mot · GH02Ub348 · 1994-01-25 00:00:00 — Den svenska gymnasieskolan har genomgått omfattandeförändringar . Grunden för det nyaprogramgymnasiet lades med propositionen 1990/91:85Växa med kunskaper. I den motion (1990/91:Ub127) somfolkpartiet liberalerna väckte med anledning avpropositionen fanns stark kritik mot flera förslag och ettdirekt avslagsyrkande på propositionen.Folkpartiet liberalernas kritik gällde bl a förslaget attgöra alla program treåriga. Eftersom många elever av frivilja tidigare valde ett- och tvååriga linjer fanns detuppenbarligen ett behov av dessa. Ett sätt att mjuka uppden stela programstrukturen är en ökad valfrihet föreleverna och större möjligheter för dem att planera sinastudier. Detta har i stor utsträckning tillgodosetts, inteminst genom läroplanspropositionen, 1993/94:250.Fortfarande är dock möjligheterna begränsade för de eleversom skulle vilja läsa ett program i ''moduler'' medetappavgångar. Ledamöter för liberalerna hartidigare väckt motioner om ''gymnasiebank'', dvs. en rättför alla elever att disponera sina tre gymnasieår efter enindividuell modell, t.ex. med något eller några årsförvärvsarbete insprängt i studierna. Vid upprättandet avden individuella studieplanen utgår elev och lärare då ifråndenna studieuppläggning. Det kan innebära att en del avprogrammet läses i gymnasieskolan och resten i komvux.Eleverna skall då garanteras plats när de vill återupptastudierna.Tanken att alla elever, oavsett program, skall läsa ettantal gemensamma kärnämnen är som princip välmenande,men kan också ge oönskade effekter. Om samma kurser ochbetygskriterier används för alla elever kommer många att fåsvårigheter att bli godkända i kärnämnen med en utslagningsom följd. Många tonåringar har perioder av bristandestudiemotivation och många saknar helt motivation förteoretiska studier. Kärnämneskurserna bör därförprogramanpassas i hög utsträckning vad gäller innehåll ochuppläggning där teorin baseras på praktiken. Möjligheterskall finnas för eleverna att välja mellan kurser med olikaomfattning.Även vissa teoretiska karaktärsämnen kan naturligtvisställa till motsvarande problem. Förmodligen har mångaelever valt program som ligger närmast den ett- ellertvååriga linje man helst skulle valt om den funnits kvar. Detfinns t.ex. uppgifter om att många elever på handels- ochadministrationsprogrammet har problem med ämnetföretagsekonomi. Här bör mycket vaksamt följautvecklingen.Att lyckas i livet och därmed få ett gott självförtroendeär väsentligt för alla människor och kanske i synnerhet förtonåringar i en känslig utvecklingsfas. Därför är det viktigtatt lärare och SYO-personal är lyhörda för elevernasönskemål om och synpunkter på individuellt anpassadestudier. Skolan måste utgå från lusten att lära, och enlärandets kultur bör genomsyra arbetet.De specialutformade programmen kan på ett utmärktsätt ta vara på speciellt målinriktade elever och lösa lokalakompetensbehov. De individuella programmen böranvändas som en aktiv, strategisk resurs och får inte riskeraatt få stämpeln av program för elever som misslyckats. Detfinns exempel på kommuner som samlar ett antalskoltrötta elever i en studiegrupp med ett så kallatindividuellt program. Detta är naturligtvis oacceptabelt.Inget hindrar att flera elever studerar efter liknandeindividuella program, men då skall detta ha komponeratsutifrån den enskilde elevens önskemål och förutsättningar.Flexibilitet utifrån ett individperspektiv måste vara ettcentralt begrepp i den nya gymnasieskolan.Gymnasieskolans SYO-personal har en viktig uppgift i att''marknadsföra'' gymnasieskolans program i grundskolanshögre årskurser.Under de två senaste åren har den nuvarande regeringenlagt flera förslag som ligger i linje med tankarna i folkpartietliberalernas partimotion . Därmed har denursprungliga reformen förbättrats, men en hel del återståratt göra för att få den kvalitet och flexibilitet som vi anserkrävs av en väl fungerande gymnasieskola.Målet att alla elever skall ha en allmän behörighet förhögskolestudier efter genomgångna studier på nationellaprogram får inte bli överordnat den enskilde elevens kravpå meningsfulla studier. Även mot bakgrund av förändraderegler för antagning till högskolan har den allmännabehörigheten i sig blivit mindre aktuell. Varje högskolafastställer ju sina egna behörighetskrav från den 1 juli 1993.Den viktigaste förändringen i både grund- ochgymnasieskola handlar om elevernas ställning. Fleraundersökningar visar att eleverna fortfarande i storutsträckning betraktas som objekt ur ett katederperspektiv,trots en mångårig och bred politisk enighet om att elevernasinflytande över de egna studierna skall stärkas.I gymnasieskolan har många av eleverna uppnåttmyndighetsåldern. Trots detta uppger de ofta att de inteanser sig ha något avgörande inflytande över sina studier.Den katedrala undervisningen har en lång och väl inarbetadtradition. Schemat har planerats utifrån skolansutgångspunkt och presenterats eleverna som ett faktum vidvarje läsårs start. I ett system med reellt elevinflytande blirschemats utformning mer en konsekvens av elevernas valoch önskemål än skolans.Eleven skall självklart vara den viktigaste personen iskolan, subjektet. Detta medför rättigheter, men ocksåskyldigheter och ett uttalat ansvar för de egna studierna.Lärarna skall i det perspektivet mera ses som enserviceresurs för eleverna, vilka planerar och genomför sinastudier efter individuella planer.Detta ideala tillstånd är enkelt att konstatera, men ettförändrat synsätt kräver ett förändrat syn- och arbetssätt iskolan. Eleverna måste lära sig mer om självständigstudieteknik och lärarna nya pedagogiska metoder. Lärarnafår också ta ett större ansvar för individuellstudievägledning inför elevernas årliga val av kurser. Bådeelever och lärare kommer alltså att få delvis nya roller.Kommuner och landsting har numera enligt skollagenskyldighet att upprätta en plan för personalenskompetensutveckling. Fortbildningsresurserna ikommunerna bör i högre grad användas till pedagogiskförnyelse och utvecklingsarbete, till att få kunskap om ochlära sig användna utvärderingsmetoder och till utbildning iny teknik runt sökning och hantering av information.Formerna för kompetensutveckling behöver ses över.Många lärare klagar över det dåliga utbytet av enstakastudiedagar. Samordning av resurser över kommungränseroch en mer systematisk och långsiktig kompetensutvecklingkrävs i en naturlig samverkan mellan personal ochhuvudman. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om flexiblare gymnasiestudier, s.k.gymnasiebank,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om program- och nivåanpassning avkärnämnen,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om individuella program,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om stärkt elevinflytande,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kompetensutveckling.