mot · GH02Jo684 · 1994-01-25 00:00:00 — Ett ekologiskt uthålligt samhälle Det finns en djupgående oro i folksjälen. För många ter den sig alltmerahotfull. Framtidstron sviktar betänkligt.Den kontinuerliga uppbyggnaden av välfärdssamhälletunder har gång på gång störts avpåminnelser om framväxande globala hot. Professor varnade ihärdigt förvärldssvälten. Den snabba befolkningstillväxten ansågs intemöjlig att möta med en motsvarande tillväxt i fråga omlivsmedelsproduktion. Men utvecklingsoptimisternaförsökte dämpa oron med hänvisning till förväntadeframgångar beträffande växtförädling, konstbevattning,utnyttjande av havets rikedomar m.m. Man satte ocksåstora förhoppningar till familjeplanering ochutvecklingsbistånd. Men fortfarande kvarstår hotet.Redan under 1960-talet kom allvarliga varningar förframtida miljökatastrofer. bok lyckoruset hos tillväxtens entusiaster. Här i Sverigebidrog med starka varningsrop i bokenPlundring, svält och förgiftning.Under 1970-talet skakades välfärdsekonomierna av fleraoljekriser. Mest påtagligt blev detta när vi i ansågoss tvungna att införa bensinransonering. Då visade det sighur bräcklig den gren är som vår ekonomi är upphängd på.Den rika världens beroende av oljan som produktionsbasgjorde sig påtagligt påmind. Ökad oljeproduktion ochsänkta priser har undanröjt hotet -- men bara tillfälligt.Fortfarande trodde de flesta påkärnkraften som framtidens energikälla. skulle dentryggheten också komma att berövas oss.Harrisburgolyckan ledde till en omprövning, och efterTjernobyl stod det klart att kärnkraften måste bli enparentes. Men i brist på alternativ förlades det bortreparentestecknet till 2010. Därmed gavs ett rejält rådrum --trodde man. är snart hälften av denna tidsrymdförbrukad, men alternativen till kärnkraften låterfortfarande vänta på sig.Till dessa hotbilder har också massarbetslösheten ivästvärlden fogats. har inletts med den svårastearbetslöshetskris som upplevt i modern tid. Allaprognoser visar att arbetslösheten kommer att vara myckethög under hela decenniet.Denna korta exposé visar hur det enaöverlevnadsproblemet har lagts till det andra underefterkrigstiden. Därför sviktar framtidstron hos välfärdensbarn. Somliga reagerar som den rike kornbonden som Jesusberättade om. Han sade, intet ont anande, till sig själv: Ät,drick och var glad. Hos andra gnager en förtärande oroinför framtiden över vilken de inte har någon makt.De partipolitiska programmen sysslar i ringa grad meddessa övergripande och långsiktiga problem. Den politiskadebatten präglas i alltför hög grad av kortsiktiga frågor ochavgränsade problem. I de frågor som rör det långsiktigaperspektivet finns en förlamande polarisering. Å ena sidanstår de som hävdar att man först måste ha mera tillväxt avsamma slag som tidigare för att kunna göra något radikaltåt miljön och de långsiktiga överlevnadsfrågorna. Å andrasidan finner man företrädare för införande av en radrestriktioner som hämmar investeringar och produktion.Ofta fastnar debatten i hårda konfrontationer kringbegränsade symbolfrågor. Det kan röra utbyggnaden av ettvattenfall, en väg eller en bro. Det kan gällapappersåtervinning, avverkning i ett skogsområde elleröppnande av en grustäkt. Var och en av dessa frågor kanvara nog så viktig, men alltför sällan diskuteras helheter,strategier och långsiktiga perspektiv.Restriktionens företrädare uppfattas ofta som fiender tillvälfärdssamhället. Och välfärdens barn vill inte klä sig i säckoch aska. De vill njuta av tillväxtens frukter och sålänge det går. Helst mera av samma sort.Denna konfrontation är destruktiv. krävs det samlingför en ny strategi. Framtidstron måste återerövras. Men detkan inte ske genom dekret. Den uppstår bara genominspiration och insikt om att det finns möjligheter.Samhället står inför den stora utmaningen att bytaproduktionsbas. Det mesta av det vi gör med olja, koleller naturgas som råvaror måste göras på något annat sätti framtiden. Allt talar för att den naturliga ersättaren ärbiomassa från olika former av biologisk produktion. Ensådan omläggning kommer att ta flera decennier. Denkommer att medföra många nya okända problem. Denutmanar starka ekonomiska intressen som är knutna tillnuvarande produktionsbas. Därför krävs det bred politisksamling, stor uthållighet och målmedvetenhet om det skallvara möjligt att åstadkomma denna genomgripandeomställning.Men omställningen är nödvändig. Ju förr vi inleder dettaarbete, desto större möjligheter att lyckas. Utgångspunktenbör inte vara restriktioner och förbud. Utmaningen är attbygga nytt, åstadkomma nya lösningar, ge välfärden ettrikare innehåll med ökad trygghet och gemenskap. Denerbjuder en möjlighet att vara föregångare iindustrisamhället. På samma sätt som bostadsbyggandetunder decennier har varit en motor för att upprätthålla fullsysselsättning och utveckla välfärden kan denna nya''byggnadsuppgift'' bli den drivkraft som löser inte baramiljöproblem utan också arbetslöshetskrisen.De viktigaste inslagen i denna samhällsordning är attersätta energiproduktionen från tolv kärnkraftsreaktorer,anpassa bebyggelsen till en väsentligt lägreenergianvändning, utveckla nya drivmedel och ny teknikför landsvägstrafiken, lösa problemen med de växandesopbergen, skydda sjöar och vattendrag mot övergödning(vilket kan kräva ny teknik i reningsverk ochavloppssystem)och inordna odlingsverksamheten i ettnaturligt kretslopp.Dessa gigantiska uppgifter kräver långsiktighet ochhelhetssyn. De är inte möjliga att åstadkomma utan enmålmedveten politisk styrning. Marknadskrafterna sökersnabb avkastning och kommer därför aldrig på egen handatt lösa dessa uppgifter. De kan inte heller lösas av tillfälligapolitiska majoriteter. Enda möjligheten ligger i ett nyttsamhällskontrakt med bredast möjliga förankring där enlångsiktig strategi läggs fast med en tydlig målsättning.En annan grundläggande förutsättning är attomställningen kan ske under solidariska villkor. Deuppoffringar som kan bli nödvändiga måste bärasgemensamt, liksom frukterna av våra framgångar skallbetraktas som gemensamma tillgångar och fördelassolidariskt.De investeringar som krävs för en omställning till ettekologiskt uthålligt samhälle måste i hög grad göras inomindustrin. De förutsätter god tillgång till människor medhög teknisk kompetens. Det är därför bekymmersamt attrekryteringen till teknisk utbildning har varit så svag undersenare år. Alltför få väljer naturvetenskaplig linje igymnasiet. Särskilt gäller detta flickorna. En orsak kanmöjligen vara att man upplever tekniken som miljönsfiende. Ett växande miljöengagemang kan därfär hakommit att fjärma ungdomarna från teknisk utbildning.Man borde därför överväga att föra sammanlantbruksuniversitetet med en teknisk högskola till ettkombinerat naturresursuniversitet. En strategi av ovannämnt slag bör också på andra sätt förankras i helautbildningssystemet, både vad avser kursplaner ochorganisatorisk uppbyggnad.För att inleda en utveckling i den riktning vi tecknat härbör regeringen tillkalla en kommission med bredparlamentarisk förankring och med representation förmiljöorganisationer, näringsliv, arbetstagarorganisationeroch forskare med uppgift att utveckla en uthållig strategisom gör det möjligt att genomföra den omställning och detbyte av produktionsbas som krävs för ett ekologisktuthålligt samhälle. Med hänvisning till det anförda hemställsatt begär att regeringen tillsätter enkommission för att utveckla en strategi som under dekommande decennierna kan skapa förutsättningar för ettekologiskt uthålligt samhälle.