mot · GH02Ju607 · 1994-01-25 00:00:00 — gällande skattebrottslag trädde i kraft ochbyggde på skattestrafflagutredningens betänkande SOU1969:42, prop. 1971:10 samt skatteutskottets betänkande1971:16. Tanken bakom den nya skattebrottslagen var attendast de svårare fallen skulle lagföras. hade äventämligen bagatellartade fall behandlats av domstolarna.Syftet var vidare att de mindre svåra fallen skulle korrigerasgenom administrativa påföljder, i huvudsak skattetillägg.Den ena påföljden utesluter emellertid inte den andra. Enskattskyldig kan dömas till påföljd enligt skattebrottslagensamtidigt som han/hon får betala skattetillägg.Straffen i skattebrottslagen har jämställts med straffenför allmänna förmögenhetsbrott enligt , såsomstöld och förskingring. Maximistraffet är fängelse.Vidare kan dagsböter utdömas. Grovt skattebedrägerimedför alltid fängelse och straffskalan är fängelse i lägst sexmånader och högst . Grovt skattebedrägeri kan sägasföreligga när den skattskyldige har undandragit merabetydande belopp, eller när gärningen är av särskilt allvarligart. Detta är fallet när någon t.ex. har använt sig avförfalskade handlingar eller oriktig bokföring.Med stöd av ett antal rättsfall i HD kan man draslutsatsen att ett skattebedrägeri borde föranledafrihetsstraff, om det undandragna beskattningsbarabeloppet uppgår till omkring 30.000 kronor.Om man emellertid ser till praxis i de större tingsrätternaunder senare år tillämpas en betydligt mjukare syn påskattebrott. Man skulle t.o.m. kunna säga att en ''hemlig''straffskala för skattefusk utvecklats hos domstolarna.Straffen blir klart lägre än utan att någrauttalanden i denna riktning gjorts av några demokratisktvalda samhällsorgan.Denna mera generösa syn på skattebrottslighet innebäratt i undanhållen skatt ger en månadsfängelse. två månaders fängelse, medan 2milj. kronor renderar fängelse. Som jämförelse kannämnas att i undanhållen skatt gavfängelse.Förutom att straffskalorna blivit allt mildare visarstatistik från att allt färre döms till fängelseöverhuvudtaget. Sålunda dömdes 329 personer till fängelseför skattebrott , medan antalet fängelsedomar 1987hade sjunkit till 203. Av justitieutskottets betänkande1989/90:JuU16 framgår att denna siffra hade sjunkitytterligare då antalet dömda till fängelse förskattebrott uppgick till endast 119 personer, eller enbart av det totala antalet skattebrottsdomar. Lika många fickvillkorlig dom och för blev straffet enbart böter.Utvecklingen följer enligt uppgift frånskattemyndigheterna samma mönster.Denna mjukare, icke-sanktionerade inställning tillskattebrott från domstolarnas sida är djupt beklaglig. Denanknyter till det konservativa synsättet att brott mot statenskall bedömas mildare än brott mot individen. I självaverket är ett sådant betraktelsesätt grovt förledande ochsjälvbedrägligt. Ytterst är det nämligen de mångaindividerna, d.v.s. den stora massan hederligaskattebetalare, som är de stora förlorarna påskattebrottsligheten. Denna missriktade tolerans motskattebrott från domstolarnas sida leder sannolikt också uppluckring av skattemoral och samhällssolidaritet.Justitieutskottet har vid tidigare behandling av motionermed krav på skärpning av gällande skattebrottslagarhänvisat till fängelsestraffkommitténs arbete. Några förslagom skärpning av påföljderna för skattebrott framfördesemellertid såvitt vi kunnat konstatera inte av dennakommitté. 1990/91:JuU23 instämde utskottet i krav påsådan straffskärpning med anledning av motion Ju638.Uttalandet och tillkännagivandet till regeringen i frågan haremellertid uppenbarligen inte resulterat i några åtgärder.Att riksdagsbeslut på detta sätt ignoreras borde ha givitanledning till reaktioner från utskottets sida vidbehandlingen av motion 1991/92:Ju621 i bet.1991/92:JuU23. I detta betänkande hänvisar emellertidutskottet till utredningar om den ekonomiska brottslighetenoch utgår från att regeringen skall återkomma i frågan,vilket alltså regeringen, trots utskottets tidigaretillkännagivande i frågan, inte gjort. Även vid behandlingav motion 1992/93:Ju632 hänvisar utskottet (bet.1992/93:JuU21) till olika utredningar och rapporter. Detfinns mot ovanstående bakgrundsbeskrivning av faktiskaförhållanden ingen anledning att tro att ett fortsattutredande av en fråga där klarhet redan vunnits skullebringa problemet närmare en lösning.Mot bakgrund av den urholkning av straffen förskattebrott som de facto skett , enurholkning som inte sanktionerats av , finns detnu välgrundad anledning för regering och riksdag attkraftfullt markera att brott mot gemensammasamhällsintressen skall leda till kännbara straffrättsligapåföljder. Det lämpligaste sättet att göra en sådanmarkering är att skärpa gällande skattebrottslag. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag om skärpningav gällande skattebrottslag.