mot · GH02U212 · 1994-01-25 00:00:00 — Miljöförstöringen i harockså kopplingar till den internationella ekonomiskavärldsordningen: skuldkrisen, råvarupriserna, utveckling,handeln.8. Social utveckling och kvinnors rättigheterPå samma sätt som miljöfrågorna genom blev oskiljbara från ekonomiskafrågeställningar, handlar det nu om att åstadkomma sammaförståelse för oskiljbarheten mellan ekonomisk utvecklingoch social sammanhållning.Insikten om de sociala frågornas betydelse har vuxitefter 1980-talets koncentration på framför alltmarknadsekonomins potential. Av särskild betydelsekommer FNs sociala toppmöte i attvara. Ytterligare två FN-konferenser kommer under dennärmaste tiden att fokusera på detta perspektiv. Det är förstFNs befolknings- och utvecklingskonferens i senaredetta år och därefter kvinnokonferensen i 1995.Världens befolkning har fördubblats, från två och en halvtill fem miljarder, . Den totala ökningenuppgår nu till nära 91 miljoner människor . ägermer än av ökningen rum i utvecklingsländerna. Afrikahar sett sin befolkning sexdubblas sedan detta sekels börjanoch visar få tecken på minskad folkökningstakt.En snabb befolkningsökning kan bidra till ökadepåfrestningar på landets utvecklingsförmåga. Det äremellertid viktigt att se befolkningstillväxtens konsekvenseri ett samlat, och lokalt förankrat, socialt, ekonomiskt ochmiljömässigt perspektiv. En verkningsfullbefolkningspolitik måste således ta sin utgångspunkt i enanalys av fattigdomsfrågorna och i hur dessa påverkarmänniskorna -- män såväl som kvinnor -- och samhälletsfördelning av resurser.Insatser inom befolkningsmrådet måste därför grundaspå olika gruppers behov och önskemål. En viktigutgångspunkt är kvinnors önskan om att föda färre barnsamt att omhändertagandet av de barn som föds, de sjukaoch gamla är hela samhällets ansvar, inte bara kvinnornas.Den avgörande frågan handlar om kvinnans rättigheteroch legala och sociala status. Utbildning är ett viktigt inslagi jämställdhetsarbetet, liksom reformer i arvs- ochäganderätt och kreditmöjligheter för kvinnor.Ett ytterligare område är förbättrad mödrahälsa ochförbättrad överlevnad bland de barn som föds. Mål förinsatser inom detta område bör vara att öka möjligheternaför individen att påverka fertiliteten och säkerställa en godreproduktiv hälsa.Sverige bör i förberedelserna inför de trevärldskonferenserna arbeta för att få ett sammanhålletfattigdomsperspektiv på dessa frågor och verkaför att det skapas en uppföljningsmekanism som inte låterkonventionerna stanna enbart på papper utan, i likhet medden internationella , göra deundertecknande regeringarna ansvariga för att ocksågenomföra dem.9. Fred och utvecklingBiståndsinsatser av ren humanitär art har ökat undersenare år. Kanske kan man se det som ett resultat av tidigaremisslyckanden att få till stånd en socialt hållbar utveckling.Flera konflikter underblåstes också av det militärstrategiskabistånd som var en del av det politik.Bistånd bör givetvis användas för att lindra akut nödbland människor som drabbas av konflikter. ärdet viktigt att stödja de program som har som syfte attundanröja framtida konflikter. Det kan gälla uppbyggnadenav civila administrativa strukturer, som i , ellerdemobilisering av militär, som i och ElSalvador.Biståndet spelar således en betydelsefull roll i deområden som drabbats av svåra konflikter. Det är ofta enintegrerad del i FNs ansträngningar att åstadkomma ochstärka en fred. satsar betydande biståndsresurser påsådana insatser, såväl i det multilaterala biståndet som i detbilaterala.Det internationella samfundet har emellertid ofta svårtatt snabbt mobilisera resurser för att sätta in i akutasituationer, antingen det är när en konflikt håller på attbryta ut eller när en chans uppstår att lösa en konflikt.Eftersom sådana situationer har stor betydelse för konflikt-och krigsrisker i dagens värld, borde rimligen en större delav världens militära resurser satsas på att hantera sådanaakuta situationer. som inte satsas i rätt tid kan fåbetalas tusenfalt i form av krig, förstörda samhällen ochödelagd natur -- för att inte tala om det mänskliga lidandet.Svenska regeringen bör aktivt verka internationellt föratt nya finansieringsmekanismer kommer till stånd somutnyttjar världens militärresurser. Det är t.ex. vad FNsgeneralsekreterare föreslagit i sin ''Dagordning för fred''.Det är också det tänkande som ligger till grund för denkommission om internationellt samarbete som leds avIngvar och behöver nu ett betydligt mer framsynt tänkande kringsäkerhet och utveckling. I en särskild motion föreslår visocialdemokrater ett Program för gemensam säkerhet. I ettgemensamt program mellan ochFörsvarsdepartementet föreslår vi att sammanlagt 1 300 milj.kr. avsätts för säkerhetsstärkande insatser.Biståndet har här en viktig roll att spela. I programmetbör samordnas den del av det multilaterala biståndsanslagetsom är ägnat FN-insatser för fred och återuppbyggnad.Denna anslagspost inom C1 på 150 milj.kr. föreslår vi får beteckningen ''Insatser för fred,säkerhet och återuppbyggnad''. Programmet för gemensamsäkerhet kan bli ett mycket värdefullt och nyskapandeförslag. Vi hoppas att detta ska kunna räkna med brett stödi riksdagen.10. Ett bra biståndVi vet mycket om hur ett bra bistånd ser ut. Vi harerfarenhet både från det svenska och det internationellabiståndet. har fastställtriktlinjer som är av stort värde, ''best practice'', som tarfasta på den bästa erfarenhet av praktisktbiståndssamarbete som man funnit.Sverige har ett bistånd som i mycket hög grad lever upptill dessa krav. För vårt bistånds skull -- och för vårt landsegen skull, för vår identitet och för vårt intresse -- ska vifortsätta att ställa så höga krav på oss själva.Samtidigt som många biståndsgivare kämpat hårt för attupprätthålla och förbättra kvaliteten på biståndet kan maninte komma ifrån att kvantitetsfrågan börjar bli allt merakut. Kravet på vad bistånd ska åstadkomma bara växer. Deoerhört viktiga uppgifterna att åstadkomma en hållbarutveckling i efter kommunismens fall och påannat, tragiskt sätt, konsekvenserna av Jugoslavienkrisenhar i praktiken minskat de tillgängliga resurserna förbiståndssamarbete -- som ju utvecklingen i Afrikaoch på andra håll ställt ökade krav eller öppnat nyamöjligheter. Ett angeläget exempel är behovet av ettordentligt biståndsprogram för att stödjafredsöverenskommelsen i Mellanöstern.Sverige måste internationellt ständigt arbeta för att ökavärldens samlade bistånd. Senast på ommiljö och utveckling förband sig i-länderna, utom , attuppfylla 0,7%-målet. Lika viktigt är att driva kravet på attbiståndet nu koncentreras till de fattigaste länderna.Ambitionerna om hög volym, hög kvalitet och högfattigdomsinriktning måste också gälla oss själva. Iinternationell jämförelse har vi legat i topp. Den senastetidens neddragningar genom krisuppgörelsen, minskningenav biståndets värde genom kronans falloch den kvalitetsmässiga urholkningen genom denminskade långsiktigheten är emellertid allvarliga och harsatt spår också i den internationella debatten. I kraft av vårthöga anseende har vi haft inflytande över deninternationella biståndspolitiken. För många somargumenterar för bättre bistånd i sina egna länder är detdärför viktigt vad gör.Enprocentmålet bör därför möjligt återuppnås.En procent av BNI skulle /95 ha gett 14 550 milj. kr.Biståndsnivån ligger på 12 457 milj. kr, vilketmotsvarar 0,. Inklusive avräkning för vissaasylkostnader stiger nivån till knappt 0,. Den höjningav biståndsanslaget som återfinns i årets budget innebär inteatt biståndsbudgeten har kommit närmare enprocentnivån.Det ligger på samma nivå som . Regeringen hardeklarerat ambitionen att inom en femårsperiodåter når enprocentnivån. Det är vår förhoppning att det skabli möjligt dessförinnan.Regeringen har ansvar att arbeta för ett högkvalitativtoch långsiktigt bistånd. Just med tanke på de minskaderesurserna bör regeringen ge än högre prioritet åt defattigaste länderna och utgå från deras behov.11. Biståndspolitiska metoder och prioriteringarSamarbetsavtal, landramar och planeringsramarVi har tidigare betonat att en grundprincip förbiståndspolitiken bör vara att det bilaterala biståndetkoncentreras till de fattigaste och minst utveckladeländerna. Utgångspunkten för detta bistånd måste varamottagarlandets egna ansträngningar och resurser och dessegna prioriteringar och behov. Biståndet måste varalångsiktigt.Den centrala komponenten i ett sådant bistånd harhittills utgjorts av landprogrammerat bistånd genom SIDA.Det förtjänar återigen att slås fast attlandprogrammeringssystemet gav mottagarlandetlångsiktig planeringstrygghet och ett viktigt mått avflexibilitet. Genom att fastställa landramarnas storlek gavsockså ett avgörande inflytande över biståndetsinriktning. Systemet är fullt förenligt med en förbättradmål- och resultatstyrning, och låter sig också väl förenasmed regelbundna högnivåsamtal om det samladeutvecklingssamarbetet.Som anförts inledningsvis genomdrev regeringen i vårasen nyordning i biståndshanteringen. Socialdemokraternabeklagar regeringens sätt att sköta frågan och det beslutriksdagsmajoriteten fattade. Det var första gången enregering inte klarat parlamentarisk enighet om en så centralbiståndspolitisk fråga.Vad socialdemokraterna tidigare begärt har varit attregeringen utreder och föreslår sätt att öka riksdagensöverblick över biståndsbudgeten så att därmed påbättre grund kan fatta beslut om biståndet. Vad regeringennu genomdriver stärker emellertid regeringens ställning, påbekostnad av , myndigheterna och även avmottagarländerna. Det rimmar inte väl med önskan att ökaden demokratiska styrningen av biståndet.Ur mottagarländernas synvinkel är beslutet att beklaga.Det minskar deras överblick och inflytande över detsvenska biståndet. Därmed riskerar det mottagarländernasansvarstagande. Genom att ta bort samarbetsavtalen ochlandramarna och ersätta dessa med enbart insatsavtal isärskilda sektorer kommer mottagarländerna i en osäkrareposition i förhållande till givaren. försämrar detförutsättningarna för en öppen kritisk dialog. Det är påtvärs mot all erfarenhet av vad som främjar effektivtbistånd -- det som kallar ''ägarskap'' avbiståndsprojekten.Vi föreslår därför att samarbetsavtal och landramaråterinförs. De bidrar till överskådlighet och tydlighet ochmotverkar kortsiktighet och ryckighet. Risken föropportunistisk biståndspolitik minskar. De främjarmottagarlandets ansvarstagande i samarbetet.Vi har tidigare efterlyst en bättre redovisning tillriksdagen av det samlade biståndet. Regeringensambitioner i samma riktning ställer vi oss bakom.Årsberättelsen ''Svenskt bistånd 1992/93'' välkomnas somen klar förbättring jämfört med tidigare. Därigenom lämnasen bättre bild av samtliga biståndsmyndighetersverksamhet, liksom en tydligare redovisning av detämnesinriktade biståndet.Härutöver behövs dock en bättre redovisning också ibudgetpropositionen. De s.k. planeringsramarna somregeringen vill införa kan till del tjäna detta syfte, även omde inte i sig är tillräckliga. Det bör dock tydliggöras attplaneringsramarna är indikativa. Till skillnad från regeringen anser vi att det avSIDA disponerade importstödet också bör ingå iplaneringsramarna. Vi efterlyser fortfarande en tydligareredovisning av sakanslagen.Importstöd och betalningsbalansstödImportstöd och betalningsbalansstöd är stora och viktigakomponenter i de s.k. strukturanpassningsprogram somflera av samarbetsländer genomgår. För attåstadkomma tillväxt är en viss tillgång på utländsk valutanödvändig. Denna miniminivå fastställs i genomgångar medfrämst som en del av mångårigafinansieringsprogram. En avgörande multilateralsamordning har utvecklats. För länderna är det uppenbartviktigt att kontinuitet och förutsägbarhet präglar dennaprocess.Regeringens förslag om att lägga allt import- ochbetalningsbalansstöd i en stor pott (),utan närmare angivande av hur dessa medel ska användasoch utan uppdrag till SIDA att bereda detta, ärotillfredsställande både ur ochmottagarländernas perspektiv. Den insyn och öppenhetsom annars sägs ska prägla gott styrelseskick sätts här åtsidan.Det finns skäl att säkerställa att allt betalningsbalansstödhanteras enligt samma principer. Detta var en riktigbevekelsegrund bakom regeringens ändradehanteringsordning. Om man nu lägger samman alltbetalningsbalansstöd bör detta emellertid hanteras inomramen för SIDAs samlade bistånd, så som den utredningsom föregick ändringen faktiskt föreslog.Vi vill därför föreslå att betalningsbalansstödet läggssom en anslagspost inom C2, med uppdrag till SIDA attbereda detta för regeringsbeslut. Något nytt anslag C4Betalningsbalansstöd bör inte upprättas. För större delen avanslaget handlar det om ett mångårigt stöd tillprogramländernas strukturanpassningsprogram. Därförbör dessa länders importstöd inkluderas i respektive landsplaneringsram.Arbetsfördelning regeringskansli/biståndsmyndigheterDet är svårt att undgå intrycket att det egentliga skälettill regeringens förändring av anslagsstrukturen är enönskan att omfördela inflytande från biståndsmyndighet tillregeringskansliet. Samma motiv tycks föreligga vad gällerden genomförda beredningsmodellen för biståndetmed landstrategier och landprofiler.Det finns i en väl etablerad tradition vad gällerroll- och ansvarsfördelning mellan regeringskansli ochmyndigheter. För att säkerställa en god effektivitet ibiståndshanteringen, liksom ett effektivt resursutnyttjande,är det angeläget att systemet med självständigabiståndsmyndigheter inte undergrävs. För att regeringenskall kunna utöva den politiska roll som den har är detsamtidigt viktigt att inte tar på sigmyndighetsuppgifter eller andra uppgifter än de somtillkommer det.Att riksdag och regering ska styra biståndet är självklart.Frågan är hur. Vi anser att regeringens nya modell församarbetet med mottagarländerna innehåller klara riskerför en felaktig arbetsfördelning mellan regeringskansli ochbiståndsmyndigheter. Argumenten för att ändra dentidigare beredningsprocessen var inte övertygande.Samma problem berör också frågan om den integreradefältorganisationen. En klar ansvars- och rollfördelning ärnödvändig också på fältet. Förhållandena i måste hasin logiska återspegling i fält. finns en integreradfältorganisation, lokalsamordning och en ordning med enambassadör som chef för biståndsambassaderna.Biståndshanteringen har i huvudsak varit delegerad till enav SIDA utsedd biståndskontorschef. Rollfördelningen harvarit mycket klar.I den totalintegration som genomförs finns storarisker för oklarheter och sammanblandade roller. Det gällerfrämst relationen mellan och ,eftersom övriga biståndsmyndigheter endast marginelltutnyttjar biståndsambassaderna i sitt sätt att arbeta. Denadministrativa samordning som är önskvärd påbiståndsambassaderna, och därmed ett effektivareresursutnyttjande, torde vara fullt möjlig att genomförautan att för den skull ändra på den rollfördelning som hittillsvarit ändamålsenlig.Vi föreslår att den administrativa samordningen fullföljsvid biståndsambassaderna, men att den tidigare roll- ochansvarsfördelningen bibehålls. Därmed slipper man riskenatt slå sönder SIDAs väl fungerande fältorganisation.Samtidigt vill vi betona att chefsskapet vidbiståndsambassaderna måste tillfalla personer medändamålsenlig kompetens. Det betyder att också personerfrån biståndsmyndigheterna bör komma ifråga.Effektivisering av biståndsadministrationenI av knappa resurser är det angeläget att ocksåutnyttja de samlade biståndsadministrativa resurserna påeffektivast möjliga sätt. En ökad koncentration på ett antalländer och i dessa länder på ett begränsat antal sektorerskulle sannolikt kunna bidra till en ökad effektivitet. Dettahar sagts ofta utan att för den skull en koncentrationgenomförts.Utformningen av ett långsiktigt, fattigdomsinriktatbistånd kräver mycket ingående och breda landkunskaper.Detta är resurskrävande och motiverar en begränsning iantal länder för sådant bistånd. Flera andra viktigabiståndsgivare har gjort samma erfarenhet och dragit nerantalet huvudmottagare, t.ex. och Canada.För svensk del synes det inte rimligt att ha fler än ca. 20huvudmottagarländer av långsiktigt bilateralt bistånd.En eventuell anslutning till EU kommer för övrigt attinnebära att blir delaktigt i en biståndsgivning somomfattar ett mycket stort antal mottagarländer. GenomSveriges omfattande multilaterala bistånd och biståndetgenom enskilda organisationer nås ytterligare länder.I sammanhanget bör regeringen kritiseras för att ipropositionen inte närmare ha redogjort för deförberedelser, både på det organisatoriska och detbudgetmässiga planet, man gör inför ett eventuellt EU-medlemskap. Som har konstateratkommer att ha mycket att ge som EU-medlem pådet biståndspolitiska området.Regeringen har tillsatt en utredning om biståndetsmyndighetsorganisation. Detta är en viktig fråga som numåste hanteras bättre än regeringens tidigare utredningar.Regeringen bör ta den tid som krävs att komma fram tillriktiga slutsatser och att få dessa förankrade.BiståndssamordningEffektiviteten i biståndet kan också öka avsevärt genomen bättre samordning mellan givare. Detta är till gagn för iförsta hand mottagarländerna, men också för givarna. Storamottagarländer med kanske ett hundratalgivarorganisationer, åsamkas en orimlig belastning i form avbesökande delegationer, antal projekt att hantera, antalvillkor att uppfylla, olika rapporteringsrutiner att beaktaoch så vidare.Den bästa samordningen är den som kan styras avmottagarländerna själva. Ofta saknas dock tillräckligkapacitet. Den samordning som sker i Världsbankensregi, i form av s.k. konsultativa grupper, har i praktikenvisat sig vara den mest effektiva. Det gäller särskilt Afrika.Genom konsultativa grupper har koordineringen avbiståndet förbättrats för det stora flertalet u-länder.Därigenom skapas ett forum för en mera principielldiskussion om det enskilda landets reform- ochutvecklingsansträngningar, och den roll biståndet kan spela.För att detta forum ska bli ett verkligt effektivtinstrument för dialog och biståndskoordinering krävs attmottagarlandets egen utvecklingspolitik ägnas ett väsentligtstörre intresse än . Därmed skulle också en bättre grundval skapas fören långsiktig inriktning av det samlade biståndet på de förlandet centrala reform- och utvecklingsfrågorna. I dettasynsätt ryms möjligheten till ett långsiktigt kontrakt medklara mål vad gäller utveckling av produktivitet och välfärd,och de resurser som detta kräver i form av inhemsktsparande och bistånd.Sverige bör sålunda verka för att denna multilateralasamordning vidareutvecklas och förstärks. Det gällersärskilt för de länder som genomgårstrukturanpassningsprogram, där ett givarsamordnatagerande i biståndet är en förutsättning för att nåeffektivare resultat, men är av betydelse för alla mottagareav ett större bistånd.Bundet biståndFör de fattigaste länderna är ett långsiktigtprogrambistånd ett centralt och nödvändigt inslag. Detmåste vara obundet för att fungera effektivt. Långerfarenhet och forskning visar att bundet bistånd fördyraroch försvårar ett rationellt resursutnyttjande påmottagarsidan. Utnyttjandet av svenska varor och tjänstergör att återflödet av SIDAs bistånd uppgår till drygt 40%utan att för den skull vara bundet. Att värna omobundenhet för biståndet till de fattigaste länderna är ocksåatt värna om effektiviteten i det biståndet. Det är oförenligtatt binda biståndet som man verkar förmarknadsekonomisk konkurrens. Vinsterna för svensktnäringsliv av eventuella bindningar är högst marginella. Påsin höjd handlar det om promillen av svensk export. Dettamåste dessutom vägas mot de betydligt större värden somstår på spel för svensk exportindustri om protektionistiskainställningar vinner insteg i världshandeln.Vad gäller multilateral upphandling, där svensktnäringsliv inte har hävdat sig i den utsträckning som voreönskvärt, noterar vi den utredning som arbetar. Regeringenbör komma till beslut om åtgärder som främjarsvenskt näringsliv på detta område.BiståndskrediterRegeringen föreslår i budgetpropositionen införandet avett biståndskreditsystem på försök . Detta är etttypexempel på ett förslag som visar hur regeringenmissköter en viktig fråga. Det är möjligt att ettbiståndskreditinstrument skulle vara ett bra tillskott isvenskt bistånd. Det har diskuterats förut, men behövdeutredas.Regeringen tillsatte visserligen en utredning. Dennalämnade sitt betänkande så sent som ochremissinstanserna fick på sig att yttra siginnan budgetpropositionen trycktes.Utredningen lade ett förslag om hur krediterna skullekunna hanteras. Samtliga biståndsmyndigheter uttryckte isina remissvar olika uppfattningar. Regeringen lägger såsjälv ett ytterligare förslag. Frågan är allt annat än enkel.Om viktiga frågor som länderval och annat sägerregeringen ingenting utan vill återkomma därom iregleringsbrevet, alltså i ett regeringsbeslut.Denna fråga berör i hög grad biståndsmyndigheternasframtida roller. Det handlar om SIDAsinfrastrukturprojekt, om BITS u-krediter och om BITS ochSWEDECORPs näringslivsinriktade insatser. Om dettapågår nu en särskild utredning. Regeringens förslagföregriper därmed denna utredning just på ett sådant sättsom inte bör ske.Frågan om biståndskrediter är intressant. Det finnsfördelar, men också betydande nackdelar. När det är defattigaste som ska prioriteras är detta då det bästa sättet?Dessvärre har regeringen hanterat hela frågan som etthastverk. Vi ser oss därför tvingade att inte accepteraregeringens förslag till biståndskrediter. Det är en alltförviktig fråga för att hanteras på denna lösa grund.12. BiståndsanslagenNär det gäller det multilaterala biståndet föreslårvi här inga andra prioriteringar än de regeringen har gjort.Vi noterar med tillfredsställelse att FNs generalförsamlingunder hösten antagit ett reformpaket rörande FNs arbete pådet ekonomiska och sociala området, ett reformpaket somär följden av det s.k. Nordiska projektet som drogs igång avUDs u-avdelning 1988. Det var ett tungt och gediget arbetesom av intensiva och väl genomfördaförhandlingar till slut gav utdelning. På denna grund kan nuarbetet föras vidare med att effektivisera det multilateralabiståndet genom FN-systemet.När det gäller det bilaterala biståndet genomSIDA har vi haft två utgångspunkter för våraprioriteringar:att återupprätta ett betydande långsiktigtlandramsbistånd till de fattigaste länderna;att särskiltprioritera områden där konflikter råder eller har rått, därbiståndsinsatser kan vara avgörande för att klara fred ochutveckling. Därvid har vi prioriterat södra ,, och Centralamerika.Därutöver har vi valt att föreslå ökningar av demokrati-och miljöanslagen. De prioriteringar vi gör framgår avsammanställningen nedan.I södra vill vi öka landramarna till ,, (som vi för upp på listan avmottagarländer), , och . Viföreslår sänkt landram för , med motiveringen attandra biståndsformer sannolikt blirlämpligare. Regionen som helhet har en förutsättning attintegreras politiskt och ekonomiskt och skynda påutvecklingen, även om situationen i framför alltfortsatt är mycket svår. Avgörande för utvecklingen iregionen kan bli om klarar övergången tilldemokrati.Utvecklingen i är sammansatt. Där finnsbåde mycket uppmuntrande utveckling och motgångar. Dekan symboliseras av resp. . Nyasituationer som den i borde belysas för att vägledaframtida bistånd. efterstrukturanpassningsprogrammens införande och efter kallakrigets slut finns det nu skäl att se på utvecklingigen. 1988 gjordes den senaste stora Afrikastudien av UD.Det är dags att återigen göra ett sådant djuplodande arbete.I vill vi höja biståndet till och Laosoch ge ett stort bistånd till , som vi anser börredovisas i listan av mottagarländer. har nuen chans att definitivt komma ur de konflikter som härjatunder skugga. Vi föreslår också attbetalningsbalansstöd ska kunna utgå till Vietnam.Vad gäller har det internationellasamfundet ett stort ansvar att medverka till attfredsprocessen kan fullföljas och att ett palestinsktsjälvstyre förverkligas.