mot · GH02A235 · 1994-01-25 00:00:00 — finns inga regler i lagen om arbetslöshetsförsäkring() eller i lagen om kontant arbetsmarknadsstöd (KAS)som särskilt gäller avgångsvederlag.I den praktiska tillämpningen (enligt domar frånförsäkringsöverdomstolen) har dock gällt, attavgångsvederlaget har påverkat rätten tillarbetslöshetsersättning endast till den del det motsvarar lönunder uppsägningstid enligt lagen om anställningsskydd(LAS). har man med andra ord inte ansettsarbetslös. De som fått stora avgångsvederlag har kunnatuppbära arbetslöshetsersättning parallellt medavgångsvederlaget.Detta förhållande måste det bli en ändring på. Redanvåren 1993 kom ett förslag i kompletteringspropositionenom samordning mellan avgångsvederlag ocharbetslöshetsersättning (prop. 1992/93:150, bil 8, s. 62 och63, lagtext på s. 88 och 94). Regeringen tänkte sig att dettaskulle ske på det sättet, att avgångsvederlaget omräknas tillett antal månadslöner. skall maninte anses som arbetslös. Däremot skall tiden betraktas soms.k. jämställd tid, dvs den skall vara kvalificerande förersättning. I praktiken innebär detta att den arbetslöseskjuter ersättningsrätten framför sig. Är han fortfarandearbetslös när avgångsvederlaget har ''löpt ut'' har han alltsårätt till arbetslöshetsersättning.Regeringen återkom med i princip motsvarande förslagi höstas i samband med förslaget om en allmän ochobligatorisk arbetslöshetsförsäkring (prop 1993/94:80, s.39--43, 49--51, lagtext s. 70 och 73). Endast delar avpropositionen behandlades av höstriksdagen. Frågan omavgångsvederlaget hörde till det som bordlades. Denkommer att behandlas på nytt i anslutning till denkommande propositionen om regelverket kring den nyaarbetslöshetsförsäkringen. Avgångsvederlaget har dockinget egentligt samband med frågan om den allmännaförsäkringen.På arbetsmarknaden förekommer det attavgångsvederlag betalas ut av arbetsgivaren till denanställde i samband med att en anställning upphör. Oftainnebär överenskommelsen att det utgivna beloppet vidaöverstiger vad den anställde är berättigad till på grund avreglerna om uppsägningstid enligt LAS (1982:80). Iskattehänseende likställs avgångsvederlaget fr.o.m. år 1991med lön. Beloppet är förmånsgrundande enligt lagen omallmän försäkring och anslutande förmånssystem.Mot bakgrund av ett avgörande iFörsäkringsöverdomstolen (FÖD) i tiden efter ändringen iskattelagstiftningen finns det behov av bättre samordningmellan avgångsvederlagen och arbetslöshetsersättningarna.FÖD-avgörandet innebär att en försäkrad kan anses somarbetslös och därmed vara berättigad tillarbetslöshetsersättning trots avgångsvederlag frånarbetsgivaren som överstiger vad han har rätt till enligtLAS.Samordningen bör enligt propositionen ske genom attavgångsvederlaget jämställs med förvärvsarbete i fråga omtillgodoräkningsbar tid för uppfyllande av arbetsvillkoret.Avgångsvederlaget skall därvid anses avse viss tid.Regeringen eller myndighet enligt regeringensbestämmande skall kunna meddela närmare föreskrifter omberäkning av denna tid.Förslaget innebär att den försäkrade under den på dettasätt framräknade tiden inte skall anses som arbetslös iförsäkringens mening och följaktligen inte heller varaberättigad till arbetslöshetsersättning.Motsvarande ändring föreslås i fråga om KAS.Det av regeringen framlagda förslaget till samordningmellan avgångsvederlag och arbetslöshetsersättning tordegrunda sig på uppfattningen att det är principiellt felaktigtatt en person med arbetslöshetsersättning/kontant arbetsmarknadsstöd från arbetsgivaren kanuppbära ersättning som grundar sig på att anställningenupphört.I vissa fall skulle det kunna uppfattas som stötande attpersoner som fått avgångsvederlag också kompenserasgenom arbetslöshetsförsäkringen eller KAS. Det avregeringen framlagda förslaget reser emellertid en radfrågor som borde belysas närmare.Till en början kan man konstatera att det är en utbreddföreteelse på arbetsmarknaden att olika slag av ersättningarutbetalas till en arbetstagare som blivit uppsagd på grund avarbetsbrist. Möjligheten att ekonomiskt kompenseraarbetstagare som blir övertaliga är enförutsättning för att en nödvändig strukturomvandling skallkunna komma till stånd. Det är inte uteslutet att en regelom obligatorisk samordning mellan sådana utbetalningaroch arbetslöshetsersättningen skulle kunna försvåraönskvärda omstruktureringar. Denna frågeställning bordeanalyseras närmare.Vidare bör uppmärksammas att det på arbetsmarknadenfinns flera exempel på kollektivavtal som innehåller reglerom avgångsersättningar. Från det statliga området kannämnas Avtalet om trygghetsfrågor som föreskriver att densom blivit uppsagd på grund av arbetsbrist har rätt tillavgångsersättning utöver arbetslöshetskassa/kontantarbetsmarknadsstöd. Ersättningen utgörs av ett belopp somtillsammans med arbetslöshetskassan motsvarar 85 procentav den tidigare månadslönen och utgår under lika lång tidsom A-kassa/ KAS. Om särskilda omständigheter föreliggerkan förlängd avgångsersättning utgå längst till dess fem århar förflutit från entledigandetidpunkten. En sådanförlängd avgångsersättning utgör av den tidigaremånadsinkomsten.Det i propositionen framlagda lagförslaget tar enligt sinordalydelse sikte på ersättningar som den försäkrade fårfrån arbetsgivaren. Motsatsvis bör det förstås så att det inteomfattar ersättningar som med stöd av kollektivavtalutbetalas via av parterna inrättade fonder, stiftelser ellerliknande. I den praktiska tillämpningen sker normalt ingensamordning mellan ersättning av detta slag ocharbetslöshetsersättningen. Frågan kan ställas om det ärmotiverat att göra åtskillnad mellan olika slag aversättningar, beroende på vem utbetalaren är. Utan att pånågot sätt ta ställning till vilken räckvidd en regel omsamordningen bör ha i nu berört hänseende är det rimligtatt ett förslag bör föregås av sådana överväganden. Isammanhanget bör även regeln i 20 § femte stycket lagenom arbetslöshetsförsäkring uppmärksammas.Över huvud taget bör en regel om samordning grundasig på ett ställningstagande om i vilka fall det framstår sommindre tillfredsställande att en person uppbär parallellaersättningar eller utfyllnadsersättning. Man kan isammanhanget inte bortse från att företeelsen genomkollektivavtalen får anses som accepterad på stora delar avarbetsmarknaden. Det är inte heller otänkbart att sänktaersättningsnivåer i försäkringen ökar intresset av attkompensera arbetstagare som sagts upp på grund avarbetsbrist. Det kan också ifrågasättas om ersättningar somotvetydigt grundar sig på ideell skada alls bör omfattas aven samordningsregel. Vidare bör övervägas alternativamodeller att konstruera en sådan samordningsregel. Om enregel av det slag som regeringen lagt fram förslag om är attföredra -- den försäkrade skall då inte anses som arbetslös iförsäkringens mening -- bör det ut hur detta förhållersig till de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Skall medandra ord någon kunna anvisas en åtgärd trots att åtgärdenförutsätter att personen är arbetslös? Vilka ekonomiskavillkor skall i så fall gälla?Den av regeringen föreslagna konstruktionen reser ävenandra frågor. Skall samordning ske redan på grund av ettavtal om avgångsvederlag eller skall en förutsättning varaatt beloppet faktiskt betalas ut? Avtalets fullgörande kan juhindras t.ex. av arbetsgivarens insolvens. Skall samordningske trots att ersättningen betalats ut -- och kanskeförbrukats -- innan frågan om samordning aktualiserats? Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att analysera och lösaproblemen i samband med samordning av avgångsvederlagoch arbetslöshetsersättning.