mot · GH02So433 · 1994-01-25 00:00:00 — Tandvårdslagen anger att folktandvården skall svara förregelbunden och fullständig tandvård för barn ochungdomar och att denna vård skall vara avgiftsfri förpatienten.Tandvårdslagen har ändrats för att ökakonkurrensen och skapa lika villkor för privata ochoffentliga tandvårdsproducenter. är det möjligt förlandstingen att även anlita annan vårdgivare än den egnafolktandvården för att utföra barn- och ungdomstandvård.Det är angeläget att även andra skillnader när det gällervillkoren för privat och offentlig barn- ochungdomstandvård utjämnas.Någon tydlig beskrivning av innebörden i begreppet''regelbunden och fullständig tandvård'' finns inte. Detanges dock i förarbetena till tandvårdslagen, att medregelbunden behandling avses att tandvård skall ges så oftaatt en god tandhälsa kan upprätthållas. Med fullständigbehandling anges att både allmäntandvård ochspecialisttandvård skall erbjudas samt att det också skallerbjudas tandvård för akuta tandbesvär.När det gäller specialistvård är folktandvårdens ansvarinte absolut i den meningen att en patient i varje särskilt fallskall få den tandvård som önskas. Liksom beträffande allannan vård beror vårdansvarets omfattning på devårdresurser, som kan ställas till förfogande och vad som ärrimligt med hänsyn till utvecklingen på området inomlandet.I bestämmelserna till tandvårdsförsäkringen för vuxnaföreskrivs, att tandvårdsersättning endast lämnas förbehandling, som är nödvändig för att uppnå ett funktionelltoch utseendemässigt godtagbart resultat. All tandvårdersätts således inte.Det är uppenbart att det vårdbehov, som enligtstatsmakternas mening bör tillgodoses för allmänna medelär mindre än vad som odontologiskt och tekniskt går atttillgodose.Inom vuxentandvården finns genomtandvårdsförsäkringens utformning dock en möjlighet förpatienten att -- under förutsättning att tandläkaren är villigatt utföra den -- på egen bekostnad få utförd sådan vård,som inte är av så stort behov att den ersätts inomtandvårdsförsäkringen.Inom barn- och ungdomstandvården finns intemotsvarande möjligheter för patienterna att inomfolktandvården få vård utöver vad som behövs, även om såönskas. Tandvårdslagen hindrar folktandvården att ens motfull betalning utföra sådan vård. Hos privatpraktiserandetandläkare kan emellertid patienten mot ersättning få allvård som önskas, även om det objektiva behovet inte är såstort. Detta gör att konkurrensen snedvrids.Ett exempel då föräldrar kan önska få ett objektivt settlågt vårdbehov tillgodosett finns inom den specialiseradetandregleringsvården. Endast de tandställningsfel, sommedför risk för funktionsstörningar eller skador på tänderoch omgivande vävnader, behandlas inom folktandvården.Mer än en fjärdedel av alla barn och ungdomar får på dettasätt avgiftsfri tandregleringsvård. Trots detta önskar mångaföräldrar till barn med mindre tandställningsfel att dessa fårvård. Inom folktandvården får då inte denna vård erbjudasoch utföras ens mot betalning. Patienterna måste hänvisastill privata specialister, som är oförhindrade att utföravården och ta betalt för denna.Ett annat exempel finns där föräldrarna önskarhälsokontroller oftare än vad som enligt tandläkarensbedömning behövs och som landstingen anser bör bekostasmed skattemedel. Folktandvården är då förhindrad att motbetalning erbjuda tätare hälsokontroller medan sådana utanhinder kan erbjudas inom privattandvården.I regeringens proposition 1993/94:93 om Förändratersättningssystem för barntandvård anförs, att regeringenser positivt på ökad valfrihet att välja vårdgivare inom barn-och ungdomstandvården samt att regeringen avser attuppmärksamt följa utvecklingen.I samma proposition framhålls betydelsen av attvillkoren blir så lika som möjligt mellan privata ochoffentliga vårdgivare. När det gäller barn- ochungdomstandvården har förutsättningar skapats genom etttillägg till 5 § tandvårdslagen så att landstingen får träffaavtal med andra vårdgivare om den barn- ochungdomstandvård som landstingen skall betala.När det gäller sådan tandvård som är att betrakta somöverstandard och inte omfattas av landstingensbetalningsskyldighet, bör också lika villkor gälla mellanprivata och offentliga vårdgivare.Tandvårdslagen bör ändras så att det blir tillåtet förlandstingens folktandvård att mot betalning utföra sådanbarn- och ungdomstandvård som ligger utanför vad sombehövs för att uppnå ett funktionellt och utseendemässigtgodtagbart resultat.En i huvudsak likalydande motion inlämnades . betänkande 1993/94 SoU3 behandladesemellertid inte den aktuella frågan om möjligheten att förviss barn- och ungdomstandvård ta ut avgift inomfolktandvården. Endast frågan om valfrihetkommenterades. Den nu föreslagna förändringen avtandvårdslagen bidrar till att öka patienternas valfrihetmellan privata och offentliga vårdgivare och till att göravillkoren mera lika. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om möjligheter att inomfolktandvården mot avgift utföra viss barn- ochungdomstandvård.