mot · GH02K417 · 1994-01-25 00:00:00 — antogs konventionen om barnetsrättigheter enhälligt av FN:s generalförsamling.Konventionen trädde i kraft i september 1990.Barnkonventionens snabba ikraftträdande och bredaanslutning saknar motstycke i jämförelse med andrainternationella konventioner på området för de mänskligarättigheterna. var ett av de länder som förstratificerade konventionen och har också efterbarnkonventionens tillkomst i och iFN:s kommission för de mänskliga rättigheterna aktivtverkat för att medlemsstaterna dels skall ansluta sig tillkonventionen, dels att de 128 stater som redan ratificeratden också skall efterleva den. har under flera årvarit huvudförslagsställare till resolutionen omgenomförandet av . har också påolika sätt stött den kommitté som övervakar de ratificerandestaternas efterlevnad av konventionen.Enligt artikel nr 34 åtar sigkonventionsstaterna att skydda barnet mot alla former avsexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp. För dettaändamål skall konventionsstaterna särskilt vidta allalämpliga nationella, bilaterala och multilaterala åtgärder föratt förhindra a) att ett barn förmås eller tvingas att delta i en olagligsexuell handling;b) att barn utnyttjas för prostitution eller annan olagligsexuell verksamhet;c) att barn utnyttjas i pornografiska föreställningar och ipornografiskt material.Sverige har varit pådrivande också när det gällt att tillseatt denna artikel efterlevs så att barn inte utnyttjas sexuellt,vare sig i form av prostitution eller i handel med barn.Sveriges aktiva agerande i FN:s kommission för demänskliga rättigheterna och i generalförsamlingen för att fåtill stånd beslutet att tillsätta en särskild rapportör medspeciell uppgift att granska och övervaka efterlevnaden närdet gäller frågor rörande handel med barn, barnprostitutionoch barnpornografi visar hur stor vikt fäster vid attbarn inte utsätts för de fruktansvärda övergrepp som skeridag.I budgetpropositionen säger regeringen att man avser attge fortsatt hög prioritet åt barnets rättigheter inombiståndsarbetet och inom FN-systemet. Regeringen servidare som sin uppgift att se till att staternas åtagandeomsätts i nationell politik så att barnets rättigheter ochbehov de facto tillgodoses.För att förhindra att barn skall kunna utsättas för delidanden och de grymheter som producerandet avbarnpornografin lett till har lagstiftat omkriminalisering av produktion och distribution avbarnpornografi.FN:s specielle rapportör för handel med barn,barnprostitution och barnpornografi understryker vikten avatt kriminalisera barnpornografi, och i det aktionsprogramför förebyggande av handel med barn, barnprostitution ochbarnpornografi som kommissionen för mänskligarättigheter antagit, uppmanas länder som ännu inte införtlagstiftning som kriminaliserar att producera, distribueraoch inneha barnpornografiskt material att göra detta.Vid första symposium i ombrottslighet mot barn rekommenderades de medlemsländersom ännu inte antagit lagstiftning som kriminaliserarproduktion, distribution och innehav avbarnpornografi att göra detta. Flera länder har ocksåantagit en sådan lagstiftning, bl.a. , ochNorge. och håller på att genomföra enkriminalisering även av innehavet av barnpornografi.För att fullt ut efterleva de åtaganden som Sverigeförbundit sig till i och med ratificeringen av FN:sbarnkonvention borde enligt vår meningkriminalisera även innehavet av barnpornografi.Som skäl emot en kriminalisering av innehav avbarnpornografiska alster brukar anföras dels att ett sådantförbud utgör ett ingrepp i den svenskatryckfrihetslagstiftningen, dels att det är tveksamt om ettsådant förbud skulle bli effektivt.I departementspromemorian (Ds 1993:80) Ökat skyddför barn anförs (sid 32) att en kriminalisering av innehav avbarnpornografi skulle kräva grundlagsändringarinnebärande ett väsentligt avsteg från sedan längetillämpade tryckfrihetsrättsliga principer. Det sägs vidareatt de för vårt samhälle så grundläggande principerna omyttrande- och informationsfrihet i de medier som skyddasav tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlageninte bör underkastas ett så från själva grundtanken långtgående undantag som en kriminalisering av innehav av vissasorters framställningar skulle innebära, även om innehålleti barnpornografiska framställningar i och för sig knappastkan anses skyddsvärt. Kriminalisering av innehav avbarnpornografi sägs därför i promemorian inte böragenomföras.Mot detta vill vi invända följande. De svenskaoffentlighets- och yttrandefrihetsprinciperna är av omistligtvärde och något som med rätta hävdar i allasammanhang, bl a i de nu pågående förhandlingarna ommedlemskap i . Ingen princip kan emellertid vara såhelig att den inte ibland måste ses över och modifieras i taktmed samhällsutvecklingen. Lagstiftaren kunde, närtryckfrihetsförordningen kom till, inte i sin vildaste fantasiföreställa sig de vidrigheter som kan breda ut sig underlagens skydd. Vi har redan tagit några steg på vägen genomatt kriminalisera framställning och spridning avbarnpornografiska alster. Utvecklingen på området ochvåra internationella konventionsåtaganden kräver att vi nutar nästa steg och kriminaliserar även innehav av sådantmaterial. Det finns inte någon enda situation där innehavetkan anses legitimt eller ha något skyddsvärde.Målet med all kriminalisering på förevarande område äratt skydda barn från sexuella övergrepp och annankränkning. Det är uppenbart att man måste ta till alla deåtgärder som sammantagna kan leda till detta mål. Tyvärrtvingas man konstatera att de vidtagna åtgärdernainte har varit effektiva. Det är visserligen förbjudet attskildra barn i pornografisk bild med uppsåt att bildernasprids; upptäcktsrisken vid sådant brott torde dock varaförsumbar. Det är också förbjudet att sprida sådana bilderoch brottet kan efter en genomförd lagändringmedföra straff på upp till två års fängelse. Erfarenheternahos polis och åklagare visar emellertid attspridningsrekvisitet medför betydande bevissvårigheter iden praktiska tillämpningen.När det har visat sig inte räcka med åtgärder som tarsikte på utbudet av barnpornografi är det nödvändigt attöverväga hur man med kriminalpolitiska medel kan kommaåt marknaden.Vi anser att effektiviteten i bekämpningen avbarnpornografi kommer att höjas betydligt om innehavkriminaliseras. I de fall spridningsrekvisitet inte går attstyrka kan åtal då i stället väckas för innehav. En avfördelarna med en sådan ordning är att det då också blirmöjligt att förverka (och förstöra) beslagtagnapornografiska framställningar. Som det nu är måste jusådant återlämnas till den från vilket beslaget gjordes omspridningsbrott inte kan styrkas.I den allmänna debatten framhålls ibland att enkriminalisering av innehav skulle innebära ett hot mot denpersonliga integriteten. ''Vill vi att polisen skall kunna gåoch snoka i folks byrålådor hur som helst?'' Sådanainvändningar saknar all grund. Självklart skall gängse reglerför husrannsakan vara tillämpliga, vilket innebär att detkrävs skälig misstanke om brott för att åtgärden skall fåföretas.Det är i allmänhet bra om politiker är principfasta. Vianser emellertid sammanfattningsvis att vi vuxna inte kanfullt ut hävda tryckfrihetens så länge det ärutsatta barn som får betala priset. Och priset förbarnpornografi krävs ut i en ohygglig valuta. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att innehav av barnpornografibör kriminaliseras.