mot · GH02So443 · 1994-01-25 00:00:00 — InledningPrimärvården har i riket i allmänhet och iglesbygdsområdena i synnerhet fungerat bra. i detta sammanhang intagit en visssärställning har i olika sammanhang uppmärksammats.Som företrädare för denna region anser vi det varaolyckligt om en väl fungerande verksamhet måsteomstruktureras utifrån förutsättningar som väsentligensaknar relevans i åtminstone denna del av landet.Den tänkta förändringen känns speciellt meningslös dåmotiven bakom husläkarreformen inte utgörs avmissförhållanden, patientkritik eller låg kvalitet utan istället av politiska avsikter att privatisera ochkonkurrensutsätta.Till en av de viktigaste uppgifterna inom hälso- ochsjukvårdsområdet hör därför att upphäva husläkarlagen.Därmed skulle förbättrad vård och minskad byråkratimöjliggöras.Primärvården i länAllmäntInom har en medvetensatsning skett för att utveckla en bra primärvård. Dettaarbete har drivits utifrån övertygelsen om attprimärvårdens främsta uppgift är att ge länsbefolkningen engod vård på lika villkor, och att den skall svara förförebyggande insatser av såväl individ- sombefolkningsinriktad karaktär.Länets speciella glesbygdsprofil kräver andra lösningarän vad som är fallet i exempelvis landets södra delar. Dettagäller självfallet också hälso- och sjukvård. Av bl.a. dennaanledning har primärvårdens uppdrag utvecklats till att blimera omfattande vad gäller medicinsk akutvård,sjuktransporter, ansvar för särskilda korttidsplatser --mellanvårdform till medicinklinik -- utbildning ochhandledning m.m.Primärvården har utgjort basen i länetshälso- och sjukvårdssystem och är väl utlokaliserad med ett30-tal hälsocentraler samt ytterligare ett antal friståendemottagningar. Man har egen ledningsorganisation ochområdesansvar. Tillgängligheten och kontinuiteten tilldistriktsläkare, och framför allt distriktssköterskor, är god.Utbildning och kompetensutveckling inomprimärvården har prioriterats högt. har, också i glesbygden, visat sig ge goda resultat förverksamhetens utveckling.Jämtlands primärvård ställd mot husläkarsystemets syfteoch målUtan att genomföra en alltför djupgående jämförelsemellan husläkarlagens avsikter och situationen i Jämtlandkan man kommentera reformens grundbultar enligtföljande:Valfrihet att välja hälsocentral och läkaretillämpas redan. Husläkarreformen ökar inte valfriheten ivårt län. Tvärtom, den minskar, om möjligheten att få gå tillolika specialister vid olika behov försvinner.Kontinuiteten, vilken är av största betydelse förpatientens trygghet och för vårdens kvalitet, fungerar i dagi våra glesbygdsområden.Vad gäller reformens mål att förbättraläkarrekryteringen så kan konstateras, att den friaetableringsrätt som funnits i inte positivt påverkatläkarrekryteringen.Husläkarreformen tillför inget nytt vad avser måletatt ge förutsättningar för arbetssätt och driftsformer somskapar engagemang, arbetstillfredsställelse ochsjälvständighet. i har sedan fleraår kraftfullt satsat på decentralisering till primärvårdensbasenheter, där driftsledningen har eget ansvar för helaverksamheten. Detta gäller också arbetsorganisationen,t.ex. hur man vill organisera tidsbeställning,mottagningsfunktion m.m. En positiv syn finns tillalternativa produktionsformer. Bl.a. finns ett vårdavtalmed en kooperativ producent. Man kan konstatera att deflesta incitament vad gäller frihet att organiseraverksamheten redan finns.Bättre resursutnyttjande så till vida att medelskulle flyttas från specialistsjukvård till primärvård är inteen tillämpbar lösning i , där det råder enändamålsenlig resursfördelning mellan läns- och regionvårdsamt primärvård. Exempelvis når av länets befolkning akutsjukvård viadistriktssköterska på dagtid.I konsekvens med denna goda balans mellan olikavårdnivåer kan t.ex. konstateras att länssjukvården intei någon större utsträckning handlägger patienter som kanskötas inom primärvården.FörsämringarSystemet med husläkare exemplifierar ett politiskt beslutsom ökar byråkratin och dra med sig tilltagande kostnader.Hela listningsförfarandet tar både personal och pengar ianspråk utan att sjukvården förbättras eller att valfrihetenökar.I ivern att skapa något nytt har man glömt bort attförsäkra sig om att sådant som redan fungerar bra kanbehållas och utvecklas vidare.Felaktiga föreställningar sprids om tillgång till en endaläkare. Men han eller hon kan aldrig vara i tjänst dygnetrunt, under hela veckan och . Mångamänniskor har helt enkelt blivit lurade. Ett bra system ärdäremot, då läkare och övriga anställda arbetar i grupp ochmed ansvar för ett bestämt geografiskt område.Dessutom är inte alla doktorer bra på allt. Inte ens inomsin specialitet. Samverkande läkare förstärker varandra ochgaranterar patienterna högsta möjligt medicinska kvalitet.Redan nu är distriktsläkarnas arbetsbörda så tung att deinte alltid i tillräcklig omfattning kan delta i detförebyggande sociala och medicinska arbetet. Friskvårdenoch de förebyggande insatserna försvagas ytterligare genomdet nya systemet, då sådana insatser förmodligen måste ståtillbaka för mera spektakulära insatser mot ''kunderna''.Husläkarreformen innebär att en upplösning av densammanhållna primärvården kommer att ske. Detområdesbaserade lagarbetet försvåras och det utveckladesamarbetets olika personalkategorier emellan hotasallvarligt.Behovet av administrativ tid ökar, bl.a. måste ettcentralt informationssystem byggas upp per län. Dettatillsammans med den utökade avtals- ochförhandlingsverksamhet som man kan skönja, innebär kortoch gott en utökad byråkratisering. Medel avsätts i väsentligomfattning, vilka skulle göra mera nytta i den direktavården.Den främsta kritiken mot reformen är att primärvårdensverksamhet skiljer sig väsentligt mellan olika delar avlandet, både till innehåll och sätt att organiseraverksamheten. Att inte ha tagit hänsyn till detta äruppseendeväckande och strider mot all regional hänsyn ochmot den praxis som gällt beträffande lokaltsjälvstyre. Varje huvudman måste ges frihet att byggavidare utifrån de lokala förutsättningarna.Vidare innebär bestämmelsen om fri etablering förspecialistläkare att större hänsyn tas till läkarna än tillbefolkningen -- ett förhållande som vi motsätter oss.Lagen medför total avsaknad av kontrollmöjligheter avekonomin i systemet. Det enskilda har detekonomiska ansvaret -- ett resursansvar som i princip bliromöjligt att ta då etableringsfriheten helt kringskär dennamöjlighet.FörslagRikdagen har beslutat om en husläkarreform, trots attväldigt få vill ha den. Den enskilde har i de flesta landsting --oberoende av husläkarlagen -- haft rätt att välja den läkareman önskar. Om man kompletterar hälso- ochsjukvårdslagen med ''allas rätt att själva välja läkare'' såskulle detta fylla det behov som finns av husläkare.De övriga delarna av husläkarlagen gagnar endastläkaren -- och inte patienten -- och kan därför med fördelsnarast upphävas, då de slår sönder dagens primärvård.Landstingens skyldighet att finansiera och administrerasystemet kan inte kombineras med garanti på service och attläkarresurserna fördelas dit där de behövs.Vårdlag och arbetsgrupper splittras ochområdesansvaret urholkas eller försvinner, vilket i sin turinnebär att samverkan mellan primärvård och sjukhusförsvåras.Detta utgör endast några exempel på den minskadekontroll sjukvårdshuvudmannen får över utbudet meddagens lagstiftning. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att upphäva lagen om husläkare,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att upphäva lagen om frietablering som specialistläkare m.fl.,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att hälso- och sjukvårdslagen börutökas med en bestämmelse som ger alla rätt att väljaläkare.