mot · GH02Fi30 · 1994-05-10 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /95, m.m. (kompletteringspropositionen) En ny ekonomisk politikInnehåll 1.Sveriges väg ur krisen2 2.De förlorade åren4 3.Hur hamnade i krisen?6 4.Den svenska ekonomin7 5.En regering i upplösning9 6.Vårt alternativ11 7.Resultatet av vår politik16 8.Öka tillväxten19 8.1Penning- och valutapolitiken20 8.2Investeringar för ökad produktion22 8.3En aktiv näringspolitik24 9.Arbete i stället för bidrag27 10.Vår fördelningspolitik30 11.Starkare statsfinanser33 11.1Långsiktig budgetsanering33 11.2Vårt budgetalternativ 1994/95361. väg ur krisenVi socialdemokrater presenterar i denna motion en nyekonomisk politik för med kraftigt höjdaambitioner när det gäller investeringar, sysselsättning,tillväxt och statsfinanser. Vi gör det i stark övertygelse omatt återigen kan bli de stora möjligheternas och demånga livschansernas land.Vi är övertygade om att det går att forma ett samhälledär alla människor kan känna trygghet och frihet. Vi vill seett där det går att förena fria personliga val medsolidarisk gemenskap.Samtidigt är vi väl medvetna om de stora problem somvårt land brottas med:Arbetslösheten är rekordhög. Varåttonde person i står utanför den ordinariearbetsmarknaden. Kostnaderna för arbetslöshetenunderminerar hela välfärdssamhället. Daghem läggs ned.Skolklasser blir större. Patienter tvingas ligga ikorridorerna. Alla drabbas av arbetslösheten, även de somhar jobb.Sveriges ekonomi präglas av en fundamentalobalans mellan sparande och investeringar i den privatasektorn. Inget annat land i OECD-området har en sådjupgående störning. Investeringarna ligger långt under vadsom är finansiellt möjligt. Framtidsbyggandet har inte varitså lågt på . Denna brist på investeringar är denfrämsta orsaken till arbetslösheten och till de väldigaunderskotten i de offentliga finanserna.Statsfinansernaär i djup obalans. Aldrig i modern svenskhistoria har de offentliga finanserna försämrats så kraftigtpå så , som under den gångna mandatperioden. Deoffentliga inkomsterna har fallit som de offentligautgifterna har skjutit i höjden.Denna ekonomiska kris förvärras av det faktum att detråder en politisk kris i . Vårt lands regering är staddi inre upplösning, den förmår inte samla en majoritet iriksdagen, den är beroende av ett missnöjesparti som ävendet håller på att lösas upp och -- framför allt -- den saknarett program för de väldiga problem som dess politik bidragittill att fördjupa.Regeringen förlitar sig uteslutande på den lågakronkursen och den därav följande uppgången iexportindustrin samt på utförsäljning av naturresurser ochstatliga företag.Denna politik är inte hållbar. Det visar regeringens egenkompletteringsproposition. Av den framgår att obalansernai den svenska ekonomin kommer att kvarstå under denärmaste åren. Arbetslösheten kommer att förblirekordhög och underskotten i statsfinanserna kommer attbestå med nuvarande politik.Vi vänder oss mot regeringens likgiltighet inför desvårigheter som 100 000-tals medborgare drabbas av tillföljd av den förda politiken. Vi vänder oss mot denpassivitet som regeringen visar inför den statsfinansiellakrisen och det hot mot välfärden som de stora underskottenutgör.Efter höstens val måste en ny regering omgående läggafram förslag till en ny politik med kraftigt höjda ambitionerpå de för samhällsekonomin avgörande områdena. Enuppgift måste överskugga alla andra politiska frågor underde närmaste åren:Sverige får inte fastna i en arbetslöshetsfälla med en högoch bestående arbetslöshet. Vårt land får inte under 90-taletgå samma väg som land efter land i gick , att massarbetslösheten permanentas.När ambitionerna nu höjs i arbetsmarknadspolitikenbåde i och får inte bli en eftersläntraresom gör om andra länders gamla misstag. måste istället gå i täten och visa att det finns en väg bort frånarbetslösheten, otryggheten och de dåliga statsfinanserna.Vi vill därför höja ambitionerna i den ekonomiskapolitiken, när det gäller investeringar, sysselsättning,tillväxt och statsfinanser. Vi vill genom en ny, aktiv politikbåde bekämpa arbetslösheten och hålla inflationen i schackpå god europeisk nivå.Vi föreslår att fastställer en ny inriktning förden ekonomiska politiken med följande innebörd:För att värna sysselsättning och välfärd och återskapasunda statsfinanser måste insatser för att åstadkomma högoch varaktig tillväxt överordnas andra ambitioner och krav.En prisstabilitet på god europeisk nivå är därvid en viktigförutsättning för internationell konkurrenskraft och godtillväxt.Vi är medvetna om att det kommer att ta att föraSverige ur krisen. Allt det som den ekonomiska ochpolitiska krisen har ställt till kan inte göras ogjort över ennatt. Just därför gäller det att skyndsamt få till stånd enomprövning och förnyelse över hela politikens fält.Det närmaste halvåret blir avgörande för om Sverigeskall lyckas undvika arbetslöshetsfällan. står infördet viktigaste vägvalet på decennier.Framtid för SverigeDen ekonomiska politik som vi här presenterar innebären radikal förnyelse i förhållande till den politik som dennuvarande regeringen bedriver.Så här vill vi socialdemokrater föra ur krisen:Öka sysselsättningen, först och främst i näringslivet. Det ärnödvändigt både för att bekämpa arbetslösheten och för attfå ned budgetunderskottet.Samarbete och stabilaspelregler. Vi slår vakt om de breda uppgörelser somträffats om bl.a. skatterna och energipolitiken. Vi vill skapaett nytt ''samhällskontrakt'' mellan löntagare, företagareoch stat.Bekämpa arbetslösheten. Kampen motarbetslösheten är grunden för varje trovärdigt ochgenomförbart program för ökad tillväxt och sundastatsfinanser. Vi vill stärka den enskildes möjligheter attstärka sin kompetens och att få arbete.Bevara en låginflation och sanera statsfinanserna. En hög inflation äroförenlig med våra mål. accepterar vi intepåståendet att ett land måste välja mellan att bekämpaarbetslösheten eller inflationen.Rättvis fördelning avkrisens bördor och framstegens frukter. Vi vill återupprättarättvisan, solidariteten och jämlikheten som rättesnören förden ekonomiska politiken.Ökat internationelltsamarbete mot arbetslösheten. Vi vill se ett som ärpådrivande för en politik som ökar investeringarna ochminskar orättvisorna.Ekonomi och ekologi i balans. Vivill lägga grunden för en uthållig utveckling. Ensocialdemokratisk regering kommer att integrera hänsynentill miljön i de ekonomisk-politiska bedömningarna ochbesluten.2. De förlorade årenUnder har gått igenom denvärsta krisen sedan trettiotalet.Bara försvann 413 000 jobb -- tioprocent av alla svenska arbetstillfällen. Över 600 000människor är utan ett vanligt arbete; öppet arbetslösa elleri någon form av arbetsmarknadsåtgärd. På harlångtidsarbetslösheten ökat med 475 procent.Massarbetslösheten håller på att få fäste i Sverige.Under tre år i rad har haft en negativ tillväxt.Det är första gången . BNP harfallit, och har halkat efter. Skillnaden är dramatisk.Den förlorade produktionen brukar mätas medskillnaden mellan vad som faktiskt produceras i ett land ochvad som i stället hade producerats om tillväxten hadefortsatt som vanligt. Den negativa tillväxten har lett till attdet just har uppstått en betydande skillnad. Hade BNP ökati den trendmässiga takten skulle BNP-nivån havarit högre . De svenska hushållens ochföretagens inkomster hade varit 170 miljarder kronorhögre. Det motsvarar ca per hushåll.Diagram 1: BNP jämfört med trendenDen negativa utvecklingen hänger helt samman medraset i den inhemska efterfrågan. Det är den privatakonsumtionen, de offentliga utgifterna och investeringarnasom har fallit kraftigt. Exporten utvecklades visserligensvagt fram till att kronan föll, men den bidrog inte tillminskningen av BNP. minskade denprivata konsumtionen och den offentligakonsumtionen . De totala investeringarnahar minskat med . Viär nu nere på samma låga investeringsnivå som i början påtrettiotalet.Diagram 2: Investeringskvota23pRaset i investeringarna skapar en mycket farlig situation.Investeringarna räcker inte till för att ens bevaraproduktionsresurserna på den nuvarande nivån. Dentekniska förnyelsen bromsas upp. När produktionen nu återbörjar öka så krävs snabba investeringar för att inteuppgången ska brytas av flaskhalsar ochkapacitetsbrist. Basen för välfärden och den offentligasektorn -- det privata näringslivets produktionsförmåga --håller långsamt på att erodera.Kronans fall medförde visserligen en kraftig förbättringför de delar av näringslivet som konkurrerar med utlandet,men hemmamarknaden står i stort sett stilla. Den positivaeffekten för de företag som säljer sina varor och tjänster iSverige motverkas av tillbakagången i byggandet.Effekterna för sysselsättningen är därmed begränsade. Dentotala arbetslösheten låg fortfarande högre än vidsamma tidpunkt i fjol.Dagens kris skiljer sig således från problemen i börjanpå 80-talet. har vi ingen kostnadskris utan enefterfrågekris. lever vi inte över våra tillgångar -- viproducerar under vår förmåga.3. Hur hamnade i kris?Fram till mitten av sjuttiotalet var de offentligafinanserna i stort sett i balans. Under den borgerligaregeringsperioden --82 steg budgetunderskottet ochstatsskulden snabbt. Utan en resolut omläggning av denekonomiska politiken och budgetpolitiken efterregeringsskiftet hade snabbt hamnat i enskuldfälla och återhämtningen försenats eller helt uteblivit.Under åttiotalet vidtog den socialdemokratiskaregeringen en rad åtgärder för att förbättraförutsättningarna för en positiv ekonomisk utveckling. Dekostsamma industrisubventionerna -- ett betungande arvfrån den borgerliga regeringsperioden -- avvecklades. Dethårdnackade borgerliga motståndet förhindrade länge enomläggning av jordbrukspolitiken. Först blev det möjligt att börja minskajordbrukssubventionerna. Genom en serie beslut från 1985till 1989 avreglerades kredit- och valutamarknaderna.1990--91 genomfördes en stor skattereform.Slutet av 80-talet kännetecknades av att näringslivet inteanvände en tillräckligt stor del av vinsterna för att finansieramodernisering och expansion. Alltför stora tillgångar gickistället till mer kortsiktiga och riskfyllda finansiellaplaceringar. De goda vinsterna innebar att ocksåsvaga företag överlevde utan att ta itu med sina problem.Följden blev både arbetskraftsbrist och en otillräckligproduktivitetsutveckling.Mot slutet av 80-talet ökade utlåningen kraftigt. Mellan1987 och ökade skuldsättningen i den svenskaekonomin med . Vi fick en snabblånefinansierad ökning av den privata konsumtionen.Under hela motarbetades densocialdemokratiska regeringens strävanden att strama åtfinanspolitiken av den borgerliga oppositionen. Denmotsatte sig alla försök att begränsa överhettningen, ochville istället driva på avregleringarna.Den strama finanspolitiken räckte dock inte för att hållatillbaka utvecklingen, som penningpolitiken varför svag. Kraften i kreditexpansionen blev helt enkelt förstark.Men det var inte några strukturella brister, som Sverigefaktiskt levt med under att antal år, som på bara några få årledde till massarbetslöshet. Den viktigaste orsaken varistället en plötslig och våldsam destabilisering av densvenska ekonomin.Under 1990--93 ökade hushållen sitt sparande med ca130 miljarder kronor. Det innebar en unikt starkåtstramning av den inhemska efterfrågan och ettefterfrågebortfall för svenskt näringsliv som ensamtförklarar huvuddelen av minskningen i produktion ochsysselsättning . Tillsammans medföljdeffekter på näringslivet och på fastighetsprisernaförklarar detta efterfrågebortfall också en stor del avförsvagningen av statsbudgeten och det offentligasparandet. Häri ligger krisens kärna.Regeringens politik har fördjupat krisenDen borgerliga regering som tillträdde 1991 hadeutformat ett program för att bekämpa den överhettning somdominerat slutet av 80-talet. När detta konfronterades medverkligheten visade det sig att det inte längre fanns någonöverhettning kvar att bekämpa. Genom att bromsa i ett lägenär ekonomin redan börjat tappa farten förvandlade denborgerliga regeringen en internationell lågkonjunktur till ennationell depression.Det finns flera motsägelsefulla drag i den fördapolitiken. Regeringen säger sig vilja underlättariskkapitalförsörjningen, men drar in en stor delav riskkapitalet till staten genom omfattandeutförsäljningar av statliga företag. Den säger sig vilja sparai statens utgifter, men lägger fram förslag till nyaskattefinansierade bidrag och ofinansieradeskattesänkningar. Den säger sig vilja sänka skatterna, menhöjer dem istället för löntagare och bolag.Regeringen har gång på gång lagt fram propositioner därman ställer upp ambitiösa besparingsmål och meddelar ska återkomma med preciseringar. Dessa haremellertid i stort sett uteblivit. Åretskompletteringsproposition är inget undantag. Istället för attredovisa den plan som man säger sig ha och lägga framkonkreta förslag, så lovar regeringen att göra mer senare,efter utgången av den period som behandlas i finansplanen.Regeringens politik bygger också på en bristfälligförståelse av sambanden i en modern marknadsekonomioch av konsekvenserna av den förda politiken. I enstatsvetenskaplig uppsats har en känd folkpartist, , beskrivit regeringensmisslyckade politik på följande sätt:''...strategin gick ut på att stimulera tillväxten genomstrategiska skattesänkningar för de mindre företagen; medhänsyn till det växande budgetunderskottet finansierademan detta i stor utsträckning med nedskärningar i stödet tillbyggandet. Effekten blev att expansionen frånsmåföretagen uteblev på grund av låg efterfrågan, medannedgången i byggandet påskyndades. En kombination avåtgärder avsedd att öka tillväxten kom i själva verket attminska tillväxten, i vart fall ...'' (Politikensväsen. )Den borgerliga oppositionens uppträdande före 1991försvårade reformarbetet och försämrade möjligheterna attförebygga krisen. Det allvarligaste är dock att regeringenspolitik har förvärrat krisen och fördjupat den genom enpolitik präglad av motsägelser.Vad man kan -- och bör -- kritisera regeringen för ärsåledes att den inte förmått att bemöta och begränsa krisen.4. Den svenska ekonominBilden av den svenska ekonomin kännetecknas av tvåexceptionella förhållanden:Å ena sidan har konkurrenskraften för svenskproduktion förstärkts radikalt till följd av den svaga kronan.Uppgången i exporten är mycket stark. Ett nivåskifte försvensk export pågår och kommer att fortsätta under denärmaste 1--2 åren. Därefter kommer exportens tillväxttaktsuccessivt att normaliseras. Devalveringseffekterna börjarklinga av redan under nästa år.Å andra sidan är utnyttjandet av landets samladeproduktiva resurser alltjämt mycket lågt. BNP-gapet är 12procent, dvs. om BNP hade ökat i den trendmässiga taktensedan 1990 skulle nivån på BNP ha varit högre . Produktions- och sysselsättningspotentialen är medandra ord betydande.Den kraftiga exportuppgången skulle normalt leda till enbetydande uppgång i hela ekonomin. Sysselsättningenskulle öka kraftigt, hushållens inkomster likaså och därmedäven den inhemska efterfrågan. De totala investeringarnaskulle också öka, så även i tjänste- och bostadssektorerna.Detta förlopp är emellertid mindre sannolikt dennagång. För det första kommer inte nya investeringar igång påsamma sätt som i normala konjunkturuppgångar dåöverkapacitet utvecklades i vissa branscher underöverhettningsåren. För det andra hålls den förväntadeuppgången i den inhemska ekonomin tillbaka av statligaåtgärder som begränsar hushållens köpkraft.Sammantaget innebär detta att risken är stor för attexportuppgången varken medför ökade realinkomster ellersprids utanför de exportberoende sektorerna.De senaste årens fall i industriinvesteringarna harförsämrat ekonomins funktionssätt. () och har pekatpå att den stora utslagningen av framför allt mindre ochmedelstora företag har inneburit att det nu är svårare attfinna underleverantörer med tillräcklig kapacitet ochkvalitet. Den ökade exportverksamheten leder nu till enstörre ökning av importen av insatsvaror än tidigare, ochdärmed blir den inhemska stimulansen svagare.Kombinationen av stark uppgång i exportsektorn ochfortsatt stagnation på hemmamarknaderna kan om ingetgörs komma att skapa en svårhanterad situation påarbetsmarknaden. som arbetslösheten ligger kvarpå en hög nivå så kommer det att råda brist påarbetssökande med rätt utbildning och kompetens för delediga arbetena i exportsektorn. I en sådan situation ställsstora krav på utbildningsinsatser.Enligt regeringen kommer BNP att öka med 2,4procent. Det är helt och hållet exporten som genererardenna tillväxt. De inhemska efterfrågekomponenternafortsätter att utvecklas svagt. Sparkvoten ökar till över 8procent. Andelen som står utan ett vanligt arbete förväntasbli över 14 procent.Hur den privata konsumtionen utvecklas framöver är ennyckelfråga för hela ekonomins utveckling. Läget är mycketsvårbedömt, vilket också återspeglas i de stora variationersom förekommer mellan olika instituts prognoser. Det ärmöjligt att hushållen reagerar positivt på tecknen om enuppgång i ekonomin, men det är också möjligt attskuldsaneringsprocessen fortsätter. Den åtstramandepolitik som regeringen alltjämt bedriver ger dessutomhushållen signaler om fortsatt återhållsamhet i den privatakonsumtionen.Svårigheten att bedöma den svenska ekonominsfortsatta utveckling illustreras av de stora skillnadernamellan olika prognoser för BNP-utvecklingen.Tabell 1. BNP-prognoserProcentuell ökning19941995Industriförbundet1,31,7LO1,21,8S-E-Banken2,32,3KI2,02,8United Securities2,12,5Nordbanken2,53,5Handelsbanken1,92,2HUI1,71,8TCO1,0--KI1,82,6Regeringen2,43,0Under alla omständigheter står det klart att det krävs envaraktig högre tillväxt om sysselsättningen på allvar skallkunna öka. För som går ökar antaletlångtidsarbetslösa, vilket i sin tur försvårar en återgång normal situation på arbetsmarknaden. Det brådskar meden omläggning av den ekonomiska politiken.Det tycks nu växa fram en ny samsyn om allvaret i denstatsfinansiella utvecklingen. Ett uttryck för detta är attregeringen har fått ökade svårigheter att pressaofinansierade reformer och skattesänkningar genomriksdagen. Det bör efter nästa val vara möjligt att återkomma in i ett nytt och mera konstruktivt arbete iriksdagen, och därmed nå en större politisk stabilitet.Ofinansierade skattesänkningar och nya socialareformer måste bort från dagordning. De förnationen avgörande frågorna måste ställas i centrum förriksdagsarbetet. Ett konstruktivt samarbete måstebedrivas.5. En regering i upplösningKompletteringspropositionen beskriver en ekonomi ikris, men den innehåller inga förslag till åtgärder som skullelindra krisen eller föra landet ur den.Den bemödar sig om att söka visa att krisen uppståttgenom omständigheter bortom denna regerings kontroll,och genom misstag begångna långt tillbaka i tiden. Denuttrycker stora förhoppningar om att krisen skall vara löst ien framtid som den ännu inte kan påverka. Men deninnehåller inga åtgärder som skulle lindra eller lösaproblemen som kan påverkas och sompropositionen egentligen omfattar.Under de senaste åren har den svenskaarbetsmarknaden förändrats i grunden. Mellan 1991 och1994 beräknas arbetskraften ha minskat med 300 000personer som 600 000 saknar ett arbete. Denreviderade nationalbudgeten bekräftar att denna utvecklingfortsätter och att massarbetslösheten fördjupas.Regeringen säger att detta går stick i stäv mot de målsom regeringen uppställt för sin politik, men den föreslåringa åtgärder som skulle kunna minska arbetslösheten.I stället anger den bara vilken tillväxt, produktivitet,sparbenägenhet osv. som erfordras för att arbetslöshetenskulle kunna halveras till en viss tidpunkt.Denna s.k. kravkalkyl utgör ett besynnerligtinslag i regeringens ekonomiska politik. Den innehålleringa förslag som skulle kunna underlätta uppnåendet av deönskvärda förhållandena, utan anger endast hur det bordevara. Kravkalkylen, och den handlingsförlamning denrepresenterar, kan endast uppstå i en regering som intelängre förmår samlas kring en politik mot arbetslöshetenutan bara kan prata om den.Den reviderade finansplanen anger att behovet avbesparingar i de offentliga finanserna ökat från ca 80 till 100miljarder kr för att statsskulden skall kunna stabiliseras.Detta dramatiska besked, som redan åstadkommit åtskilligoro på de finansiella marknaderna, åtföljs emellertid inte avnågra besparingsförslag. I stället säger regeringen att den''plan'' för besparingsarbetet, som regeringen följer, börutsträckas till att omfatta ytterligare ett budgetår. En sådan''åtgärd'' är ett slag i luften så länge regeringen inte föreslårnågra beslut om konkreta besparingar och/ellerinkomstförstärkningar. Några sådana verkliga åtgärderföreslås inte i den reviderade finansplanen.Ett betydligt mer handfast uttryck för regeringensbudgetpolitik än de töckniga besparingsplanerna är denfaktiska utvecklingen av den statliga konsumtionen under1991--93. Regeringen har angivit som mål att den statligakonsumtionen skall ha oförändrad volym, liksom förkommuner och landsting. Detta är utan tvivel den post iförsörjningsbalansen som en regering har störst möjligheteratt påverka. Det är betecknande för denna regeringsförmåga -- eller snarare oförmåga -- att den statligakonsumtionen är en av de poster i försörjningsbalansen sommest avviker från målet.Tabell 2. Statlig konsumtion 1993--95Årlig procentuell förändring1993199419951992--95Enl. finansplan0,0--1,0--1,0--2,0Enl. reviderad finansplan3,5--2,0--0,5+2,0Källa: United SecuritiesMedan regeringen i finansplanen räknade meden minskning av den statliga konsumtionen med 2,0 procentunder treårsperioden, anger man i sin reviderade finansplani april istället en ökning . Denna utvecklingkan knappast vara förenlig med den ''plan'' som regeringensäger sig ha. Vad denna revidering beror på är osäkert dåregeringen inte ens kommenterar förändringen.United Securities konstaterade i sitt nyhetsbrev att''... i vårbudgeten, 600 sidor, tas den statligakonsumtionen upp på ett par rader. Däremot finns det 100-tals sidor om vad som kommer att hända med den svenskaekonomin , trots att all tidigareerfarenhet visat på att sådana långtidskalkyler ärfullständigt värdelösa. ...''Kompletteringspropositionen är ett magert dokument,utställt av en regering stadd i upplösning. Denna upplösninghar sin grund i omständigheter som var för handen redan vidregeringstillträdet . Den nya regeringens ekonomiskapolitik byggde på ett program som redan var föråldrat; detsyftade till att bekämpa en överhettning som inte längre varför handen. I stället förstärktes konjunkturnedgångenkraftigt till den djupaste depressionen på över 60 år.När ekonomin slog fel och efterfrågan ströps uteblev helteffekterna på utbudet av det s.k. systemskiftet. I ställetundergrävdes statsfinanserna av ofinansieradeskattesänkningar, vars enda återstående verkan var envåldsamt orättvis omfördelning. Genom att av doktrinäraskäl utesluta en normal stabiliseringspolitik stod regeringenhandfallen när den europeiska valutakrisen slog in överlandet i augusti 1992.Regeringen agerade länge som om den förfogade överen parlamentarisk majoritet. Man har konsekvent avvisaten bred samverkan om den ekonomiska politiken överblockgränsen. Regeringens minoritetsställning har blivitallmer uppenbar, och den representerar en sällsyntolycklig kombination av svag parlamentarisk ställning ochinre splittring.Kompletteringspropositionens tomhet förklaras inteenbart av regeringens osäkerhet om sin förmåga att få stödav ett flertal i . Den beror också på attregeringspartierna inte längre tror sig om att kunna utformaen gemensam politik som samlar nationen och för landet urkrisen. De partier som ingår i regeringen sätter allt oftaredet egna partiets nytta framför landets.Dessa fyra partier har övergivit sitt regeringsansvar. Denenda av sina målsättningar som de ännu kan förverkliga äratt -- i formell mening -- sitta kvar mandatperioden ut.6.