mot · GH02U412 · 1994-01-25 00:00:00 — har den säkerhetspolitiska miljöni vårt närområde kraftigt förändrats. Med fallsom främsta har de forna Warzawapaktsländernastigit an den svåra demokratins vägar och därmed kraftigtnärmat sig de forna fienderna i väst. Tydligaste uttrycket fördetta är det föreslagna partnerskap för fred mellanNATO och en rad öststater. har dessa ländersnyvunna öppenhet visat på en ekonomi i sönderfall. Dettaekonomiska sönderfall har inneburit att och deandra kraftigt minskat sina anslag till de militäraförsvaren.Även om en militär hotbild finns än så är denkraftigt minskande. Hotet från öst ter sig osannoliktpå grund av att hela det militära komplexet befinner sig isönderfall. Öst besitter helt enkelt inte en organisation somär kompetent nog. Hotet från väst är också i minskande, omän fortfarande i fullt stridsdugligt skick. Det ter sig docksvårt att se en hotbild från väst där inte ett angrepp från/motde forna ingår eller är troligt. Ett isoleratangrepp från västliga nationer mot ter sig än merosannolikt.De stora hoten finns naturligtvis kvar så länge denmilitära kapaciteten fortfarande finns kvar. Men denna blirett hot först den dagen då kapaciteten kommer i fel händer.Den svenska säkerhetspolitiken behöver nu därför änmer integreras i utrikespolitiken och inte enbart handla omförsvarspolitik som hittills.Frågan som skall ställas är hur de nya hot som existerarskall bemötas. Hoten består dels i att fel krafter i de nyademokratierna ska komma till makten och till förfogandeöver de militära resurserna, dels också i risken förflyktingströmmar, miljökatastrofer och organiseradbrottslighet.Mot dessa nya hot har majoriteten i riksdagbeslutat att höja försvarsanslagen och inköpa nyastridsvagnar. Det kan möjligen vara en mindre oförnuftigpolitik än vad som synes om fascistiska ochkommunistiska krafter åter kommer till makten i Ryssland.Det lär i vilket fall knappast vara en klok åtgärd motflyktingströmmar, organiserad brottslighet ellermiljökatastrofer.Sveriges chans och möjligheter ligger nu i stället i attförebygga risken för demokratins nederlag i öststaterna.Risken för ett sådant nederlag består främst i en ekonomiskutveckling som kraftigt försämrar medborgarnaslevnadsstandard. har här tillsammans med övrigaväststater ett avgörande ansvar. Ett bistånd grundat påsäkerhetspolitiska skäl är ett betydande stöd för ekonomiskutveckling och därmed demokratins överlevnad och islutändan en säkrare närmiljö för Sverige.Sverige har som ett av få europeiska länder drivit igenomen ökning av resurserna som används till det militäraförsvaret. Det är en oförnuftig väg att gå för att mildrahotbilden. Sammantaget ger vår närmiljö en bild avfrämst icke-militära hotbilder. Därför bör regeringen utredaförutsättningarna för att inrätta ett på säkerhetspolitiskaskäl grundat bistånd till länder i vår närmiljö. Detta biståndbör finansieras inom kostnaderna för en sammanhållenutrikespolitik där kostnaderna för det militära försvaret imotsvarande grad får minskade resurser. Takten i dessaförändringar bör relateras dels till den hotbild som densäkerhetspolitiska närmiljön uppvisar, dels till de krav somden svenska alliansfriheten uppställer. Inriktningen mot ettökat inslag av förebyggande arbete i försvars- ochsäkerhetspolitiken bör dock vara tydlig.Varför har då som ett av få länder valt linjen attentydigt satsa på ett militärt försvar i stället för att möta nyahot med nya försvarsmetoder?Flera orsaker kan nog finnas. En är säkert en svagledning för som inte förmår, vill ellerkan hävda de nya ickemilitära hotbilderna tillräckligttydligt. En annan kan vara att utrikes- ochsäkerhetspolitiken i så stor grad överlåtits till ett parti somredan innan valet utlovat kraftiga höjningar av anslagen tilldet militära försvaret. En tredje orsak kan säkert tillskrivasdet som i ''ekonomikommissionen'' beskrevs som''särintressen''. Tack vare det första ovan nämnda skälet hartolkningen av hotbilden i stor utsträckning fått göras av demsom är fostrade, utbildade och anställda för att se militärahot, nämligen ledningen för det militära försvaret.Här finns också en stark kollegial känsla. Självklart slårman vakt om sin sektor och de sina som jobbar med just dendär allra viktigaste sektorn.De som faller utanför ramen och vågar gå emotströmmen hutas offentligt åt av chefen förförsvarsdepartementet, en man som tycker att man skaspara på alla områden i statsbudgeten utom sitt eget, ochriskerar förlora sin möjlighet till karriär. Således ter det siguppenbart att ''särintresset'' nått högst upp i organisationenoch att organisationen därför i grunden måste förändras.Det rimliga är då att försvarsdepartementet läggs neroch förs in under ett samlat utrikesdepartement där allasäkerhetspolitiska analyser görs och sammanvägs till ensamlad säkerhetspolitik bestående av försvarspolitik,biståndspolitik och det diplomatiska arbetet.Riksdagen bör därför besluta om att i regeringens förslagtill budget avslå den del av anslaget för regeringskanslietm.m. som hänför sig till försvarsdepartementet samt beviljamotsvarande belopp som ett anslag underutrikesdepartementet. Med hänvisning till det anförda hemställs1.att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om inrättandet av ett särskiltsäkerhetspolitiskt bistånd,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att Försvarsdepartementet läggsned och att det nuvarande Försvarsdepartementets anslagförs över till Utrikesdepartementet.1