mot · GH02Bo218 · 1994-01-25 00:00:00 — Bostadspolitik behövsBostaden är en grundläggande social rättighet i likhetmed arbete, utbildning och sjukvård. Allas rätt till en godbostad är det grundläggande målet för den socialabostadspolitiken.När målet formulerades var dessinnebörd att undanröja den bostadsslum, trångboddhet ochbostadsbrist som präglade den tidens . Dessaförhållanden var i hög grad en följd av denmarknadsinriktade bostadspolitik som dittills förts.Sverige använde den snabba ekonomiska utvecklingentill att höja de bostadssociala ambitionerna, och vi byggdebort 1930-talets bostadsnöd. fick ett stort ochmodernt bestånd av bostäder av hög kvalitet. Bostädernablev modernt utrustade och många har också en mycket högutrymmesstandard. Den sociala bostadspolitiken harinneburit en revolution för vanliga människorsboendestandard och deras möjlighet att välja mellan olikatyper av bostäder.Även utan samhällets uttalade bostadspolitik skulle detha byggts nya bostäder. Men lyckades genompolitisk styrning skapa nya och bra bostäder till alla genomsolidaritet i finansieringen och rättvisa vid fördelningen.Bostadspolitiken är ett av de områden där denideologiska skillnaden är allra störst mellan de solidariskavälfärdsbyggarna och de olika krafter som anser att det ärmarknaden och inte medborgarnas behov som skall styraplanering och åtgärder.De senaste årens ekonomiska tillbakagång ochambitioner om marknadsanpassning har resulterat istagnation på bostadsmarknaden. Nybyggnationen har nåttbottenrekord och reparation och underhåll av beståndet harfått stå tillbaka. Boendekostnaderna har ökat dramatiskt,vilket tillsammans med en förödande hög arbetslöshet harresulterat i ett stort antal tomma lägenheter och en ökadtrångboddhet.Bostadsförsörjningen -- en samhällsangelägenhetRätten till en god bostad är grundläggande i ett samhällesom präglas av rättvisa, solidaritet och lika möjligheter ilivet. Människors möjlighet att välja bostad efter behov ärett av de viktigaste kriterierna på att ett samhälle kanbetraktas som en välfärdsstat.Den som menar allvar med ambitionen att barnen skallväxa upp med rättvisa förutsättningar i livet, att de äldreskall få en trygg och värdig ålderdom och att människor frånandra länder skall få en bra start i , kan aldrigacceptera ökade klyftor i boendet och segregeradebostadsområden där de sämre ställda får hålla till godo medde bostäder som andra ratat. Bostadspolitiken är ett avfundamenten för ett rättvist och rättfärdigt samhälle.Politik, speciellt bostadspolitiken, har ansetts kunna lösa en rad olika samhällsproblem.Utvecklingen har kantrat över åt andra hållet. är detmarknaden som kan lösa alla problem. Men det är genompolitik och politiska åtgärder som människors behov kantillfredsställas. Samhället kan med bostadspolitik,samhällsplanering och övriga politikområden skapagrundläggande förutsättningar för människors utvecklingoch fria val. Politiken kan ge verktygen och möjligheterna.Marknaden kan bara svara upp mot en efterfrågan somuttrycks i pengar. Marknaden kan inte hantera begrepp sommänniskors lika värde eller lika rätt.Behov av metodskifteVerkligheten visar att bostadsmarknad intelängre är den stabila hörnstenen som gett vårt landerkännandet som ett framgångsrikt och eftersträvansvärtvälfärdssamhälle. har varit ett av de få länder därmänniskor i stort sett haft samma förutsättningar till ett braoch innehållsrikt liv, oavsett börd, utbildningsbakgrundeller inkomst. Runt om i ser man med förvåning ochbestörtning hur , som så framgångsrikt lyckats ökajämlikheten mellan människor, nu på område efter områderaserar det som generationer har byggt upp.Vår ambition med denna motion är att beskriva dagenssituation på bostadsmarknaden och formuleramålen för en rättfärdig bostadspolitik. Vilka medel somanvänds för att nå målen måste diskuteras och fastställas ipolitisk samverkan.Nyproduktion har varit det främsta instrumentet förboendets omvandling. problem visaremellertid att nu krävs nya vägar. Rätten till en god bostadmåste få nya politiska uttryck.Det är hög tid att vi hittar de rätta kombinationerna föransvarsfördelningen mellan staten, kommunerna,marknaden, de boende och deras organisationer. Samhälletbör ha ansvar för bostadspolitikens grundstenar såsomsamhällsplanering, finansiering och fastställande av kravenför bostädernas funktion, säkerhet och kvalitet.De enskilda hushållens krav skapar det ansvarsområdedär marknaden kan och bör erbjuda komplement till degrundläggande kraven på en god bostad i en godbostadsmiljö.Vid uppbyggnaden av Välfärdssverige fördelades deökade ekonomiska resurserna solidariskt. Med krympandeekonomiska resurser gäller det att i än högre grad ansträngasig för att hitta modeller så att solidariteten består.Bostadspolitiken har ökat klyftornaSolidaritet är inte bara att se till att de svaga ochoskyddade i samhället får ett skydd. Solidaritet har envidare betydelse genom att fördela resurser ellerbesparingar på ett sätt som på kort sikt kan anses gynna deresurssvaga, men som på även gynnar de starkahushållen.Jämlikhet betyder inte att alla ska ha likadant. Allamåste emellertid ha likadana rättigheter och alla måste harimligt likadana möjligheter. Sedan är det olika hur manväljer och förvaltar möjligheterna.De senaste åren har inneburit kraftiga kostnadsökningarinom boendet. har bostadskostnaderna iföljd ökat snabbare än övriga varor. Mest markant varskillnaden i ökningstakten åren 1990 till 1991 dåskattereformen genomfördes. Skattereformenkompenserade emellertid de minskadebostadssubventionerna med minskade direkta skatter.Från 1987 fram till ökade konsumentprisernamed . i KPI, som svarar för av hushållens utgifter, ökade med 78 %.Att familjerna har svårt att klara sina boendekostnaderframgår bl.a. av att antalet familjer som är berättigade tillbostadsbidrag har ökat . kontinuerlig minskninghar förbytts i motsvarande ökning på fyra år.Ca 50 bostadsrättsföreningar har gått i konkurs och imånga fall dragit med sig bostadsrättshavare i personligkonkurs.Antalet exekutivt sålda fastigheter har tredubblats underperioden --1992.Antalet vräkningar har ökat . beräknas att ca 8 000 familjervräkts från sina bostäder. Den övervägande delen harhyresskulder som är mindre än 20 000 kronor.Sverige är inte färdigbyggtBåde ur medborgarnas enskilda perspektiv ochambitionen om låg arbetslöshet och hög kompetens ibyggandet är det av stort intresse att byggproduktionen blirså jämn som möjligt.Sverige är inte färdigbyggt, även om vi har ca 55 000 tomma lägenheter, vilket är av det totalabostadsbeståndet. står ca 175 000 personer i bostadskö. De tomma lägenheterna ärsnarare ett uttryck för den standardsänkning som mångafått uppleva under den rådande lågkonjunkturen.Trots ett stort antal tomma lägenheter är det nödvändigtmed nytillskott. 1993 beräknas igångsättningen av nyabostäder bli 10 000--15 000, vilket är den lägsta då 17 000 lägenheter igångsattes. Ett betydligt högrebostadsbyggande är nödvändigt för att möta morgondagensbehov. Nyproduktionen behövs främst för att geungdomarna samma chans som tidigare generationer att fåbilda hushåll när de själva vill bryta upp från familjen. Vihar dessutom en ålderspyramid som kräver ett mycket storttillskott av anpassade bostäder för våra äldre.Emellertid är det varken behövligt eller önskvärt attfortsätta den höga nyproduktion som genomfördes underslutet av 1980- och början av 1990-talen. För att bibehålladen bostadsstandard vi hade behövs det 25 000--30 000 nya bostäder . Det viktiga är att kontinuerligtoch långsiktigt planera och genomföra nybyggnadsprojektsom behövs föratt hålla jämna steg med den förändradeålderspyramiden, befolkningsökningen ochomflyttningenatt ersätta förslitna bostäder som inte kanrustas uppatt åstadkomma sådan förnyelse --funktionellt, estetiskt och stadsplanemässigt -- som inte kanåstadkommas inom ramen för det tidigare beståndetattbevara och utveckla kompetensen i bostadsbyggandetsolika produktionsled.Ombyggnad -- upprustning -- förbättringEn av de stora utmaningarna under de närmastöverblickbara åren är att bevara och utveckla detbostadsbestånd som redan finns. Värdet av det somåstadkommits kvarstår inte oförändrat utan aktiva åtgärder.Bostäder är ett område där man kan synda på nåden längenär det gäller underhåll och förbättringar innan bristernablir uppenbara.Boverket och har i en nyligen genomfördundersökning konstaterat att det finns ca 275 000 bostäder som är byggda och inte ombyggdasedan dess.Under åren 1960--1975 producerades drygt 800 000 lägenheter i flerfamiljshus. Många av dessalägenheter bär miljonprogrammets negativa förtecken bådevad gäller materialval och tekniska lösningar.Ombyggnaderna begränsades åren 1988--1990 som ett led ibekämpningen av överhettningen på byggmarknaden.Ombyggnadsbehovet blir successivt allt större i dettabostadsbestånd och en kraftig ökning av ombyggnaderborde därför komma till stånd.Storstadsutredningen visade bl.a. att i bostadsområdenmed byggnads- och förvaltningstekniska brister ärsocioekonomiskt resurssvaga hushåll överrepresenterade.Storstadsutredningen identifierade 21 bostadsområden iStockholmsregionen, 20 i och tio områdeni . Sammantaget bor av befolkningen i respektive region i något av dessaområden.För att motverka boendesegregation och begränsakapitalförstöringen är det än viktigare att upprustnings- ochombyggnadsåtgärderna blir genomförda inom en mycketsnar framtid. Socialdemokraterna anser att det behövs ettnationellt handlingsprogram som syftar till att rusta upp ochförbättra nedslitna bostadsområden och göra dem merattraktiva. Det bör ske genom ombyggnader,kompletteringar och förbättringar både av byggnaderna ochav den yttre miljön i bostadsområdena.Utvecklingen i riktning mot mindre omfattandeombyggnader är positiv ur många aspekter. Att åtgärdaockså kommande, men inte akuta behov har inte alltiduppfattats som positivt av de boende. De äldrelägenheterna har sin charm som inte bör förändras därföratt stammar eller annan teknisk utrustning behöver bytas.Systemförändringen att avskaffa fastighetsägarnasmöjligheter att låna också till underhåll och reparationer ärolycklig, främst i dagens lågkonjunktur. Ambitionen attfastighetsägarna skall ta in hyror som är tillräckligt stora föratt medge avsättningar för ett underhåll som bibehållerfastighetens värde är inte realistisk i då strävan avnödtvång har varit att hålla tillbaka hyreshöjningarna.Fastighetsägarna har ansett sig tvungna att accepterahyresnivåer som inte medgett vare sig rimligt kontinuerligtunderhåll eller fondering för kommande underhållsbehov.Kommunernas ansvarTrots att det finns uppskattningsvis 55 000 tomma lägenheter har många fått det svårare atthitta en bostad. Det handlar inte bara om människor sominte kan betala hyran, eller som utgör ett hot mot sinomgivnings trygghet. Tydliga signaler pekar också på attklimatet blivit tuffare för den som t.ex. ser annorlunda utpå grund av utländsk härkomst, eller som är avvikande pågrund av fysiska eller sociala handikapp.Enligt vår uppfattning har ett flertal politiska beslutunder senare år bidragit till att allt fler utestängs från denreguljära bostadsmarknaden.Spelreglerna för de kommunala företagen harförändrats. I många kommuner har det lett till att dekommunala företagen inte längre anser sig kunna ta ettstörre socialt ansvar än andra företag. harriksdagen tagit beslut om att avvreglera kommunernasansvar för bostadsförsörjningen. Kommunalabostadsförmedlingar har avvecklats, och den s kbostadsanvisningslagen finns inte längre.Följden av dessa beslut är att fastighetsägarna har gettsökade möjligheter att bestämma vilka som ska bo i derashus och att detta drabbar grupper som inte betraktas somtillräckligt attraktiva. Kommunernas ansvariga för socialaoch flyktingfrågor har i åtskilliga sammanhang pekat pådenna utveckling. I förlängningen ser vi en uppenbar riskatt avregleringen leder till att kommunerna tvingas byggas.k. När ingen ''vanlig'' fastighetsägare villta emot vissa hyresgäster återstår bara för kommunerna attskaffa fram speciella hus och områden. Hit hänvisas allasocialt utstötta, och här koncentreras problem ochaccelererar utslagningen.I samband med riksdagsbehandlingen av kommunernasansvar för bostadsförsörjningen gavs regeringen i uppdragatt noga följa utvecklingen.Vi kan redan nu konstatera att beslutet innebär främsten ökad segregation och uppenbara svårigheter för vissahushåll att överhuvudtaget få tak över huvudet. Det innebärinte att vi förordar en återgång till gamla lagar och övrigavillkor. Vi förnekar inte att tidigare regelverk innehöllkrångligheter och andra brister. Däremot menar vi attutvecklingen tydligt visar att kommunerna måste ges ettstörre ansvar och effektiva instrument för allas rätt till engod bostad. Kommunerna måste ges en möjlighet att hjälpadem som inte klarar sig på en helt fri bostadsmarknad. Detär orimligt att människor som sköter sig och inte stör andrautestängs från marknaden.Vi menar att åtgärder måste sättas in skyndsamt. Närkonjunkturen vänder, och värdarna återigen utanbekymmer kan fylla sina lägenheter med attraktivahyresgäster, då torde svårigheterna för utsatta grupper atthitta en bostad öka ytterligare.Delaktighet -- demokratiFör att nå målet om ett bra samhälle för alla människorär bostadspolitiken en nödvändig -- men inte tillräcklig --förutsättning. Det handlar också om den vidare planeringenom hur samhället fysiskt sett ska formas: var vi ska bo,arbeta och resa, under vilka förhållanden barnen skall växaupp, vilka värden i form av miljö, skönhet och socialgemenskap som vi vill ska prägla framtiden. Och dethandlar om den delaktighet och demokratisering som skallge människor makt över planeringen och sitt eget dagligaliv.En nyckelfråga är hur och för vem denna planering görs:-- demokratiskt och med delaktighet för alla människor-- eller marknadsstyrt och för människorna efterköpkraft.På senare år har den demokratiska planeringsprocessenallt oftare åsidosatts. Den nya , PBL,syftade till ökat demokratiskt inflytande, men den i sigutmärkta PBL-reformen har alltför ofta försummats tillförmån för andra intressen. Det ökade demokratiskainslaget har inte tagits tillvara. Vi har fått en''förhandlingsplanering'', där folket har förlorat inflytadeoch de långsiktiga visionerna urholkats.Ett gott boende fordrar att planeringen sker näramänniskorna om deras livsmiljö skall kunna erbjudalevande samvaro, god miljö och skönhet. Vi måste genommänniskors aktiva medverkan väcka till livgrannskapstanken och skapa lokal identitet.Vi är på många områden på väg mot ettproduktionsinriktat samhälle där allt mindre hänsyn tas tillde enskilda människornas behov. Produktionsinriktningenoch marknadsstyrningen försvaras med att det gerkonsumenten valfrihet. En valfrihet som möjligen kananvändas för vanliga konsumtionsvaror. Bostäder ochboendekvalitet är emellertid inte vanliga konsumtionsvarorsom enkelt går att välja eller byta till något som passar detenskilda hushållet. En dåligt planerad bostad kan ha enfördel genom att bli billig, men det är osolidariskt att dehushåll som har begränsade ekonomiska resurser ocksåskall behöva bo i dåligt planerade bostäder. För det enskildahushållet är det än svårare att i valfrihetens namn bedömakvaliteten i den tilltänka bostaden.Marknaden och efterfrågestyrning fungerar bra när dethandlar om konsumtionsvaror som människor har kunskapoch möjlighet att jämföra och välja. Bostäder är oftalivslånga investeringar där de enskilda hushållen behöverden experthjälp som samhället har bistått med närdet gäller funktion, säkerhet och kvalitet.Boende för äldreNästan en femtedel av landets invånare är ochäldre. av dessa bor i egna lägenheter.Fram kommer antalet ålderspensionäreri stort sett att vara oförändrat. Dock ökar antalet personersom är och äldre.1990-talets andra stora bostadsutmaning blir därför attklara de äldres behov av ett mer anpassat boende. Också urden aspekten är ett högt bostadsbyggande nödvändigtsamtidigt som att de bostäder som byggs blir tillgängliga förrörelsehindrade. Äldre och handikappade skall i störstautsträckning kunna bo kvar i sin invanda bostad eller sittbostadsområde.Men det behövs också en kraftig utbyggnad av särskiltanpassat boende för de äldre.Bedömningen pekar mot att det fram behövsett tillskott på uppemot 100 000 bostäder med god tillgänglighet och med möjlighetertill omfattande service och vård av äldre människor.Undersökningar visar att pensionärer med låg elleringen ATP, ofta kvinnor, har en sämre bostadsstandard änbefolkningen i övrigt. Många av dem har både behov ochönskemål om att få flytta till servicelägenheter eller andrasärskilda boendeformer för att få tryggheten av att hapersonal i närheten. Andra behöver flytta till en modernoch lättillgänglig lägenhet för att de vill klara sig självahemma längre. Det som finns eller kommer att finnastillgängligt i denna situation är oftast nyproduceradelägenheter.För att möjliggöra detta krävs ett bostadsstöd som ärkonstruerat så att det ger pensionären med låg eller ingenATP förutsättningar att kunna efterfråga och bibehålla engod bostad både vad gäller utrymmes- ochutrustningsstandard, utan att boendekostnaderna minskarderas möjligheter att också i övrigt ha en tillfredsställandestandard.Ett gott bostadsstöd till pensionärerna med låg elleringen ATP skulle också ha den önskvärda effekten attstimulera byggandet. Kommunerna skulle då våga satsa påatt bygga de välbehövliga äldrebostäderna när de hartrygghet i att pensionärerna har råd att efterfråga också debra, nyproducerade, men dyra bostäderna.BostadsbidragBostadsbidragen är en viktig del av den socialabostadspolitiken. Bostadsbidragens uppgift är att geekonomiskt svaga hushåll möjligheter att hålla sig med godarymliga bostäder. De mål ställde upp 1987innebär att bostadsbidragen skall byggas ut så attäven de familjer som är beroende av bostadsbidrag skallkunna hålla varje barn med ett eget rum.Riksdagsbeslutet innebar att stödet till hushåll medhöga bostadsutgifter skulle byggas ut så att det i betydligtstörre utsträckning rymmer utgiften för nybyggdalägenheter. Det angavs vidare att man skulle ta hänsyn tillden fördelningspolitiska profilen och därför inte sänkabostadsbidragen för dem som har låga bostadsutgifter.Bostadsbidragen har god fördelningspolitiskträffsäkerhet. En tredjedel av bidragen går till de av hushållen som har de lägsta inkomsterna. Hälftenav bidragen gick till de av hushållen som har de lägstainkomsterna. De av de bidragsberättigade hushållen som hade dehögsta inkomsterna fick av de totala bidragen.Det är viktigt att människor har möjlighet att planera sittboende på lång sikt. Om de bostadspolitiska målen skallkunna nås måste samhällets stöd vara stabilt ochförutsebart, och bostadsbidragen justeras i takt medkostnads- och inkomstutvecklingen.Nya tag -- behov av ökad samstämmighetI mitten av beslutade om vissalångsiktiga mål för samhällets bostadspolitik. Denformulering som fastställdes var att samhällets mål medbostadsförsörjningen skall vara att hela befolkningen skallberedas sunda, rymliga, välplanerade och ändamålsenligtutrustade bostäder av god kvalitet till rimliga kostnader.1974 återupprepade enhälligt dennaövergripande målsättning.När 1992 diskuterade den bostadspolitiskamålsättningen anförde propositionen bland annat attbostadssektorn måste inordnas under de förutsättningarsom gäller för den allmänna ekonomiska politiken. Dettaskulle enligt propositionen ske på ett sätt som ger allamöjligheter till en god bostad till ett rimligt pris, med ökadvalfrihet och stärkt inflytande över sitt eget boende.Den glidning från de formuleringar om debostadspolitiska målsättningar som har ställt sigbakom under lång följd av år har resulterat i en storosäkerhet om vilka mål samhället egentligen har medbostadspolitiken. Osäkerheten handlar inte bara ommöjliga förändringar i bostadsfinansieringssystemen.Osäkerheten finns också huruvida ambitionen om allas rätttill en god bostad kvarstår i realiteten, och om på vemsvillkor och med vilken funktion, säkerhet och kvalitet somframtidens bostäder kommer att produceras.Bostaden är en av de allra viktigaste materiellaförutsättningarna för att medborgarna skall ha möjlighet attskapa det liv som den egna familjen önskar.Självfallet är det viktigt att bostadspolitiken förändrasefter de nya tidernas förhållanden. De flesta avefterkrigstidens bostadspolitiska beslut har ersatts medandra politiska beslut. De bostadspolitiska medlen har varitolika från tid till annan. Men målet om en socialbostadspolitik som syftar till en god bostad till en rimligkostnad har intill uppfattats som en klarpolitisk målsättning som delats av en stark majoritet iriksdagen.Bostadsinvesteringar är utomordentligt långsiktiga.Planerings- och projekteringstiderna är långa och tar storaekonomiska resurser i anspråk. Det är väsentligt attgrundläggande förutsättningar såsom finansieringsvillkorenligger fast över . Endast då skapasförutsättningar för den långsiktighet och planmässighet somleder till att resurserna utnyttjas effektivt.Därför är det synnerligen viktigt att bostadspolitiken ärså brett parlamentariskt förankrad att de boende,kommuner, byggherrar och entreprenörer kan planeralångsiktigt och räkna med att det inte ändras ständigt somett resultat av ekonomiska konjunktursvängningar ellerpolitiska majoritetsförhållanden.Ett stödsystem för bostadsinvesteringar måste tillgodosesamma mål som bostadspolitiken, nämligen att skapaförutsättningar för det stora flertalet att bo bra, motverkasegregation och åstadkomma en kvalitetsmässig godbostadsproduktion. Enligt vår mening krävs då ett systemdär staten fortsätter att ta ansvar för en omfördelning avkapitalkostnaderna över tiden, både för ny- ochombyggnad. Bostadspolitiken, liksom alla övrigapolitikområden, måste relateras till samhällsekonomin ochstatsfinanserna. Men systemet måste stå under demokratiskkontroll, och därmed innehålla mindre av automatik ochindex, mer av möjlighet att styra hur mycket pengar somanvänds, och till vad. Siktet måste vara inställt på lägre, intehögre, kostnader för bostadssubventioner.Ett bra system måste också vara fördelningspolitisktträffsäkert, dvs minska de ekonomiska orättvisorna iboendet, det skall motverka att kostnaderna för byggandetdrivs upp och medverka till ett jämnare byggande och enbättre fungerande byggmarknad anpassad till våralångsiktiga behov. Systemet skall också medverka tillkostnadsmässig neutralitet mellan olika upplåtelseformeroch mellan olika årgångar i produktionen.Riksdagen har beslutat om en kontrollstation senast år1995 för att utvärdera bostadspolitiska beslut.Regeringen har dessutom tillsatt en arbetsgrupp meduppgift att följa bostadsförsörjningen för hushåll som kanha svårigheter att göra sig gällande på bostadsmarknaden.En stor enighet råder bland bostadsmarknadens aktörer att1993 års bostadsfinansieringssystem inte har den denpolitiska förankring och därmed långsiktighet som krävs avett bostadsfinansieringssystem. Den tillsatta utredningenkommer också snart att kunna konstatera att markant flerhushåll än tidigare står utanför den ordinariebostadsmarknaden. För att långsiktigt stabilisera bygg- ochbostadsmarknaden krävs ett gemensamt parlamentarisktagerande.Vi föreslår därför att regeringen tillsätter enparlamentarisk utredning, där företrädare för samtligariksdagspartier ingår. Utredningens uppgift är att pågrundval av motionen lämna förslag till en ny bostadspolitiki bred bemärkelse, med utgångspunkt och bas i en social ochsolidarisk bostadspolitik. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär att en parlamentariskutredning tillsätts med uppgift att lämna förslag till en nysocial och solidarisk bostadspolitik.