mot · GI02Fi3 · 1994-11-22 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:25 Vissa ekonomisk- politiska åtgärder, m.m. SammanfattningFolkpartiet redovisar en strategi för att främja företagandeoch tillkomsten av nya jobb. Detta är helt avgörande bådeför saneringen av de offentliga finanserna och kampen motarbetslösheten och för att enskilda människor skall kunnakänna trygghet i välfärden och sin vardag.Regeringen saknar en strategi för näringslivets expansionoch tillkomsten av nya jobb. Ett flertal av de föreslagnaåtgärderna försvårar och försämrar förutsättningarna förföretagande och risktagande. Därmed sviker de sitt vallöfteatt sätta kampen mot arbetslösheten främst.Den återställarstrategi som den socialdemokratiskaregeringen har valt innebär att många av de förbättringar iföretagsklimatet som den borgerliga regeringen infördeavskaffas utan att något annat sätts i deras ställe. Deekonomiska effekterna därav blir negativa, både i sak ochvad avser stabiliteten i företagandets villkor. De politiskaeffekterna av den valda konfrontationspolitiken riskerar attbli långvariga.Den grund för ekonomisk uppgång som lagts av denborgerliga regeringen och utfallet av folkomröstningen ommedlemskap i ger goda chanser till en positivutveckling. Det ankommer emellertid på oss själva att ta varapå dessa chanser. Vi tror inte att den socialdemokratiskaregeringen på kort sikt kan förstöra dessa positiva tendenser,men vi ser en betydande risk att konjunkturuppgången iförening med den därav följande förstärkningen av deoffentliga finanserna innebär att krismedvetandet försvagasoch för litet görs. Därmed riskeras ett mycketbekymmersamt läge inför en kommandekonjunkturförsvagning om några år.Regeringens proposition är ett uppenbart hastverk ochsaknar både ordentligt ekonomiskt underlag ochgenomtänkta förslag. De konkreta s.k. besparingsförslagenär till övervägande del höjda skatter eller mer eller mindreopreciserad avisering om kommande utgiftsförändringar.Folkpartiets förslag utgår från att kampen motarbetslösheten sätts främst. Vi avvisar därför ett flertalskattehöjningar på företagande och risktagande. Deföreslagna besparingarna uppfyller inte heller våra krav pårättvisa. I stället redovisar vi andra förslag till minskadeutgifter.För innevarande budgetår, 1994/95, innebär våra förslag enförstärkning av de offentliga finanserna med ca 4,5 miljarderkronor.För /96 (på 12 månaders basis) medförvåra förslag en förstärkning på ca 10 miljarder kronorinklusive engångsförstärkningar.För ger våra förslag en förstärkning påca 25 miljarder kronor.Utöver de direkta positiva effekter på de offentligafinanserna som redovisas ovan leder förslag snabbare tillväxt och större ökning av sysselsättningen änregeringens förslag. Storleken på effekterna är svår attuppskatta, men vi konstaterar att en procentenhet lägrearbetslöshet förstärker de offentliga finanserna med 8--10miljarder kronor.Enligt vår uppfattning bör den högsta marginalskattenmaximeras till . Den totala skattekvoten börinte heller nämnvärt överstiga 50 procent.Budgetunderskottet måste avskaffas senast till 1998.1. InledningDen röstade svenska folket ja till svensktmedlemskap i . Det är från våra liberala utgångspunkterutomordentligt glädjande. EU-medlemskapet har mångadimensioner, också en ekonomisk-politisk.Vår bedömning är att med medlemskapet ökarmöjligheterna att få investeringar förlagda till ochdärmed att skapa jobb här. Men medlemskapet i EU är intetillräckligt för att lösa våra ekonomiska problem.Arbetslösheten är plågsam för många enskilda människoroch familjer men den är också förödande församhällsekonomin. Arbetslösheten är den viktigasteförklaringen till det offentliga underskottet. Den innebärockså ett hot mot den sociala välfärden. Med beståendearbetslöshet kommer utgifterna för den att tränga ut andravälfärdsutgifter ur budgeten eller tvinga framskattehöjningar som i det långa loppet undergrävervälfärdspolitikens bas.Den strategiska uppgiften under resten av 1990-talet ärdärför att komma tillbaka till full sysselsättning. Det måstedessutom ske genom en kraftig tillväxt av arbetstillfällen idet privata näringslivet. Fram behövs etttillskott på en halv miljon jobb.Till en del kommer detta mål att kunna nås genom dennormala konjunkturuppgången. Men till stor del måste måletnås genom en expansion därutöver. Det kräver ett trendbrottmot efterkrigstidens utveckling i näringslivet. Sedan 1960har det nämligen inte skett något tillskott av arbetstillfälleni det privata näringslivet.De flesta bedömare -- det gäller såväl den gamla som dennya regeringen -- är överens om att det önskade tillskottetmåste komma framförallt i små och nya företag. Däremotråder delade meningar om hur det skall gå till.Den borgerliga regeringen menade att det var nödvändigtatt genom att en rad olika åtgärder skapa en miljö somstimulerade människor att starta företag och små företag attväxa. I det syftet genomfördes en rad reformer: skattereglergjordes om, vissa strategiska skattesänkningar genomfördes,arbetsrätten reformerades, stödet till innovationsverksamhetökades, finanspolitiken utformades för att skapaförutsättningar för sänkta räntor osv. Det fanns också enberedskap att gå vidare med ytterligare åtgärder.Värdet av varje enskild åtgärd kan alltid diskuteras. Mendet var uppenbart att den sammantagna effekten av dem somhade genomförts var en mycket optimistisk stämning blandsvenska småföretagare, manifesterad bl.a. i några studier omframtidstron.Den nya regeringen väljer nu en helt annan strategi. Detmesta av de konkreta åtgärder som den avgående regeringenhar genomfört tas tillbaka utan att ersättas av någontingannat. Bedömningen är uppenbarligen att en återgång till denpolitik som fördes är tillräcklig för att få till ståndden önskade expansionen. Vi tror att det är en felbedömning.Det är sant att näringslivet expanderade under andrahälften av då vi senast hade en högkonjunktur.Men det är viktigt påminna om att den expansionen skeddepå mycket bräcklig grund -- som det senare visat sig.Den privata konsumtionen var högtuppdriven genom en omfattande skuldsättning hoshushållen. När det blev nödvändigtmed en omfattande skuldsanering föll hushållens efterfrågankraftigt och vi fick en djup recession i svensk ekonomi. Meninte bara hushållen levde på lån utan också många företag.Många gick omkull, andra fick sin soliditet försvagad på ettsätt som än hämmar deras expansionsmöjligheter. Detär därför enligt vår mening nödvändigt att 1990-taletsexpansion kan ske på en mer solid ekonomisk grund.Möjligheterna härtill försämras med den ekonomiska politiksom nu föreslås av den nya socialdemokratiska regeringen inära samarbete med vänsterpartiet.I ett annat avseende kan man möjligen skönja entillnyktring i regeringens proposition. Det gäller synen påden kommunala ekonomin. Under oppositionsåren harsocialdemokraterna på ett närmast hämningslöst sättexploaterat det missnöje som på många håll har funnits överdet rationaliserings- och förändringsarbete som kommuneroch landsting har bedrivit. Det har från socialdemokratiskthåll hävdats att detta framförallt har varit ett uttryck för ondaavsikter från den borgerliga regeringens och borgerligakommunpolitikers sida. Med en ny majoritet i riksdag ochkommuner skulle rationaliseringstrycket lätta och allt återgåtill det gamla.Så sent som i valrörelsens slutskede hävdadesocialdemokraternas välfärdspolitiska talesman attkommunerna efter en socialdemokratisk valseger skullekunna tillåtas expandera med ett par procent . Och ipartiledardebatten efter den nya regeringens tillträde erkändeIngvar att socialdemokraternas politik på just dettaområde hade spelat en viktig roll för valvinsten.Om vi har läst regeringens proposition rätt, accepterarsocialdemokraterna nu de förutsättningar som lades fastunder den gamla regeringen. Inga ytterligare statsbidragföreslås för . Återhållsamhet med skattehöjningarrekommenderas. Visserligen säger regeringen att den skallåterkomma om kommunernas ekonomi mennågra nya statsbidrag har inte lagts in i de mer långsiktigakalkylerna. har förklarat att denövergång till ett nytt kommunalt skatteutjämningssystemsom aviseras till 1996 inte kan underlättas av ökadestatsbidrag.Det är också symptomatiskt att beskrivningen av vad somhar skett i kommunerna nu tonas ner.Tidigare har det talats om massavskedanden som resulterat isocialt elände. konstateras i stället att få personer sagtsupp och att det mesta av nedskärningarna klarats genompensionsavgångar.Folkpartiets uppfattning har varit attden sociala välfärden i kommunerna skall upprätthållas menatt det är nödvändigt med effektiviseringsåtgärder. Vi är motden bakgrunden positiva till den experimentella verksamhetsom förekommer ute i kommunerna. Den är nödvändig föratt finna de goda lösningarna. Vi är också positiva till ökadeinslag av valfrihet och konkurrens vilket vi menar kan bidrabåde till att utveckla verksamheterna och till ökadkostnadseffektivitet. Socialdemokraterna försämrarkommunernas situation genom sitt motstånd mot valfrihet,konkurrens och enskilda alternativ.Folkpartiets ekonomiska politik har som mål:500 000nya jobb till sekelskiftet.Eliminerat budgetunderskottsenast till 1998.Fördjupad välfärd och ökad valfrihet ioffentlig service.En gradvis men snabb omställning av denekonomiska aktiviteten i samhället i riktning motkretsloppstänkande och ekologisk balans.Det som behövs är alltså en samlad strategi mot landetsekonomiska problem som berör flera politiska fält. Denekonomiska politiken rymmer alltid svåra målkonflikter ochde kan bara hanteras inom ramen för en sammanhållenpolitik.Den nya regeringen har inte redovisat någon sådan strategi.Det är farligt. Om man t.ex. i det vällovliga syftet att sanerastatsfinanserna lägger fram förslag påföretagsskatteområdet, som missgynnar nyföretagande,motverkar man i själva verket det angivna syftet.Folkpartiets kritik mot den nya regeringens politik kansammanfattas i fyra punkter:1. Regeringen försämrar villkoren för företag ochföretagare, vilket medför att fler människor förblirarbetslösa.2. Regeringen ger genom sin återställarpolitik fullständigtfel signaler till kommunerna och hotar därmed såvälenskilda människors välfärd som deras valfrihet.3. Regeringen slår sönder skattereformen och planerarför en avsevärd höjning av skattetrycket, vilket -- som -- kommer att ge stora ekonomiska skadeverkningar.4. Regeringen är en konfrontationsministär somgenom sin vänstersamverkan skärper motsättningarna,undergräver förtroendet för den ekonomiska politiken ochdärtill var nära att åstadkomma ett nej i folkomröstningen omEU-medlemskap.Ränteläget är det mest akuta problemet i svensk ekonomi.Trots att riksdagsvalet är över, folkomröstningen är vunnenför ja-sidan och osäkerheten om den nya regeringensekonomiska intentioner har skingrats, ligger räntorna kvar påen orimligt hög nivå. Även om de kortsiktigaskadeverkningarna på investeringar och sysselsättninghittills varit mindre än många fruktat, tyder allt på att ettfortsatt högt ränteläge får mycket allvarliga konsekvenser --det gäller för småföretagens investeringsvilja, hushållensbenägenhet att öka sin efterfrågan, möjligheterna att ökabostadsbyggandet, saneringen av de offentliga finansernam.m.Kombinationen av återställarpolitik och ett bräckligtparlamentariskt underlag gör att räntedifferensen gentemotutlandet envist ligger kvar på en hög nivå.Det faktum att räntenivån ligger kvar på en hög nivå göratt finanspolitiken bör skärpas i förhållande till vad somredovisades i bedömningarna / somras. Även kraften ikonjunkturuppgången talar för en något hårdare åtstramning.Det är även regeringens uppfattning. Vi menar att det finnsanledning att gå ännu något längre än regeringen när detgäller att i närtid minska upplåningsbehovet.För innevarande budgetår 1994/95 innebär våra förslagsåledes en förstärkning av budgeten med ca 4,5 miljarderkronor.För /96 (på 12-månadersbasis) ärbudgetsaldot inklusive vissa engångsåtgärder i denna motion10 miljarder kronor lägre än i regeringens förslag. Just i detläge nu befinner sig -- med chanser till en mycketpositiv utveckling om det ekonomiska händelseförloppetlänkas i goda banor och risk för ett mycket dystert scenarioom utvecklingen istället hamnar i en nedåtgående spiral --talar mycket för att minska upplåningsbehovet mer än vadregeringen aviserar.För 1998 innebär alternativ ett förbättratbudgetsaldo på ca , jämfört medregeringens hittillsvarande förslag. Till detta kommer bl a avoss i valrörelsen aviserade höjningar av matmomsen ochlöntagarnas egenavgifter. Möjligheten att utnyttja dessafinansieringskällor påverkas emellertid av två faktorer sominte förelåg när vi lade fram våra förslag. Den ena är attkommunalskatterna nu höjs i en omfattning som går utöverden vi räknat med. Den andra är att vi nu är beredda attacceptera en tillfällig urholkning av indexskyddet avskatteskalan, vilket innebär en höjning av statsskatten. Omytterligare skatte- och avgiftshöjningar för hushållen ärmöjliga får bedömas . En viktig faktor vid dennabedömning är naturligtvis hur åtgärderna kan antas påverkalönebildningen. Det finns större möjligheter att bedöma dettavid ett senare tillfälle.En än mer avgörande skillnad mellan och dennuvarande regeringens ekonomiska politik än olikheter ibudgetsaldo ligger i utformningen av de åtgärder somföreslås. politik gynnar företagande, arbete ochsparande och därmed tillkomsten av nya jobb -- regeringenspolitik verkar i motsatt riktning och försvårar tillkomsten avnya jobb.Analysfirman 's, som har placerat på sinobservationslista och vars bedömningar av länderskreditvärdighet ofta har en omedelbar påverkan påränteläget, har uttalat att det som kommer att avgörakommande bedömningar av framför allt ärutvecklingen av den offentliga sektorns underskott ochutvecklingen av det allmänna investeringsklimatet.Folkpartiets förslag innebär färre skattehöjningar och flerutgiftsminskningar än regeringens förslag. Effekten påefterfrågan av detta blir sannolikt positiv på grund av ökatförtroende och bättre tillväxtförutsättningar. Folkpartietföreslår därför minskade offentliga utgifter i form av bl.a.sänkta bostadssubventioner, höjd pensionsålder, sänktpresstöd och minskade utgifter inomsocialförsäkringssystemet. Skattepolitiken bör utformas såatt högsta marginalskatt maximeras till omkring 50 procent.Den totala skattekvoten bör inte heller nämnvärt överstiga 50procent.Vad vi här anfört om riktlinjer för den ekonomiskapolitiken bör som sin mening ge riksdagentillkänna.2. Den borgerliga regeringsperioden lade en god grundHösten 1991 var den svenska ekonomin i kraftig nedgång.Produktionen minskade liksom sysselsättningen ocharbetslösheten och budgetunderskottet steg. Finanskrisen varett faktum.I stor utsträckning var denna kris ett resultat av ett parårtiondens successivt försämrad utvecklingskraft i densvenska ekonomin. Detta hade medfört återkommandekostnadsproblem och devalveringar. I början av 1980-taletföll hushållens reala inkomster på grund av den svagaekonomiska utvecklingen. Hushållen drog ner sinkonsumtion, men minskade också sparandet. Mot mitten av1980-talet avreglerades kreditmarknaden vilket markantökade hushållens möjligheter att låna pengar. Med dåvarandeskattesystem och hög inflation var realräntan efter skatt vissaår negativ, vilket uppmuntrade låntagande både från hushålloch företag. Sparkvoten föll kraftigt till som lägst --5 procent1988--89. Hushållens skuldkvot ökade snabbt.Kreditexpansionen var snabb, ofta med fastigheter sombedömdes stiga i värde som säkerhet. Spekulationsekonominvar ett faktum. hade expansioneninom både den konkurrensutsatta sektorn och de skyddadesektorerna sammantaget varit så kraftig att arbetsmarknadenöverhettades. Alltför höga löneökningar urholkadeindustrins konkurrenskraft.Utvecklingen blev allt tydligare ochkulminerade med en kraftig överhettning.Därefter vek den internationella konjunkturen. I sammaskede kom effekterna av den avskaffade valutaregleringenoch skattereformen genomfördes. Tidsplaneringen av dessaåtgärder var, när man i efterhand tydligare kan avläsakonjunkturförloppet, olycklig. Resultatet blev attinflationstakten växlades ned och ekonomin utsattes för enkraftig realräntechock, vilket medförde att den ekonomiskaaktiviteten sjönk kraftigt. De dittills kontinuerligt stigandetillgångspriserna kollapsade. Arbetslösheten ökade, liksomunderskottet i de offentliga finanserna.Under mandatperioden 1991--94 bromsades ekonominsfall och en återhämtning inleddes. Återhämtningenförsvårades av återkommande internationell ränte- ochvalutaturbulens. Den var särskilt allvarlig sommaren ochhösten 1992 och medförde att tvingades övergeden fasta växelkursen och övergå till rörlig växelkurs.Den borgerliga regeringen hade som mål att föra in Sverigei det europeiska samarbetet genom förhandlingar ommedlemskap i den Europeiska unionen; att bryta denekonomiska stagnationen och återupprätta somtillväxt- och företagarnation; att förbättra välfärden och densociala omsorgen, bland annat genom en valfrihetsrevolutioni välfärdspolitiken och att forma en miljömässigt långsiktigoch hållbar utveckling.På alla dessa områden nåddes betydande framsteg. Ettmedlemsavtal med EU blev klart, tillväxten började öka,medborgarnas valfrihet stärktes och ett kretsloppstänkandeinfördes. Det var särskilt de mindre och medelstoraföretagens villkor som stod i fokus för den ekonomiskapolitiken. Skadliga skatter sänktes eller avskaffades,avregleringar genomfördes inom en rad områden, inte minstarbetsmarknaden, riskkapitalförsörjningen ochinnovationsstödet förbättrades ochsocialförsäkringssystemen förändrades för att skapa bättreincitament. En rad andra strukturella reformer genomfördesför att öka ekonomins utvecklingskraft. Finanskrisen kundegenom en serie åtgärder övervinnas än vadnågon vågat hoppas.Ett flerårigt saneringsprogram antogs för de offentligafinanserna med målet att stabilisera den offentliga skulden år1998. De offentliga finanserna förstärktes under periodenmed i minskade utgifter och 28 miljarderkronor i ökade skattteinkomster/avgifter. De beslutadeförstärkningarna av de offentliga finanserna motsvarade enlångsiktig effekt på av BNP. Tillsammansmed återstående delar av saneringsprogrammet uppgickeffekterna till eller drygt 10procent av BNP.Resultatet av politiken innebar att läget i ekonomin intebara stabiliserades utan en god grund lades för en starkuppgång. Den ekonomiska utvecklingen bottnade vid mittenav 1993 och därefter har uppgången successivt skjutit fart.Export, produktion, investeringar och sysselsättning harökat. Underskottet i de offentliga finanserna har börjatminska.3. ''Återställare'' som politisk arbetsmetodSocialdemokraterna tycks inte se de samband som för ossär uppenbara. Det var en serie misstag under 70- och 80-talensom ledde fram till den svåra industrikrisen . har skrivit: ''harSverige kastats från kris till kris, av krafter utanför vårkontroll.'' Men ändå förefaller det som omsocialdemokraterna med berått mod är beredda att upprepaflera av misstagen från den perioden. Den nyaregeringsperioden har inletts med en förfärande mängd''återställar''-propositioner.Man måste också, i ett mera övergripande perspektiv, ställafrågan om mår bra av att växlingar vid makten ledertill så kraftiga politikomläggningar som sker. Självfalletär poängen med maktväxling att politiska förändringar skallgenomföras, men takten och omfattningen kan diskuteras.Familjers planering påverkas. Företag hamnar i svårighetergenom att spelreglerna ändras. I värsta fall hamnar vi i ettläge där respekten för statsmakternas beslut undergrävsgenom att olika aktörer alltmer betraktar politiska beslut somfärskvaror, som är aktuella och sedan byts mot nya.Vi vill inte utesluta att mera objektiva bedömare än visjälva skulle kunna hävda att också borgerliga regeringar, därvi medverkat, lagt om kursen för häftigt.Men viktigare än att analysera eventuella felgrepp i detförflutna är att se på och framtiden. Det är för ossuppenbart att det vore bäst för om landet de närmasteåren fick en politik förankrad i mittfältet, starkt inriktad påatt förbättra företagsklimatet, sanera statsfinanserna ochrädda välfärden.4. Socialdemokraterna bryter sina löftenSverige har en bra chans genom att flera politiskaosäkerheter, som riksdagsvalet och folkomröstningen, hareliminerats. Men det ankommer på oss själva att utnyttjadenna chans. Den stora risken är att konjunkturuppgången iförening med därav följande bättre offentliga finanserförsvagar krismedvetandet så att för litet görs. Då skulle vigå in i nästa nedgång från ett alltför dåligt utgångsläge ochproblemen förvärras.Den internationella konjunkturen är stark. Varje nyprognos innehåller upprevideringar av tillväxten i t exTyskland och större delen av . I fråga om Tysklandhar t ex prognoserna 1994 ökat från enminskning av BNP med till en ökning på ca 3procent i successiva bedömningar. Tillväxten i är stabiloch växer mycket snabbt.Utfallet av folkomröstningen om medlemskap i ärmycket positivt. Det faktum att blir medlem /95 minskar osäkerheten om vilken sortsekonomisk politik som skall föras i Sverige.Allt eftersom mer ekonomisk statistik kommer fram blirdet allt tydligare att bottennivån i nåddes vid mittenav 1993. Därefter har olika delar av ekonomin successivtkommit igång -- exporten och industriproduktionen först,sedan näringslivets investeringar, och sist den privatakonsumtionen. Den sistnämnda har därefter något kommit avsig bl a på grund av det höjda ränteläget. Icke desto mindreär det vår bedömning att uppgången i den svenska ekonominhåller i sig åtminstone och förmodligen en bit in på1996. Vad som händer därefter beror på hur politiken nuutformas. Detta är centralt för utveckling av realräntor,inflation och expansionslust inom näringslivet. Av det senareföljer hur många nya jobb som kan skapas, och detta i sin turär starkt bestämmande för utvecklingen avbudgetunderskottet, statens lånebehov och möjligheten attstabilisera statsskulden.Vi är mycket kritiska till att regeringen inte har redovisatnågon bedömning av budgetunderskottet, vare sig förinnevarande budgetår eller för kommande budgetår. Detdiagram över statsskuldens utveckling som finns ipropositionen är omöjligt att värdera eftersom underliggandeantaganden inte redovisas. Diagrammet redovisar en påståddutveckling av statsskulden och det innebär t ex attberäkningarna skulle kunna bygga på att pengar flyttas frånAP-fonden till budgeten. Detta underlättar stabilisering avstatsskulden, men påverkar inte utvecklingen av den totalaoffentliga finansiella nettoskulden. Vi kan inte bedömahuruvida detta faktiskt är fallet, vilket bara illustrerar bristeni underlaget. Det tycks vara en rent mekanisk beräkning avalternativet med 2 procents tillväxt. Diagrammet bygger påatt både priser, löner, räntor och växelkurs utvecklas exaktpå samma sätt vare sig tillväxten är eller 2 procent.Detta är naturligtvis helt orealistiskt.Det är också uppseendeväckande att regeringen interedovisar någon bedömning av arbetsmarknadens utvecklingpå medellång sikt, trots att detta är centralt både för deoffentliga finanserna och för enskilda människorslevnadsstandard.I socialdemokraternas motioner från oppositionstidenutlovades att arbetslösheten med en socialdemokratiskpolitik skulle tas ned mycket snabbt. sades att denöppna arbetslösheten skulle sänkas till redan1995. Detta visar sig nu vara en illusion. Med densocialdemokratiska politiken förblir arbetslösheten myckethög även 1995, av arbetskraften. Summan avantalet personer som är öppet arbetslösa eller föremål förolika arbetsmarknadspolitiska åtgärder är enligt regeringensprognos eller lika stor som år1993.Det faktum att någon bedömning inte ensredovisas tyder på att risken är stor att sysselsättningen inteökar som utlovat så att arbetslösheten riskerar att låsa fastsig vid en hög nivå.