mot · GH02U621 · 1994-01-25 00:00:00 — Krimtatarerna är ett av de folk som drabbats hårdast avdeporteringar och folkomflyttningar i . Stalinlät inte en enda krimtatar finnas kvar på , och knappastnågot spår av deras månghundraåriga vistelse på Krimheller.Krimtatarerna är ett folk som på sätt och vis är enspegelbild av Krims brokiga historia. På 1200-taletinvaderades av turkar. Krimtatarerna är i huvudsakderas ättlingar. Men bland krimtatarerna finns också resterav krimgoterna, en gotisk folkspillra som var betydande påKrim före den turkiska invasionen. Krimtatarerna ärhuvudsakligen muslimer, men bland dem finns också engrupp assimilerade karaimer, som tillhör den mosaiska tron.På 1400-talet blev ett eget kanat, med huvudstad iBachtisaraj. lär under sin vistelse i österled ha haftkontakter med kanatet. 1783 införlivades , efter ettårhundrade av ryskt tryck, i Tsarryssland.Den tsarryska kolonisations- och förryskningspolitikenledde till en stor utvandring, eller om man så vill flyktvåg,av tatarer till främst . Inflyttning av främst ukrainareoch ryssar följde. Under tsardömet flyttade också en delkrimtatarer till . Spillror av denna flyttningfinns kvar, t.ex. några hundra tatarer i Finland.1917 sammanträdde en i Bachtisarai,förklarade självständigt och tillsatte en regering.Röda armén, vita trupper och tyska trupper passerade revypå . 1920 besattes slutgiltigt av Röda armén.När införlivades med utgjordekrimtatarerna av befolkningen. Vid 1900-taletsbörjan hade andelen sjunkit till mindre än hälften. Detta tilltrots tillät sovjetmakten under sina tidigaste år relativkulturell frihet för krimtatarerna, med skolor, bibliotek,teatrar, museer m.m. Detta kom till ett brutalt slut 1928.Under de följande elva åren arresterades och deporteradesuppemot 40 000 krimtatarer, inklusive intelligentian. Parallellt meddetta genomfördes jordbrukskollektiviseringen.Mot bakgrund av detta hälsade krimtatarerna tyskarnasankomst under som en befrielse frånStalins terror. Dock visade det sig att den nazistiskaherrefolksideologin inte hade mycket till övers för tatarer.Katastrofen inträffade därefter när sovjetmakten komtillbaka till . deporterades samtligakvarvarande krimtatarer. Med bara några timmars varselföstes några hundra tusen krimtatarer ihop påjärnvägsstationer. I boskapsvagnar fraktades de därefter inågon eller till , , ochUzbekistan. Nästan hälften av tatarerna dog under resaneller strax efter framkomsten.På utplånades minutiöst spåren efter tatarerna.Deras konfiskerade egendomar erbjöds nybyggare frånRyssland och . Deras begravningsplatser plöjdesupp. De böcker som fanns kvar brändes, t.o.m.kommunistiska skrifter.De enda spår som blev kvar fanns i krimtatarernas gamlahuvudstad . Men förödmjukelsen har gjortsgrundlig. Hälften av Kanpalatsets område har gjorts till ensovjetisk krigskyrkogård och tanksmonument, medkanonröret riktat rakt mot palatset. Krimtatarernasuniversitet har hamnat inom området för ettmentalsjukhus, och har använts som latrin. Alldeles intillhar varje spår efter gravplatsen för en i den turkisktalandevärlden känd liberal reformist från förra århundradetförsvunnit och den ungefärliga platsen har byggts över meden svinstia. Att något överhuvud taget lämnats kvar avKanpalatset beror förmodligen på en förhoppning att få invaluta av västturister. Kanske är det därför som huvudgatandöpts om till . De många sovjetiskasemestergästerna i Krims badorter och pionjärläger togsdäremot aldrig på utflykt till Bachtisaraj.Krimtatarernas öde uppmärksammades på 1970- och1980-talen av en del kända dissidenter, främst PjotrGrigorjenko och . Krimtatarerna själva,som huvudsakligen bodde i , lyckades ordnademonstrationer i som blev brutalt nerslagna såsent som 1987. Trots det så lyckades man 1989 fåSovjetunionens Högsta att ta ett icke preciseratbeslut om att krimtatarer (liksom volgatyskar) har rätt attvända tillbaka till sina hemorter.I slutet av 1980-talet inleddes också en återflyttning påeget initiativ till . Inledningsvis var det enskildapersoner eller familjer som utan att väcka någon störreuppmärksamhet kunde flytta dit och i något fall t.o.m. fåigen sitt gamla hem. När antalet växte blev dock reaktionenfrån lokala myndigheter och framför allt från den ryskabefolkningen på mycket negativ. På olika sätt har manförhindrat krimtatarerna från att få bostäder eller arbete.När en viss privatisering inletts förhindras krimtatarernafrån att köpa mark eller bostäder med hänvisning till att deav de lokala myndigheterna inte anses som bosatta på Krim.När krimtatarerna inte kunde skaffa sig bostad på så attsäga normalt sätt så ockuperade man områden som ingenanvände, t.ex. mark mellan två kolchoser. Krimtatarernabodde ursprungligen främst längs sydkusten, men där ärtillgången på mark ytterligt knapp på grund av denomfattande turismen. Deras huvudsakliga bosättningar nuligger i de inre delarna av . Dessa markockupationerhar gått till så att man kommer till platsen och sätter upp etttältläger. Därefter börjar man bygga bostadshus av sten. Ettav de första lägren av detta slag schaktades bort av upprördaryssar. I samband med detta försvann en del tatarer. För attfå fram besked från myndigheterna om vad som hänt dessapersoner ordnade tatarerna en demonstration utanförKrims Högsta . Omon-trupper tillkallades ochdemonstrationen skingrades. Men såväl schaktandet somOmon-aktionen mot demonstrationen blev videofilmade.Dessa videofilmer blev mycket generande för de lokalamyndigheterna och kort därefter släpptes de tillfångatagna.Krimtatarerna har skapat en egen politiskrepresentation, Mejlis. Detta är ett organ som är valt avkrimtatarerna över hela det forna , medtyngdpunkt på dit nu cirka hälften av krimtatarernaåtervänt.Mejlis viktigaste funktion är att vara språkrör förkrimtatarerna. Men vid sidan om den politiska funktionenhar man också en stor kulturell betydelse. Bland annat såhar man lyckats öppna ett krimtatariskt bibliotek och också ut en tidning såväl på tatariska (turkiska) som påryska. Eftersom de återflyttade krimtatarerna har enmycket svår ekonomisk och social situation så är denömsesidiga hjälpverksamheten mycket viktig.Krimtatarerna har fungerande relationer till denukrainska centralmakten i . Detta hjälps i någon månav att krimtatarerna uppfattas som balanserande de kraftigtrysknationalistiska krafter på som vill förena Krimmed . Av samma skäl är dock centralmaktenförsiktig med att inte ta steg till förmån för krimtatarernasom alltför mycket skulle provocera de lokala makthavarnapå . Även om det fanns en majoritet också på förukrainsk självständighet i folkomröstningen så är dettydligt att det finns en växande opinion för anslutningtill . Denna kan delvis förklaras av krisen i denukrainska ekonomin, som är ännu djupare än krisen i denryska ekonomin. Men den kommer förmodligen främst avatt kommunistiska och ''imperiesinnade'' krafter haråterhämtat sig i jämförelse med , då de vartillbakaträngda efter den misslyckade augustikuppen. Ochbland den ryska befolkningen på finns det ett mycketstort inslag av ''förtjänt'' nomenklatura och ledandekommunister. Att få bo på var en belöning för de allramest privilegierade i sovjetsamhället. Det är de som sersina privilegier försvinna.På den allra har situationen förkrimtatarerna märkbart förvärrats. Några av deras ledandepersoner har mördats. Attityden till bosättningar harhårdnat. Alla tecken tyder på att krimtatarerna kommer attmötas av ett upptrappat våld. Detta till trotsuppmärksammas krimtatarernas öde praktiskt taget intealls i internationella sammanhang . Omvärldensointresse kan fullfölja etniska rensning.Mot bakgrund av vad som här redovisats bör ilämpliga internationella sammanhang påtalakrimtatarernas rätt att återvända till sin hembygd. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om svenskt agerande för att påtalakrimtatarernas rätt att återvända till sin hembygd.