mot · GH02Kr203 · 1994-01-25 00:00:00 — Den uppenbara risken för stora merkostnader i sambandmed fornfynd på byggplatsen har blivit en stor belastningför orter med en medeltida stadskärna. Under en följd avår har det inte varit möjligt att bygga bostäder i sådanamiljöer. Om det kan bli någon nybyggnation, blirdet kontorshus där varje kvadratmeter måste utnyttjas föratt ekonomin skall gå ihop.Det är i sista hand hyresgästerna som får betalakostnaderna, medan resultatet av de arkeologiskautgrävningarna har riksintresse. Som det nu har blivit, harkrav på en arkeologisk utgrävning på en byggnadsplats letttill en avsevärd fördyring eller rent av till att tilltänktbyggenskap inte blivit av.Dessa förhållanden har medfört en svår belastning för dekommuner som inom sig har en äldre stadskärna. Det är iregel de mindre kommunerna -- oftast med lågtskatteunderlag -- som drabbas. Företag drar sig för attetablera sig där och fastigheterna i dessa områden bliralltmer svårsålda. Viss bebyggelse hotar att förslummas,när nödvändig sanering fördröjs eller helt uteblir av ovanangivna skäl.En annan faktor som ökat osäkerheten för byggherrarnaatt göra nödvändiga lönsamhetskalkyler är de vagaförhandsbesked som ofta lämnats av kravställandemyndigheter. Blir det möjligt att i förväg få besked omkostnadsansvaret, kan man undvika den extrakostnad somuppstår när byggnationen fördröjs.Utvecklingen har visat attkommuner och andra byggherrar har tvingats avstå från attbebygga vissa områden där de antikvariska myndigheternaansett att utgrävningar måste ske ''av riksintresse''.Det fortsatta arbetet med att lösa medeltidsstädernasproblem måste ha som målsättning att precisera vad somskall vara av ''riksintresse'' samt att staten i dessa fall skallsvara för kostnaderna när dessa intressen skall tillvaratasvid en för bebyggelse erforderlig utgrävning.Under de senaste åren har det blivit alltmer uppenbartatt staten inte längre har råd att påtaga sig dessa kostnader.I en situation där räntan på statsskulden är dubbelt så storsom det totala försvarsanslaget, och i sig den näst störstautgiftsposten i statsbudgeten, kan inga invändningar görasmot detta påpekande. Stat och kommun måste överlåta åtkommande generationer, när samhällsekonomin påtagligthar förbättrats, att ånyo aktualisera utgrävningar förhistorisk dokumentation etc. Det kan inte vara rimligt attanse att dagens generation av skattebetalare skall svara förkostnaderna för alla dessa behov.Således bör källarlös bebyggelse kunna tillåtas i sådanaområden, varvid tänkta utgrävningar av besparingsskäl fårlov att skjutas , d.v.s. när det blir dags för nästageneration att förnya bebyggelsen i fråga.Som jag ser det är detta den enda möjligheten som stårtill buds om det skall vara möjligt för berörda kommuneratt kunna utveckla sina stadskärnor i dagenssamhällsekonomiska situation.Självfallet behöver inte undersöknings- ochbevarandearbeten ske enbart i offentlig regi. Omdokumenterad kompetens finns hos enskilda, bör de såvälför kvalitets vinnande som ur konkurrenssynpunkt gesmöjlighet att genomföra dessa. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om besparingar i samband medarkeologiska utgrävningar.