mot · GH02U221 · 1994-01-25 00:00:00 — Den 23--ägde folkomröstningen omEritreas framtid rum. efter det att striderna upphört, eftermer än frihetskamp, kunde det eritreanska folketäntligen fritt bestämma om sin framtid.FNs beslut om federation med skedde iformer som präglades av koloniala förhållningssätt. Det kandiskuteras om eritreanerna hade något verkligt inflytandeöver beslutet. I alla händelser var det fullständigainförlivandet med ett flagrant övergrepp mot såvälFN-beslutet som mot grunderna för folkrätten.Varken FN eller dess medlemmar, dit hörde ocksåSverige, lyfte ett finger inför detta brott mot folkrätten. Denästan tre decennier som följde präglades av ett totaltointresse för det lilla eritreanska folkets frihetskamp.Världens mäktiga tävlade om inflytandet över det svartaAfrikas första och länge en av dess mest inflytelserika stater.Omfattande militärt samarbete och understöd var medlet.Etiopien använde det till att bekämpa eritreanernasfrihetskamp. Även sedan under presidentMengistu övergått till ett reguljärt och massivt krig under1980-talet låg omvärldens intresse helt i möjligheterna tillinflytande i från svensk sida låg intresset helt i Etiopien.Sentimentala minnen från det våldtagna i mittenav 30-talet vaccinerade mot kritik av ambulansinsatser under gavSverige en särskild plats i . Svenska kyrkor ochfrivilligorganisationer inledde tidigt ett omfattande ochhumanitärt viktigt arbete. blev redan i mitten av50-talet tillsammans med förstabiståndsmottagarland. Till skillnad från förblevEtiopien under alla år av brutalt förtryck och rentutrotningskrig i ett av främstabiståndsländer.Intresset för var obefintligt.Svenska regeringar, som gärna gick i spetsen för förtrycktafolks rättigheter runt om i världen, var beklämmande tystainför det som skedde i . Endast efter det attopinionen för kamp tog fart inleddesett blygsamt bistånd av katastrofkaraktär. Biståndet tillEtiopien var under dessa år mångfalt större.Biståndet till bedrevs i sedvanligamellanstatliga former, om än med viss växande kritik motbristen på mänskliga rättigheter i . Biståndet tillEritrea skedde genom neutrala NGO-kanaler. Det är inteunderligt om man från eritreansk sida uppfattat Sverigesagerande som något ensidigt. hade haft möjlighetatt återupprätta sitt skamfilade rykte i , sedansjälvständigheten nu väl uppnåtts och erkänts. Ensjälvständighet som folk fått tillkämpa sig helt påegen hand. agerande övertygar emellertid inte.Eritrea är en del av det hårt drabbade Horn.Behoven är enorma och resurserna ytterst begränsade. Tilldetta kommer att ungefär en halv miljon eritreaner levt somflyktingar främst i grannlandet . Ett återvändandeoch en återintegrering i det nya ställerutomordentligt stora krav på den unga nationen.Omfattande internationellt bistånd kommer att erfordrasför att understödja eritreanernas egna insatser för att klarade kommande årens utveckling.Sverige har mångåriga relationer till människorna iEritrea. har kanske mer än tiotusen eritreaner funnit en i vårt land. Några av dessahar redan återvänt. De kan komma att följas av andra.Många kommer emellertid säkert att bli kvar i sitt nyahemland. Under alla förhållanden kommer relationernamellan våra två länder att bestå och att utvecklas. Denutbildning och erfarenhet, som många eritreaner i Sverigeskaffat sig kunde ge särskilt goda förutsättningar för Sverigeatt göra värdefulla biståndspolitiska insatser i det friaEritrea.De många eritreaner som sökt sig till underårens lopp för att söka skydd mot den etiopiska krigsmaktenhar i stället av nu gjorts till en belastning irelationerna till det nya, fria . Ett antal av hundraeritreaner som sökt asyl i , många av dem medankriget fortfarande pågick, har inte fått sina beslut av deoacceptabelt långsamt arbetande svenskatillståndsmyndigheterna förrän . Principielltkorrekt har de vid beslutstillfället inte längre bedömts haskäl för asyl till skillnad från när de sökte asyl. De har därförinte längre rätt att stanna i utan skall återvända.Eritrea är ett brandskattat land efter trettio årsförödande krig. är ett av världens fattigaste länder.Uppgiften att bygga upp landet är närmast övermäktig. Deeritreanska myndigheterna ger högsta prioritet till att dekanske en halv miljon eritreanska flyktingar som levt iåratal under obeskrivliga förhållanden i flyktingläger iSudan skall kunna återvända. Resurserna till detta är heltotillräckliga. Även eritreaner som vistats i andra delar avvärlden och som önskar återvända är fria att göra så.Däremot anser sig inte kunna ta ansvar för attockså ta emot och ta om hand dem som inte frivilligt önskaråtervända. Principiellt naturligtvis ej korrekt. Till saken höratt svenska myndigheter givetvis inte kan garantera attpersoner som uppgivit sig vara eritreaner verkligen är det.Utsikten till positiv behandling var störreom man uppgav sig vara eritrean än om man var t exetiopier. Det problemet har ingen rätt att skjutaöver på Eritrea.Den svenska otåligheten och det närmast brutalauppläxandet av står i bjärt kontrast mot Sverigesmångåriga ointresse för de lidanden det eritreanska folketutstått. Att hota med att göra biståndsinsatser avhängigt deeritreanska myndigheternas följsamhet mot svenskaintressen påminner om gamla kolonialherrefasoner. Attbeskylla för brott mot mänskliga rättigheterbekräftar bilden av att helt har undgått de lidandendet eritreanska folket utstått de gångna trettio, kanskefyrtio åren. Brösttoner från svenska regeringsmedlemmarhade varit vida mer på sin plats då.Det fanns därför all anledning för att ha en högberedskap för att snabbt inleda ett nära biståndspolitisktsamarbete med det fria , när självständighetenförelåg. Det kunde på ett värdefullt sätt bidra till denstabilitet som erfordras för den nya staten i dessutomordentligt svåra och utmanande situation. Det blirsnart svårt att förklara varför ett beslut om att etableraEritrea som ett programland för svenskt bistånd dröjer. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om programlandssamarbete medEritrea.