mot · GH02A38 · 1994-02-14 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:65 En ändrad lagstiftning för statsanställda m.fl. Allmänna utgångspunkterRegeringens proposition 1993/94:65 om ändradlagstiftning för statsanställda m.fl. bygger i stora delar påLOA-utredningens huvudbetänkande, Enklare regler förstatsanställda, SOU 1992:60. Utredningen skulle enligt sinadirektiv ge förslag till en reglering av de offentliganställdasvillkor som så långt som möjligt med hänsyn tillverksamhetens karaktär stämmer överens med dem somgäller för övriga anställda.De huvudlinjer utredningen arbetat efter har vi inget atterinra emot. Däremot anser vi inte att det offentliga somarbetsgivare skall ha rättigheter som övriga arbetsgivareinte har om de inte särskilt är betingade av det allmännaskrav.Det allmänna har behov av specialregler jämfört medden private arbetsgivaren eftersom ett demokratisktsamhälle är beroende av att dess anställda behandlar likafall lika samt att anställda utan rädsla för repressalier skallkunna delta i den offentliga debatten.Upplösning av anställningsförhållande i strid med domEnligt 39 § anställningsskyddslagen (LAS) kan enarbetsgivare som sätter sig över domstols beslut attogiltigförklara en uppsägning eller ett avskedande intetvingas att återta den anställde. Arbetsgivaren får i ställetbetala skadestånd.Denna bestämmelse görs nu tillämplig på anställd medstatligt reglerad anställning. Någon närmare diskussion omeffekten av en sådan regel förs inte, vare sig i utredningeneller propositionen. Enligt den uttryckliga lydelsen i 39 §LAS är en förutsättning för att bestämmelsen skall blitillämplig att arbetsgivaren vägrar att rätta sig efter ensvensk domstols dom. Domen får förutsättas ha meddelatsmed stöd av gällande lag.Enligt regeringsformen 1 kap 1 § ska den offentligamakten utövas under lagarna. Enligt regeringsformen 1:9ska domstolar och förvaltningsmyndigheter i sinverksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iakttasaklighet och opartiskhet. Det är svårt att inse hur lika fallskall kunna behandlas lika, om en myndighet ges möjlighetatt i ett fall underkänna domstols dom att en uppsägninginte är sakligt grundad och i annat fall godta domstolsbedömning.Det hade varit värdefullt, om utredningen ellerföredragande departementschef närmare diskuteratregeringsformens regler, i belysning av den föreslagnarätten för statlig myndighet att åsidosätta domstols dom,meddelad enligt gällande rätt. Formuleringarna ipropositionen antyder dessutom att besvärsrätt inte skullefinnas över myndighetens beslut att inte godta domstolsdom.På senare tid har det i debatten behandlats fall därarbetsgivare har vidtagit repressalieåtgärder i form avuppsägning, omplacering eller andra åtgärder, p.g.a. att denanställde utnyttjat sin medborgerliga rätt till yttrandefrihetpå ett sätt som arbetsgivaren har ansett komma i konfliktmed hans intressen. Arbetstagaren har ansetts vara illojal.För offentliganställda är, p.g.a. att de är anställda av detallmänna, tryckfrihetsförordningens, regeringsformens ochyttrandefrihetsgrundlagens bestämmelser om tryckfrihetoch yttrandefrihet, direkt tillämpliga ianställningsförhållandet. Mot en offentliganställd får därförinte i repressaliesyfte, vidtagas någon åtgärd p.g.a. att hanutnyttjat sin grundlagsfästa yttrandefrihet.I ett av de mer uppmärksammade fallen där arbetsgivarehar sagt upp den anställde p.g.a. att han utnyttjat sinmedborgerliga yttrandefrihet, har arbetsgivaren förklaratatt man oavsett arbetsdomstolens dom inte ämnar återtaden anställde. Inget hindrar en statlig arbetsgivare att medden föreslagna ändringen agera på motsvarande sätt.Eftersom någon överprövning av myndighetens beslut i ensådan fråga inte synes kunna ske, är det fråga om en sådanfrihet för offentliga myndigheter är förenlig med de anfördagrundlagsbestämmelserna. Inte heller dessakomplikationer av den föreslagna ändringen avlagstiftningen har diskuterats i förslaget.Med hänsyn till att dessa komplikationer av denföreslagna lagstiftningen inte närmare utretts, är detolämpligt att nu göra 39 § anställningsskyddslagen tillämpligpå det statligt reglerade området.Förslaget till 42 § bör därför kompletteras med ett nytttredje stycke av följande lydelse och det nuvarande tredjestycket bör läggas efter detta: Föreskrifterna i 39 § lagen(1982:80) om anställningsskydd, att arbetsgivare skall harätt att vägra rätta sig efter en dom, varigenom en domstolhar ogiltigförklarat en uppsägning eller ett avskedande ellerhar förklarat att en tidsbegränsad anställning skall gälla tillsvidare, skall inte tillämpas för arbetstagare för vilkenföreskrifter enligt denna lag gäller.ÖvergångsbestämmelserI övergångsbestämmelserna finns en bestämmelse somstrider mot huvudsyftena med den nya lagstiftningen.Övergångsregeln i p 4 innebär nämligen att staten somarbetsgivare även fortsättningsvis förbehåller sig en rättsom ingen annan arbetsgivare på arbetsmarknaden har,nämligen att själv besluta om anpassningar av denarbetsrättsliga lagstiftningen samt att ensidigt utfärdaföreskrifter om villkor som på arbetsmarknaden i övrigtnormalt regleras i kollektivavtal.Inom den svenska arbetsrätten finns många dispositivaregler som medger parterna möjlighet till avsteg från iövrigt tvingande lagstiftning, under förutsättning att detsker genom kollektivavtal. Mot bakgrund av syftet medreformen och allmänna överväganden om staten somarbetsgivare, saknas det skäl för att staten ska ha enexklusiv möjlighet att, utan överenskommelse ikollektivavtal, ensam bestämma om avvikelse från gällandelagstiftning.Övergångsbestämmelsen ger dessutom staten somarbetsgivare möjlighet att med helt nya författningarreglera områden som parterna normalt reglerar ikollektivavtal. En sådan rättighet skapar inte det jämlikaförhållande mellan avtalsparterna som är grundläggande förförhandlingsväsendet på svensk arbetsmarknad.Den motivering som ges i propositionen för att nästan 20år efter det trädde ikraft bibehållaundantagsbestämmelser på det statligt reglerade området,är inte hållbar. De författningar som anförs som exempel påvarför övergångsbestämmelsen är nödvändig är inte av denarten att de på något sätt motiverar ett bibehållande av enså ingripande rättighet för arbetsgivaren.Skadestånd vid felaktig disciplinpåföljdEtt beslut om disciplinpåföljd innebär vanligen för denberörde arbetstagaren en mycket stark påfrestning, främstgenom att denne för omgivningen utpekas för att ha brustiti sina skyldigheter i anställningen. I de falldisciplinpåföljden är kollektivavtalsreglerad ärarbetsgivaren skadeståndsskyldig om han ålägger denanställde disciplinpåföljd och detta vid en efterföljanderättslig prövning befinnes felaktigt. Om arbetsgivarenfelaktigt tilldelar den anställde disciplinansvar utan stöd avkollektivavtal, är även detta på den privataarbetsmarknaden skadeståndssanktionerat enligt 62 §medbestämmandelagen.Enligt 20 § i förslaget är emellertid arbetsgivarens brottmot lagen skadeståndssanktionerat endast i de fall deinnefattar brott mot formföreskrifter (17--19 §§). Någonbärande motivering till att staten i ett sådant läge ska befriasfrån skadeståndsansvar för materiella fel finns ej, i allsynnerhet som avsikten är att anpassa reglerna så att statligtanställda får med privatanställda så långt möjligt lika regler.Att då för arbetsgivaren utan sakliga skäl bibehålla förstaten förmånligare regler är inkonsekvent.Paragraf 20 bör därför ändras så att i stället för ''brytermot 17--19 §§'' sägs ''bryter mot 14--19 §§''.Skadestånd vid brott mot bestämmelser om rätt tillåteranställningI LAS är återanställningsrätten ett nödvändigt ochviktigt komplement till lagens regler om saklig grund föruppsägning och turordning för uppsägning p.g.a.arbetsbrist. På den privata arbetsmarknaden kan den somsagts upp p.g.a. arbetsbrist utnyttja återanställningsrättenom arbetsgivaren tänker nyrekrytera personal tillverksamheten. Dessa bestämmelser är i LASskadeståndssanktionerade så att en arbetstagare som intefått återanställning, men som enligt reglerna borde ha fåttdet, kan få skadestånd av arbetsgivaren. Förutom allmäntskadestånd kan ekonomiskt skadestånd utgå motsvarandeden löneförlust som drabbat arbetstagaren genom att dennei strid mot anställningsrätten ej kommit ifråga vidanställning av ny personal. Däremot finns ingen möjlighetatt genom ett institut motsvarande ogiltigförklaring avuppsägning verkligen erhålla anställningen.Återanställningsrätten enligt LAS gäller även för destatligt anställda. Enligt nu gällande regler saknas, jämförtmed situationen för privatanställda, helt och hålletmöjlighet för den statsanställde att få skadestånd för denstatlige arbetsgivarens brott mot återanställningsreglerna.Den enda möjlighet som står till buds för att hävda en riktigtillämpning av återanställningsrätten på det statligaområdet har varit att överklaga tjänstetillsättningen iadministrativ ordning.När regelsystemet nu skall anpassas, så att inga andraavvikelser än sådana som är betingade av den offentligaverksamhetens karaktär skall ske, bör denna omotiveradeavvikelse från de allmänt gällande reglerna justeras. Det ärinte rimligt att staten när det gäller social skyddslagstiftningtill förmån för arbetskraft som inte alltid är så attraktiv påarbetsmarknaden skall ges förmåner som lagstiftaren intemedger den private arbetsgivaren.Den motivering för särregleringen som ges ipropositionen är inte hållbar. I propositionen anförs attstatligt anställd arbetstagare har den fördelen framförprivatanställda att han genom att i administrativ ordningöverklaga tillsättningsbeslutet kan få anställningen, omöverklagandet bifalles. Särreglerna motiveras framföralltmed att 11 kap 9 § 1 st regeringsformen anger att avseendeendast ska fästas vid sakliga grunder såsom förtjänst ochskicklighet. Denna reglering har dock inte hindrat att man ijämställdhetsmål har utformat skadeståndssanktioner, somträffar den statlige arbetsgivaren, på samma sätt som denprivate. Den möjlighet till större rättssäkerhet, genom bl.a.möjlighet att förebringa bevisning, muntlighetsförfarandeetc., som finns vid en sedvanlig rättslig prövning i domstol,står inte den statsanställde till buds.Den nuvarande regleringen i regeringsformen 11:9bygger vidare på att den statlige arbetsgivaren vidtillsättningen ska ha ett urval av sökande, som i princip skatillkomma genom utlysning av tjänsten. I propositionenföreslås att utlysningsförfarandet även i den mildare form,som föreslår, slopas. När en avgrundvalarna för bedömningen av sakliga grunder,nämligen att alla som är lämpliga ska ha möjlighet att sökatjänsten, bortfaller, är det svårt att inse att enskadeståndssanktion vid brott mot företrädesrättsreglerna,skulle kunna strida mot regeringsformen.Regeringens förslag till lag om offentlig anställning ochlag om fullmaktsanställning bör därför kompletteras med enbestämmelse i lagen (1974:371) om rättegången iarbetstvister som gör domstol i arbetstvist behörig att i målom företrädesrätt till ny anställning vid tillsättning av tjänstpå det statligt reglerade området avgöra frågan omskadestånd för brott mot anställningsskyddslagen.Periodiska hälsoundersökningarPropositionens 30 § innebär en skyldighet förarbetstagare att i där angivna fall underkasta sighälsoundersökningar. Bestämmelsen är synnerligen allmäntutformad och medför att arbetstagare som inte följeruppmaningen att underkasta sig hälsoundersökning fåravstängas från sina arbetsuppgifter.När det gäller personal i s.k. säkerhetstjänst, som t.ex.bussförare, flygtrafikledare, piloter etc, får en sådaninskränkning i deras grundläggande fri- och rättigheterenligt 2 kap 1 § regeringsformen anses både skälig ochberättigad. För dessa kategorier finns emellertid redan nuspeciallagstiftning som reglerar deras skyldighet attunderkasta sig det påtvingade kroppsliga ingrepp som enläkarundersökning innebär.Med hänsyn till att det i propositionen inte redovisasnågra som helst nackdelar av att den nu gällande ordningenhar tillämpats sedan i vart fall arbetsdomstolens dom 1984nr 94 förefaller en lagstiftning av denna mycket ingripandeoch generella karaktär inte motiverad. Det öppnar enmöjlighet att utnyttja bestämmelserna i ovidkommandesyften.Bestämmelsen innebär att för stora och församhället mycket viktiga kategorier offentliganställda, somt.ex. poliser, militärer, tulltjänstemän m.fl., genomdelegation till regeringen och genom kollektivavtalavhänder sig möjligheten att påverka den närmareregleringen av hur tvångsvis läkarundersökning skallgenomföras och i vilka fall den får ske. Enligt regeringensförslag gäller inga särregler för undersökning av denpsykiska hälsan.En så ingripande reglering som föreslås är intenödvändig för att uppnå syftet med bestämmelsen. Sedan1984 har de specialbestämmelser som funnits och somrefereras till i propositionen varit tillräckliga för att uppfyllade krav som finns på periodiska hälsoundersökningar. Detfinns inget praktiskt behov av bestämmelser av denheltäckande art som föreslås i propositionen. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar att 42 § i regeringens förslag tilllag om offentlig anställning kompletteras med ett nytt tredjestycke i enlighet med vad som anförts i motionen,2. att beslutar avslå punkt 4 iövergångsbestämmelserna i regeringens förslag till lag omoffentlig anställning,3. att beslutar att 20 § i regeringens förslag tilllag om offentlig anställning ändras i enlighet med vad somanförts i motionen,4. att beslutar att regeringens förslag till lag omoffentlig anställning och lag om fullmaktsanställningkompletteras med en bestämmelse i lagen om rättegång iarbetstvister i enlighet med vad som anförts i motionen,5. att beslutar avslå 30 § i regeringens förslagtill lag om offentlig anställning.