mot · GH02U612 · 1994-01-25 00:00:00 — Det pågår ett trettiotal väpnadekonflikter runtom i världen. Kriget i Bosnien är bara ett avdessa. Men det skiljer sig i ett viktigt avseende från alla deandra konflikterna. Vi, dvs. , deltar i det genom attSverige stöder det internationella vapenembargot motBosnien--. Embargot har i praktiken fungeratsom en intervention på angriparens sida ända sedan detnästan tvååriga kriget började. Det har fått lika avgörandeeffekter som om man började med massiva vapenleveransertill den ena parc1ten i en konflikt med ett militärt jämviktsläge.Vapenembargot infördes mot det fornaJugoslavien, men utsträcktes senare till att gälla den nyastaten --. erkändesBosnien--och togs upp somden 177:e medlemmen. paragraf 51 slårentydigt fast rätten till självförsvar och till hjälp om enmedlemsstat utsätts för angrepp utifrån.Karaktäristiken av kriget får därför en avgörandebetydelse för om landet skall ha rätt till hjälp utifrån. Mångaställer sig frågan om kriget i Bosnien--handlarom aggression utifrån eller är ett inbördeskrig.c0Iscensättningen av den långsiktiga ideologiskaförberedelsen, det faktum att en stor del av de vapen, somanvänds av serberna fördes in från , de inledandedirekta krigshandlingarna, utnyttjandet av serbisktterritorium som basområde, de ständiga leveranserna avkrigsförnödenheter, gör det omöjligt att beskriva konfliktensom ett renodlat inbördeskrig. Där finns starka inslag avangreppskrig.Det finns mycket som talar för att vapenembargot motden suveräna staten --är ett direktbrott mot FNs stadga. Vapenembargots främsta tillskyndareär ett antal EU-stater och . Flera försök har gjortsi att upphäva vapenembargot, senasti mitten av . Bland initiativtagarna finnsförutom en rad länder i den tredje världen också Lettlandoch Litauen.För serbnationalisternas krigsföring är civilbefolkningeninte ett objekt att kontrollera, använda eller omvända.Huvudmålet för krigföringen är att fördriva och/ellerutplåna. Snarare än för mycket vapen är det den bosniskaarméns svaghet som skapat död och lidande bland denbosniska civilbefolkningen. Entydiga fakta visar att frånkrigets första dag har bosnierna överlevt, där bosniskmilitär kunnat skydda dem. De har gått under där de varitoskyddade. Att med en sådan verklighet envist hålla fast vidvapenembargot och motivera det med att det minimerardöd och lidande är ett märkligt synsätt som ställer omsorgenom eventuellt framtida offer bland den extremistiskeangriparen före de 10 000-tals offer som krävts ochfortfarande krävs bland de angripna.Alla tillgängliga uppgifter pekar på attserbnationalisternas övergrepp mot civilbefolkningen ärsystematiska och storskaliga. De är påbjudna av ledarnaoch är delar i ett politiskt ställningstagande om den etnisktrena staten och utifrån detta ett fullkomligt rationellthandlande. Den bosniska regeringssidans övergrepp ärisolerade, begränsade och fåtaliga.Under vintern och intensifierades undertrycket av krigshändelserna, diskussionen om ettinternationellt militärt ingripande i konflikten. Denfokuserades alltmer till Clintonadministrationens linje attkombinera ett hävande av vapenembargot med en insats avflygstridskrafter, ''the lift and strike option''. NärVästeuropas ledare vägrade stödja planerna kollapsadeslutgiltigt det internationella samfundets anspråk på atthävda internationell lag. När så detta kombinerades medlord uttalande att Vance-Owenplanen var död, måste ta hänsyn till slagfältets realiteter, var dettatydliga signaler. Genom att vägra vapen åt den som villhävda medborgarstatens principer talar man i själva verketom att det är den etniska statens principer som gäller.Folkrättsliga principer blir ointressanta. Den enda rätt duhar är den du tar på slagfältet. I detta läge känner sig dekroatiska extremnationalisterna starka nog att definitvtbryta den instabila alliansen med den bosniskastatsledningen och accellerera bygget av sin variant av denetniska staten.Det västeuropeiska ledarskapets svek tvingar nubosnierna att utkämpa ett krig man i det längsta velatundvika, mot en part vars välvilja man var i desperat behovav.Efter att direkt och indirekt ha medverkat till situationendrar sig européerna tillbaka, tvår sina händer och ägnar sigåt ett förtrytsamt tillrättavisande av de bosnier som vägrarfinna sig i rollen som offerlamm.Det kan återigen konstateras att istället för att bidra tillkonfliktens nedtrappning bidrog vapenembargotsupprätthållande till att konflikten spred sig. Detär knappast troligt att de kroatiska nationalisterna skullevågat bryta alliansen med en bosnisk regering som hade fåttdet kraftfulla stöd som ett hävande av vapenembargot ochinsättande av NATO-flyg skulle ha inneburit. Ännuviktigare än den militära effekten skulle den politiskainnebörden av ett sådant beslut vara. Signalen om attEuropa äntligen hade valt sida kunde inte missförstås.Efter handlar det internationella samfundetsansträngningar istället om att förmå den part som utsatts föraggression och folkmord att acceptera angriparens villkor.detta är det egentliga innehållet i den s k fredsprocess somnu utspelas och helt håller på att kollapsa.Vapenembargot är det viktigaste inslaget i den politiksom bakbundit offret och banat väg för angriparen. Densvenska regeringen måste upphöra med stödet till dennakränkning av den självklara rätten till självförsvar och aktivtmedverka till att vapenembargot mot Bosnien--hävs. ''The lift and strike option'' måste återföras upp på dagordningen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att kraftfullt verka för attvapenembargot mot Bosnien--hävs.