mot · GH02A232 · 1994-01-25 00:00:00 — Ökad kompetensDet är en nära nog allmänt omfattad uppfattningatt såväl näringslivet som den offentliga sektorn måste satsapå s.k. kompetenshöjande åtgärder för att klara framtidahård konkurrens och höga krav på effektivitet. Låt vara attkompetensbegreppet ger utrymme för ganska skildatolkningar beroende på vilka intressegrupper eller enskildapersoner som använder det.En rimlig tolkning torde dock ha sin utgångspunkt i attSveriges väg ut ur budgetproblem och massarbetslöshet --och att möta en hårdnande internationell konkurrens -- integår via sänkta löner eller lägre krav på välfärden utan viaökad kvalitet och högre kunskapsinnehåll i produkter ochproduktionsprocesser. Detta i sin tur förutsätter medvetnasatsningar såväl på tekniska förbättringar som på utbildningoch ökad kompetens hos arbetskraften. Det finns förståsockså skilda uppfattningar om huruvida dennakompetenshöjning skall tillkomma en elit eller genomförasså att den kommer alla till del.En satsning på ökad kompetens måste som vi ser det,både av samhällsekonomiska och rättviseskäl, innebära ensatsning på bredden där alla medborgare och löntagareerbjuds ett kunskapslyft som ger möjlighet såväl till meraberikande arbetsuppgifter som till att överhuvudtagetbättre kunna ta del av vad det framtidainformationssamhället erbjuder.Denna motion behandlar främst de aspekter påbegreppet kompetenshöjning som rör arbetsmiljö ocharbetsorganisationsområdet. Den vill lyfta fram och pekapå en möjlig modell för att organisera ett operativt arbetepå de nämnda områdena. I det sammanhanget tangerasockså den principiellt sett större frågan hur kunskapsutbytetmellan forskarsamhället och arbetslivet skall organiseras.Regionala kompetens- och kunskapscentraEn central fråga i ett kompetenspolitiskt ochnäringspolitiskt sammanhang rör hur samhällets insatser påområdet skall organiseras. Uppgifterna består frånnäringspolitisk utgångspunkt i att underlättainnovationsprocesserna med sikte på nya produkter och ny,konkurrenskraftig produktion. Det handlar om åtgärder påriskkapitalsidan, stöd till uppfinnare, kunskapsöverföringmellan forskarsamhället och företagen, med mera.Insatserna skall främst riktas till de små och medelstoraföretagen.Uppgifterna består också, i ett vidare perspektiv, i attgenomföra arbetslivsförändringar -- kompetenshöjandeåtgärder -- som bättre tar tillvara varje enskild individs viljaoch förmåga. Det sista handlar i hög grad om att bedriva ettmålmedvetet arbete för att utvecklaarbetsorganisationsmodellerna och att förbättraarbetsmiljön i enskilda företag och på offentligaarbetsplatser.Regionerna -- ett begrepp som förvisso inte äralldeles klart definierat -- är de naturliga organisatoriskautgångspunkterna för ett sådant arbete. I skildasammanhang har tänkts kring och beskrivits regionalakunskaps- eller kompetenscentra. Centra där olikaresursstarka nätverk löper samman.Kunskapscentra dit företag, uppfinnare, blivandeföretagare, anställda, fackliga organisationer kan vända sigmed idéer eller problem. Där skall finnas rådgivare,utförare, generalister som sedan kopplar sammanvederbörande med rätt myndighet eller nätverk; medutvecklingsfonden, andra företagare, länsarbetsnämnden,på området kompetenta forskare, bildningsförbund etc.Poängen med sådana kunskapscentra är just att knytasamman resurser och nätverk och att göra den samhälleligaorganisationen på området lättillgänglig för företag ochmedborgare -- att underlätta och bidra till dynamiskaprocesser.Teknikspridning och broarEn rad mer eller mindre utvecklade projekt pågår medsikte på att forskningsresurser och kunskaper vid universitetoch högskolor skall kunna tas tillvara iinnovationsprocesserna i företagen. Målen är meraindustriell tillämpning, nya produkter, stärkt näringsliv ochökad tillväxt. Ökade resurser har tillförts forskarsamhället,teknikbrostiftelser har inrättats, framväxten avkompetenscentra stimuleras, m.m. Ett ständigtåterkommande ord är teknikspridning.Detta är gott och väl. Det är emellertid inte svårt att anasig till en alltför ensidig fixering vid tekniken som pryl ochprodukt betraktad. Alltmedan sådant som rör andraaspekter på produktionen -- människan, löntagaren ochkonsumenten i det tekniska och kommersiellasammanhanget -- riskerar att bli bortglömt.Man kan ju, och bör, ställa sig frågan om inte minst likastora produktivitetsvinster och lika mycken ny tillväxt ståratt vinna genom satsningar på bättre produktionsprocesser,mindre nedslitande arbetsmiljöer, ökade möjligheter föralla anställda till inflytande över det egna arbetet, d.v.s. ettallmänt sett bättre arbetsliv?Då handlar de kompetenshöjande åtgärderna inteenbart om teknikspridning utan om att ta tillvara också de''mjuka'' kunskapsmassorna inom bland annat högreutbildning och forskning för att förbättra näringsliv ochproduktion överhuvudtaget. Då handlar det inte enbart omatt bygga teknikbroar utan om att bygga kunskapsbroarmellan forskning och arbetsliv.Efter Arbetslivsfonden?Arbetslivsfonderna och de regionala arbetslivsfondernaskall avvecklas. Inom fonden och de regionala fondernapågår en diskussion om hur deras viktiga arbete påarbetsmiljö- och arbetsorganisationsområdet skall kunnaleva vidare.En statlig utredare har fått i uppdrag att fundera över''hur kunskapsspridningen inom arbetslivsområdet skallorganiseras. I uppdraget bör ingå att föreslå hurerfarenheterna från arbetslivsfondens verksamhet skallkunna föras vidare efter fondens avveckling''. Utredarenskall lämna förslag senast den 1 april.Det måste understrykas att det är synnerligen viktigt attstaten tar sitt ansvar för att organisera kunskapsspridningenoch ett fortsatt operativt arbete på arbetsmiljö- ocharbetsorganisationsområdet.Pröva arbetslivsinstitut!För att finna väl fungerande former för såvälkunskapsspridning som ett operativt arbete på dessaområden kan det finnas skäl att pröva olika modeller. Detär både möjligt och rimligt att beakta t.ex. lokala/regionalaskillnader vad gäller förutsättningarna.En modell för en sådan verksamhet kan vara att inrättaregionala arbetslivsinstitut.De danska teknologiska instituten kan tjäna sominspiration. Dessa institut finansieras delvis av statliga ochsamhällsmedel men framför allt genom att de säljer sinatjänster till företagen.De teknologiska instituten i sysslar med teknikoch produktutveckling men åtskilligt talar för att också ettinstitut som specialiserat sig på att utvecklaarbetsorganisationen i företagen, på att förbättraarbetsmiljöerna och på kompetenshöjande åtgärder för deanställda kan sälja sina tjänster just därför att sådanainsatser är synnerligen lönsamma också från företagetsutgångspunkt.Statens/samhällets grundplåt till sådanaarbetslivsinstitut skulle ge utrymme för icke kommersiellainsatser; för forskning och forskarkontakter,kunskapsspridning och ''tid att tänka'' -- och främst iinledningsfasen ett utrymme att marknadsföra tjänsternabland företagen i regionen. Det talar för att stödet skullevara högre i uppbyggnadsskedet för att sedan kunna trappasner något.Sådana arbetslivsinstitut skulle alltså kunna spela en rollsom operativa instrument på arbetslivsområdet och därmedsom efterföljare till arbetslivsfonderna, men de skulle ocksåkomma att spela en viktig roll som kontaktyta mellanuniversitet/högskolor och forskning å ena sidan ocharbetslivet å den andra. Som en sorts kunskapsbroar påarbetslivsområdet.Instituten skulle kunna bli en pusselbit, en aktör, i ettstörre sammanhang där regionala kunskapscentraorganiserats och bli ett viktigt verktyg i ett större arbetesyftande till att höja kompetensen, stärkainnovationsprocesserna och utveckla näringsliv ocharbetsliv. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av insatser påarbetslivsområdet.