mot · GH02T40 · 1994-03-17 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:166 Avreglering av järnvägstrafiken och riktlinjer m.m. för SJ:s verksamhet --1996 Regeringen föreslår i propositionen att bannätetavregleras från . Rätten att trafikerabannätet öppnas för alla som har ekonomiskaförutsättningar. En särskild myndighet inrättas för attfördela tillstånden att trafikera bannätet. SJ får i uppdragatt sköta tidtabellerna.Vi föreslår att avslår propositionen.Järnvägen har varit en mycketviktig del i transportnätet för såväl gods som persontrafik.Efter hand har dock landsvägstrafiken tagit över en alltstörre del av de samlade transporterna, av gods ochmänniskor. har övergripandetrafikpolitiska beslut tagits i riksdag. Vid etttillfälle har inrikningen varit att genom konkurrens ökaeffektiviteten i transportsystemen, så också för järnvägen.Vid ett annat tillfälle har de mera samhällsekonomiskamålen övervägt.Under senare år har konkurrens- ochmarknadsmodellen blivit den inriktning som riksdag ochregering valt. Genom att konkurrensutsätta järnvägen harförhoppningar ställts om att kunna sänka kostnaderna ochskapa ett mera effektivt transportmedel.Propositionens förslag att låta den som har ekonomikonkurrera om tillstånden att trafikera bannätet riskerarleda till dyrare kollektivtrafik och försämrad service förallmänheten. Vem har råd att trafikera glesbygdsbanornanär någon annan plockar russinen ur kakan genom att läggabeslag på de lönsamma bandelarna? Flera bedömare, bl.a. SJ, har pekat på attstordriftsfördelarna inom järnvägstrafiken måste tastillvara, och detta talar för att ett och samma företag börutföra huvuddelen av trafiken på stomnätet.Detta är också erfarenheten från andra länder, bl.a.USA. Där finns en naturlig uppdelning i ''Class 1-bolag'' förstomnätet och regionala bolag ''shortlines'' som fungerarsom matarbolag till dessa. Någon konkurrens mellan fleraföretag på samma spår förekommer inte annat änundantagsvis och då reglerat i avtal mellan parterna.Påståendet att avreglering skulle leda till lägre kostnadertotalt sett har inte kunnat styrkas. Erfarenheter från andraländer visar att detta sällan blir resultatet. Förjärnvägssektorn kan t.ex. den ökande byråkrati som krävsför att ge andra företag tillträde till järnvägsnätet(tågledning, fastigheter, verkstäder m.m.) öka statenskostnader, liksom att lönsamheten försämras på vissabanor. Därmed ökar kraven på statligt köpt trafik påolönsamma banor, till ökade kostnader för skattebetalarna.Servicen kan också ofta komma att försämras eftersom manväljer att trafikera endast de avgångar som ger ett rimligtekonomiskt resultat.Genom att SJ trafikerar både de lönsamma banornaoch de olönsamma, kan trafiken upprätthållas på enbetydande del av det svenska järnvägsnätet. Visserligen haren del banor lagts ner. Men stordriftsfördelarna och dettaatt man kan ''vinna på gungorna vad man förlorar påkarusellen'' innebär ändå att många bandelar trafikerastrots att det inte går runt ekonomiskt.Trafikpolitikens övergripande mål är enligt 1988 årsbeslut att erbjuda medborgarna och näringslivet i landetsolika delar en tillfredsställande, säker och miljövänligtrafikförsörjning till lägsta möjliga samhällsekonomiskakostnad. Transportsystemens inriktning skall vara atttillgodose medborgarnas och näringslivets grundläggandetransportbehov. Att bidra till ett effektivt resursutnyttjandemed krav på säkerhet och en utveckling så att en god miljöoch hushållning med naturresurser främjas.Transportsystemen ska också bidra till regional balans.Enligt vår uppfattning kan inte detta uppfyllas ompropositionens innehåll förverkligas. En avregleringkommer att innebära att många linjer läggs ned, framför alltdå i de delar av landet som inte är så tätbefolkade. Det finnsidag enligt uppgift ett fåtal lönsamma järnvägslinjer:Stockholm--, --ochStockholm--samt trafiken mellan ochVärmland och fram och tillbaka till . Det ärnaturligtvis dessa linjer som man kommer att konkurreraom. Ingen kommer att konkurrera på de linjer som ärförlustbringande.De negativa effekterna blir många av att avreglera.Biljettpriserna kan komma att variera inte bara beroendepå avstånd utan också beroende på hur många som åker enviss sträcka. Likaså är det tveksamt med flera mindrejärnvägsföretag som ska ut och slåss på den internationellaarenan. Hur ska dessa klara exempelvis förhandlingarna omtransittrafiken?Transportsystemen ska naturligtvis vara så effektiva ochbilliga som möjligt. Men menar riksdag och regering någotmed de övergripande målen, betyder det att vi måsteanlägga ett helhets- och långsiktigt perspektiv, väga inmiljö, säkerhet och regional balans.Propositionen saknar en sådan helhetssyn. Det ärmöjligheten för privata kapitalägare att tjäna pengar påjärnvägstrafik som är regeringens bevekelsegrunder.Regeringen bryr sig inte om vad som händer i glesbygden.Regeringen bryr sig inte heller om kollektivtrafikens roll attunderlätta för människor att på ett miljövänligt och säkertsätt förflytta sig för arbete eller rekreation. Det är ett snävtlönsamhetstänkande som väglett regeringen i dennaproposition. Med hänvisning till det anförda hemställsatt avslår proposition 1993/94:166 omavreglering av järnvägstrafiken.