mot · GH02Ju802 · 1994-01-25 00:00:00 — Vi tänker genom våra idéer. Det är ett konstaterande avekonomen , mest känd för . Idéerna påverkar vårt tänkande men också vårthandlande, vårt beteende. De värden, värderingar ochnormer som vi införlivar, främst under vår uppväxttid, är avavgörande betydelse för hela livet.För att begreppet samhälle skall vara värt namnet måstedär ha utvecklats en värdeorientering, en värdegemenskap,en minsta gemensam etisk nämnare. Dennavärdeorientering omformas i regler, också kallade normer,för vardagslivet. Normerna upprätthålls genom sanktionerav olika slag. Sanktionerna kan vara belöningar ellerbestraffningar för visat beteende. Sanktionerna kan varaolika till sin karaktär, de kan vara konkreta eller abstrakta.Hela detta sammanhängande system påverkar detindividuella beteendet.Dessa samband kan de flesta förstå på ett intuitivt sätt.Man behöver inte vara någon expert för att inse att detförhåller sig på detta sätt. Ändå kan det sägas att dettagrundläggande synsätt kraftigt har underminerats av bl.a.de rättsfilosofiska teorier och modeller som utvecklatsunder de senaste 50 åren.Termodynamikens andra sats lär oss ett par viktigasanningar som faktiskt har betydelse för ett rättssamhällesutveckling och bestånd. För det första: det går åt mer energiåt att bygga upp än att riva ner. Och för det andra: varjeenskild händelse är viktig därför att den är unik och därmedirreversibel.Det innebär att ett rättssamhälles uppbyggnad är enlångsiktig process som förutsätter allmänhetens delaktighetoch deltagande. Varje insats i det uppbyggande som sker ärunikt i sin betydelsefullhet. Varje bärande värdesystem i etträttssamhälle bygger på en process av införlivande avvärden, värderingar och normer. Denna internalisering ärspeciellt viktig under uppväxten ochfokuserar på familjens speciella ansvar. Men även andrasignalgivare i denna process har stor kompletterandebetydelse, t.ex. förskola, skola, socialvård och de olikamedierna.Denna internaliseringssyn bekräftas också av modernahjärnfysiolologer. Det sägs till och med att hjärnansviktigaste funktion är värdekapaciteten, en förmåga attgöra urval, en förmåga att se helheter och ställa upp mereller mindre fasta värden.Hjärnfysiologen skriver om barnsbehov av värden och värderingar i sin bok ''Hjärnansresurser'':''Då värdenas kvalitet ur hjärnans synpunkt är mindreviktigt jämfört med själva bristen, söker sig barn instinktivttill första bästa värden som finns till hands. ''Slutsatsen är alltså att om inte jag ser till att mina barninförlivar goda värderingar och normer, så blir det någonannan som tar över den rollen och då kan det bli mindregoda värderingar, t.ex. våldsglorifiering och bristanderespekt för människovärdet, som styr beteendet.Dessvärre har dessa utgångspunkter i hög gradförsummats på många områden, både i det formella och detinformella samhällets agerande. Det politiska systemet hargenom olika åtgärder skjutit dessa viktiga samband ibakgrunden bl.a. i synen på brottsbekämpningen.Huvudfåran för synen på brott har varitbelastningsteorierna (strain theorys). Som dess motpol harbestraffningsteorierna stått. Den polariseringen har intevarit fruktbar. Den har inte lett utvecklingen i meningsfullinriktning. I senmodern tid har det inom kriminologinutvecklats andra synsätt som visar sig ha betydligt störrebärkraft för att bryta den stigande brottsutvecklingen. Dithör främst de båda Stanfordforskarna genom sitt verk ''A GeneralTheory of Crime''. Tankegångarna har vunnit viss genklangi hos en del forskare och debattörer. Det är viktigtatt de också får genomslag i den politiska debatten ochframförallt i det politiska agerandet. De anknyter nära tillden stora betydelse värdeorienteringen ochinternaliseringen har för ett gott samhälle. Min slutsats avdessa tankegångar är att det behövs en nationellbrottspreventiv strategi. Det torde vara den endamöjligheten att på ett realistiskt sätt vända brottskurvornanedåt.BelastningsteoriernaUnder har tendensen varit attunderstryka situationsbetingade eller strukturella orsakertill brott och att förneka individuella skillnader. Dessarättspositivister frågar sig inte ''Vad är brott?'' utan ''Vad ärorsakerna till brott?''. På så sätt blir brott definierat av sinaorsaker. Det är ett ohållbart förhållningssätt.Belastningsteorierna torde har sin främste ingenjör iRobert verk (1938).Hans tes är att om människor är naturligt sociala så kaninte egenintresset antas som ett generellt motiv för deraskriminella framfart. I stället måste motivet för brott varaskapat av onaturliga omständigheter. Motivet måste varaproducerat av någon ''motsägelse'', ''åtskiljande'' ellerannan ''abnormitet'' i samhället.Exempelvis skulle oförmågan att uppnå kulturelltinducerade mål leda till att man gör något för att göra livetacceptabelt. En flykt eller ''införlivande'' skulle vara attvända sig till brott som ett alternativ för att uppnå denmateriella framgång som framhävs i det omgivandesamhällets allmänna attityder.Mertons strain-teori har blivit en av de mest spridda ochförsvarade teorierna (sociologisk positivism). Teorin byggera priori på att en ''oberoende variabel'' är den huvudsakligaorsaken till brott. För det andra är den en fokusering påansträngningen att identifiera och förklara specialiseradetillvägagångssätt för brott eller avvikande beteende. Teorinförnekar explicit idén om kriminalitet som en allmänförutsättning och därför också idén om mångsidighet i detbrottsliga agerandet.Positivisterna har inget brottskoncept, därför måste devidareutveckla typerna av brottslingar. Det leder till entypologisering utan ände.Den biologiska positivismen leder till sökande efter engenetisk komponent för att förklara variationen i speciellaageranden. Problemet är detsamma för psykologisk,ekonomisk och sociologisk positivism.De positiva inlärningsteorierna om brott är uttryck förrundgång och överflödighet eftersom de försöker förklaranågot oproblematiskt, dvs. vinsterna av brott.Den psykologiska positivismen förnekar individuellaskillnader som orsaker till brott och förnekar idén ompersonligheten som en stabil påverkare av kriminelltbeteende.De ekonomiska positivisternas syn leder till empiriskaförutsägelser som är i strid med det naturliga kriminellabeteendet. Han säger t.ex. att''optimala'' beslut översätts till att innebära beslut somminimerar den sociala förlusten på inkomster frånbrottslighet. Denna förlust är summan av förstörelse,kostnader för gripande och dom och kostnader, som bär uppbestraffningen som utmätts.Empirisk forskning frammanar dock starka tvivel pådetta eftersom brott förutsätter snabba vinster ochögonblickliga möjligheter. Kriminella tendensermotarbetar dessutom stabila långvariga relationer.Enligt sociologerna är brott ett socialt beteende (iverkligheten det motsatta), för psykologen är brott ett inlärtbeteende (i verkligheten behövs ingen inlärning), förbiologen är det en ärvd egenskap (i verkligheten är brottliksom olyckor något som inte kan ärvas), för ekonomen ärbrott ett ekonomiskt beteende eller ett deltagande i denvanliga ''arbetskraftsinsatsen'' (i verkligheten är det ettoekonomiskt beteende utanför arbetskraften).BestraffningsteoriernaBestraffningsskolan har dykt upp efter rehabiliterings-och belastningsskolans misslyckande. Men bestraffning haringen effekt utöver den allmänpreventiva, dvs. signaler sombidrar i internaliseringen. Inkapacitering är heller inteeffektivt och dessutom värdemässigt (demokratiskt,människovärde, integritet) diskutabelt.Signalerna i form av allmänpreventionDet är självfallet viktigt att det finns en stabil samsynmellan människorna och rättsordningen vad gäller vad somär rätt och fel. Det ökandet gapet mellan rättsmedvetandetoch rättsordningen är ohållbart i längden. Det är också klartatt det behövs tydliga signaler (den s.k.allmänpreventionen) i form av rimliga proportioner ibestraffningen. Detta är en viktig del för en fungerandeinternalisering. Likvärdiga brott bör ju bedömas på ett istort sett likvärdigt sätt. Här har det fallerat en del, liksomi proportionerna av det kriminalpolitiska systemetsbekämpning av olika brott. Det är viktigt att debattenfortsätter på detta område och att man i lagstiftningen ochtillämpningen korrigerar där man kan.Men som sagt, egentligen är bestraffningsteorierna intehållbara i den meningen att hårdare straff avsevärt skullereducera brottsligheten. Det finns inget påvisbart stöd fördenna linje i verkligheten.Den inre självkontrollenDet finns en naturlig mänsklig benägenhet att söka nöjeoch tillfredsställelse och att undvika smärta och lidande.Nästan alla brott är enkla, triviala, lätta åtgärder som syftartill att tillfredsställa ögonblickets önskningar. Det är dennainsikt som påverkat teorin om brist på en inre självkontrollsom generell grund för brottslighet.Brott är enligt Stanfordforskarnas synsätt uttryck för:kortsiktig, omedelbar tillfredställelse av egenintresset somuppnås genom handlingar där tvång och bedrägeri används.Det finns en gemensam struktur och ett gemensamtorsakssammanhang för alla handlingar som förknippas medbrott.Teorin går ut på att det är människor, som inte tränatsi inre självkontroll, de som inte fått ett felaktigt beteendekorrigerat, som har benägenhet att begå brott. Inte så attalla med låg inre kontroll begår brott, men denna faktorutgör så att säga disponibilitet för brottslighet. Högsjälvkontroll åstadkoms enligt forskarna bara genominternaliseringen.Brott är enligt detta synsätt en del av ett bredarespektrum av avvikande beteenden, vilka inkluderarolyckor, mobbning, skolk och lättsinne vad gäller hem,skola och arbete, förmögenhetsbrott, familjeproblem ochvissa sjukdomar etc.Brottslingen tycks ha liten kontroll över de egnaönskningarna. När sådana önskningar kommer i konfliktmed långvariga intressen, är det de som saknar självkontrollsom agerar utifrån ögonblickets önskan, medan de medhögre självkontroll styrs av de restriktioner som agerandetskonsekvenser medför för familj, vänner och lagen. Valet förden med bristande självkontroll blir kortsiktiga fördelarframför långsiktiga kostnader.Det kriminella agerandet styrs alltså främst avkortsiktigt nöje och bara i andra hand av hotet om långvarigbestraffning. Det faktum att nöje och bestraffning ärtidsavvägda i sina överväganden är av enorm betydelse föreffektiviteten i sanktionerande system.Idén om låg självkontroll är kompatibel medobservationen att kriminella handlingar inte kräver någonspeciell duglighet, behov eller motivation: de är i dennamening tillgängliga för alla.Brist på självkontroll förutsätter inte brott och kanmotverkas av situationens förutsättningar eller andrahämmande egenskaper hos individen. Det måste alltså slåsfast att brott inte är någon automatisk eller nödvändigkonsekvens av låg självkontroll. Man skulle kunna säga attlåg självkontroll är en nödvändig men inte en tillräckligförutsättning för brott.Brott är kortsiktiga, kringgärdade händelser somförutsätter en särskild uppsättning nödvändiga villkor. Dithör t.ex. aktivitet, tillfälle, motståndare, offer, varor, fysisktillgänglighet och frånvaro av hot om omedelbarbestraffning. Dessa villkor kan förändras utifrån tids- ochrumsperspektiv och påverkar därmed brottsfrekvensen.Självkontroll däremot hänför sig till relativt stabilaskillnader mellan individer i benägenheten att begå brotteller likvärdiga handlingar.Låg självkontroll är inte skapad av skolning, omsorgeller internalisering, i stället tyder den på frånvaro avskötsel och skolning. Självkontroll som konsekvens ärosannolik med frånvaro av ambitionen att skapa den.Utifrån denna analys skulle man kunna karakteriserakriminella handlingar på följande sätt:a) De innebär omedelbar belöning av önskningar. Dettenderar till en ''här och ''-orientering hos dem somsaknar självkontroll.b) De innebär lätta och enkla belöningar. Man tenderaratt sakna uthållighet, tålamod eller motståndskraft.c) De är riskfyllda och spännande. Man tenderar att varaäventyrlig, aktiv och ''fysisk'' (i motsats till verbal).d) De innebär få eller magra långsiktiga vinster.Interferens finns ofta därför med långsiktiga problem medjobb, familj och vänner, dvs. brist på stabilitet i relationer,man visar litet intresse för konsekvenser på lång sikt.e) De kräver i allmänhet inte särskilt stor skickligheteller planering.f) De resulterar i smärta och besvär för offret, dvs.förövarna tenderar att vara självcentrerade, likgiltiga ellerokänsliga inför andras lidande och behov (det betyder inteatt brottslingar är ovänliga och osällskapliga, tvärtom kande ha upptäckt de enkla och lätta kortsiktiga belöningarnaav charm och generositet).g) De människor som saknar självkontroll tenderar ävenatt följa omedelbara impulser som inte är kriminella, t.ex.röka, dricka, använda droger, spela, lämna barn utantillsyn. Man tenderar att ha minimal tolerans införfrustrationer och liten möjlighet att svara på konfliktergenom verbala aktiviteter (hellre fysiska).Stanfordforskarna slår fast att effektiv internaliseringalltid är möjlig oavsett individuella egenskaper. Dettafokuserar på barnuppfostran. För att lära ett barnsjälvkontroll förutsätts, 1) styrande av barnets beteende, 2)registrerande av avvikande beteende, 3) korrigerande avsådant beteende.Föräldrars omsorg för välgång och beteende hos barnetär ett nödvändigt villkor för en framgångsrik uppfostran.Tillsyn och noterande av bristande självkontroll,korrigerande av felaktigt beteende är centrala.Korrigeringen behöver inte vara legal eller fysisk. Enmissnöjesyttring från en människa som bryr sig om en är enav de mest verkningsfulla sanktionerna. Att bygga uppsjälvkontroll har alltså inget med grymhet eller hårdhet attgöra. Men det är värt att notera att belöningar för korrektbeteende inte är tillräckligt för att bygga upp ensjälvkontroll. Felaktigt beteende måste korrigeras.Några viktiga iakttagelserUtifrån denna syn på brott och brottslingar kan en delviktiga iakttagelser göras och vissa slutsatser dras.Låg självkontroll hos en generation leder till hög risk förlåg självkontroll även hos nästa.Skillnaderna i benägenhet för brott (dvs. grad avsjälvkontroll) är relativt stabil över förenskilda individer.Empiriska studier visar att olika typer av brottslighetofta har en likartad ålderskurva. Den växer från 10--11årsåldern kraftigt upp till en kulmen kring 17--varefterden avklingar.Brott är alltså i hög grad kopplat till ungdom (tonåren),dessutom till situationer av tillgänglighet och av undvikandeav upptäckt.I alla samhällen är familjestabilitet negativt korreleradmed brott, både på individuell och aggregerad nivå.Det finns ett gammalt talesätt att ''tillfället gör tjuven''.Det är fel utifrån denna analys. En människa som införlivatsitt samhälles värdesystem och lärt sig inre självkontrollförändras inte av att tillfälle till brott ges.Några konklusionerHuvuddelen av forskningen visar att åtgärder från detkriminalpolitiska systemet har liten betydelse för brottensomfattning.Politiken borde i stället inriktas främst på familj menockså på den kompletterande internalisering som förskolaoch skola kan ge samt på den övriga livsmiljöns signaler,vilka kan påverkade graden av uppbyggande avsjälvkontroll.Prevention måste alltså vara huvudstråket i ambitionenatt vända brottskurvorna nedåt.Lasse brukar peka på att en uppskjutenalkoholdebut skulle påverka brottsbenägenheten underungdomsåren. Tidiga alkoholvanor leder lätt över i andradrogvanor, vilka i sin tur kräver stora pengar. Stora pengarkan bara hämtas in genom brottslighet. Detta råd att aktivtbidra till uppskjuten (eller förhindrad) alkoholdebutöverensstämmer med teorin för självkontroll.Vuxnas insatser betyder något för att få barn och ungaatt avstå från omedelbar tillfredsställelse till förmån förlångsiktiga vinster. Detta enkla synsätt kan alla oavsettutbildning bidra med i internaliseringsarbetet. Föräldraroch andra vuxna som har ansvar för barnuppfostran är alltsåen viktig målgrupp i den effektiva politik som är möjlig attbedriva.Höjd upptäktsrisk, fasthet och konsekvens är viktigasignaler i detta preventiva arbete. De försök medungdomspoliser som gjorts tyder på att ett sådant arbete ärframgångsrikt.BehandlingInget samhälle är fullkomligt. Under all överskådlig tidkommer det att finnas brott och brottslingar. Även om ennationell brottspreventiv strategi skulle vara mycketframgångsrik (och det är den om alla goda kraftersamverkar för den) så kommer det ändå att finnas en gruppsom begår brott.Även om det är svårt att ändra graden av självkontrollhos vuxna människor så är det inte helt omöjligt. Mångamodeller för behandling av alkoholism bygger t.ex. på ettsynsätt som är analogt med den ovanstående brottsteorin.Det första steget för en alkoholist är att erkänna att man ärdet. Med ett sådant medvetande tränas man till attkontrollera sitt eget beteende (''jag vet att jag är alkoholistmen jag kan leva ett gott liv genom att avstå från bruket avalkohol''). Såvitt jag kan bedöma är dessabehandlingsmodeller relativt framgångsrika.På samma sätt tror jag att det är möjligt att till viss gradreinternalisera människor och på så sätt bygga upp en vissdel självkontroll hos sådana som hamnat i brottets bana. Jagtror att det förutsätter en grundläggande syn på en sådanmänniskas unika värde och integritet hos dem som deltar isådan vård. Jag tror också att det förutsätter arbete i mycketsmå gemenskaper, där närhet och mänsklig gemenskap kanutvecklas. Österåkermodellen för narkotikabrottslingar ärett exempel på en sådan behandlingsideologi, enligt minbedömning.En nationell brottspreventiv strategiDet torde stå klart att inriktningen av politiken attbegränsa brottsligheten får helt nya dimensioner med detsynsätt som redovisas ovan. Det är klart viktigt att ha ettfungerande rättssystem i form av polis, åklagare, advokater,domstolar och kriminalvårdsinrättningar. Formerna fördessa insatser skall givetvis diskuteras och penetreras. Menskall vi ha en politik som bryter brottskurvan nedåt krävsmycket mer.Det är klart mycket viktigt att påverka den s.k.tillfällesstrukturen, dvs. att minimera tillfällena till brottgenom olika säkerhetsåtgärder. Det skulle kunna minskabrottsfrekvensen, men inte brottsbenägenheten.Den preventiva huvudstrategin bör bygga på följandeansatser:1) Kraftfulla insatser för att medvetandegöra föräldrarom betydelsen av uppbyggande av en inre självkontroll hosbarn och ungdom.2) Motsvarande insatser för alla andra som ärinvolverade i barns uppfostran, t.ex. förskola och skola,socialvård samt andra institutioner.3) Kraftfullt informerande insatser för att klargörabetydelsen av uppskjuten alkoholdebut för förhindrande avbrottslighet.4) Tidiga och kraftfulla reaktioner på debuterandebrottslingar i ålder 10--. När straffmyndighetsåldern på15 år uppnåtts kan det redan vara för sent att förhindra enbrottskarriär. Dessvärre är nuvarande system medöverlämnande till av sådana ungdomar i detnärmaste verkningslös bl.a. på grund av för högarbetsbelastning där av andra skäl. Här kan t.ex. ensatsning på särskilda ungdomspoliser vara av betydelse.5) Ett långsiktigt arbete för familjestabilitet.6) Brottspreventiva utgångspunkter genom försök tillreinternalisering av brottslingar skall präglabehandlingsideologin. Förändring av självkontrollen kanske i viss mån genom arbete i små gemenskaper och där denbehandlande betraktas utifrån sitt unika värde och sinintegritet.Regeringen bör få i uppdrag att ta fram ett program fören nationell brottspreventiv strategi enligt de synsätt somredovisats ovan. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ett program för ennationell brottspreventiv strategi.