå för en obligatoriskförsäkring som endast täcker inkomster upp till en normalindustriarbetarlön. Därutöver bör den enskilde själv fåutforma sitt försäkringsskydd via avtal mellanarbetsmarknadens parter eller via privata försäkringar.Ett nytt grundtrygghetssystem måste ge oss ettsocialförsäkringssystem med ekonomiskt ansvar förframtidenDet finns starka statsfinansiella motiv för en fortsattreformering av socialförsäkringssystemen som minskarkostnaderna. Statens budget går med ett kraftigtunderskott som måste reduceras. En del av detta underskottär en konsekvens av konjunkturläget. Det strukturellaunderskottet kommer däremot att kvarstå vid enkonjunkturuppgång om vi inte vidtar åtgärder för attförhindra detta.En inte obetydlig andel av socialförsäkringssystemetfinansieras direkt över statsbudgeten med skattemedel.Det gäller t ex kostnader för arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. En trygghetsreform som innebär en reducering avsystemens totala kostnader medför möjlighet att minskabelastningen på statsbudgeten och därmed pressa tillbakabudgetunderskottet.Systemen måste också ges en stabil finansiering. Deavgifter som tas ut räcker i flera fall inte till att täckakostnaderna för systemen. En reformering måste innebäraatt systemen ges en mer robust utformning så att avgifteroch inkomster matchar varandra.Ett nytt socialförsäkringssystem måste bli enkelt ochöverblickbartDet nuvarande ekonomiska trygghetssystemet är enblandning av ersättningar, tillkomna av varierande skäl ochunder olika historiska betingelser. Det har resulterat i etttotalt sett svårgenomträngligt system, som många gångerinbjuder till olika åtgärder för att få ut mesta möjligaersättning.Ersättningarna beslutas och betalas av olikasamhällsnivåer, stat och kommun. Samordningen är dålig,den långsiktiga finansieringen oklar och osäker. Ett nyttsystem måste vara enkelt, rättvist och överblickbart.Den enskildes behov av försäkring mot inkomstbortfalltorde vara oberoende av frånvaroorsak. Vi anser inte att detfinns anledning att skilja mellan frånvaro som beror påsjukdom och frånvaro som beror på arbetsskada, vård avsjukt barn eller arbetslöshet. All frånvaro bör betingasamma ersättningsnivå.Ett nytt grundtrygghetssystemVi anser att dagens lapptäcke av system bör ersättas medi huvudsak tre trygghetssystem.1. FamiljestödInkomstbeskattningen i tar inte hänsyn tillförsörjningsbörda. Istället har vi valt att gekonsumtionsstöd till barnfamiljerna via olika former avbidrag. Vi anser att stöden bör renodlas. Stödet bör utgå tillalla hushåll med barn under 16 år.2. ArbetslivsförsäkringVi har ett otal olika försäkringar som ersätterinkomstbortfall vid förvärvsarbete. Vi anser att alla dessastöd bör kunna sammanföras i en enda arbetslivsförsäkringsom utgår med samma ersättning oavsett frånvaroorsak.Försäkringen bör omfatta hela den teoretiskaarbetskraften, dvs samtliga medborgare i landet som hararbetsförmåga och som står till arbetsmarknadensförfogande från och upp till normal pensionsålder.Arbetslivsförsäkringen ersätter den nuvarande ekonomiskaersättningen vid sjukdom, arbetsskada, förtidspension,arbetslöshet, tillfällig föräldrapenning och lönegaranti vidkonkurser.3. PensionssystemSverige har ett antal stödsystem som utgår till människorsom helt eller i det närmaste saknar arbetsförmåga på grundav svår sjukdom, handikapp eller som p g a ålder inte längrestår till arbetsmarknadens förfogande. De ekonomiskastöden till dessa grupper måste utformas på ett sätt som ärrättvist, enkelt och överblickbart för alla. Det måsteinnehålla ett starkt inslag av grundtrygget.För sjuka och handikappade är det mycket angeläget attdet ekonomiska stödsystemet stimulerar den enskilde tillrehabilitering och att resurser finns för detta.Vi förutsätter att pensionsarbetsgruppen i sitt förslag tillnytt pensionssystem föreslår ett starkt markeratgrundtrygghetsinslag.Bidrags- och försäkringssystemen bör i största möjligamån göras generella. Selektiva inslag bör i princip rensas ut.Med ovan skisserade princip bör det nuvarandesocialbidragssystemet kraftigt kunna reduceras.Vidare bör staten ta det övergripande ansvaret för helatrygghetssystemet. Försäkringskassorna ochRiksförsäkringsverket bör ges det övergripande ansvaretför att administrera alla trygghetssystemen.Förslag till principer för en ny arbetslivsförsäkringbehandlas nedan.Principer för en arbetslivsförsäkringArbetslivsförsäkringen ska vara obligatorisk och allasom ingår i den teoretiska arbetskraften bör omfattas avden. Det innebär att samtliga som står tillarbetsmarknadens förfogande och är mellan 16 och 65 böromfattas av försäkringen.Ersättning från försäkringen bör i princip ge ekonomiskgrundtrygghet för den som ofrivilligt tvingas att avstå ifrånarbete. Dagens försäkringssystem för sjukdom,arbetslöshet inklusive aktiva arbetsmarknadsåtgärder,arbetsskada samt lönegaranti vid konkurs bör inkluderas.Ersättningsnivåerna bör bestämmas så att de utgör en''incitamentstrappa'' som uppmuntrar till förvärvsarbete.Endast normalt arbete bör ge full kompensation. Inkomstersom syftar till normalt förvärvsarbete t ex utbildning,rehabilitering och beredskapsarbete bör ge en något lägreersättning än normal lön. Passivt bidragsmottagande såsomsjuklön, sjukpenning, a-kassa mm bör vara ytterligarenågot lägre. Undantaget bör vara om den enskilde hamnarunder en för samhället oacceptabelt låg nivå. I detta fall bören högre ersättning utgå så att den enskilde når upp till engaranterad grundnivå, även om denna överstiger dentidigare inkomstnivån.Arbetslivsförsäkringen bör innehålla tre delar: enobligatorisk försäkring (I), en grundpenning (II) som''lyfter upp'' den som hamnar under en fastställd garanteradgrundnivå samt personliga lösningar (III), enskilda ellergenom avtal.I. Den obligatoriska försäkringen bör erbjuda ettförsäkringsskydd vid inkomstbortfall upp tillnormalinkomst. Ersättningen bör enligt vår uppfattningvara lägre än vid arbete. För det första har de flestakostnader för inkomsternas förvärvande (resor, lunch,arbetskläder m m) som bortfaller vid frånvaro. Dessutombör försäkringen ha en väl tilltagen självrisk så attincitamenten till arbete ej försvagas.Dagens försäkringsersättning relateras till den s ksjukpenninggrundande inkomsten (SGI). I SGI inkluderasinkomster upp till ett tak på en årsinkomst motsvarande 7,5basbelopp (strax ). Vi föreslår attdet nuvarande taket sänks till att motsvara en normalindustriarbetarlön, eller per år.Försäkring för inkomster ovanför detta tak bör enligt vårmening göras frivilliga. Taket bör inte som idagindexregleras. Istället bör varje höjning vara föremål förpolitiska beslut. På detta sätt kan kostnaderna för systemenlättare kontrolleras.SGI beräknas mycket generöst. Förutom löneninkluderas också beräknad övertidsersättning,sidoinkomster och kostnadsersättningar som den enskilde ipraktiken kan behålla t ex vid kortare sjukdom. På dettasätt kan sjukersättningen bli betydligt större än 80 procentav inkomstförlusten. I extremfallen kan ersättningen t o möverstiga inkomstförlusten. Vi föreslår därför att SGIersätts med ett nytt begrepp, Försäkringsgrundandeinkomst, FGI, där övertidsersättning, kostnadsersättningarm m inte räknas in. Ersättningsnivåerna i den nyaarbetslivsförsäkringen bör relateras till detta nyainkomstbegrepp.Vårt förslag innebär i praktiken att de nuvarandeersättningsnivåerna i allt väsentligt bibehålls men att enrelativt kraftig sänkning av taket sker i de flesta avförsäkringssystemen.Ett viktigt undantag är arbetslöshetsförsäkringen.Sänkningen innebär att av inkomsttagarna ges enobligatorisk försäkring som täcker hela förvärvsinkomsten.Övriga ges möjlighet att komplettera sittförsäkringsskydd genom personliga lösningar för inkomsteröverstigande detta belopp.Finansieringen av den obligatoriska försäkringen börligga utanför statsbudgeten och uteslutande ske genomavgifter. Arbetsgivare och arbetstagare bör stå för hälftenvar av finansieringen via socialavgifter respektive egnaavgifter. Att ålägga den enskilde att betala avkostnaderna för försäkringen får inte betyda en renskattehöjning. Arbetstagarna bör kompenseras genom attmotsvarande del av de nuvarande sociala avgifternaomvandlas till lön.Avgifterna bör gå in till en arbetslivsfond som iframtiden bör finansiera samtliga försäkringsersättningar.Arbetslivsfonden skulle i praktiken innebära att nuvarandes k arbetsmarknadsfonden och sjukförsäkringsfonden samtarbetsskadefonden och lönegarantifonden slogs samman enda fond.Mycket talar därför för att en statlig myndighet bör gesansvar för fonden och åläggas att tillse att denna inte gårmed underskott över en konjunkturcykel. Beslut omavgifternas storlek, som ligger på , bördelegeras till myndigheten.Denna konstruktion av finansieringen har flerafördelar: Sjukförsäkringen och arbetsskadeförsäkringenhar den högsta belastningen i högkonjunktur medankostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen och lönegarantinär relativt sett små. Det omvända gäller i lågkonjunktur. Attge samtliga dessa försäkringar en gemensam finansiering viaen arbetslivsfond skulle bidra till att ge en jämnarebelastning över konjunkturcyklerna. Genom att läggahela finansieringen på arbetsmarknadens parter ges ettindirekt kostnadsansvar. Till detta bidrar också om beslutetom avgifternas storlek delegeras direkt till fondförvaltaren.Går fonden med underskott ökar avgifterna med automatikutan fördröjning av den politiska processen. Den föreslagnauppdelningen av beslutskompetensen ger bättreförutsättningar för en långsiktigt stabil finansiering avförsäkringssystemen. ges ett avgörandeinflytande över avgifternas storlek genom att besluten omde obligatoriska försäkringarnas konstruktion tas av defolkvalda. Genom de ''raka rören'' mellan försäkringarnaoch den egna plånboken ges arbetstagare och arbetsgivareincitament att hålla igen i avtalsförhandlingarna. Beviljarsig arbetstagaroch arbetsgivarorganisationernalöneökningar som resulterar i stigande arbetslöshet får manockså stå för kostnaderna för denna arbetslöshet genomhöjda försäkringsavgifter. Genom att den nyaarbetslivsfonden föreslås finansiera såväl passiv- somaktivstöd ges bättre förutsättningar för attgenomföra rationella arbetsmarknadspolitiska beslut. Idagmedför beslut om arbetsmarknadspolitiska åtgärder enfiktiv men politiskt besvärande ökning avbudgetunderskottet. Det beror på att kostnader förarbetsmarknadspolitiska åtgärder nästan uteslutandebelastar statsbudgeten medan de besparingar som samtidigtuppnås genom minskade utbetalningar avarbetslöshetsersättning tillgodoräknasarbetsmarknadsfonden som i statens bokföring ligger vidsidan av statsbudgeten.II. Grundpenningen ''lyfter''försäkringsersättningen i de fall den understiger engaranterad grundnivå, lika för alla. Undantag bör göras förkorttidsfrånvaro där ersättningsnivån aldrig bör tillåtasöverstiga arbetsinkomsten. Ingen grundpenning bör därförutgå , d v s under den periodarbetsgivaren svarar för sjukersättningen.Den garanterade grundnivån får inte vara så låg attindividen inte kan täcka grundläggande behov som mat,boende, kläder, sjukvård m m men inte så hög att denmotverkar viljan till eget arbete och försörjning.Även den garanterade grundnivån bör ha en ''aktiv-nivå'' och en ''passiv-nivå'' där aktiva insatser somrehabilitering, arbetsmarknadsutbildning ellerberedskapsarbete premieras med en något högre ersättning.Grundpenningen är ett rent fördelningspolitiskt inslag iarbetslivsförsäkringen som saknar försäkringsinslag.Därför bör denna kompletterande ersättning finansierasöver statsbudgeten och inte genom avgifter. Dengaranterade grundnivån bör ej indexuppräknas utanjusteras vid behov och efter statsfinansiellt utrymme.III. Personliga lösningar, genom privataförsäkringar eller via avtal mellan arbetsmarknadens parter,bör kunna tecknas av den som vill komplettera sittobligatoriska försäkringsskydd. Försäkringsersättningaröver en viss nivå bör dock inte tillåtas då detta påverkarutnyttjandegraden och därmed kostnaden för denobligatoriska försäkringen. Vi föreslår att densammanlagda ersättningsnivån från de obligatoriskarespektive frivilliga försäkringarna inte tillåts överstiga 90procent av inkomsten. I förekommande fall börförsäkringskassan reducera sin ersättning så att 90-procentsgränsen aldrig överstigs.Vårt förslag till principer för grundtrygghetssystem samtvårt fördjupade förslag till arbetslivsförsäkring bör bliföremål för utredning. Detta bör ske inom ramen förarbetande utredningar. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att principer för ettgrundtrygghetssystem samt fördjupat förslag tillarbetslivsförsäkring utreds i enlighet med vad som anförts imotionen.