mot · GH02So249 · 1994-01-25 00:00:00 — Gemensam finansiering -- offentlig styrningVården och omsorgen om våra äldre är för osssocialdemokrater ett prioriterat område. Trygghet för deäldre och kontinuitet skall prägla verksamheten och denskall i så stor utsträckning som möjligt utformas efter deäldres behov och önskemål.Äldreomsorgen är en gemensam angelägenhet som skallfinansieras solidariskt och styras offentligt. Resurserna skallfördelas efter behov.LägesbeskrivningSverige har en av de äldsta befolkningarna i världen. År1950 var andelen av befolkningen i åldersgruppen ochäldre . utgör denna andel . Fram beräknas andelen äldre minskanågot för att därefter återigen öka. förväntasåldersgruppen utgöra av befolkningen. Till skillnad från många andraländer har vi i den stora ökningen av gruppen över65 år bakom oss.Ökningen av de allra äldsta har under de senastedecennierna varit kraftig och ställt stora krav på samhälletsutbyggnad av service och vård. har antaletpersoner i åldrarna och däröver ökat från 107 000 till 369 000 personer . Ökningen förväntas fortsätta framtill med nästan 80 000 personer. beräknas denna åldersgrupputgöra av ålderspensionärerna mot 1991.De flesta äldre förblir friska högt upp . Generelltsett är 70-åringar mer vitala än vad 70-åringar var . De flesta bor i eget boende och klarar sig utanhemtjänst. I högre åldrar tillstöter dock ofta sjukdomar ochdå ökar också behovet av insatser från samhällets sida. Enperson som fyllt antas behöva dubbelt så mycket stödsom en person under 80 år.Den förändrade ålderssammansättningen har storinverkan på behovet av service och vård. I åldrarna 85--90år bor var tredje kvinna och var fjärde man på institution,medan i åldrarna och däröver motsvarande andel ärdrygt varannan kvinna och av männen. Behovet av service, omsorg och vård ökarsåledes kraftigt med stigande ålder.Äldres andel av den totala sjukvårdskonsumtionen harökat. Förekomsten av många sjukdomar, t.ex.demenssjukdomar och cancer, ökar med stigande ålder. Ca20 % av 80-åringarna bedöms vara åldersdementa ochnästan varannan bland 95-åringarna.Medan andelen mycket gamla ökat kraftigt i Sverigeunder har inte utvecklingen varitlika dramatisk i övriga europeiska länder. Under 90-taletkommer emellertid flera av dessa att genomgå sammautveckling som vi tidigare gjort, och få enålderssammansättning bland sin befolkning som liknar denvi har i Sverige.I dessa länder är äldreomsorgen oftast inte utbyggd isamma omfattning som i . De erfarenheter som viskaffat oss genom utbyggnaden av äldreomsorgen i vårtland efterfrågas nu av andra länder som står i begrepp attbygga ut sin äldreomsorg. Vi måste därför skaffa oss enberedskap för att kunna bidra med våra kunskaper ocherfarenheter.ÄdelUnder utreddes äldreomsorgen grundligt.Äldreberedningen lade sitt förslag 1987 ochÄldredelegationen tillsattes. Regeringen lade sinproposition ''Ansvaret för service och vård till äldre ochhandikappade m.m.'' med utredningarna som grund, ochriksdagen tog ställning . Riksdagensmajoritet för förslaget bestod av socialdemokrater ochfolkpartister.Beslutet som trädde i kraft innebar attkommunerna gavs ett samlat ansvar för äldreomsorgen.Allt boende för äldre, även på sjukhemmen, blev ett ansvarför kommunerna. Kommunerna blev också ansvariga för desjukvårdsinsatser som ges vid de särskilda boendeformerna,undantaget läkarinsatserna. Hemsjukvården blev kvar hoslandstingen såvida inte kommun och landsting kom överensom att kommunen skulle överta ansvaret. Primärvårdenfördes på försök över till kommunerna i de fall kommun ochlandsting var överens och efter godkännande avSocialstyrelsen. Sådana försök pågår nu i några kommuner.Kommunerna fick ett betalningsansvar för såväl patienterinom den somatiska långtidssjukvården som medicinsktfärdigbehandlade inom akutsjukvården.Denna reform är sannolikt en av 1990-talets mestomfattande och innebar att drygt 20 miljarder kronoröverfördes från landstingen till kommunerna. Mångakritiserade reformen och utmålade försämringar för deäldre. som har uppgiften att utvärderareformen lämnade en andra utvärdering avreformen.Det allmänna omdömet om reformen är positivt ochman kan konstatera att genomförandet varit betydligtmindre problematiskt än vad man befarat. Till det som varitmest positivt hör att antalet medicinskt färdigbehandladeinom akutsjukvården och geriatriken halverats. Detinnebär att resurser frigjorts för akutsjukvård. Det är ocksåpositivt att kommunernas betalningsansvar och det riktadestatsbidraget för nybyggnad och ombyggnad av särskildaboendeformer resulterat i en ökning av särskildaboendeformer för äldre, vilket är ett trendbrott iförhållande till utvecklingen under 1980-talet.Utvärderingen har emellertid också kunnat konstateraen del brister. Skillnaderna i kvalitet och innehåll iverksamheten vid olika sjukhem är stora. Detta innebär attvissa sjukhem erbjuder en undermålig boendestandard ochen bristande medicinsk vård. I vissa avseenden äransvarsfördelningen mellan landsting och kommunerfortfarande otydlig, vilket påverkar verksamheten. Dettagäller t.ex. ansvaret för rehabiliteringen.Möjligheten till ett samlat huvudmannaskap inomhemsjukvården i ordinärt boende har endast förverkligatsi ca hälften av landets kommuner. Det innebär att tidigaresamordningsproblem kvarstår på många håll.När det gäller de samhällsekonomiska effekterna avÄdelreformen finns inget underlag för någraslutsatser mer än att det finns enskilda kommuner somlyckats sänka kostnaderna med bibehållen eller t.o.m. ökadkvalitet.Ädelreformen skall fullföljas. De erfarenheter somhittills kunnat dras har i huvudsak varit positiva mensjälvklart är det viktigt att åtgärda de brister som kunnatkonstateras i den utvärdering som gjort.BoendetMycket av debatten kring äldreomsorgen har rörtboendefrågor. Olika trender har rått under olika tider. Såbyggdes det främst ålderdomshem, under1970-talet sjukhem och servicebostäder, under 1980-taletfortsatt servicebostäder men också en satsning påkvarboende genom en utbyggnad av hemtjänst ochhemsjukvård. För tillfället sker bl.a. genom riktade bidragen utbyggnad av gruppboendet främst för äldre medsenildemens. Dessutom bildas på olika håll i landet s.k.seniorboende.Det har funnits skäl för de olika satsningarna underårens lopp. Anledningen till dagens satsning pågruppboende är t.ex. att behovet av denna typ av boende ärbetydligt större än tillgången.Ädelreformen har i detta avseende varit framgångsrikeftersom antalet gruppboenden och andra särskildaboendeformer ökat.Den mer långsiktiga utvecklingen pekar annars på attgränsen mellan olika boendeformer för äldre håller på attsuddas ut. Det finns knappast någon skillnad mellannya sjukhem och ålderdomshem när det gällerboendestandard. Bostäder med s.k. ålderdomsstandardbyggs inom det ordinarie bostadsbeståndet ochfungerar ibland som gruppboende osv.För framtiden är det inte så viktigt att kategorisera olikatyper av boende och centralt styra vilken typ som skallprioriteras. Dessa avvägningar får göras på lokal nivå,såsom sker när det gäller annan bostadsplanering. Detviktiga är att det finns ett varierat utbud av bostäder föräldre så att olika behov och önskemål kan tillgodoses.Ett oavvisligt villkor måste emellertid vara att allabostäder görs tillgängliga för människor medfunktionshinder. Äldre människor får oftafunktionsnedsättningar och då måste bostaden varatillgänglig så att inte funktionsnedsättningen tvingar framen flyttning. Det är också viktigt att människor medfunktionsnedsättningar kan ta sig till och från sin bostad,t.ex. att hissar finns, och att yttermiljön är tillgänglig.Förutom att tillgänglighetsaspekten skall finnas med vidall bostadsplanering är det viktigt att ha i minnet att enbostad under sin livstid kommer att inrymma olikahyresgäster med olika behov och önskemål.Det är också väsentligt att bostadsstödet till pensionärerär så väl tilltaget att det blir möjligt för alla pensionärer attkunna välja nya eller renoverade tillgängliga bostäder.Av betydelse för om nya tillgängliga bostäder kommeratt skapas och om äldre bostäder kommer att görastillgängliga för personer med funktionshinder, är hurbostadsfinansieringssystemet utformas och hur stödet tillombyggnad och reparationer av bostäder utformas. Mankan konstatera att den bostadspolitik som bedrivs av denborgerliga regeringen, och som innebär att väldigt få nyatillgängliga lägenheter tillkommer, får negativakonsekvenser på det socialpolitiska området.Det är av sysselsättningsskäl viktigt att få ett ökatbyggande. Denna ambition att öka sysselsättningen börkombineras med att förbättra standarden på våraäldrebostäder. av bostäderna i särskilda boendeformer består av ettrum utan kök. Många äldrebostäder, framför allt mångasjukhem, har ännu en undermålig standard. Därför behövsen rejäl satsning på att förbättra standarden. Vi föreslår ettstimulansbidrag på för nyochombyggnad av äldrebostäder.Färdtjänst och kollektivtrafikFör att kunna föra ett aktivt liv är det för de äldre viktigtatt de kollektiva färdmedlen fungerar bra. De behövs för skall kunna nå affärer, vårdcentraler,föreningsverksamhet m.m.Många äldre klarar p.g.a. funktionsnedsättningar inteatt utnyttja den ordinarie kollektivtrafiken. De är beroendeav en fungerande färdtjänst. Antalet äldre medfärdtjänsttillstånd ökade stadigt . Mellan 1982och ökade antalet från 250 100 till 374 500 personer -- en ökning . Därefter har en minskning skett. En ännu kraftigareminskning har skett när det gäller antalet färdtjänstresor.Eftersom antalet äldre ökar ter sig denna utveckling enaning märklig. Den beror säkert delvis på attkollektivtrafiken förbättrat sin tillgänglighet, t.ex. genomen ökning av antalet servicelinjer. Men sådana förbättringarförklarar inte allt. Höjda taxor och begränsningar i antaletresor har sannolikt också minskat resandet. Det är därförangeläget att färdtjänsten får samma taxa och minst sammatillgänglighet över dygnet som övrig kollektivtrafik och atten länsfärdtjänst byggs ut i hela landet.Vård och omsorgAllteftersom de äldres allmäntillstånd blivit sämre, harde ofta tvingats flytta mellan olika boendeformer för att fåden bättre vård och omsorg de behöver. Det är inte ovanligtatt personer fått flytta från sin bostad till ett serviceboende,därifrån till ett ålderdomshem och slutligen till långvården.De många flyttningarna har ofta varit av ondo. De äldre harhaft svårt att byta miljö och blivit förvirrade.Inriktningen borde i stället vara att vården och omsorgensöker sig till de människor som är i behov av den.Flyttningar för äldre kan inte alltid undvikas, menmålsättningen bör vara att de minimeras. Om det ärnödvändigt för en äldre att flytta till en särskild boendeformär det ofta bäst om flyttningen kan ske i närområdet.Kontinuitet när det gäller sociala kontakter liksom när detgäller personal inom vården och omsorgen kan dåupprätthållas.Gränsen mellan vad som är vård och omsorg är flytande.Det viktiga för de äldre är att vården finns lätt tillgänglig ochges av personal som har kompetens och som inger trygghet.Olika personalkategorier behövs inom vården ochomsorgen och de behöver samverka och alla bidra med sinkompetens. Utgångspunkten måste vara den äldres behovoch önskemål.Äldres hälsaI dag kan en nybliven pensionär i allmänhet se fram emotett förhållandevis friskt liv i tio eller efterpensioneringen. I högre åldrar tillstöter emellertid oftasjukdomar och därmed ökar också behovet av insatser frånsamhällets sida.Skillnaderna i hälsotillstånd är stora mellan olikagrupper. Tjänstemän är vanligtvis friska längre än arbetare,och äldre kvinnors hälsotillstånd är i allmänhet sämre änmännens.Vissa sjukdomar är vanligare bland äldre än blandbefolkningen i övrigt. Förekomsten av demens ökar medstigande ålder. Det har visat sig att gruppboende är en braboendeform för dementa. För personer som bor kvarhemma är dagvård viktigt. Den ger en stimulans åt den somhar demens som anhöriga får en nödvändigavlastning.Psykiska sjukdomar är också vanligt bland äldre, liksomstroke och frakturer p.g.a. benskörhet.De äldre är beroende av att vi har en lättillgänglig ochväl fungerande sjukvård. Ädelreformen som innebär attkommuner får ansvar för viss sjukvård har inneburit enklarare ansvarsfördelning mellan huvudmännen. Senareorganisationsförändringar, som husläkarsystemet och frietableringsrätt för privatpraktiserande läkare, har snararegjort sjukvården mer svåröverskådlig för den enskildepatienten.RehabiliteringUnder utvecklades de geriatriska klinikernatill enheter med särskilda resurser för utredning,diagnostisering, medicinsk behandling och rehabilitering.Efter har kommunerna fått ansvaret förrehabiliteringen till de äldre inom hemsjukvården ochsärskilda boenden. Landstingen är fortfarande ansvariga förverksamheten vid de specialiserade geriatriska klinikerna.Rehabilitering har två funktioner. Den kan varafunktionshöjande eller ha som syfte att bibehålla uppnåddafunktioner. För höftfrakturpatienter, som ofta är gamla ochvårdkrävande, är nivån på de rehabiliterande insatserna ihögsta grad avgörande för om patienterna skall kunna levaett självständigt liv. Gångförmågan kan vara avgörande omman skall kunna skrivas ut till ett eget boende. Förstrokepatienterna, som har det störstaantalet vårddagar, är rehabiliteringen mycket viktig. De harofta behov av rehabilitering för att återfå ellerupprätthålla så mycket som möjligt av funktionsförmågan.Om rehabiliteringen skall fungera fordras kommunikationoch kunskapsutbyte mellan olika vårdnivåer.Omkring 600 geriatriska rehabiliteringsplatser hardragits in och det är inte klarlagt om dessa indragningarkompenserats med rehabiliteringsresurser i hemvården ochsärskilda boenden. Det är viktigt att de båda huvudmännentar sitt ansvar och samarbetar när det gällerrehabiliteringen.Vård i livets slutskedeVid sjukhemmen har man stor erfarenhet av vård i livetsslutskede. När nu kommunerna tagit över sjukhemmen ärde ansvariga för att bibehålla och utveckla dennakompetens, t.ex. är det viktigt att alla har tillgång till enadekvat smärtlindring. Patienter som vårdatspå sjukhus men som bedöms medicinskt färdigbehandladeoch befinner sig i livets slutskede bör tillsammans medanhöriga få välja om de skall fortsätta vårdas på sjukhuseteller i vård.HjälpmedelÄdelreformen innebär att kommunerna, inom ramen försitt sjukvårdsansvar, skall svara för att den enskilde får dehjälpmedel han behöver. Det gäller de hjälpmedel somkrävs för den dagliga livsföringen och de hjälpmedel sombehövs för att utföra den sjukvård och den rehabiliteringsom kommunerna har ansvaret för. I reformen gavs storfrihet för huvudmännen att själva besluta om hurhjälpmedelsförsörjningen skulle utformas och hur ansvaretskulle fördelas mellan dem.De utvärderingar som gjorts visar att några märkbaraförändringar som rör brukarna inte har skett. nya styrmodeller med resultatenheter och köp- ochsäljsystem påverkat hjälpmedelsorganisationen i en delkommuner. Systemen innebär att förskrivning avhjälpmedel i huvudsak ses som en ekonomisk fråga och intesom en del i vård och behandling.Social hemtjänstAv de personer som är får hemhjälp, medan av de som är och drygt hälften av 90-åringarna får det. Tar man med i beräkningen att andelenmycket gamla ofta bor i någon särskild boendeform föräldre framstår tydligt att insatserna är koncentrerade till deallra äldsta.Den andel av befolkningen som får hemhjälp skiftaravsevärt mellan olika kommuner beroende pååldersstruktur, hälsotillståndet i kommunen, prioriteringaroch skillnader i själva behovsbedömningen. Denkommuntyp som har den största andelen hemhjälp förpersoner är bruksorter, medanglesbygdskommuner har mest hjälp för åldersgruppen 65--79 år.Under senare tid har allt färre personer fått hemjälp.Fram till 1978 ökade antalet personer medhemhjälp kraftigt. Därefter har en minskning skett. Framtill 1990 berörde minskningen enbart åldersgruppen 65--79år. har också personer fått minskadhjälp.Kvinnor och lågutbildade har mer än andra drabbats avhjälpminskningen. För ensamboende kvinnor har den andelsom fick hemhjälp minskat från och för sammanboende kvinnor från . Lågutbildade fick en minskning från , medan de högutbildade i stort sett fått oförändradhemhjälp. är det vanligare med hemhjälp blandhögutbildade än lågutbildade. Det borde vara tvärtomeftersom lågutbildade har betydligt sämre hälsa.Starka grupper har större förmåga att hävda sin rätt ochta för sig när resurserna minskar.Detta är i högsta grad otillfredsställande. Regeringenbör få i uppgift att analysera utvecklingen ochkomma med förslag som innebär att resurserna inomhemhjälpen fördelas mera rättvist.Hemtjänstens innehåll håller på att förändras. Manövergår alltmer till s.k. nettobedömningar som går ut på attenbart ta fasta på de äldres nedsatta funktioner för att på såsätt minimera insatser och kostnader. Nettobedömningar äri allmänhet kortsiktiga och tar i liten utsträckning hänsyn tillde äldres egna önskemål. Socialtjänstlagen säger att hjälpenskall ges utifrån en helhetssyn och de sociala inslagenbetonas särskilt. Bruttobedömningar som utöverfunktionsnedsättningar också tar hänsyn till behov avkontakt, aktivitet och rehabilitering är av mer långsiktigkaraktär och ligger i linje med synsättet i socialtjänstlagen.En analys borde göras av den förändring som håller på attske när det gäller bedömningarna, de konsekvenser dessafår för de äldre liksom de mer långsiktiga ekonomiskakonsekvenserna.AnhörigaAtt de anhöriga står för merparten av omsorgen av deäldre är väl känt. Utan de anhörigas insatser skulleäldreomsorgen inte fungera. Därför är det viktigt attsamhället på olika sätt stöder anhöriga.Oftast är det ett ekonomiskt stöd vi tänker på när vi talarom stöd, och detta är naturligtvis viktigt. Men minst likaviktigt är avlastningsmöjligheter, utbyggnad av dagvård ochväxelvård och förutsättningar för anhöriga att träffavarandra för att utbyta erfarenheter.I samband med Ädelreformen tydliggjordes detkommunala ansvaret för stöd till de anhöriga. Efter det attantalet anhöriganställda minskat ända kan man nu avläsa en viss ökning av antalet anställda,från 6 400 personer 1991 till 7 300 personer 1992.De flesta anhöriganställda är kvinnor. Lönen är i deflesta fall mycket låg. Få av dem har fått någon handledningi det arbete de utför. Arbetet innebär ofta fysiskapåfrestningar. Endast ett fåtal träffar regelbundet någonarbetsledare från hemtjänsten.Under senare år har allt färre äldre fått hemtjänst.Mycket tyder på att denna utveckling inneburit att anhörigafått ta ett alltför stort ansvar. Anhöriga behöver stöd frånsamhället i sitt viktiga arbete. Annars är risken stor att deanhöriga blir utbrända och inte orkar längre. Samhället harett huvudansvar och måste ta detta ansvar. Därför är detviktigt med olika typer av stöd till de anhöriga.Nätverk kring de äldreMånga äldre lever ett aktivt liv. De organisationersom bildats av de äldre själva spelar en viktig roll. Deorganiserar ofta ett brett utbud av aktiviteter där de äldrekan delta. De för dessutom ut de äldres synpunkter isamhällsdebatten, både på central nivå och lokalt ute ikommuner och landsting. Att organisationerna får ettsamhällsstöd för att kunna bedriva sitt arbete är viktigt.Under senare år har framför allt bostadskooperationenbildat s.k. seniorboende. Det är boende där endast äldrepersoner bor. Med boendet som bas skapas där olika typerav aktiviteter och de äldre tar ett ansvar för varandra.På andra håll har s.k. vänservice bildats där äldre hjälpervarandra med praktiska göromål som det skapassociala kontakter.De borgerliga partierna har ofta talat om alternativ inomvården och omsorgen. Vad de i praktiken alltid menat är attprivat verksamhet skall ersätta den offentliga.Vi socialdemokrater har en annan syn. som vivill utveckla den offentliga verksamheten ser vi gärna attsamhället på olika sätt stödjer nätverk som byggs upp, inteför att samhället skall minska sina egna insatser utan för attdessa insatser ensamma aldrig kommer att räcka till.Insatser som anhöriga, grannar, vänner, organisationer ochkooperationen gör är inte bara komplement utan utgör endel av en helhet kring de äldre och deras välbefinnande.InformationKommunerna skall enligt 5 § socialtjänstlagen informeraom . Informationen skall innnehållaupplysningar om rättigheter och skyldigheter, varalättfattlig och nå breda grupper. Den skall också inriktas påsärskilda grupper i befolkningen, t.ex. äldre ochhandikappade.Kommunerna uppfyller inte sininformationsskyldighet. Enligt en undersökning gjord 1990saknade av kommunerna informationsmaterial. informerade om socialtjänstlagen och om överklagningsrätten.Under 1980- och 1990-talen har äldre fått kraftigtminskad hjälp. Andelen som tyckt att de fått otillräcklighjälp har ökat. Detta har emellertid inte resulterat i fleröverklagningar. Flera möjliga förklaringar kan finnas tilldetta, t.ex. att många äldre inte vill stöta sig med personaleneller vara till besvär. Men en annan förklaring kan varabristande kunskap om rätten att överklaga eller hur man gårtillväga. Skulle så vara fallet innebär det att många äldre görrättsförluster.Äldre invandrareVi har haft en relativt stor invandring till . /93 fanns närmare 100 000 personer över 65år födda i andra länder, vilket utgör av åldersgruppen. 16 500 var . Ungefär hälften kom från någotnordiskt land, främst . Inom de närmsta 20 årenkommer antalet äldre invandrare att fördubblas.Arbetskraftsinvandrarna börjar nu kommaupp i pensionsåldern. Eftersom hälsoläget generellt ärsämre hos invandrare kan detta komma att innebära attbilden av relativt friska äldre kankomma att ändras.Många invandrare har trots långvarig bosättning iSverige aldrig lärt sig svenska. De som kommer till Sverigevid hög ålder har små förutsättningar att lära sig svenska.Pågående forskning visar också att ett nyförvärvat språkglöms bort vid hög ålder till förmån för modersmålet,särskilt vid demens. Om äldre invandrare skall få enlikvärdig vård som befolkningen i övrigt fordras att hänsyntas till deras kulturella och religiösa värderingar och behovsamt till deras bristande språkkunskaper.Kommunerna har ägnat alltför litenuppmärksamhet åt äldre invandrares behov. Fastän detfinns ett stort antal vårdbiträden med invandrarbakgrundhar få kommuner använt sig av deras speciella kunskaper.Och trots att många kommuner anställt anhöriga somvårdare i hemmet till invandrare har dessa sällan fått stödeller utbildning utan i stället lämnats ensamma med sittvårdansvar.En undersökning gjord i visar att äldreinvandrare får hemhjälp i mindre omfattning än den övrigabefolkningen. Detta kan ha sin grund i att de inte alltidkänner till sina rättigheter eller att de inte vet vart de skallvända sig. En annan orsak kan vara uppfattningen attansvaret för de äldre vilar på familjen.Få kommuner har särskild dagverksamhet anordnad förviss invandrargrupp. Särskilt boende för äldre på etnisk,religiös eller språklig grund finns endast i ett fåtalkommuner. Det är också sällsynt med information omäldreomsorgen på olika språk och likaså är samarbetet medinvandrarnas organisationer och samfund rörande de äldresförhållanden outvecklat.Sammantaget visar situationen då det gäller äldreinvandrares situation att förbättringar behövs på fleraområden såsom information, uppsökande verksamhet ochutnyttjande av den personal inom äldreomsorg som harinvandrarbakgrund.PersonalPersonalen är den viktigaste resursen inomäldreomsorgen. Det är de som direkt möter de äldre, taremot önskemålen och känner behoven. Besluten om vilkenservice, vård och omsorg som skall ges skall ske tillsammansmed den äldre och dennes anhöriga. Därför bör så mycketsom möjligt av ansvaret lämnas till dem som har dagligkontakt med de äldre, dvs hemtjänstpersonal och personalinom hemsjukvården. Dessa bör i sin tur samverka för attfå en samlad bild av behoven. I de fall det behövs insatserav läkare bör sådan finnas lätt tillgänglig.Vårdtyngden har ökat bland dem som får hemhjälp.Detta får givetvis konsekvenser för personalen, vars arbeteblir tyngre och mer slitsamt.