mot · GH02So259 · 1994-01-25 00:00:00 — I finns ca 40 000 barn som blivit adopterade.Vi vet att de flesta adoptivbarn som kommer till fårett gott omhändertagande av sina adoptivföräldrar somgenom sitt engagemang och sin kompetens kan stödja ochfrämja barnens utveckling.Många adopterade har en så komplicerad bakgrund ochuppväxt att de får känslomässiga problem som de i vuxenålder kan behöva hjälp att komma till rätta med för att deinte skall bli ett hinder i deras framtida liv. Problemen blirtydliga då de lämnat sin familj, frigjort sig från föräldrarnaför ett eget liv. En del av dessa unga vuxna behöver hjälpengenom psykoterapi. Har de goda relationer till föräldrarnaoch föräldrarna har ekonomiska resurser kan det gå att fåsådan hjälp.Men det finns ett mindre antal barn som kommer tilladoptivhem där de inte får det bra. En del adoptivföräldrarklarar inte uppgiften, trots att de bedömts haförutsättningarna för detta genom den hemutredning somsociala myndigheter gjort.Anledningen kan vara att barnet har så svåra upplevelserbakom sig att adoptivföräldrarna inte räcker till vilket kanresultera i besvikelse från ömse håll. Eller det kan vara såatt en av eller båda adoptivföräldrarna har egna problemsom de ej kan hantera, då kraven att räcka till för ett barnkommer. Eller någon oförutsedd händelse kan försvåra föradoptivfamiljen.Ibland kan barnet och föräldrarna få hjälp att lösaproblemen på ett tidigt stadium. Men ett antal adopteradessituation blir inte uppmärksammad eller förstådd avomgivningen. De mår dåligt, men inte så dåligt att skolanselevvård eller sociala myndigheter ingriper. Men då dekommer upp i vuxenlivet har de svårt att fungera, de orkarinte hålla kvar ett arbete, de misslyckas i relationer tillandra människor.Då dessa unga vuxna vill förbättra sin situation genomatt söka psykoterapi har de i regel inte egna ekonomiskaresurser att bekosta detta och p.g.a. den svåra relationen tillföräldrarna kan de inte få hjälp den vägen. De anses intetillräckligt ''sjuka'' för att prioriteras till terapi vid densektoriserade psykiatrin. De får avslag på begäran att fåekonomiskt stöd från sociala myndigheter om de inte harakuta problem.Samhället har ett ansvar för att de barn som kommer hitsom adopterade får en bra familjesituation. Blivandeadoptivföräldrar granskas och godkänns, men sedan de fåttsina barn har samhället ingen insyn i familjen. De barn somkommer till en dåligt fungerande familj är ofta skyddslösa.Då de blivit tillräckligt självständiga för att själva ta initiativtill hjälp, borde samhället = sociala myndigheter haberedskap att ställa upp för dem. Då en person begärekonomiskt bistånd, borde problematik som uppstått p.g.a.en misslyckad adoption vara en tung faktor vid bedömningav behovet.Forskning har på detta område bedrivits av MarianneCederblad, m.fl. Däremot finns ingensammanfattning av vilka problem som är specifika för justadoptivbarn i och vilka åtgärder som kan vidtagasför att minska dessa. Ett exempel är just svårigheten att fåpsykoterapi i vuxen ålder.En genomgång av ovanstående frågeställningar behövergöras. Självklart bör en sådan utredning göras i närasamarbete med , vuxna adoptivbarnsegna organisationer, övriga organistioner och myndighetersom har kunskap på området. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär en utredning avadoptivbarns situation i vuxen ålder.