mot · GH02Sf41 · 1994-04-19 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:220 Vissa socialförsäkringsfrågor, m.m. I propositionen behandlas avgiftsfriheten förprivatläkares röntgen- och laboratorieundersökningar hossjukvårdshuvudmännen.Propositionen föreslår att frågan om privatläkarnasavgiftsfrihet i fråga om remiss av patienter eller prov tillröntgen- och laboratorieundersökningar inom denoffentliga vården bör lösas på lokal nivå genom beslut avsjukvårdshuvudmännen efter förhandlingar medföreträdare för de privatpraktiserande specialistläkarna.För de sjukvårdshuvudmän eller privatläkare som inteönskar en sådan lösning bör nuvarande ordning bestå.Det är inte en tillfredsställande lösning. Det öppnar förolikformiga lösningar och svårigheter försjukvårdshuvudmännen att ha det samlade greppet översjukvårdens kostnader och effektivitet. Det torde t.ex. varafå privatpraktiserande läkare som går in ett avgiftssystemom möjligheten för dem att själva välja att stå utanför enligtnuvarande ordning kvarstår.Sedan 1985 gäller en ordning med schabloniseradeersättningar till sjukvårdshuvudmännen för öppen vårdbaserad främst på invånarantal. Skyldigheten försjukvårdshuvudmännen att också ombesörjalaboratorieprovsanalyser och röntgenundersökningar ävenför försäkringsanslutna privatpraktiserande läkare kvarstårenligt tidigare ordning.För att få ökad kontroll på kostnader och skapaeffektivitet har sjukvårdshuvudmännen i stor utsträckningövergått till ett köp-säljsystem där även interna tjänsterinterndebiteras på kostnadsställe.I dag gäller således att landstingen betalar alla röntgen-och laboratorietjänster utom vissa rena rutinprover somkan analyseras direkt på en mottagning. Även sådanatjänster i detta sammanhang som beställs avprivatparaktiserande får landstingen betala.Kostnadsökningarna på detta område har varit mycketpåtagliga för landstingen. De åtgärder som landstingenvidtagit för att begränsa kostnaderna visar att man lyckatsatt sänka kostnaderna med bibehållen effektivitet för denegenbeställda verksamheten. Däremot har kostnaderna hosprivatpraktiker fortsatt att öka.En väsentlig orsak till att landstingen lyckats attbemästra kostnadsutvecklingen för de fria nyttigheternasynes ligga däri att det finns ett direkt samband mellanbeställaren av åtgärden som är landstingen å ena sidan ochden resursansvarige för den beställda tjänsten som också ärlandstingen å den andra sidan. I fallet med denprivatpraktiserande läkaren finns inte detta direktasamband. En privatpraktiserande läkare kan beställa sinalaboratorietjänster oavsett vad de kostar, eftersomvederbörande inte själv behöver betala utan får dentjänsten tillhandahållen av landstingen. Detta är intetillfredsställande.Dels avsätter inte den beställda nyttigheten någonmotsvarande kostnad i den egna verksamheten. Därmedfinns ingen begränsande faktor som tillgodoser effektivitetoch nytta. Dels är detta inte försumbara kostnader dåenskilda kvalificerade laboratorietjänster kan belöpa sig påkostnader som ligger upp mot 10 000 till för enenda patient. Ett mera direkt samband bör därför skapasmellan beställare och den ekonomiskt ansvarige.Den väg propositionsförfattaren valt att lösaavgiftsfrågan för privatpraktiserande specialistläkare på ärvia förhandlingar på lokal nivå mellansjukvårdshuvudmännen och företrädare förprivatpraktikerna. För den händelse en part inte önskar ensådan lösning skall nuvarande ordning med avgiftsfrihetbestå.Lika rätt till sjukvårdI dag har landstingen som sjukvårdshuvudmän ett odelatansvar för att vård skall kunna garanteras alla oavsett var ilandet man bor. Det är viktigt att denna grundlägganderättighet för den enskilde behålls ograverad vid varjeförändring i vårdorganisationen. En förutsättning för attbedriva en effektiv och allsidig vård är att landstingen gesmöjlighet att fullfölja detta ansvar ograverat. För attuppfylla denna allsidighet och för att nå högsta effektivitetoch åstadkomma en rättvis fördelning av resurserna tillvården är det viktigt att landstingen även fortsättningsvishar en kontroll över kostnaderna i vården.Förändringar av det regelsystem som styr resurserna tillvården måste göras med bibehållna möjligheter atttillgodose en lika rätt för alla till god vård oavsett var ilandet man bor. För att denna målsättning skall förbliorubbad förutsätter det att landstingen har grepp översamtliga sjukvårdsresurser inklusive de fria nyttigheterna avlaboratorie- och röntgentjänster till privatpraktiserandespecialistläkare. Det tillgodoses inte fullt ut av förslaget ipropositionen. I de fall en privatpraktiserande läkare väljeratt stå utanför tappar sjukvårdshuvudmannenhelhetsgreppet och incitament för att nå full effektivitet iden totala verksamheten. En enhetlig lösning böreftersträvas som omfattas av alla privatpraktiserandespecialistläkare som är försäkringsanslutna.En lika rätt till sjukvård över hela landet kräver ocksåmer enhetliga regler i resursutnyttjandet mellan de olikasjukvårdshuvudmännen. Regeringen bör därför pröva olikavägar för att skapa ett sådant starkare och mer likartatsamband mellan alla beställare och resursansvariga ivården, utan att en ökad taxeglidning eller enunderbehandling i vissa fall kan bli effekten. Regeringenbör i det sammanhanget överväga på vilket sätt ettremisstvång för privatpraktiserande läkare skall införas. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om nödvändigheten av att skapa likavillkor för avgifter för privatläkares röntgen- ochlaboratorieundersökningar hos sjukvårdshuvudmännen.