mot · GH02Bo602 · 1994-01-25 00:00:00 — Det område inom viket rennäringen utövas i sträcker sig från i i söder till norr. Detta område indelas i dels ett åretruntområde, därrenarna får uppehålla sig , dels ett område därrenarna får vistas. Det senare benämnsvinterbetesmarkerna och är från tillden 30 april.Ett problem som med tiden blivit allt större är att renarstannar eller lämnas kvar i vinterbeteslandet även under tidnär dessa inte får vistas där. Här finns ett klart samband medatt renantalet under både ständigt harökat, ingen vet nog hur mycket ren det finns i landet.Detta har bl.a. medfört att en fast renstam har etablerat signedanför åretruntmarkerna. Trots vissa försök till åtgärderså har problemen vuxit och väcker ett allt bredare missnöje.Det här innebär bl.a. skador på åker och skogsmarkvilket då drabbar tredje man, det finns skogsägare somtvingats omplantera sin mark till stora kostnader. Ettmycket stort irritationsmoment är också att renarna delviseller helt spolierar möjligheten till älgjakt på vissa håll. Manförstår jägarnas reaktion när dessa finner sin mark, somman hyrt för dyra pengar, fullproppad med ren. Mångasammanträden har hållits mellan rennäringens utövare ochjägare. Löften har getts om förändring, men någonförbättring har inte skett, missförhållanden bara ökar.Följden av detta har blivit att motsättningarna mellanortsbefolkning och samerna har skärpts. Här borde man jukunna förlita sig på myndigheters tillsyn, att lagar ochförordningar följs, men så är inte fallet. Om åtgärder harvidtagits så har dessa präglats av ineffektivitet och inte letttill någon förändring eller förbättring.I den rennäringslag som gällde före kundelänsstyrelsen enligt § 71 i lagen efter framställning förordnaom tvångsslakt av renar. Detta skedde också ,men i regel hände ingenting med de framställningar somgjordes. Ofta blev det så att när framställningen efteröverklagan vandrat hela vägen i beslutsgången, så var detåter tillåtet att ha renar i vinterbetesområdet.Den 1 juli 1993 ändrades rennäringslagen, bl.a. § 71. Nusägs att kan vid vite förelägga samebynatt föra bort renar som uppehåller sig på förbjudet område.När denna förändring beslöts av så fannsmotionskrav att det borde vara skall i lagtextenistället för kan. Motivet för detta var att länsstyrelsendå skulle vara tvingad att vidta åtgärder närmissförhållanden anmälts. lyssnade varken utskott ellerriksdag på dessa argument.Hur har då problemet med renar på förbjudet områdehanterats efter lagändringen. Exempelvis gjordes iVästerbotten en renobservation i samband med förstaälgjaktsveckan. var det bara 365 jaktområden somrapporterade, många jägare har tröttnat på att rapportera,de tycker det är meningslöst. Men dessa områdeninrapporterade 37 000 renar nedanför odlingsgränsen, alltsåpå förbjudet område. Inom t ex kommunobserverades närmare 8 000 renar, man förstår de problemsom uppstår och den ilska det skapar.Vad har då den förändring i lagparagrafen som vidtogsinneburit. Ja, många framställningar till hargjorts, men inget har hänt, man ser på myndighetshåll intelagparagrafen som tvingande.Människorna som bor i de områden som här berörsställer sig mycket undrande till hur man i ett rättssamhälleår kan bryta mot lagar och förordningar utan påföljdoch att det inte har någon verkan att anmälamissförhållanden vare sig till polis eller länsstyrelse. Så härkan det väl ändå inte få fortsätta!Om ett mångbruk inom berört område skall kunnabedrivas så måste hänsyn tas till andra näringar ochintressen. Likaväl som övrig befolkning inomrenskötselområdet måste ta hänsyn till rennäringen, såmåste den näringens utövare ta hänsyn till andra. Det förstakravet för att det skall bli möjligt, det måste vara att lagarsom stiftats och regler som upprättats följs. Sker inte dettaså blir följden att motsättningarna skärps, vem vinner pådetta, ingen! Kanske också en välvilja från myndigheterssida att ständigt försöka undvika åtgärder i verkligheten blirtill skada och försämrar situationen år från år.För att komma ut ur detta problem behövs nog ett heltbatteri av åtgärder, såväl stimulerande som av tvingandekaraktär. Det måste innebära bl.a. att myndigheterna måstefå klara och bestämda uppdrag i sin tillsynsverksamhet. Ensådan åtgärd är en förändring av § 71 i rennäringslagen.För det första måste ordet kan utgå och iställetordet skall ingå. Det måste vara en tvingandelagstiftning när tredje man åsamkas skada, något annat ärhelt orimligt. Vidare att ansvaret och vitesförläggandetläggs på den enskilde renägaren istället för som påsamebyn. De inom samebyn som inte t ex har renar påförbjudet område skall rimligen inte vara med att betala förde försumliga. Det finns också en viss konkurrens inomsamebyn mellan enskilda renägare, detta är också ett skälatt göra den här förändringen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att 71 § rennäringslagen (1971:437)ges följande lydelse:Uppehåller sig renar utanför renskötselområdet eller påmark inom detta område under tid då renskötsel inte fårbedrivas där, skall på framställning av den somdärigenom lider skada eller olägenhet av någon betydelsevid vite förelägga renägaren att föra bort renarna.Vitesförläggande enligt första stycket får meddelasendast om renägaren underlåter att inom skälig tid efteranmaning ta hand om renarna.