mot · GH02Fi207 · 1994-01-25 00:00:00 — En parlamentarisk framtidsgrupp om ekonomi m.m. kör med expressfart in i det tudelade samhället.Exportöverskottet slår världsrekord sombudgetunderskottet är ett av den industrialiserade världensstörsta. I budgetpropositionen konstaterar regeringen attarbetslösheten kommer att fortsätta att vara mycket hög.För att varaktigt pressa ner arbetslösheten och bygga ettsocialt välfungerande samhälle behövs kompromissermellan produktivitet och social ordning.Det räcker inte med ökad industriproduktion ellerexport. Industrin räknar inte med att behöva nyanställapersonal i någon större omfattning de närmaste åren.Var finns de nya jobben? En del kommer att finnas iform av tjänster i anslutning till industrin. inom det byggande som långsamt kommer attåterhämta sig. Men inte heller här är det fråga om etttillnärmelsevis tillräckligt antal nya arbetstillfällen.De nya jobben finns där behoven finns. Det behövsmånga fler som arbetar med vård, omsorg, utbildning,kultur m.m. Men hur ska jobben finansieras? Hur skaöverföringen mellan den högproduktiva exportindustrinoch de lågproduktiva tjänsterna ordnas? Hur ska utbildningoch kompetensutveckling komma alla till del?Det fanns länge ett slags historisk kompromiss mellanarbete och kapital. Skatterna utgjorde en viktig del avbryggan mellan den konkurrensutsatta industrin och desociala behoven. Näringslivet hämtade sin styrka frånnationellt kapital, nationella råvaror, entreprenörskap och uppfinningar och den framväxande välfärdsstaten.Den nya industriella produktionen fann sina förstakvalificerade marknader i . Marknader som inteskulle ha uppstått utan en ambitiös stat som försökteförverkliga det goda samhället. Inte heller skullenäringslivet ha presterat lika bra om det inte hade hafttillgång till välutbildade anställda som levde under godasociala villkor. Den snabba ekonomiska tillväxten försågsåväl löntagare som kapitalägare med ett växande utbytefrån produktionen. Och skatterna kunde gradvis öka sinandel av ekonomin.I dag finns detta gemensamma ochömsesidiga intresse mellan kapital och nationalstat. Detsom är bra för är inte självklart bra för ellertvärtom. Sambanden har brutits, det finns ingen trovärdig,sammanhängande utopi, inget samspel mellan goda,positiva visioner och ekonomisk tillväxt.Regeringens färska tilltag att göda aktieägarnaytterligare genom skattefri utdelning leder inte självklart tillfler jobb i Sverige.Det finns två principiellt sett helt olika vägar atttillgodose behoven av hushålls- eller individtjänster:antingen accepterar man ett samhälle där vissa tjänar så braatt de kan köpa de tjänster som de lågt avlönade utför. Detbetyder fattigdom och utslagning av många -- ettklassamhälle av amerikanskt snitt, det somClintonadministrationen nu kämpar för att komma ur. Ellerså finansierar man angelägna tjänster skattevägen. Det harvarit väg, . Men hur blir det ?Behoven växer. är statsskulden 1 100 miljarder och statens årliga underskott i budgetenrunt 200 miljarder.En konjunkturuppgång räcker inte för att lösaproblemen, inte heller en ny regering -- om den för engammal politik. Det krävs nytänkande -- en långsiktigpolitik som på nya sätt förenar ekonomiska behov medsociala.Vinstuppgång i kan lika gärna finansiera jobb iandra länder. Bara om erbjuder långsiktigt bådesäkra och gynnsamma förutsättningar för produktion är detbra för att satsa på . Många produkter sombetecknas som svenska innehåller så stora andelar utländskproduktion att en ökning av försäljningen skapar fler jobbutomlands än i Sverige.Alla dessa produktionsfaktorer som en gång bar upp densvenska industrialiseringen har antingen minskat i betydelseeller är obegränsat rörliga, dvs. Vad som utgör konkurrenskraft är mänskligoch samhällelig kompetens samt gynnsamma villkor förexpansion, vilket i sin tur är det samma som tillgång till storamarknader.När individuella färdigheter och förmågor betyder såmycket uppstår förutsättningar för framväxt av en klass somkan bestämma sina egna villkor. Därmed göder de s.k.produktivkrafterna individualism och elitism. Mycket litetunderstödjer kollektiva lösningar och solidaritet. Faran fören polarisering dvs. växande klyftor mellan människor,regioner, nationer, världsdelar är uppenbar.Robert Reich, arbetsmarknadsminister i USAs regering,tror i sin bok ''Work of nations'' att kommer denmest lyckosamma femtedelen av ett lands befolkning svaraför av inkomsterna, medan den sämst ställda femtedelenfår att dela på om inte politiken med tillräcklig kraft kanmöta dessa starka, inneboende ekonomiska krafter.De lyckosamma, ''symbolhanterarna'' kommer att hasvaga band till nationella intressen och tillhörighet. Dekommer att vara globalt rörliga och isolera sig från deklasser som inte delar deras livsvillkor. De sociala klyftornakommer att vara mycket stora. Därmed framstårfördelningspolitiken alltmer som vår tids verkligt storautmaning.Vi lever i av bristande överensstämmelse mellanverkligheten och vår bild av verkligheten. Bilden begränsasav vår begreppsapparat, vårt språk. Vi talar och tänker inationella termer, bruttonationalprodukt, nationellaföretag, nationellt sparande, skulder, tillväxt. I själva verkethar dessa begrepp inte någon operativ relevans längre.Den enda ekonomiska tillgång som är någorlundageografiskt förankrad är människorna. Människor harrötter, är sociala varelser med sociala behov. Människorflyttar inte så gärna.Därmed är människorna den enda tillgång som ett landeller en region kan satsa på för att öka sitt välstånd, sinvälfärd: det är människors skicklighet, förmåga tillnyskapande och effektiv organisation som bestämmer vilkasom blir vinnare respektive förlorare i framtiden.Vad behöver är en ny historisk kompromiss:Näringslivet måste inse att det inte räcker med envälutbildad och välmående elit. De bredalöntagargrupperna måste också bli delaktiga avkunskapssamhället. Därigenom kan en del avpolariseringen motverkas.Det är den ena slutsatsen. Den andra slutsatsen är att omvi vill öka politikens förmåga att leverera godalevnadsvillkor för det stora flertalet medborgare då måstevi i allt högre grad samarbeta över nationsgränserna.Välfärden och den svenska modellen måste försvaras i ettsamspel med andra länder. EU har än så länge bara nått enliten bit på den vägen.Samtidigt växer det regionala oberoendet ochbetydelsen av samarbete, mobilisering underifrån. Alltillväxt sker underifrån. Enhetliga och centralt bestämdamodeller klarar sällan av att på ett smidigt sätt få behov ochresurser att mötas. ''I spänningen mellan den bofasta människan och detflyktiga kapitalet uppstår motstridiga krafter som håller påatt ge oss en helt ny geopolitik'' ().Europa har en unik chans . Det finns en europeiskmodell som skiljer sig från och . Denutmärker sig bl.a. av att politiken har högre ambitioner förmänniskorna.Det finns också en kollektivistisk tradition av samarbeteoch samförstånd som skiljer sig från denamerikanskt/anglosaxiska som är mycket mer individuelloch konkurrensinställd. Det är ingen tillfällighet att det ärden brittiska konservativa regeringen som starkast motsattsig den politiska integrationen i Europa.Den europeiska modellen är mycket bättre för atthantera 2000-talets krav och problem. Det gäller miljön,den ökande andelen gamla av befolkningen och kvinnornasförvärvsarbete. Men, det förutsätter att vi psykologiskt ochpolitiskt inser att utgör ett ekonomiskt integreratområde. Och det förutsätter att politikens möjligheterverkligen används. Den nordiska gruppen har en viktiguppgift att tillsammans med andra progressiva krafter iEuropa verka för att välfärden och soldariteten förstärks.Det är nu som det spännande europeiskavänsterprojektet tar sin början. Ett vänsterprojekt som -- ilikhet med när den demokratiska revolutionengenomfördes -- måste genomföras isamspel med humanistiska och liberala krafter inom andrapartier.Det är nu som vi skulle kunna börja dra nytta av detfaktum att vi utgör en ekonomi. av EG--EFTAs BNP utgörs av handel -- varor ochtjänster som tillverkas eller konsumeras utanför Europa.Europas ekonomiska problem med arbetslöshet ochbudgetunderskott skulle kunna lösas snabbt genom eneuropeisk tillämpning av Keynesiansk stimulanspolitik:lägre räntor, ökade investeringar, och en radikal politik förökad kompetens och kvalitet. Och när det sker då fårrättvisan och välfärden äntligen en chans.Det nationella, anti-europeiska scenariot är fullt avrisker. Det kommer att rymma en kamp om investeringarnai genom att erbjuda företagen billiga villkor dvs.låga kostnader och höga vinster. Det är en modell somsvårligen låter sig förenas med höga ambitioner för välfärdoch jämställdhet eftersom den bygger på låga skatter.Även om EU-medlemskap blir verklighet kommer dettaatt vara ett strategiskt ekonomisk-politiskt val: Skallkonkurrens bedrivas med låga kostnader eller med värde,dvs. unika och värdefulla tjänster och produkter? Denförsta vägen är den som i huvudsak har gällt i . Den andra vägen är svår, långsiktig ochosäker men den enda som skulle kunna gesvenskarna en fortsatt stark position, ekonomiskt ochsocialt.Den stora och svåra frågan är vilken förmåga vimänniskor har att vara solidariska med dem som är olikaoss, som lever långt borta? Verklig solidaritet är något merän smulorna från en snabbt expanderandebruttonationalprodukt.Det räcker inte med privatmoral. Det räcker inte ensmed nationell sammanhållning/solidaritet -- och denkommer att vara svår nog att uppnå i deninternationaliserade ekonomin. För fred, välstånd ochstabilitet behövs en moral som kan praktiseras globalt. Englobal ekonomi måste matchas av ett globalt samvete somhar makt. EU är ett nödvändigt regionalt steg men långtifrån någon garanti för framgång.Det kommer att krävas nya modeller inte bara för detmellan- och överstatliga samarbetet utan också för hur detsvenska samhället skall vara organiserat. Hur skall rättvisaoch omsorg kunna förenas med de krav som 2000-taletsekonomi ställer? Eller, annorlunda uttryckt: Hur skallkonkurrenskraft och tillväxt ingå i ett nytt produktivtsamspel med en politik som leder till goda villkor förbefolkningen i stort? Arbetstider, offentlig sektor,lönebildning, regionalpolitik, bistånd och mycket mer hördit.Detta är frågor som regering och riksdag måste diskuteraoch försöka besvara . Därför behövs enparlamentariskt sammansatt framtidsgrupp för frågor omekonomi och arbetsmarknad. Gruppen bör bedriva sittarbete i nära samspel med den forskning som Institutet förframtidsstudier bedriver. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär att en parlamentarisktsammansatt framtidsgrupp om ekonomi och arbetsmarknadtillsätts.