mot · GH02L14 · 1994-04-18 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:208 Förändringar i lönegarantisystemet InledningDen borgerliga regeringen försämrade 1992lönegarantin genom att ersätta den dåvarande lagen omstatlig lönegaranti vid konkurs med en ny lönegarantilag.Ersättning för fordringar som kunde utgå från lönegarantinminskade från tolv basbelopp till ett belopp om högst 100000 kronor.Nackdelarna med den ändrade lagstiftningen har blivituppenbara som förflutit sedan den nya lagenträdde i kraft. Särskilt hårt har, generellt sett, äldrearbetstagare med längre uppsägningstider drabbats.Vidare kan nackdelarna exemplifieras genom enstickprovsundersökning som ett har gjortvarvid det framkom att av arbetstagarna hadelönefordringar överstigande . Över en gränsom kom av arbetstagarna. motsvarade lönegarantisänkningen över 75%.Regeringen föreslår åter att fatta beslut omförändringar inom lönegarantins område. Det gäller bl.a.ändringar av omfattningen av lönefordringar som kanersättas genom lönegarantin, och förkortningar avförmånsrätten för lönefordringar samt semesterlön ochsemesterersättning.Bakgrunden är att lönegarantifondens utgifter ökatunder en lång rad av år och att ytterligare åtgärder måstevidtas för att minska utgifterna. Från att ha uppgått till 600miljoner kronor per budgetår har fondensutgifter ökat till 1990/91 och till 4,3miljarder kronor 1991/92. Efter sänkningen avmaximibeloppet 1992 uppgår utgifterna under innevarandebudgetår till 2,4 miljarder kronor.Utgifternas ökning har berott på det höga antaletkonkurser, som uppgick till 21 219 från att ha befunnit sig på en årsnivå om 5 000--6 000.Konkursernas ökningstakt har brutits för att under 1993ha uppgått till 18 731 konkurser.AllmäntRegeringens förslag tar i huvudsak syfte på att begränsalöntagarnas möjligheter till ersättning för löne- ochpensionsfordringar vid konkurs. Det bör dock understrykasatt huvudproblemet inte handlar om att löntagarnamissbrukar lönegarantisystemet, utan om att företagaremissbrukar konkursförfarandet. Dessa problem kvarståroch löses inte genom att arbetstagarnas löneskyddförsämras.Vi bedömer således att regeringens förslag inte kommeratt ha tillräcklig effekt när det gäller att minska missbruketav konkursförfarandet. Däremot kommer det att medföraekonomiska försämringar för många löntagare som intesjälva förfarit på något oegentligt sätt. I de flesta fallenkommer de inte ens att arbeta åt en arbetsgivare sommissbrukat eller skulle ha försökt missbrukakonkursförfarandet.Det statsfinansiella läget är emellertid mycket allvarligt.Regeringens oförmåga att hantera statens finanser harbidragit till att regeringen i finansplanen redovisat ettberäknat underskott i statsbudgeten på 217 miljarderkronor. Trots den allvarliga och principiella kritik som viriktar mot regeringens förslag ser vi därför ingen möjlighetatt motsätta oss de besparingar som regeringen avser attgenomföra. Vi yrkar dock avslag på regeringens förslag omändring av förmånsrättslagen och föreslår i stället attförändringarna sker i lagen om statlig lönegaranti. Viredovisar också vår principiella syn på hur en acceptabellönegaranti borde vara utformad, och lägger några förslagsom inte påverkar det statsfinansiella utfallet.Enligt vår bestämda uppfattning borde reformarbetet istället ha inriktats på konkursförfarandet ochtillvägagångssätten vid företagsrekonstruktioner.Insolvensutredningen (Ju 1988:02) föreslog i sittslutbetänkande Lag om företagsrekonstruktion (SOU1992:113) lagändringar som skulle underlätta enrekonstruktion av företag utan att detta behöver gå ikonkurs. Det finns enligt vår mening ett stort behov av attunderlätta rekonstruktioner av företag som bedöms kunnabli livskraftiga. De av regeringen föreslagna lagändringarnakan medföra att sådana rekonstruktioner försvåras genomatt den anställde som inte fått ut sin lön får intresse avatt så snabbt som möjligt få företaget i konkurs.Vi anser att regeringen möjligt bör återkommatill med förslag som är avsedda att underlättarekonstruktion av företag som bedöms kunna blilivskraftiga samt att begränsa riskerna för missbruk avkonkursförfarandet. Detta bör ges regeringen till känna.Regeringens förslagLönegarantins omfattningRegeringen redovisar ingen principiell syn pålönegarantin. Vi menar att denna garanti är en väsentlig delav de trygghetssystem som avser att underlättaomställningar på arbetsmarknaden och som är nödvändigaför att alla löntagare skall ha en godtagbar grundtrygghet.Därför skulle det bl a vara bättre med en begränsning av dengaranterade lönen i stället för att gälla ett visstnominellt belopp, lika för alla. Den nuvarandebegränsningen av ersättningsrätten innebär att medan någraanställda får ersättning för i stort sett hela sin förlust, så fårandra bara ersättning för en mindre del av denna. De i lagförlängda uppsägningstiderna för äldre arbetstagareinnebär att de tenderar att göra större förluster än yngrearbetstagare.Statens åtagande kan emellertid inte vara obegränsat,inte bara av statsfinansiella skäl utan också för att det finnsskäl för staten att överväga vilka förfaranden som statenskall garantera. Det kan inte vara rimligt att två parter skallkunna utvidga omfattningen av statens garanti genomcivilrättsliga avtal som staten inte kan eller bör påverka. Vianser därför att det finns principiella skäl för att begränsastatens åtaganden, inte bara i tiden utan också när det gälleromfattningen av de löner och andra anställningsförmånersom garanteras. En rimlig utgångspunkt är bl.a. att statenendast skall garantera lagstadgade förmåner.På den svenska arbetsmarknaden är det relativt vanligtmed centrala kollektivavtal om längre uppsägningstider änvad lagen föreskriver. Dessa avtal är generella och omfattaren hel bransch eller en hel sektor. Att staten utfäst enlönegaranti har inte haft någon betydelse för tillkomsten avdessa avtal, men de har fått till följd att statens åtagandeutsträckts. Om och när statens åtagande inskränks till attendast omfatta lagstadgade förmåner bör det ankomma påde parter som träffar sådana avtal att själva avgöra om devill utsträcka skyddet till att omfatta de förlängdauppsägningstiderna och att då också finansiera ett sådantutsträckt skydd.Vi anser därför att det finns ett behov av att övervägaom det går att utforma den statliga lönegarantin så att departer som vill utsträcka lönegarantins omfattning fårmöjlighet att göra detta mot en förhöjd avgift tilllönegarantifonden. bör därför ge regeringen tillkänna vad vi här anfört.Lönegarantins koppling till förmånsrättenRegeringen föreslår att lönegarantin ävenfortsättningsvis bör vara kopplad till löne- ochpensionsfordringarnas förmånsrätt. Regeringens förslaghar därför utformats som en begränsning av löne- ochpensionsfordringarnas förmånsrätt. Förslaget innebär attoprioriterade fordringsägare gynnas på de anställdasbekostnad.Vi har tidigare konstaterat att vi med hänsyn till detstatsfinansiella läget inte ser någon möjlighet att motsättaoss de av regeringen föreslagna besparingarna ilönegarantisystemet. Några lika tvingande skäl för att nuinskränka löne- och pensionsfordringarnas förmånsrättfinns enligt vår mening inte. (Ju1988:02) har i sitt betänkande Lag omföretagsrekonstruktion (SOU 1992:113) lagt fram förslagom förändringar i förmånsrätteordningen.Vi anser att hela frågan om olika fordringars förmånsrättbör behandlas i ett sammanhang. Vi kan därför inteacceptera regeringens förslag att behålla kopplingen mellanlönegaranti och förmånsrätt, utan yrkar avslag påregeringens förslag om ändring av förmånsrättslagen ochföreslår i stället att de av regeringen föreslagnabegränsningarna flyttas över till lönegarantilagen.Ersättning för innestående lönefordringarRegeringen föreslår att förmånsrätten för lönefordringarbegränsas till vad som har förfallit till betalning under de sexsista månaderna av arbetstagarens anställningstid hoskonkursgäldenären, och inte tidigare än tre månader innankonkursansökningen kom in till tingsrätten. En begränsningav rätten till ersättning för innestående lön till tre månaderkan medföra att arbetstagare som inte fått ut sin lön tvingasatt relativt omgående begära sin arbetsgivare i konkurs.Vi erinrar om vad vi sagt om att lönegarantin iprincip borde omfatta alla lagstadgade rättigheter, och därför borde ha rätt till ersättning för lön under denlagstadgade uppsägningstiden. Begränsningsregeln bordedärför egentligen utformas så att ersättning dels kunde utgåför upp till tre månaders innestående del, dels lagstadgaduppsägningstid. En sådan utformning skulle emellertidinnebära en budgetförsvagning med ca 200 miljoner kronori förhållande till regeringens förslag. Mot bakgrund av detstatsfinansiella läget ser vi därför ingen möjlighet att numotsätta oss regeringens förslag.Fordran på semesterRegeringen har föreslagit att lönegaranti endast skalllämnas för semesterlön och semesterersättning som stårinne för det löpande och närmast föregåendeintjänandeåret. Vi erinrar om vad vi sagt, attlönegarantin i princip borde omfatta alla lagstadgaderättigheter men att vi mot bakgrund av det statsfinansiellaläget inte ser någon möjlighet att motsätta oss regeringensförslag.Den föreslagna ändringen kommer emellertid attmedföra att sparad semester inte längre kommer att varaskyddad, och den motverkar därmed den individuellaflexibilitet som semestersparandet avsåg att underlätta. Vierinrar om att semesterkommitté övervägde förslagsom innebar att semestersparande skulle kunna ske ifristående former. De förslag som då diskuterades innebaratt rätten till sparad ledighet skulle vara knuten tillindividen och inte beroende av anställningen, och attsemesterlön som svarade mot den sparade ledigheten skulleinbetalas till en fristående semesterkassa. Förslaget har dennackdelen att verksamheternas likviditet försämras någotgenom att verksamheten inte längre förfogar över deninnestående semesterlönen som över eget kapital.Om lönegarantin inskränks så att den inte längreomfattar sparad semester finns det enligt vår mening skäl attinföra ett fristående semestersparande. Detta bör gesregeringen till känna.Förslaget om två års karenstidRegeringen har föreslagit att lönegaranti endast skallkunna lämnas en gång förlönefordringar som har uppstått i huvudsakligen sammaverksamhet. Det är ett godtyckligt ingrepp motarbetstagare som accepterat en anställning som erhållitsmed stöd av lag enligt reglerna om företrädesrätt enligt 25--27 §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd.Vi socialdemokrater anser att det är nödvändigt attförhindra samhällsstöd till upprepade rekonstruktioner avicke livsdugliga företag. är det viktigt att deåtgärder som vidtas är ändamålsenliga och socialtgodtagbara och att de inte försvårar sakligt motiveraderekonstruktionsförsök. Vi erinrar om att NUTEKframhållit att regeln bör medge undantag för återanställningefter en seriös rekonstruktion. Vi menar att regeringensförslag inte uppfyller de krav som kan ställas mot bakgrundav detta.Vi vill också erinra om företrädesrätten tillåteranställning enligt lagen (1982:80) om anställningsskydd25 § och att arbetstagaren är skyldig att godtaanställningserbjudande -- att stå till arbetsmarknadensförfogande -- för att inte gå miste omarbetslöshetsersättning. Det är inte förenligt med gällandeEG-direktiv om statlig lönegaranti att i detta fall ställaarbetstagare helt utan löneskydd såsom i regeringensförslag.Vi befarar att regeln med den utformning somregeringen föreslagit är för generellt utformad och att denkan ha just dessa negativa effekter. De anställda som ärmest värdefulla för företaget har sannolikt också störstförutsättningar för att finna annan anställning. Ompersonalstyrkan skingras försvåras även en sundrekonstruktion.Regeringen har själv angett att syftet med den nya regelninte är att hindra en sund rekonstruktion av konkursföretageller normala överlåtelser av konkursbons inkråm. Detenda undantag som regeringen föreslår är dock attkarensregeln inte skall gälla om arbetstagaren har anvisatsanställningen av den offentliga arbetsförmedlingen.Vi har angett våra invändningar mot regeringens förslagtill införande av en tvåårig karensregel. Vi menar i detsammanhanget att det i stället är angeläget att finna formersom effektivt motverkar missbruk av lönegarantin.Som vi anfört, är vår bestämda uppfattning attreformarbetet borde ha inriktats på konkursförfarandet ochtillvägagångssätten vid företagsrekonstruktioner.Vi anser därför att regeringen bör behandla även dennafråga för att möjligt återkomma till medförslag, bl a om hur en begränsning av riskerna för missbrukav konkursförfarandet skall ske. I sammanhanget börprövas behovet av ett centralt register över allalönegarantiärenden såvida skäl inte finns för enkarensregel. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att regeringen bör återkomma tillriksdagen med förslag för att underlätta rekonstruktion avlivskraftiga företag samt begränsningar av risker förmissbruk av konkursförfarandet,2. att avslår regeringens förslag om ändringari förmånsrättslagen (1970:979),3. att beslutar att 9 § lönegarantilagen(1992:497) skall ha följande lydelse:För fordran med förmånsrätt enligt 12 §förmånsrättslagen (1970:979) gäller garantin för varjearbetstagare med högst . Betalning förfordran som avser ersättning för särskilda kostnader utgårframför annan fordran, och med de begränsningar somframgår av a--f nedan.a) Betalning lämnas endast för fordran som har förfallittill betalning avarbetstagarens anställningstid hos konkursgäldenären ochinte tidigare än konkursansökningenkom in till tingsrätten.b) Betalning för fordran på uppsägningslön lämnas somlängst för uppsägningstid som beräknats enligt 11 § lagen(1982:80) om anställningsskydd.c) Betalning för uppsägningslön för tid under vilkenarbetstagaren inte utför arbete för konkursgäldenären ellerannan och inte heller driver egen rörelse lämnas endast omarbetstagaren kan visa att han har anmält sig hos offentligarbetsförmedling som arbetssökande.d) Om en lönefordran som har förfallit tidigare än tremånader före konkursansökningen har varit föremål förtvist lämnas betalning endast om talan har väckts ellerförhandling som föreskrivs i kollektivavtal eller lagen ommedbestämmande i arbetslivet har begärts inom fyramånader från förfallodagen och konkursansökningen harföljt från det att tvisten slutligt haravgjorts.e) Betalning för semesterlön och semesterersättningsom är intjänad före konkursansökningen lämnas endast förvad som står inne för det löpande och det närmastföregående intjäningsåret.f) Betalning för fordran på pension vilken tillkommerarbetstagare eller dennes efterlevande för högst sexmånader före konkursansökningen och därpå följande sexmånader,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om möjligheterna till enkompletterande frivillig avgiftsfinansierad utvidgning avlönegarantin,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om sparande av semester friståendefrån anställningen,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om regeringens förslag tillkarensregel och register över lönegarantiärenden.