mot · GH02Ju810 · 1994-01-25 00:00:00 — Lag och ordning4 2. Våra viktigaste förslag i sammandrag för att bekämpabrottsligheten6 3. Brottsoffer8 Brottsofferombudsman9 Brottsofferfond9 Ersättningsreglerna måste bli generösare10 Brottsoffrets rätt att processa10 Brottsåskådares skyldighet att ingripa10 Rätten till offentlig försvarare måste begränsas11 4. Ungdomsbrottslighet11 Åtgärder innan det är för sent12 Jourdomstolar för ungdomar12 Särskilda ungdomsfängelser13 Samordning mellan rättsväsendet ochsocialtjänsten13 Veckoslutsfängelse13 5. Narkotikabrottslighet13 Narkotikaliberalerna är ett hot14 Stora internationella intressen14 Stoppa problemen i tid14 Produktutveckling15 Öka informationen om narkotika15 Ny demokratis narkotikaprogram15 Öka tullens och polisens resurser15 Särskilt om kompetensutveckling vid Tullverketangående narkotika16 Tillåt hemlig teknisk avlyssning -- buggning16 Tillåt dold övervakningskamera17 Övervakningskamera i butik17 Kameraövervakning med rätt tillvideoinspelning17 Integritetsskydd vid utomhusbevakning18 Rensa bort all narkotika på anstalterna18 6. Våldsbrottsligheten18 Skärpta straff mot grova våldsbrott18 Medicinering för våldsverkare19 7. Sexuella övergrepp mot barn19 Stoppa barnprostitution20 Barnpornografibrott20 Förläng preskriptionstiden20 8. Sexuella övergrepp mot kvinnor21 Kemisk kastrering21 Våldspornografi21 9. Effektiva åtgärder mot rattfylleri och annan allvarligtrafikbrottslighet22 Bakgrund22 Omvänd bevisbörda22 Frihetsberövande och häktning23 Brott och straffvärde23 Progressiva straff23 Bötesstraff23 Förverka fordon23 Medhjälp23 Juridiskt biträde24 Rapport till trafikförsäkringsbolag24 10. Polisväsendet24 Ekopolisen24 Trafikpolisen25 Särskild föreskriftsrätt25 Brottsförebyggande verksamhet26 Polisbevakningen vid särskilda arrangemang26 Ytlig kroppsvisitation26 Polislagen27 Legitimerad och icke legitimerad polis27 S k sväljare av narkotika28 Polisutbildningen28 11. Åklagarväsendet28 Åtalsunderlåtelse ochförundersökningsbegränsning28 Den relativa åtalsplikten30 Målsägandens åtalsrätt måste förstärkas30 12. Domstolarna30 Ungdomsdomstol31 Nämndemän i domstolarna31 Återinför ämbetsmannaansvaret och avskaffaStatens ansvarsnämnd32 Domstolsverket32 13. Rättshjälp32 Rättshjälpssystemet kostar för mycket32 Advokatfrågor33 Konkursförvaltararvoden34 14. Kriminalvården35 Visitationspatrullernas verksamhet35 förslag till nyorganisation36 Verksamhetsnyttan36 Visitationspatrullerna bör finnas kvar36 15. Övriga frågor37 Allmän laglydnad måste framgå direkt av lag37 Begränsa nådemöjligheten vid livstidsstraff38 Villkorlig frigivning bör inte förekomma38 Inbrottsstöld39 Skärp knivförbudet39 Bildråp och vållande till annans död vidrattfylleri39 Förbud mot rasistiska organisationer40 Asocialitet40 Åtgärder mot att gömma flyktingar40 Anonymitet för vittnen i vissa fall40 Frihetsberövande för den misstänktes bästa41 Summarisk straffprocess m m41Hemställan421. Lag och ordningStatens huvuduppgift är att ge medborgarna fysisktrygghet och säkerhet. Brottsligheten ökar och blir alltgrövre och våldsammare. Staten och regeringen har tappatgreppet om utvecklingen och nöjer sig med att frånåskådarplats ge prognoser för hur stor ökningen skall bli ibrottsstatistiken i stället för att ta krafttag motbrottsligheten och återsställa lag och ordning i landet.Så inledde vi vår motion om kriminalpolitiken förra året.Vi kan nu med hjälp av brottsstatistiken konstatera att dennegativa utvecklingen fortsätter. Med den nuvaranderegeringens metoder går brottsligheten inte att hejda -- denbara växer. Regeringen lovade väljarna krafttag motbrottsligheten men regeringen svek.Statistiken talar sitt tydliga språk. Antalet brottfortsätter att öka. Antalet anmälda våldsbrott har ökatkraftigt alltsedan den borgerliga regeringen tog överansvaret för brottsbekämpningen. Inbrott i vind, källareeller andra oskyddade objekt fortsätter att öka.Narkotikabrotten har efter en nedgång ökat markant under1993.Ny demokrati har lämnat förslag som syftar till atteffektivt bekämpa brottsligheten. Förslagen måste nuläggas till grund för kampen mot brottsligheten.Tyngdpunkten i kriminalpolitiken måste självfallet varaatt upprätthålla lag och ordning i samhället. Rättsordningenblir meningslös om den inte kan skydda kvinnor och barnfrån övergrepp och brutal död eller ge brottsoffren ettrimligt stöd. Oordningen går att bryta.Brottsoffret, målsäganden, måste ges en starkareställning under utredningen och i domstolsprocessen. Dettainnebär bl a att brottet mera skall ses som en sak mellanförövaren och offret än mellan åklagaren ochgärningsmannen.Det är hög tid att lämna ogrundade vårdtankar som ändåaldrig kan leda till något positivt resultat. De lyckaderesultaten inom kriminalvården är undantag och beror merapå enskilda initiativ och personligt ansvar änkriminalvårdsapparaten som sådan.Medborgarna har med rätta ett mycket svagt förtroendeför rättsmaskineriet. Det visar flera undersökningar. Dethandlar nu om att återvinna medborgarnas förtroende.Rättstryggheten och rättssäkerheten är viktigavälfärdsyttringar.Naturligtvis går det att göra något åt situationen -- attåterskapa lag och ordning i samhället. Medborgarna har rätttill lag och ordning. För detta är staten ytterst ansvarig.Ny demokrati hävdar med bestämdhet att det effektivtgår att bryta brottsutvecklingen och återskapa trygghet ochrättssäkerhet i samhället, rättssamhället, men ocksååtervinna medborgarnas förtroende för rättsmaskineriet.De viktigaste inslagen i förändringsprocessen är:att krav på lag och ordning i samhället skall prägla helarättsmaskineriet,att den ogrundade och aningslösa vårdtanken inomkriminalvården som kriminalvårdsreform byggerpå överges,att brottsoffrens rättsliga ställning måste stärkasbetydligt.Brottsligheten har tagit överDet finns flera faktorer som bidragit till attbrottsligheten kontinuerligt ökar . Denkanske främsta orsaken är en ökad invandring frånutlandet. Vidare torde narkotikan spela en inte obetydligroll i sammanhanget. harockså lagändringar genomförts som grundats på attbrottslingen egentligen är ett offer och behöver vård ochomsorg. Från att ha varit en brottsling som skapadebrottsoffer har synen på brottslingen alltså ändrats till attbrottslingen är ett offer -- ett offer för olyckligaomständigheter eller sociala faktorer, t ex dåligahemförhållanden, uppväxt.Till detta kommer att domstolarna och andrarättsvårdande myndigheter inte längre förstår sin roll somupprätthållare av rättsordningen och de etableradepolitikernas ovilja att inse vad som händer i verkligheten.Samhället har ensidigt inriktat sina resurser på att hjälpabrottslingarna men struntat helt i deras brottsoffer.Brottslingarna har fått gratis advokat av staten,domstolarna har lyssnat med sympati på brottslingenssnyfthistorier och lögner, åklagaren har ålagts en tungbevisbörda som innebär att han inte bara skall styrka sinaegna påståenden utan också motbevisa många gångergrundlösa påståenden från brottslingens sida som ju, tillskillnad från övriga personer i en rättssal, har rätt att ljuga.Däremot har man, inte minst genom den av staten betaladeadvokaten, gärna satt åt och ifrågasatt brottsoffret, allt inamn av att ingen oskyldig skall dömas för brott.Det som sker i rättssalen smittar självfallet av sig på polisoch åklagare. Om domstolarna ställer orimligt högabeviskrav, för det med sig att allt färre brott utreds, därföratt en utredning ter sig meningslös då den inte ens kan ledatill åtal. På motsvarande sätt blir den verksamhet som polisoch åklagare bedriver meningslös om arbetet leder tillorimligt låga straff.Jämvikten i rättssalen måste återskapas. Åklagarensbevisbörda är på tok för tung. Det är inte något som är giveten gång för alla tider, att åklagaren skall bevisa allt. Rimligakrav på aktivitet måste också kunna ställas på den tilltalade.Passivitet och lögner skall leda till misstro mot hansuppgifter.Kriminalvården, som är enormt dyr, har syftat till vårdmen har i det närmaste misslyckats helt med sin uppgift. Av70 fängelser är det bara ett -- Österåkersanstalten -- somuppvisar ett förhållandevis godtagbartrehabiliteringsresultat. går varjeår till vård av kriminella. Med hänsyn till det torftigarehabiliteringsresultatet, framstår ''vårdkostnaden'' sombortkastad.En jämförelse med de resurser som samhället lägger nedpå att hjälpa brottsoffren, gör bilden av missriktadevårdresurser än tydligare. Brottsoffren får nämligen nöjasig med en hundradel av kriminalvårdens kostnader.Rättsordningen blir meningslös om den inte kan skyddakvinnor och barn från övergrepp och brutal död eller gebrottsoffren ett rimligt stöd. Oordningen går att bryta.Brottsoffret, målsäganden, måste ges en starkareställning under utredningen och i domstolsprocessen. Dettainnebär bl a att brottet mera skall ses som en sak mellanförövaren och offret än mellan åklagaren ochgärningsmannen.Den brottsling som mot förmodan hamnar i fängelseskall enligt kriminalvårdslagen behandlas med aktning försitt människovärde. Det låter bra. Någon sådan lagregelfinns dock inte för brottsoffren, inte ens under rättegångensom även den ofta är grymmare mot brottsoffret än motbrottslingen. Domstolarna, men även polis och åklagare,skall inte möta offret med misstro utan med medkänsla ochförståelse, vilket dock kan bli svårt med hänsyn tilletablerade attityder.Lagstiftningen och straffmätningen måste bli tydligareoch komma i bättre överensstämmelse med det allmännarättsmedvetandet. Det handlar alltså om att brytadomstolarnas orimliga straffmätning som bl a innebär lägger sig längst ned på straffskalan. Denhär förändringen klarar inte domstolarna själva. För detbehövs lagändringar.Vidare krävs en total översyn av straffsatserna ibrottsbalken, speciellt de undre straffgränserna och straffenför våldsbrott. Detta är ett omfattande arbete och kommeratt ta tid, men det måste påbörjas.Det måste alltså finnas ett rimligt samband mellanbrottets allvar och påföljden för brottslingen.Icke rehabiliteringsbara kriminella måste kunna låsas inpå livstid om det bedöms som nödvändigt.Interneringsstraffet hade sina klara fördelar och böråterinföras. Ådömt fängelsestraff bör avtjänas till fullo.Ytterst handlar det emellertid om hur samhället skall sepå brott och brottslingar och vilka åtgärder som är bäst föratt upprätthålla den allmänna laglydnanden.Det krävs nu ett resolut nytänkande som syftar dels tillatt förhindra att barn och ungdomar hamnar i brott, dels tillatt oskadliggöra de som inte är mottagliga för vård ellerannan samhällsinsats, d v s att effektivt hindra sådanaelement från att begå nya brott, eller i vart fall att minskarisken för detta. Dessutom är det nödvändigt med ettradikalt nytänkande i fråga om straffvärdet. Brott mot livoch hälsa bör självfallet väga tyngre vid straffmätningen änbrott mot skattesystemet.De åtgärder som regeringen aviserat är av traditionelltslag men kommer knappast att öka allmänhetens tilltro tilldet rättsliga systemet. Det går helt enkelt inte att vara såensidigt inriktad på åtgärder som ligger på ett sent stadiumpå vägen mot etablerad kriminalitet och återfallsförbryteri.Brottsbanan måste brytas . Det krävs ettnytänkande för att bryta den negativa brottsutvecklingen.2. Våra viktigaste förslag i sammandrag för att bekämpabrottslighetenÅterupprätta allmänpreventionens övergripandebetydelse för straffmätningen, d v s att utdöma straff så sänder en avskräckande signal till de som överväger attbegå brott.Barn i riskzonen måste lokaliseras.Möjligheten att frihetsberöva ungdomar fr o m iutredningssyfte måste bli större.Ett system med jourdomstolar för ungdomar måsteinföras.Särskilda ungdomsfängelser måste inrättas, eftersomungdomar som är inte får placeras i fängelsertillsammans med vuxna enligt om barnetsrättigheter.Lagstiftningen mot grova våldsbrott måste skärpas.Den som anmälts för misshandel skall hämtas till förhörinom 24 timmar.Brottsofferjourer och kvinnojourer måste få ett bättrestöd från samhället.Begränsa rätten till offentlig försvarare samt minskaarvodet betydligt. Omprioritering från brottslingens bästatill brottsoffrets bästa.Straffpåföljd för sexuella övergrepp mot barn ochersättningskrav som har samband med sådant övergreppbör inte i något fall preskriberas innan brottsoffret fyllt 25år.En restriktiv narkotikapolitik gagnar nya generationer.Europas bästa narkotikapolitik är en nödvändighet.Motverka narkotikaliberalismen i Europa.Tullen och polisen bör få bättre resurser. Dessutom börman vara öppen för en sammanslagning av myndigheternaför att på ett bättre sätt bekämpa narkotikainflödet inom ettgränslöst Europa.Säkerhetspolisen () bör användas förnarkotikabekämpning.Polisen bör få använda bättre spaningsmetoder, t exhemlig avlyssning, buggning.Övervakningskameror bör användas i större omfattningi polisarbetet.Okonventionella spaningsmetoder bör få en meraframträdande roll i polisens arbete, t ex s k provokationervid misstanke om narkotikabrott.Straffet för inbrottsstöld måste skärpas.Möjligheten att utvisa utlänning som begår brott iSverige måste öka betydligt.Inför ett system med omvänd bevisbörda för den somkört bil berusad och som kört ihjäl någon eller som vid sinframfart helt eller delvis orsakat andra skador med sin bil.Den som kört bil berusad och grips får frihetsberövas omdet inte anses uppenbart onödigt.Den rattfyllerist som inte är mottaglig för vård skallådömas ett kännbart fängelsestraff som sätts i rimligproportion till brottet.För den som kör ihjäl ett barn får strafftiden inte i någotfall understiga fängelse i tre år.Kvarterspolisverksamheten bör läggas till grund för allpolisverksamhet.Åklaren bör koncentrera sina insatser på sådant som justkräver åklagarkompetens. Åklagarrollen måste renodlas.Åtalsunderlåtelser bör av resursskäl kunna användasflitigare i syfte att komma åt den allvarliga brottsligheten.Målsägandens (brottsoffret) åtalsrätt bör förstärkas.Åklagarens absoluta åtalsplikt bör av effektivitetsskälersättas av en relativ åtalsplikt, likt den som finns i fleraländer i Europa.Utrymmet för att meddela strafföreläggande ochordningsbot bör vidgas.Ett system som möjliggör påföljdsöverenskommelse börinföras för att undvika långdragna och omfattandebrottsutredningar, särskilt i fråga om ekonomiskbrottslighet.Frihetsberövande för den misstänktes bästa innebär bl aatt man kan häkta i syfte att utreda den misstänktespersonliga förhållanden.Vittnen bör ha rätt att lämna vittnesmål anonymt undervissa bestämda förutsättningar och villkor.Minska åklagarens bevisbörda i brottmålsprocessen rimlig nivå.Specialdomstolar och särskilda nämnder bör avskaffasoch verksamheten föras över på den allmänna domstolarnamed undantag för missbruksnämnd. Sådan börinrättas.Den politiska tillsättningen av nämndemän måsteavskaffas.Påföljden för brott måste grundas på intresset av attupprätthålla allmän laglydnad. Den dömde måste i principkunna åläggas ansvaret för sin egen rehabilitering.Grova återfallsförbrytare och andra som inte ärrehabiliteringsbara måste på ett effektivt sätt förhindras attfortsätta med brott.Interneringsstraff måste återinföras föråterfallsförbrytare.En särskild asocialitetslagstiftning måste införas.Villkorlig frigivning bör tillämpas endast viddokumenterad skötsamhet.Den fängelsedömde måste kunna få arbeta mot rimligbetalning i fängelset, eventuellt mot marknadsmässig lönför att därigenom ges en möjlighet att betala skadestånd tillmålsäganden.Kriminalvården och kriminalvårdsreformen från 1974måste granskas. Nya typer av resultatinriktadefångvårdsanstalter behövs, t ex efter förebild frånÖsteråkersanstalten.I måste införas en föreskrift som går utpå att målsäganden, brottsoffret, under förundersökningenoch i den följande domstolsprocessen skall behandlas medaktning för sitt människovärde och med medkänsla ochförståelse.Det behövs en ny kriminalpolitik. Kriminalpolitikenmåste omprövas i grunden. Arbetet med att lägga fram enny kriminalpolitik i enlighet med vad som ovan förordatsmåste påskyndas.3. BrottsofferBrottsoffret måste ges reella möjligheter och rättigheteratt återvinna sin mänskliga status -- sitt människovärde.I politiska och rättsliga sammanhang tas knappast någonhänsyn till brottsoffrens känslor av förtvivlan, orättvisa,förnedring, oro etc och inte minst känslorsom orsakas av ekonomiska bekymmer som har sin grund ibrottet.Staten måste ta ansvaret för att medborgarna intedrabbas av brott. Om en medborgare utsätts för brott, t exett sexuellt övergrepp, en våldtäkt, så är det staten som harmisslyckats i sin uppgift att skydda medborgaren. Statenskall då ta det fulla ansvaret och målsäganden skall ges hjälpoch stöd men också kunna anförtros makten över de medeloch möjligheter som kan behövas för att få återupprättelse,dvs att bl a själv få föra talan samt att få ett bestämmandeinflytande över påföljdsvalet.Brottsoffret, målsäganden, måste ges en starkareställning under utredningen och i domstolsprocessen. Dettainnebär bl a att brottet mera skall ses som en sak mellanförövaren och offret än mellan åklagaren ochgärningsmannen.Den brottsling som mot förmodan hamnar i fängelseskall enligt kriminalvårdslagen behandlas med aktning försitt människovärde. Det låter bra. Någon sådan lagregelfinns dock inte för brottsoffren, inte ens under rättegångensom ofta är grymmare mot brottsoffret än mot brottslingen.Domstolarna, men även polis och åklagare, skall inte mötaoffret med misstro utan med medkänsla och förståelse,vilket kan bli svårt med hänsyn till etablerade attityder.Varje vecka misshandlas en kvinna till döds i . Ettokänt antal tusen misshandlas utan att avlida. I Kanadahämtar polisen den som anmälts för misshandel till förhörinom efter anmälan. På detta sätt signalerar manklart att samhället ser allvarligt på våldsbrott mot kvinnor.På många håll finns också särskilda kvinnojourer ochkvinnohus dit misshandlade kvinnor kan söka sig.Brottsofferjourer finns på omkring 60 olika ställen i landet.De arbetar ideellt med att hjälpa brottsoffer tillrätta.Brottsoffret skall kunna slussas till en brottsofferjour redanfrån polisstationen.Jourverksamheten kan behöva kompletteras avkriscentra där både brotts- och olycksoffer kan få hjälp.Staten, landstingen och försäkringsbolagen skulletillsammans kunna svara för verksamheten.Den verksamhet som brottsofferjourer, kvinnojoureroch kvinnohus bedriver måste öka.BrottsofferombudsmanBrottsoffren måst få någon att vända sig till som tar handom allt, redan från början -- en brottsofferombudsman.Brottsofferombudsmannen skall ha en saklig kompetens ombrottsoffrens speciella situation och kunna ta sig anbrottsoffrens bekymmer, ekonomiska och andra, och gehjälp och stöd. Att enbart vända sig till en advokat räckerinte, då advokatstandarden kan vara allt för ojämn.Förutsättningarna för att inrätta verksamhet med eneller flera brottsofferombudsmän samt formerna för dettamåste redas ut.BrottsofferfondEn särskild brottsofferfond bör snabbt kunna geerforderlig ekonomisk hjälp. Brottsofferombudsmannenbör kunna besluta om hjälpen. Brottsofferombudsmannenbör självfallet också kunna hjälpa till att t ex sälja ett hussom självfallet inte skall säljas med förlust för familjen dåbrottsoffret på grund av brottet får svårigheter att bo kvar.Vid förlust får brottsofferfonden gå in så att familjen inteskadas i ekonomiskt hänseende. Brottsofferfonden skallkunna betala ut ersättning innan dom på skadeståndföreligger.Målsättningen med brottsofferfonden är att brottsoffrenoch deras familjer måste kunna få full ekonomisk ersättningför i princip varje tänkbar negativ konsekvens av betydelsesom brottet medfört.Det är inte givet att brottsofferombudsmannen ochbrottsofferfonden är statliga eller allmänna inrättningar.Formerna bör diskuteras. Verksamheten kan också ske iprivat regi. Men om man ser brott som ett misslyckande förstaten förefaller det mest naturligt att staten ävengaranterar ombudsmanna- och fondfunktionerna.Vi föreslår att avsätts för bildande av enbrottsofferfond.Ersättningsreglerna måste bli generösareErsättningsreglerna till brottsoffren måste som framgåttbli betydligt generösare. I princip skall alla skador, direktaoch indirekta, som uppkommer av ett brott ersättas fullt utav brottslingen eller av brottsofferfonden om brottslingeninte kan betala.Skadeståndsbeloppen till brottsoffren måste alltsågenerellt sett höjas. Dessutom kan det bli fråga om att vidgamöjligheterna till skadestånd och ersättning.Skadeståndslagen måste ändras, bl a i fråga om jämkningtill förmån för den som är skyldig att utge skadestånd pågrund av brott kan den behöva tas bort eller begränsas.Brottsoffrets rätt att processaFör Ny demokrati är det av synnerlig vikt att brottsoffretfår en reell rätt att påverka brottmålsprocessens utgång. Ettförslag med det syftet återfinns i en särskild motion.Målsägandens möjligheter att reparera den skada somett brott åstadkommer är beroende av huruvida brottetklaras upp i en brottsmålsprocess med fällande dom.Målsägandens möjligheter att påverka utgången av deninledande förundersökningen kan vid första påseendetyckas vara väl tillvaratagna i -- menerfarenheter har visat att rättsstödet inte är tillräckligt.Brottsoffret bör få möjlighet att i vissa fall föraprocessen som åklagare. Detta skulle kunna åstadkommasgenom att målsäganden själv eller med hjälp av rättsligtbiträde förde talan även i brottsmålsdelen på statensbekostnad och enligt de regler som normalt gäller föråklagare. Åklagaren skulle alltså kunna överlåta talerätten.Det kan ge effektivitet, spara pengar och ge brottsoffretupprättelse.Om en åklagare inte vill föra talan eller inte villöverklaga en friande dom eller en för lindrig dom så blirläget komplicerat för målsäganden. Går målsäganden in iprocessen riskerar han eller hon att själv få betalamotpartens rättegångskostnader. Ett sådant nytt systemskull alltså också förbättra målsägandens ställning genomatt eliminera risken för att drabbas av processkostnader; detblir ju staten som svarar för kostnaderna på samma sätt somför åklagare idag.De här idéerna kan i förlängningen leda till en omvändgrundsyn på vem som skall åtala, är det i första handåklagaren, i andra hand målsäganden, men i framtidenskulle det alltså kunna bli det motsatta, i första handmålsäganden, i andra hand åklagaren.Brottsåskådares skyldighet att ingripaDet finns ingen generell skyldighet för allmänheten attingripa mot eller avvärja ett pågående brott. I ställetuppfattas huvudregeln så att allmänheten skall hålla sig påavstånd för att inte riskera åtal och annat obehag av ettingripande som måhända gått för långt. Åskådarnaspassivitet är ett kännbart faktum för många brottsoffer.Även brottsoffret kan råka illa ut om han eller hon i syfteatt avvärja ett angrepp tar till mer våld än nöden kräver.Frågor om allmänhetens skyldighet att ingripa vidpågående brott eller förhindra brott och brottsoffrets rättatt avvärja ett pågående brott eller att förhindra brott måsteses över.Rätten till offentlig försvarare måste begränsasMöjligheten att få offentlig försvarare, dvs försvar påstatens bekostnad, måste begränsas. Dessutom harförsvarararvodena sprungit i höjden och måste kunnaminskas, förslagsvis . Detta ger utrymme fören omprioritering av statens stöd från brottslingens bästa tillbrottsoffrets bästa.4. UngdomsbrottslighetDet mest effektiva sättet att förhindra att någon blirkriminell är att sätta in adekvata åtgärder före det förstabrottet, alltså under barn- och ungdomsåren. Det finnsforskning som visar att det går att förebygga brott på det härsättet. Det är nämligen inte så att alla barn är benägna attbegå brott och att bli kriminella, utan man kan med storsäkerhet redan på förskolestadiet se vilka barn som befinnersig i riskzonen. Riskgruppen är sannolikt mycketbegränsad. Om riktade åtgärder sätts in på ett tidigt stadiummot sådana barn, går det att effektivt bryta en ogynnsamutveckling.Ju senare åtgärderna sätts in, desto mindre blirmöjligheten att lyckas. Den som tror att fängelserna enkeltskall klara av att leda personer rätt där samhällets tidigareinsatser har misslyckats, tror fel.