mot · GH02A248 · 1994-01-25 00:00:00 — är landets ungdomar bestulna på en stor delav sin arbetsmarknad. Då införde på förslag avregeringen det s.k. ungdomspraktiksystemet. Systemetinnebär att arbetslösa ungdomar mellan 18 och 24 fick ''rätttill en arbetsplatsförlagd utbildning'' som helt bekostades avstaten. Systemet har inte visat sig klara de krav som mankan förvänta sig av en arbetsmarknadspolitisk åtgärd.Systemet brister på följande punkter:Utbildningsinslagethar i flertalet fall varit litet eller inget mer än den utbildningdet i sig innebär att vara på en arbetsplats. I flertalet fallhandlar det om reguljära jobb som utförs på statensbekostnad. Vid många tillfällen har företag till och medannonserat efter ungdomspraktikanter med de speciellaegenskaper som normalt krävs för det specifika jobbet. Inågra extremfall har till och med ungdomar sagts upp frånett jobb för att blott finna sig erbjudensamma jobb som ungdomspraktikant. Riksdagsmajoritetenhar därmed socialiserat en stor del av arbetsgivaransvaretför landets ungdomar.Kontrollen är obefintlig.Arbetsförmedlingarna har fullt upp med att letajobbtillfällen eller arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Delokala fackliga organisationerna ställs ofta utan insyn ellerär på mindre arbetsplatser inte organiserade.Obefintligheten av kontroll gäller både utbildningsinslagmen också övriga regler såsom arbetstid och antalungdomspraktikanter. Det är inte svårt att få flerungdomspraktikanter än vad reglerna medger. Det handlarenbart om att vända sig till flera olikaarbetsförmedlingar.Den totala subventionsgraden ochden obefintliga kontrollen av att utbildning verkligen skerinnebär att konkurrensen snedvrids och seriösa företag somförsöker betala arbetskraft som utför reguljärt arbete avegen kraft och inte med statens pengar slås ut eller fårkraftiga konkurrensnackdelar.Genom den totalasubventionsgraden finns naturligtvis ett betydligtminskande intresse av att anställa ungdomar i något slagsnormalt arbetstagarförhållande. Varför anställa när mankan få samma ungdom utan kostnad? En klarinlåsningseffekt uppstår.Ersättningen till ungdomar ipraktiksystemet ligger i den lägre åldersgruppen klart underden norm som gäller för skälig levnadsnivå och därmedsocialbidrag. Detta innebär att ungdomar antingen ärhänvisade till att söka socialbidrag (som de av mångakommuner förvägras i strid mot gällande lagstiftning) ellertill att leva på en nivå betydligt lägre än andra myndigapersoner i . Detta är negativt för ungdomar menockså för samhällsekonomin då det innebär en betydligtsämre inhemsk efterfrågan. Ungdomar är generellt sett engrupp som konsumerar en stor del av sin inkomst.I förstahand skall ungdomar slussas in på den ordinariearbetsmarknaden.I de fall då detta inte är möjligt skallde sysselsättningspolitiska åtgärderna inte slå ut dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna.Omfattningen av dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall vara så kraftigaatt flertalet ungdomar snabbt erbjuds utbildning ellerjobb.De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall varaframtidsinriktade och kompetenshöjande inom sektorer på''tillväxt''. De bör därför innehålla utbildning inomexempelvis miljö-, informations- samt kultursektorn.Deskall ersättas på ett sätt som garanterar ungdomar en skäliglevnadsstandard.Alla dessa principer kostar antagligen en mängd resurseratt genomföra. Det är emellertid inte så att vi har enarbetsmarknad som inte är förenad med stora kostnader.Att ha en betydande del av landets ungdomar utanförarbetsmarknaden är inte någon billig situation varken påkort eller lång sikt. På kort sikt därför att kostnader för enlåg ersättning i ungdomspraktiken kompenseras med ökadesocialbidragskostnader. På lång sikt därför att långaperioder i öppen arbetslöshet eller meningslösa åtgärderleder till bristande självförtroende och risk för socialaproblem. Det må därför kosta vad det skall kosta för attbringa unga människor i jobb, utbildning eller meningsfullaaktiviteter.Det system som vi försöker formulera nedan är inte ettsystem utan flera olika. Vi tror nämligen inte att det finnsett patentsystem som löser alla problem.Avveckla ungdomspraktikenEnligt vad vi ovan anfört anser vi inte ungdomspraktikenvara en särskilt god åtgärd. Den bör därför successivtavvecklas . En modell kan vara attungdomspraktiken minskas . Däreftermåste den unga praktikanten anställas fast. Detta kan skemed ett begränsat rekryteringsstöd under en begränsad tid.Den arbetsgivare som mottagit ungdomspraktikant utan attsedan kunna erbjuda ett fast arbete bör fråntas möjlighetentill nya ungdomspraktikanter. Ersättningsnivån iungdomspraktiken bör för 18--19-åringar höjas till den nivåsom gäller för 20--24-åringar.Inför ''nyttojobb''Staten bör i samarbete med kommuner, landsting ochföreningsliv inrätta nyttojobb. Detta innebär att statenbetalar en ersättning som garanterar en levnadsstandard ienlighet med vad som ovan anförts till kommuner ochlandsting för att de mot projektbeskrivning och löfte om attinte säga upp ordinarie personal erbjuder sådansysselsättning. Motsvarande ersättning kan utgå tillföreningar och kulturella instanser som klarar motsvarandekrav. Dessa projekt bör främst inriktas mot information,kultur och miljö.Tillåt en frivillig engångspensioneringLåt personer som är pensionera sig om de såönskar. Garantera nivån på pensionen (så att man inteförlorar någonting på att gå tidigare) under förutsättning attavgången motsvaras av en nyanställning av en person under25 år.Starta ungdomsförmedlingarLåt ungdomar själva förmedla ungdomar till företagen.Som ''nyttojobb'' införs lokala centrum som jobbar som''headhunters'' åt företagen. Dessa centers uppgift blir dåatt aktivt söka upp nya jobb samt att söka lämpligkompetens och erfarenhet för det aktuella jobbet.Därutöver utgör dessa en resurs i arbetet att skapa nyaföretag och kooperativ. Målsättningen är att ta till varaungdomars egna kreativa krafter.Arbetsförmedlingens uppgift bör vara mer av attgranska, utvärdera och följa upp dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna. engagera sig i de långtidsarbetslösa ochäldre arbetslösa.Ändra arbetsrättenLagen om anställningsskydd ger personer över 45år rätten att räkna ett visst antal år dubbelt viduppsägningar. Det innebär att ungdomar diskrimineras inuläget. För var problemet det motsattaoch ungdomar var en attraktiv grupp på arbetsmarknaden.I dagsläget är dock ungdomar i avsevärt högre gradarbetslösa än äldre.Regeln om sist in--först ut bör gälla ograverat och intemed en mängd ålderstillägg.Stimulera utbildningNaturligtvis bör alla ungdomar som vill utbilda sig vidarefå möjligheten att göra detta. I princip bör en fri antagningtill högskolan genomföras. Utbildningsplatser påfolkhögskola och gymnasium bör utökas för att motsvarabehovet.Även andra utbildningar bör stödjas och nya metoderprövas. Dels bör utlandsstudier stimuleras. Detta kan skegenom ett ökat Erasmus-utbyte, förmånligarestudiemedelsvillkor och bättre information. Dels bör eninsats göras för att stödja distansutbildning påhögskolenivå. Många ungdomar med familj och barn harsvårt att flytta för att skaffa sig högre utbildning, samtidigtsom behovet och viljan till högre utbildning är störreän på . är datorteknik ochtelekommunikationer så utbyggda att en högkvalitativutbildning på distans kan erbjudas.Erbjud därutöver beredskapsarbetenKommuner och landsting bör erbjuda ungdomarberedskapsarbeten inom den reguljära verksamheten.Därigenom sparas statliga pengar och välfärdsverksamhet ikommun och landsting som ungdomarskompetens höjs. Lämpliga uppgifter är inom vården,teknisk service, skola och omsorg.Vad som ovan anförts är några väl valda åtgärder för attinom en snar framtid kraftfullt minskaungdomsarbetslösheten. Dessa bör utgöra grunden i enhandlingsplan mot ungdomsarbetslösheten som regeringenbör återkomma med till . Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en plan motungdomsarbetslösheten.