mot · GH02Fi208 · 1994-01-25 00:00:00 — Socialdemokraternas ekonomiska politik för arbete,rättvisa och framtidsbyggandeInnehåll 1.Återförena Sverige2 2.De förlorade åren3 2.1Sverige har halkat efter -- negativ tillväxt3 2.2Tvåsiffrig arbetslöshet8 2.3Växande offentliga underskott9 3.Orsakerna till den ekonomiska krisen14 4.Regeringens finansplan20 5.Det ekonomiska läget23 5.1Den internationella bilden23 5.2Den svenska ekonomin24 6.Vårt alternativ25 7.En politik för ökad tillväxt29 7.1En djärvare penningpolitik29 7.2Öka investeringarna31 7.3En ny näringspolitik33 8.Minskad arbetslöshet35 9.Rättvis fördelning38 9.1En rättvis skattepolitik39 9.2Ett program mot den ekonomiska brottsligheten41 10.Starkare statsfinanser43 10.1Vår syn på budgetunderskottet43 10.2Vårt budgetalternativ481. Återförena SverigeVi socialdemokrater presenterar i denna motion en nypolitik för . Vi gör det i medvetande om de väldigaproblem som vårt land står inför. Vi är fast övertygade omatt det går att föra ur den ekonomiska krisen. Mendå krävs att politiken läggs om.Regeringens misslyckande har försatt i ettutomordentligt allvarligt läge. Vi står på randen till ett nytt,skrämmande samhälle där massarbetslöshetenpermanentas och där klyftorna mellan människor ökar.Var och en av oss måste känna ansvar för att ett sådantSverige inte blir verklighet.Vi socialdemokrater tänker ta vårt ansvar.Det tudelade SverigeDet påstås att det nu vänder i den svenska ekonomin.Det är både riktigt och felaktigt.Riktigt -- i den meningen att exportindustrin har fått enkraftig injektion genom kronans fall. Industriproduktionenhar tagit fart och ekonomin börjar växa.Felaktigt -- i den meningen att uppgången inte sker i helaekonomin. Hemmamarknaden fortsätter att stagnera ellersjunka. Arbetslösheten kommer därför att fortsätta att liggapå en rekordhög nivå. Med regeringens politik permanentasmassarbetslösheten. Vändningen är m a o för svag för attalla svenskar skall kunna få en tryggare vardag.Denna tudelning av är utomordentligt allvarlig.Den riskerar att vidga klyftorna och öka orättvisorna isamhället. I den ekonomiska krisens kölvatten, och somföljd av regeringens politik, har klyftorna i ökat:Det gäller framför allt mellan dem som har jobb och demsom ställs utanför. Över 600 000 människor befinner sigutanför den ordinarie arbetsmarknaden. Regeringen gerklart besked till dessa människor: Någon vändning är inte isikte för dem.Motsättningarna har ökat mellan dem somhar fått höjd skatt, löntagarna och pensionärerna, och demsom har fått sänkt skatt, aktie- och förmögenhetsägarna.Regeringens skattepolitik har varit djupt orättfärdig ochskapat starka spänningar mellan olika grupper isamhället.På arbetsmarknaden har motsättningarna ökatmellan arbetsgivare och löntagare. Angreppen mottrygghetslagarna står direkt i strid mot den anda avsamförstånd som gjorde den svenska modellen möjlig.Klyftorna mellan kvinnor och män har vidgats. Grunden förjämställdhet -- en offentlig sektor vars tjänster möjliggör förkvinnor och män att dela ansvaret för barnen och som geranställning åt många kvinnor -- urholkas av en dogmatisk,nyliberal politik. Bakslagen för jämställdheten har varitmånga under senare år.För ur krisenVi socialdemokrater vill återförena det tudelade Sverige.Bara så kan föras ur krisen.Skillnaden mellan vår väg ur krisen och regeringens äratt vi socialdemokrater inte tänker lämna några kvar utmedvägen. Vi tänker inte låta någon offras längs den långa vägur krisen, som vi har framför oss.Vi nöjer oss inte med att färre än 9 av 10 har jobb, förett sådant samhälle är ett hårt och otryggt samhälle föralla -- även för dem som har jobb.Vi socialdemokrater tänker inte nöja oss med attekonomin bara vänder för exportföretagen och påtidningarnas börssidor. Uppgången måste komma alla tilldel, för annars riskerar vi att orättvisorna växer ochklyftorna fördjupas -- att tudelningen av samhälletpermanentas. Ingen region får sättas på undantag. HelaSverige skall leva.Den amerikanske nationalekonomen harpå följande sätt angett hur färdriktningen in i framtidenmåste se ut:-- -- -- jag tror på en marknadsekonomi där regeringenspelar en nyttig och viktig roll. Den ''blandekonomi'' somuppstod i en stor del av västvärlden efter andra världskrigetvar inte perfekt, men den skapade det mest anständigasamhälle som historien frambringat. Låt oss försökaförbättra det i stället för att förstöra det. (Ur ''En tid avminskade förväntningar''. )Vi socialdemokrater vill just detta: Förbättravälfärdssamhället, inte förstöra det. Det förutsätter en nypolitik för . Den presenteras i den här motionen.2. De förlorade årenMed mindre än kvar till valet i septemberfinns det anledning att göra ett första bokslut över hur densvenska ekonomin utvecklats under regeringen . Hurhar det blivit med de utlovade vallöftena om ökad tillväxt,lägre arbetslöshet, förbättrade statsfinanser och sänktaskatter för löntagarna?Har blivit bättre under regeringen tid?2.1 har halkat efter -- negativ tillväxtI regeringsförklaringen stod att regeringen skulle''återupprätta som en tillväxt- och företagarnationmed en stark och växande ekonomi''.I dag har vi facit av regeringen tillväxt- ochföretagarpolitik:Under tre år i rad har tillväxten i fallit. Det haraldrig tidigare hänt . Fallet uppgår till 5procent. Det innebär att det samlade värdet avproduktionen av varor och tjänster har sjunkit med ca 75miljarder kronor . 45 000 företag hargått i konkurs.Om det i hade förts en liknande tillväxtpolitiksom i hade situationen varit väsentligtannorlunda i vårt land.Även drabbades 1991 av den internationellalågkonjunkturen. Men tog sig upp ur svackan ochkunde öka BNP såväl 1992 som och, med störstasannolikhet, även . Om hade haft sammautveckling som fastlands-Norge (oljeinkomsternaborträknade) skulle vi som nation ha haft ca 100 miljarderkronor mer att röra oss med i år.Sverige har halkat efter . Fallet iekonomin har varit betydligt kraftigare i vårt land än i andraländer. Vi har helt enkelt blivit fattigare, som nation ochsom individer. Bland de industrialiserade länderna är detbara som haft en tillnärmelsevis lika dåligutveckling.BNP-gapetDen förlorade produktionen brukar mätas medskillnaden mellan vad som faktiskt produceras i ett land ochvad som i stället hade producerats om tillväxten hadefortsatt som vanligt. Detta mått, det s.k. BNP-gapet, kananvändas för att beskriva det ekonomiska läget i Sverige.Den negativa tillväxten har lett till att det just haruppstått en skillnad mellan vad som faktiskt produceras ochvad som skulle kunna produceras. Hade BNP ökat i dentrendmässiga takten skulle BNP-nivån ha högre . De svenska hushållens ochföretagens inkomster hade varit 170 miljarder kronorhögre. Det motsvarar ca per hushåll.BNP-gapet visar att har en stor, outnyttjadproduktions- och sysselsättningspotential. Men det ärbråttom att minska gapet mellan faktisk och möjligproduktion/sysselsättning. För som går ökarnämligen risken att realkapitalet, d v s maskiner ochproduktionsanläggningar, inte underhålls, förbättras ochförnyas genom investeringar. På samma sätt är risken storatt de människor som är arbetslösa slås ut och får svårtatt komma tillbaka till arbetsmarknaden.nDiagram 1. BNP jämfört med trenden.Källa: Nationalräkenskaperna.Den negativa BNP-utvecklingen beror helt och hållet påraset i den inhemska efterfrågan. Exporten har visserligenutvecklats svagt fram till devalveringen, men inte så svagtatt den dragit ned BNP. Förklaringen är i stället att samtligainhemska efterfrågekomponenter av betydelse -- denprivata konsumtionen, den offentliga konsumtionen ochinvesteringarna -- har fallit kraftigt.InvesteringarnaÄven i investeringshänseende har halkat efter.Investeringskvoten ligger nu betydligt lägre i än iandra industriländer.De totala investeringarna har fallit undermandatperioden. Nedgången är den kraftigaste under heladen svenska industrialismens historia. Man får gå tillbakatill för att finna så få framtidssatsningar som i dag.Investeringskvoten, dvs investeringarnas andel av BNP,var 1993 . Enligt regeringen kommerinvesteringskvoten 1994 att falla till . Vi är nunere på samma låga investeringsnivå som i början av 1930-talet.nDiagram 2. Investeringskvoten i och EU-länderna , , , , ,och Storbritannnien. Källa:Nationalräkenskaperna och OECD.Raset i industriinvesteringarna har lett till att industrinskapitalstock reducerats. Det innebär att en betydandeinvesteringsökning krävs för att den kommandeproduktionsökningen inte skall leda till flaskhalsar ochkapacitetsbrist om några år.Särskilt akut är situationen i byggsektorn.Förra året föll bostadsinvesteringarna . Iår blir det ännu värre -- minus 49,5 procent.Ombyggnadsverksamheten faller med närmare 40 procent.Det motsvarar ett efterfrågebortfall på omkring 13miljarder kronor.En fjärdedel av alla byggnadsarbetare, över 30 000, ärnu öppet arbetslösa. Dessutom är närmare 20 000sysselsatta i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Totalt ståralltså 49 000 byggnadsarbetare, , utanförden ordinarie arbetsmarknaden.Ryckigheten i regeringens bygg- och bostadspolitik harvarit förödande för byggnadsinvesteringarna. Försämradebostadssubventioner och signaler om ändrade avdragsreglerhar gjort det mycket svårt för näringen att hävda sig.Ständiga ingrepp i spelreglerna har gjort rationell planeringomöjlig för både bostadskonsumenter ochbyggproducenter.Genom den här utvecklingen håller en hel bransch på attslås ut. Och inte nog med det. Nedgången i byggandet''smittar'' av sig på andra sektorer i näringslivet och isamhället i stort. Underleverantörer, i form av bl.a.byggmaterielproducenter, transportföretag, konsulter,arkitekter och trähusfabrikanter slås ut genom nedgången ibyggandet. I en andra fas drabbas möbelindustrin,detaljhandeln och annan konsumtionsinriktad verksamhet.Det står nu klart att byggandet som en viktig kugge isamhällsekonomin i det närmaste har stannat upp.I en statsvetenskaplig uppsats har en känd folkpartistbeskrivit regeringens misslyckade byggpolitik på följandesätt:-- -- -- strategin gick ut på att stimulera tillväxten genomstrategiska skattesänkningar för de mindre företagen; medhänsyn till det växande budgetunderskottet finansierademan detta i stor utsträckning med nedskärningar i stödet tillbyggandet. Effekten blev att expansionen frånsmåföretagen uteblev på grund av låg efterfrågan, medannedgången i byggandet påskyndades. En kombination avåtgärder avsedd att öka tillväxten kom i själva verket attminska tillväxten, i vart fall . (HansBergström: ''Politikens väsen. Uppsatser tillägnade OlofRuin''. )KommunernaSedan november 1991 har sysselsättningen i kommuneroch landsting minskat med nästan 70 000 personer.Denna kraftiga neddragning fortsätter. Än fler anställdai kommuner och landsting kommer att förlora sina jobb. Iår kommer ytterligare 37 000 jobb att försvinna.Under mandatperioden minskar därmed, enligtregeringens siffror, sysselsättningen i kommuner ochlandsting med över 100 000 personer.Men detta är bara början.Enligt regeringens plan för att sanera de offentligafinanserna skall kommunerna dra nedsysselsättningen med ytterligare 60 000 personer.Denna dramatiska minskning av antalet sysselsatta skersamtidigt som arbetsmarknadsläget är svårare än någonsin.Att låta 100 000-tals människor gå ut i arbetslöshet innebären rundgång av pengar mellan kommunerna ochstaten. På detta sätt flyttar staten över en del av sittbudgetunderskott till kommunerna, vilket ökararbetslösheten i kommunsektorn, som i sin tur leder tillökade underskott i den statliga arbetsmarknadsfonden.Men det stannar inte med detta.Genom att fler kommer att bli utförsäkrade från A-kassan till följd av reglerna i den nyaarbetslöshetsförsäkringen, kommer socialbidragen att ökakraftigt i kommunerna. Det andra rundgångsvarvet är ettfaktum.Regeringens politik gentemot kommunerna har varitmycket ryckig och svår att förutse. Därigenom harkommunerna fått stora svårigheter att planera sinverksamhet. Inte minst det sätt på vilket omläggningen avstatsbidragssystemet genomfördes har bidragit till detta.Socialbidragsbomben, dvs. effekten av att delångtidsarbetslösa närmar sig utförsäkring och därför blirberoende av socialbidrag, är apterad och riskerar att snartexplodera. Risken för att detta skall ske har ökat markantsedan regeringen drev igenom sitt förslag till nyarbetslöshetsförsäkring.Enligt ökar socialbidragenmellan 1991 och 1995 . Kommunernaförlorar dessutom skatteinkomster ju fler som ärsocialbidragsberoende då kontantstöd till de arbetslösabeskattas vilket inte är fallet med socialbidrag.Det är emellertid inte bara socialbidragsbomben somkommunerna skall hantera.Den besparing på --98, som regeringen vill genomföra för kommunsektorn,skall genomföras i ett läge då staten både ökar kostnadernaoch minskar inkomsterna för kommunerna.Genom olika beslut av den borgerligariksdagsmajoriteten kommer staten att försämra deekonomiska förutsättningarna för kommunerna. Bara dennya arbetslöshetsförsäkringen innebär att kommunernasutgifter ökar och skatteinkomster försvagas med minst 7miljarder kronor enligt Kommunförbundetsberäkningar.Den privata konsumtionenFallet i den privata konsumtionen är den enskiltviktigaste faktorn bakom BNP-raset under senare år.Ungefär hälften av efterfrågan i hela ekonomin utgörs avprivat konsumtion. Utvecklingen inom denna sektor är medandra ord avgörande för tillväxten i helasamhällsekonomin.Nedgången i den privata konsumtionen beror främst påen mycket kraftig uppgång i sparandet.I fjol sparade hushållen , attjämföras med då hushållen i stället lånade30 miljarder kronor. Detta omslag i sparandet har ensamtinneburit ett bortfall av privat konsumtion ,motsvarande ett BNP-bortfall med 7 procent.Hushållen sparar nu lika mycket eller t.o.m. mer än vadde gjorde på 1950-talet.Hushållens och näringslivets sparandeöverskott blir i århela . Om detta sparande i stället hadeinvesterats och konsumerats hade BNP-gapet inte funnits.Sparandet kommer enligt regeringen att fortsätta attligga på en mycket hög nivå. ökar sparkvotenytterligare, till över 8 procent.Ett omfattande sparande är nödvändigt för att resurserskall kanaliseras till framtidssatsningar. Problemet i dagensekonomi är att sparandet är högt sominvesteringarna är låga. Detta är förklaringen till den lågainhemska efterfrågan i ekonomin.Regeringens politik har bidragit till det kraftiga raset iden inhemska efterfrågan, alltså till det som ärhuvudförklaringen till den ekonomiska krisen:För detförsta drar regeringen in i köpkraft frånhushållen. Det sker genom höjda skatter på arbete ochkonsumtion samt genom minskade transfereringar.Fördet andra innebär regeringens politik att sparandetstimuleras. Skatteavdraget för individuelltpensionssparande, sänkningen av avkastningsskatten påpensionssparande och begränsningen av ränteavdraget är alla exempel på felaktiga åtgärder vid feltidpunkt. Effekten har blivit minskad efterfrågan, ökadarbetslöshet och växande budgetunderskott -- vilketsammantaget leder till ökade klyftor mellan olika grupper.2.2 Tvåsiffrig arbetslöshetEfterkrigstidens största politiska misslyckande -- attmassarbetslösheten fått fotfäste i vårt land -- är ett faktum.Detta bekräftas också av regeringen i finansplanen.Under hela 1994 och hela 1995 kommer den totalaarbetslösheten enligt regeringens bedömning att ligga kvarpå en nivå . Någon vändning är inte i sikte.Över 600 000 människor kommer att fortsätta att ståutanför arbetsmarknaden.Totalt försvann 413 000arbeten i , eller av alla jobb. Därmedär sysselsättningen nu nere i nivåer som hade för 20år sedan.Någon ljusning i sysselsättningen förutspår interegeringen . Sysselsättningen kommer att gå nedytterligare.Tabell 1. Sysselsättningsutvecklingen undermandatperiodenFörändring, antal personerJord- och skogsbruk-- 20 000Industri-- 103 000Byggnadsverksamhet-- 102 000Privata tjänster-- 101 000Kommunal verksamhet-- 101 000Statlig verksamhet-- 10 000Totalt-- 437 000Källa: prop 1993/94:100I december var den öppna arbetslösheten 390 000personer. Ytterligare 212 000 var sysselsatta iarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det innebär att över600 000 människor är utanför den ordinariearbetsmarknaden. Vid regeringsskiftet stod 273 000personer utanför den ordinarie arbetsmarknaden. Detbetyder att 329 000 fler har blivit arbetslösa, eller 12 200personer varje månad.Den höga arbetslösheten kommer att påverka Sverigeför . Effekterna kommer att dröja sig kvarlångt efter det att den öppna arbetslösheten börjat sjunkaoch sysselsättningen vänt. De allvarligaste effekterna påsikt är långtidsarbetslösheten och ungdomsarbetslösheten.När regeringen trädde till var 28 000personer långtidsarbetslösa, dvs. personer som varitarbetslösa (4 månader för ungdomar).De långtidsarbetslösa utgjorde av samtliga öppetarbetslösa.I dag är 133 000 personer långtidsarbetslösa, vilketmotsvarar av de öppet arbetslösa. På två århar alltså långtidsarbetslösheten ökat . är nästan lika många långtidsarbetslösa som hela denöppna arbetslösheten var vid regeringsskiftet i oktober1991. Detta visar med förödande tydlighet attarbetsmarknadspolitiken inte varit mäktig uppgiften atthantera en tvåsiffrig arbetslöshet. Inte ens världens mestutbyggda arbetsmarknadspolitik klarar av att hantera entotal arbetslöshet kring 14 procent.nDiagram 3. Långtidsarbetslösheten 1980--1993Det är inte bara långtidsarbetslösheten som har slagit ettdystert rekord. Även ungdomsarbetslösheten har nått enrekordnivå. I genomsnitt var 111 000 ungdomar i åldrarna18--öppet arbetslösa . Därtill kommer alla deungdomar som finns i olika tillfälliga åtgärder.Sammanfattningsvis har det i aldrig någonsin imodern tid funnits så många arbetslösa. Aldrig någonsinhar så många varit långstidsarbetslösa. Aldrig någonsin harså många ungdomar varit utan arbete.2.3 Växande offentliga underskottEnligt regeringen kommer det statligabudgetunderskottet att uppgå till förinnevarande budgetår. Det totala upplåningsbehovet, alltsålånebehovet för budgetunderskottet och bl a underskottet iarbetsmarknadsfonden, uppgår till 271 miljarder kronor.Dessa nya siffror innebär att regeringen än en gång hartvingats ändra sin prognos över budgetunderskottetsstorlek för /94. För fjärde gången harbudgetunderskottet blivit större än beräknat.Tabell 2. Jämförelse mellan regeringens prognoser förbudgetsaldot 1993/94. Mdr kr.Budgetpropositionen1993162,3Kompletteringsprop.1993191,2Oktoberpropositionen1993211,0Budgetpropositionen1994217,0Ett budgetunderskott ochett upplåningsbehov äroerhört stora summor, på gränsen till omöjliga att förstå.Några jämförelsetal:Barnbidragen kostar 17 miljarderkronor/år. räcker alltså för attfinansiera barnbidragen i 11 år.Polisen, åklagarna,domstolarna, kriminalvården och rättshjälpen -- alltså helarättsväsendet -- kostar . För 200miljarder skulle man sålunda kunna tiodubbla rättväsendetsomfattning.200 miljarder kronor motsvarar vad denstatliga inkomstskatten, energiskatten, fastighetsskatten,bensinskatten och momsen tillsammans inbringar under ettår.För nästa budgetår uppskattar regeringenbudgetunderskottet till . Det skalljämföras med tidigare prognoser:Tabell 3. Budgetsaldot 1994/95. Regeringens prognoser.Mdr kr.Kompletteringsprop.1992-- 103,8Kompletteringsprop.1993-- 155,5Budgetprop.1994-- 172,0Regeringen påstår i finansplanen att ökningen avbudgetunderskottet och upplåningsbehovet kommer attstanna av. Det är inte första gången som regeringen förutseren sådan utveckling.Vid samtliga tillfällen som regeringen har redovisatsina prognoser har man hävdat att budgetunderskottet skallminska. I stället har det varje gång blivit tvärtom.Budgetunderskottet har ökat. Att dessa prognosmissaruppkommit har en ytterst allvarlig förklaring. Regeringenhar inte haft insikt om effekterna av sin politik. Därför harockså prognoserna blivit felaktiga.Det är inte bara statens finanser som kraftigt harförsämrats . Den totala offentliga sektornsfinansiella underskott beräknas uppgå till avBNP. har underskottet ökat med 180miljarder kronor.Aldrig i modern svensk historia har deoffentliga finanserna försämrats så kraftigt på så ,som under de senaste två och ett halvt åren. Förklaringentill denna rekordsnabba försämring är att de offentligainkomsterna har fallit som de offentliga utgifternahar skjutit i höjden.Regeringens skattepolitikDe vikande inkomsterna beror dels på att skattebasernahar försvagats genom nedgången i ekonomin, dels på attregeringen har genomfört stora ofinansieradeskattesänkningar.Den offentliga sektorns minskade skatte- ochavgiftsinkomster sammanhänger inte minst med denrekordlåga privata konsumtionen, vilket i sin tur beror påden åtstramningspolitik som regeringen har bedrivit. Ettexempel på detta är att intäkterna för indirekta skatter harsjunkit med sedan 1991.De vikande skatte- och avgiftsinkomsterna beror ocksåpå de omfattande skattesänkningar, som regeringen hardrivit igenom. Totalt uppgår dessa skattesänkningar till ca25 miljarder kronor, vilka nästan uteslutande har rört sänktskatt på kapitalinkomster och på förmögenheter. Samtidigthar skatten på arbetsinkomster höjts med ca 29 miljarderkronor sedan regeringsskiftet.Regeringens skattepolitik kan sammanfattas på följandesätt:Tabell 4. Mdr kr.Sänkt skatt på kapital och förmögenheter-- 25 miljarder krSänkt skatt på produktion-- 20 miljarder krHöjd skatt på arbete+ 29 miljarder krHöjd skatt på konsumtion+ 14 miljarder krI har alla löntagare och allapensionärer fått höjd skatt medan alla som äger aktier ochsom har förmögenhet fått sänkt skatt.Tabell 5. Skattehöjningar på arbete.Metallarbetare+ 6 100Byggnadsarbetare+ 6 800Butiksbiträde+ 5 500Transportarbetare+ 5 900Lantarbetare+ 5 800Sjukvårdsbiträde+ 5 600Källa: Socialdemokraternas ekonomiska sekretariat.Uppgifterna avser löntagare med genomsnittlig lön.Åtgärderna gäller sådana som har beslutats undermandatperioden.Regeringens skattepolitik har bidragit till att fördjupaden ekonomiska krisen. De höjda skatterna på arbete ochkonsumtion visar att regeringen inte har förstått degrundläggande orsakssambanden i ekonomin. Manstramade åt den privata konsumtionen och stimuleradesparandet i helt fel läge.Höginkomsttagarna har fåttstora skattesänkningar som låg- ochmedelinkomsttagarna har fått vidkännas kraftigaköpkraftsindragningar. Regeringens skattepolitik har haften påtaglig höginkomstprofil.Stora ofinansieradeskattesänkningar har bidragit till att underminerastatsfinanserna. Budgetunderskottet skulle ha varit drygt 25miljarder kronor lägre om inte dessa skattesänkningar hadegenomförts.Balansen mellan beskattningen av arbeteoch kapital har allvarligt rubbats. Slussarna har återigenöppnats för avancerad skatteplanering -- dvs. för dem somhar råd att anlita skattekonsulter och skatteexperter. Det''ruttna'' i det gamla är tillbaka.Skenande offentliga utgifterVid sidan av vikande skatteinkomster har kraftigt ökadeoffentliga utgifter underminerat de offentliga finanserna.Utgiftskvoten, dvs. de offentliga utgifternas andelav bruttonationalprodukten (BNP), har nått rekordhöga73,. Inget annat land har någonsin i fredstidkommit i närheten av en sådan utgiftskvot.De offentliga utgifterna har passerat 1 000 miljarderkronor. Bara har de ökat , ellermed 150 miljarder kronor.Det är framför allt utgifterna för transfereringar som harökat kraftigt. Bara beräknarregeringen att utgifterna för transfereringarna till hushållenökar med ca . hartransfereringar till hushållen ökat . Undersamma period sjönk landets totala produktion med 5procent.Dessa siffror, som beskriver utvecklingen av deoffentliga utgifterna under regeringen tid vid makten,kan jämföras med vad som utlovades i den förstaregeringsförklaringen : ''-- -- -- de offentliga utgifternaskall minska som andel av landets samlade produktion.'' Isjälva verket blev det tvärtom: Utgiftskvoten steg från63,1993.Varför har denna historiskt och internationellt sett unikautgiftsexplosion inträffat just nu?