mot · GH02A76 · 1994-05-05 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:209 Den fortsatta reformeringen av arbetslöshetsförsäkringen I propositionen föreslås att en inkomstrelateradersättning skall införas i det kontantaarbetsmarknadsunderstödet. För att få dagpenning skallden arbetslöse uppfylla ett arbetsvillkor.Återkvalificeringsmöjligheterna skall begränsas i syfte attminska den passiviserande rundgången mellanarbetslöshetsersättning och arbetsmarknadspolitiskaåtgärder.De förslag som lämnas är enligt min uppfattningnödvändiga för att skapa ett enkelt och enhetligt system.Det är viktigt att slå fast att alla skall ha sammaförsäkringsskydd, oavsett om man är med i enarbetslöshetskassa eller inte. Med ett skydd som är lika föralla, upphör inte minst diskrimineringen av de som inteönskar vara bundna av kollektivavtal.Det är också riktigt att ställa hårdare krav, bl.a. när detgäller arbetad tid, på den enskilde innan dagpenning utges.Den enskildes engagemang i arbetslivet stärks, med krav påarbetad tid och inbetalda avgifter.Arbetslöshetsförsäkringen, i den utformning som härpresenteras, är dock alltjämt ofullständig. De av regeringenutlovade förbättringarna för uppdragstagare ochegenföretagare finns inte med i propositionen. Att dessagrupper missgynnas i försäkringshänseende får till följd attarbetslösa tvingas tacka nej till arbeten som erbjuds i formav uppdrag. En annan konsekvens är att egenföretagaretvingas sälja inventarier till underpris för att anses somarbetslösa och därmed berättigade till ersättning.Regeringens motiv för att inte lägga något förslag idenna fråga kan ifrågasättas. Man menar att frågan omföretagares rätt till arbetslöshetsersättning måste bedömasutifrån konkurrensutgångspunkter.Arbetslöshetsersättningen får inte bli en subvention till ickelivskraftiga företag. Enligt min mening finns det störreanledning att diskutera konkurrenseffekter vid utgivande avolika arbetsmarknadspolitiska stöd. Det har vid ett flertaltillfällen framkommit att t.ex. ALU-åtgärden och starta-eget-bidraget medverkat till påtagliga snedvridningar avkonkurrensen. Risken att arbetslöshetsersättningen skullebli en subvention till icke livskraftiga företag måste ocksåbemötas. Arbetslöshetsersättningen är så obetydlig i storlekatt den knappast täcker grundläggande kostnader, somhyra, för en företagare. Företagen kan således inte medhjälp av arbetslöshetsersättningen hålla sitt företag igång.Av detta följer att ersättningen inte kan anses gå tillföretaget utan till företagaren som fysisk person.Det är särskilt arbetslöshetsbegreppet i 4 § lagen(1973:370) om arbetslöshetsförsäkring som bör ändras.Företagare anses enligt denna bestämmelse arbetslös närhans personliga verksamhet i företaget upphört annat äntillfälligt, om inte av särskildaskäl föreskriver annat. Denna paragraf, i kombination medett antal rättsfall på området och föreskrifter frånArbetsmarknadsstyrelsen, har visat sig hämma den friaföretagsamheten. En företagare måste för att ansesarbetslös och därmed ersättningsberättigad tvingas att säljai företaget ingående rörelsetillgångar, frånträda eventuelllokal och i förekommande fall även avregistrera sin firma.Försäljningen sker normalt då till betydligt lägre pris än vadtillgångarna är värda. Om den tidigare företagaren vid ettsenare tillfälle åter vill försöka försörja sig somegenföretagare blir han tvungen att köpa nya inventarier tillett högre pris än vad han sålde dem för, vilket måste ses somen ren kapitalförstöring. Konsekvensen av detta blir att haninte väljer att starta en verksamhet på nytt, utan fortsätteratt uppbära a-kasseersättning. En lösning vore attverksamheten fick vara vilande med inventarier och annat,i avvaktan på en bättre konjunktur. Ur kontrollsynpunktbör en revisor intyga att det, dåarbetlöshetsersättning utgår, inte bedrivs annan verksamhetän förvaltande av företagets tillgångar samt att enbartfinansiella intäkter och kostnader finns. Företagaren böräven upphöra med momsregistrering under perioden.Företagare anses inte som arbetslös om han på olika sättundersöker möjligheterna att åter starta sin verksamhet.Det innebär att en företagare som vill sälja sina varor ellertjänster och därför kontaktar leverantörer löper stor risk attmista sin arbetslöshetsersättning. På grund av detta avhållersig företagaren ofta från att återuppta det egnaföretagandet. En anställd däremot som har blivit av med sitteget arbete uppmuntras av systemet att söka arbeten, skrivaansökningshandlingar m.m. och mister då inte sinersättning. Det är inte rimligt att en företagare skallsärbehandlas därför att han söker arbete på det för honomnaturliga sättet, som egenföretagare.Arbetsmarknadsministern påpekar i proposition1992/93:150 det orimliga i att ersättningssystemet tvingarmånga arbetslösa att göra sig av med företaget, som ofta ärderas möjlighet att åter få fäste på den reguljäraarbetsmarknaden. Detta, menar statsrådet, står inte iöverensstämmelse med arbetsmarknadspolitikensmålsättningar. Det finns därför starka skäl att förändra deregler som innebär att företagaren definitivt måste haupphört med sin rörelse för att vara berättigad tillarbetslöshetsersättning. Med hänvisning till den dåpågående utredningen om en obligatoriskarbetslöshetsförsäkring (dir 1990:69, 1992:24) föreslogsinga förändringar.Frågan om företagares skydd i arbetslöshetsförsäkringenhar utretts vid minst fyra tillfällen och bör nu ansesfärdigbehandlad. Regeringen bör därför snaraståterkomma med besked om hur dessa grupper skall beredasett likvärdigt skydd som löntagare. Försäkringen måste dåbli en försäkring för företagare och inte för före dettaföretagare, som får ersättning endast då företaget helt ärnedlagt.Det statsfinansiella läget är så ansträngt att ingensocialförsäkring bör täcka av inkomsten.Det finns emellertid också andra skäl än det statsfinansiellaför en lägre ersättningsnivå i arbetslöshetsförsäkringen. Denya arbeten som skapas genom omstruktureringen avnäringslivet är inte nödvändigtvis av den karaktär som dearbeten som försvann tidigare. Förhållandet kan leda tillmatchningsproblem om inte de arbetssökande är flexiblaoch söker olika sorters arbeten i olika lönelägen. En lägreersättningsnivå än dagens medför att en arbetssökande kansöka flera arbeten utan att förlora i inkomst. En 70-procentig ersättningsnivå i arbetslöshetsförsäkringen är enrimlig avvägning mellan trygghet för individen, detstatsfinansiella läget och kraven på flexibilitet påarbetsmarknaden. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ändring av 4 § lagenom arbetslöshetsförsäkring,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om företagares rätt tillarbetslöshetsförsäkring,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ersättningsnivån iarbetslöshetsförsäkringen.