mot · GH02A261 · 1994-01-25 00:00:00 — Att vara arbetslös kan få förödande konsekvensersocialt, ekonomiskt och hälsomässigt. Ett gott liv förmedborgarna är en omöjlig dröm så länge hotet omarbetslöshet vilar över var och en i vårt samhälle.Arbetslösheten i är ett av våra störstasamhällsproblem. Med den omfattning den fått hotas helasamhällsordningens fortbestånd.Hela västvärldens dilemma är att man går in i 2000-taletmed en produktionsapparat -- industri, tjänste- ochservicesektor -- vars innovationsförmåga och tekniska ochekonomiska standard ständigt når allt högre och allt merförfinade utvecklingsnivåer. fördelas arbete ocharbetstid i stort sett som (även omvälfärdssystemet i mer än i andra länder söktförverkliga en annan ordning). som då betraktasekonomiska kriser och arbetslöshet som självklarasymptom i samhällsekonomin.I dag har många regeringar t.o.m övergett ambitionenatt ingripa mot arbetslösheten med stödjande åtgärder iekonomin vilket blev den allmänt vedertagna policyn någradecennier . Under några gyllene årtiondenefter levde kapital och arbetskraft i ettrelativt samförstånd under statens överinseende men i daghar de amerikanska och västeuropeiska ekonomiernaåterfallit till äldre mönster i stället för att söka nya lösningarpå nya problem.Därför innebär arbetsmarknaden fortfarande en kamp,inte bara om de bättre jobben och om höjden pålönenivåerna, utan även för själva rätten att få arbeta. I allthögre grad överlåts åt marknaden att bestämma villkorenför arbetslivet. Samhället och staten förmår inte mer än attparera de värsta följdverkningarna.Länge har storleken av arbetslöshetens effekter varitfördolda för oss i som surfat på en nästan 100-årigekonomisk medgångsvåg av unik varaktighet. harmedgångsvågen brutits och vi tycks drunkna i deekonomiska kostnaderna av detta parerande. Bara att hållade arbetslösa flytande ekonomiskt kostar 100miljarder kronor, halva vårt budgetunderskott. Hur höga ärde övriga kostnaderna? Hur har marknaden kunnat få ettsådant grepp över samhället att ett detta ekonomiska ochmänskliga slöseri kan tillåtas fortgå?HälsoargumentenFörst en kort redogörelse för det pris som de arbetslösagrupperna betalar i . Sammanställningen är gjord avforskning på arbetslöshet i främst . Priset förarbetslösheten betalas i flera ''hälsovalutor'':1. Livsstil: Arbetslösa ökar i vikt, röker mera, har högreblodfettsnivåer och högre blodtryck. Man ser även en ökadinsöndring av stresshormon.2. Sjuklighet: Arbetslösa uppvisar som följd av dessalivsstilsförändringar en förhöjd hjärt-kärldödlighet, samt enrad andra s.k. psykosomatiska sjukdomar som ledbesvär,håravfall, magkatarr, hudsymptom och diabetes.3. Dödlighet: Arbetslösa i har 1,5--2 gångerhögre dödlighet än andra grupper av samma ålder och kön.Vanliga dödsorsaker är våldsam död, död i olycksfall, ellersjälvmord.4. Effekter på familj: till arbetslösa har högredödlighet än hustrur till män som har arbete. Hustrur ochbarn till arbetslösa män misshandlas oftare än andra. Barntill arbetslösa föds med lägre födelsevikt och har försämradlängdtillväxt. De får också mera problem i skolan.5. Effekter på samhället: Vid hög arbetslöshet stigeräven dödligheten bland spädbarn och pensionärer. Ävenaborttalet stiger.Arbetslösheten som ett system av förtryckSystemet med arbetslöshet innebär i realiteten ettsystematiskt förtryck av medborgarna. Vi måste se till detsystemet! Vi kan inte nöja oss med att lindra effekterna avdet. Man lindrar inte effekterna av apartheid eller slaveri --man avskaffar sådana system. Detta inte bara avekonomiska skäl utan främst av mänskliga skäl.Nu tycks det vara med arbetslösheten som med vädret:alla talar om vädret, men ingen gör något åt det. Alla talarockså om arbetslösheten, men vi gör inte något radikalt åtden. Det finns dock en fundamental skillnad: vädret är intemänniskans verk -- men det är arbetslösheten.Arbetslösheten är skapad av människan. Därmed kan denäven avskaffas av människan.Precis som samhällen kunde fungera, även utan slaveri,träldom och feodalism, måste vårt kunna fungera utanarbetslöshet. Det är en fundamental mänsklig nödvändighetatt arbeta -- därigenom överlever vi. Ytterst genom attarbetet ger oss mat och husrum. Denna princip har vi svårtatt varsebli genom det komplexa samhälle vi skapat med ettsocialt skyddsnät som skymmer sikten. Det har gjort arbetetill en medborgerlig skyldighet -- genom att vi måstemedverka till de skyddsnät samhället spänner upp. Menarbete är också en mänsklig rättighet -- genom att ha ettarbete har vi också en uppgift och därmed en mening i våraliv. Vi kan då vara fria att välja och forma våra liv som visjälva vill, i gemenskap med andra. Det förklarar dekraftiga, negativa effekter på folkhälsan av arbetslösheten.Arbetslöshetsargumentet som sprackInte ens argumentet att en viss arbetslöshet behövs föratt hålla lönenivåerna nere tycks vara giltigt. harvi i den preliminära nationalbudgeten fått läsa att lönernai dag i den svenska industrin stiger snabbare än i de flestakonkurrentländerna. Detta kan tyckas överraskandeeftersom just ett av de högljudda argumenten för en vissarbetslöshet varit att motverka lönestegringar ochinflationsryck. Förklaringen som antyds nu är att det kanvara just arbetslösheten (sic!) som drar upp lönerna. Somvi ser det finns det inte längre några hållbara argument förarbetslösheten.Samhällets målEmot marknadens diktat måste samhället formulera sinautvecklingsmål och stimulera och vidareutveckla socialainnovationer för att vi skall få leva i ett moderntvärldssamfund som befinner sig på 2000-taletsutvecklingsnivå också vad gäller mänskliga och socialaaspekter. Ett modernt och mänskligt samhälle tillförsäkrarsina medborgare deras grundläggande rättigheter ochdärmed möjligheten av ett i sann bemärkelse gott liv. Detsamhälle som bara låter sin utveckling flyta med tekniskainnovationer och ekonomiska effekter utan att krävamotsvarande utveckling av de sociala sidorna av livetkommer förr eller senare in i en ohållbar situation.Låt oss därför ta steg i riktning mot att avskaffaarbetslösheten inom en ram som behåller de goda dragen imarknadsekonomin. Låt oss utveckla en unikt svenskmekanism och en samhällelig organisation som gör detmöjligt att hantera marknadens svängningar vad gällerbehov av arbetstid utan att leda till ständiga politiskakonvulsioner. Låt oss försöka lösa frågan för gott i stället föratt pussla med provisorier. Låt återta platsen som''marknadsledande'' i den sociala organiseringen avarbetslivet!Arbetslöshetens två sidorArbetslösheten pekar på två problem i dethögutvecklade industrisamhället -- eller två sidor av ettproblem som måste hållas isär för att vi skall kunna finnahållbara lösningar.Det ena har vi vant oss kalla lågkonjunktur. Då rullarekonomins hjul så långsamt att den efterfrågadearbetsvolymen inte räcker, varken för att tillgodosemänniskors behov eller för att alla som vill skall finna ettarbete i den omfattning som är bruklig.Det andra är att produktionen är så hög som är praktisktmöjlig men så tekniskt och organisatorisktavancerad att alla inte kan finna arbete i den omfattningsom är bruklig i fabriker och på andra arbetsplatser.Det som förenar de båda sidorna av problemet är fråganom den ''brukliga arbetstiden''!I det första fallet har staten traditionellt åtagit siguppgiften att stimulera ekonomin. Det har präglat hela den''keynesianska eran''. Det andra problemet -- för mångamänniskor för tillgängligt arbete -- saknar lika vedertagnamodeller för sin lösning. kan staten i stället sägas hasmugit med problemet. Man har sänkt pensionsåldern ochdessutom befriat utslitna människor från arbetet redan förepensionsåldern. De unga har fått studera längre.Småbarnsmödrar (och några pappor) har kunnat ta ledigtför att vara med sina barn.I dag står vi vid ett vägskäl. Att vi tvekar om vilken vägsom skall väljas har dubbla skäl.För det första fungerar inte de gamla sätten att handskasmed problemen. De gamla modellerna för att stimuleraekonomin fungerar allt sämre, därför att den har blivit alltmer internationaliserad (och kanske också för att de mestangelägna behoven är tillfredsställda). Och förtidspensionoch förlängd skolgång upplevs inte längre som goda gåvorutan som uteslutning från arbetslivet. För det andra måstevi stanna upp och överväga om vägarna leder rätt -- om vikunde finna medel att slå in på dem. Det är inte längresjälvklart att man skall stimulera produktion av vad slagsom helst eftersom det kan stå oss dyrt i form av miljöskadoroch förslösade resurser. Det är inte ens självklart attmedborgarna värdesätter en högre materiell standard merän andra värden, t.ex. mer fri tid!Arbetstiden en nyckelfrågaDetta visar hur viktigt det är att finna en långsiktigstrategi för ett ''postindustriellt samhälle'' i . Ensådan måste bygga på verkligheten men också påvärderingar som vi gjort till djupt kända svenska. Till bådeverklighet och värdering hör den livsstil och denarbetsmarknad som innebär att alla vuxna mer eller mindreingår i förvärvsarbetet.Under en lång period av välfärdssamhället minskade denindividuella arbetstiden successivt. Det hade sin grund iarbetets ökade produktivitet. Tack vare det kunde den friatiden ökas (förutom att lösgöra stora grupper frånarbetstvånget eller, som , att hålla dem frånförvärvsarbete). som vi hade ''full sysselsättning''sjönk den totala arbetsvolymen successivt (en utvecklingsom bröts av en uppgång -- som åter vändeneråt -- se figur).Eftersom det nu är länge sedan -- --veckoarbetstiden kortades kan det vara dags att ta nästasteg. Åttatimmarsdagen infördes i princip för över 70 årsedan! Ännu viktigare är kanske att 40-timmarsveckan,måste betraktas som en kvarleva från enförsörjarfamiljenstid. , när kvinnorna utgör halva arbetsstyrkan måsteman ta konsekvenserna av detta i form av kortare arbetstidför alla (hushållets arbetsinsats har ökat mycket markant,se nedan). Kvinnorna bär fortfarande en dubbel börda.Önskan att minska arbetslösheten är en viktigpådrivande faktor för en i alla fall önskvärdsamhällsförändring.DiagramArbetsvolymen och arbetslösheten 1963--1993. Figurenvisar att arbetsvolymen minskade kraftigt fram till omkring1980 som arbetslösheten var låg och varierademåttligt. bröts denna goda utveckling.Arbetsvolymen steg våldsamt (i motsats till andra länder)och arbetslösheten sjönk något. hararbetsvolymen åter fallit dramatiskt men (tillskillnad från tidigare) i kombination med en snabbt ökandearbetslöshet. (Bilden framställd av )Ingen vanlig lågkonjunktur!Det råder nästan fullständig enighet om att denhöga arbetslösheten i hela västvärlden inte förklaras av attekonomin befinner sig i en vågdal. Man måste ocksåerkänna, som en verklighet att rätta sig efter,att industrinaldrig kan väntas öka sin efterfrågan av arbetskraft så attden tar hand om det överskott som råder i dagattdetsamma gäller den offentliga sektorn (med realistiskaskattenivåer)att det inte heller är troligt att den privatatjänsesektorn kommer att expandera så mycketatt detsenare kanske inte heller är önskvärt eftersom en sådanekonomi med nödvändighet skulle innebära att allt flerlågavlönade utför personliga tjänster åt högavlönade; en''shoeshine boy economy'' med stora ekonomiska ochsociala klyftor.Kortare arbetstidDetta kan knappast leda till någon annan slutsats än attinom överskådlig tid måste trenden vara att minska dengenomsnittliga arbetstiden för att återskapa en balans påarbetsmarknaden. Det finns också goda belägg för att deflesta anställda önskar kortare arbetstid om det införs istället för löneökning. Detta visade tydligt. Där ville använda ökad produktivitet för kortare arbetstid, för ökad offentlig verksamhet och för ökad privat konsumtion.Fakta om arbetstiden talar också sitt tydliga språk:1. Samboende hushåll lönearbetar mycket mer äntidigare. Ökningen i typfallet är från högst till omkring i dag.2. Svenskarna som nation är ovanligt flitiga. Per personi arbetsför ålder arbetar vi mer än i viktiga jämförbara länder som ochFrankrike.3. Opinionen för att på lång sikt förkorta arbetstiden --i stället för ökad lön -- har alltid varit betydande; enligt desenaste undersökningarna är det vad väl över hälften avlöntagarna föredrar (och av allt att döma tänker man sig dåen kollektiv reform, inte individuella beslut).Arbetstidsfrågan är inte heller en kvinnofråga; det finns flermän än kvinnor som vill förkorta.4. Flera yrken, särskilt inom vården, innebär en så storfysisk och psykisk belastning att ''normalarbetstiden'' redanär ''deltid'' (ungefär 30 veckotimmar).5. Kortare arbetstid -- som ''arbetsdelning'' -- leder påsikt till fler anställda även om man inte skall vänta direkta,avläsbara effekter. Här tycks forskare ha svängt i sinaslutsatser, från att ha konstaterat att det franskaexperimentet 1982 var misslyckat till att betrakta de tyskametallarbetarnas reform som framgångsrik.6. När drifttider och öppettider blir allt längre kommerallt färre att arbeta på ''normala tider''. Då blir det ocksålättare att variera arbetstiden eftersom alla ändå inte är påjobbet samtidigt.7. Alla generella arbetstidsförkortningar i harskett i samklang med jämförbara länder men harSverige halkat efter; de flesta har sprängt 40-timmarsvallen.EU ser också kortare arbetstid som en väg urarbetslösheten.8. är däremot långt framme i fråga om enarbetstidsreglering (eller snarare ledighetsreglering) somgjort det möjligt att dela sin tid mellan yrke och familj.Vad som talar emot en kortare arbetstid är i första handdet statsfinansiella läget med en statsskuld som ökar iförfärande takt. , med en hög, t.o.mväxande, arbetsvolym och de skatter som då gällde, vändedet dåvarande budgetunderskotten till en tillfällig balans(även andra gynnsamma faktorer bidrog till detta!). ''Högrefart på hjulen'' -- och en ökande arbetsvolym (från dagenslågpunkt) som då kan väntas -- kan på samma sätt bidra tillatt åter sanera statsfinanserna . Denönskvärda kombination på lång sikt måste dock vara mångaarbetande (ingen arbetslöshet) men för var och en kortarearbetstid som uppfyller individuella önskemål. Det börockså understrykas att arbetsvolymen bara är en faktor föratt sanera statsfinanserna vid sidan av beskattning ochbesparingar.Flytande arbetstid?Konjunktursvängningar och varierande efterfrågan påarbetskraft är naturliga i en marknadsekonomi. Efterfråganbestäms av näringslivet, enskilda företagare och offentligasektorn. För dem är det ständigt nödvändigt attomstrukturera och rationalisera sin verksamhet medkonsekvenser för efterfrågad arbetsvolym,omskolningsbehov och förflyttningar från branscher pånedgång till branscher på uppgång. En aktivarbetsmarknadspolitik måste underlätta denna fortgåendestrukturomvandling.Staten kan i viss mån också stimulera arbetsmarknadenunder lågkonjunktur och hålla den tillbaka vidöverhettning. Skulle arbetstiden, å andra sidan, kunna blimer flexibel och ''flyta'' efter aktuell efterfrågan? Kanarbetslivet organiseras med en mer ''flytande'' arbetstid. Ipraktiken sker ju det genom övertidsuttag ochkorttidsveckor. I en mening sker det också genom attindivider anställs och friställs (avskedas eller permitteras).Variationer i efterfrågan på arbetsmarknaden -- som intekan bemästras av statliga åtgärder -- skulle i ett sådantsystem inte leda till fler eller färre arbetande utan påverkaden arbetstid som finns tillgänglig på marknaden för var ochen.Tanken är alltså att arbetstiden skall variera i förstahand -- inte antalet arbetande. Arbetstiden kan behövasänkas eller ökas. I ett rättvist, mänskligt, modernt ochsolidariskt samhälle bör variationerna inte drabba enskildaarbetande utan fördelas på ett solidariskt sätt. Allamedborgare skulle ha rätt till den del av den totalaarbetsvolymen som för tillfället efterfrågas och som deönskar och vill ta på sig. En sådan flexibilitet är naturligtvisatt föredra framför att enskilda individer tvingas arbeta merän de önskar (och kanske mindre än de önskar andratider).Om en arbetstidsutredningMot denna bakgrund är det angeläget att i enparlamentarisk utredning granska frågan hurarbetslösheten skall kunna avskaffas. Dess huvuduppgift skulle vara att finna vägar till full sysselsättning givet deekonomiska och strukturella begränsningar som gäller förSverige (till skillnad från den förra utredningen somfärgades av knappheten på arbetskraft). Det betyder inte bara måste erkänna svårigheten att ökaarbetsvolymen med stimulansåtgärder. är det förnärvarande olyckligt att arbetsvolymen sjunker -- trots attdet kunde öka de enskildas välfärd -- med hänsyn till detallvarliga statsfinansiella läget.Utredningen föreslås pröva tanken på en flytandearbetstid som en principiell metod för att fångavariationerna i efterfrågad arbetskraft. Det är också viktigtatt pröva vilka steg som kan tas i den riktningen. innebära:underlätta ett mer individuellt val avarbetstid, dvs. fortsätta den ''svenska'' linjen men medmindre styrning av ''ledigheterna'', för att återupprätta detfrihetsideal som färgade de tidiga arbetstidsreformerna,överväga hur man kan avskaffa eller mjuka upp begreppet''heltid'' (och återgå till att maximera arbetstidens längdenligt EU-modell). Här måste t.ex. utredas hur bidrags-,pensions- och skattesystem styr uppfattningen omnormalarbetstid,en möjlig väg kan vara att skilja mellanlängsta tillåtna arbetstid (8 eller , ) och en ''normalarbetstid'' för bidrags-och ersättningsnivåer m.m. (som skulle kunna ''flyta'' enligtovan i takt med konjunkturerna),utreda hurvälfärdsåtagandena skall anpassas till en ''flytande''arbetstid,analysera vilka nya institutionella former somkrävs för att en ''flytande'' arbetstid skall fungera. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär en parlamentariskutredning med uppgift att avskaffa arbetslösheten genomatt införa flexibla arbetstider.