mot · GH02N418 · 1994-01-25 00:00:00 — SammanfattningRiksdagens intentioner avseende kärnkraftensavveckling bör tydliggöras i lagstiftning. Kärntekniklagenbör ändras så att tillstånd att driva en kärnreaktor kanåterkallas om detta är ett led i genomförandet av riksdagensbeslut om en avveckling av kärnkraften.Kärntekniklagen bör ändras så att det inte blir möjligtatt bevilja drifttillstånd för perioder som sammantagetöverstiger 25 år.Kärntekniklagen bör ändras så att samtliga drifttillståndskall ha återkallats senast den 31 december 2010.Regeringen bör utnyttja en i motionen föreslagenlagändring till att skyndsamt återkalla drifttillståndet förreaktorn 1.Utgångspunkten för den svenska lagstiftningen föratomskador är att ansvaret för atomskador i första handskall bäras av kärnkraftindustrin. Atomansvarighetslagenbör ändras så att anläggningsinnehavarens ansvar omfattaranläggningsinnehavarens totala betalningskapacitet.Kärnkraftens avvecklingDet svenska beslutet om en avveckling avkärnkraften var framsynt. Den internationella utvecklingendärefter visar på ett vikande engagemang i kärnkraften.Efter folkomröstningen år 1980 beslöt attkärnkraften skall vara avvecklad . I denaktuella propositionen konstaterades att en majoritet av deröstande i folkomröstningen uttalat sig för att kärnkraftenskulle avvecklas i den takt som var möjlig med hänsyn tillbehovet av elektrisk kraft för att upprätthålla sysselsättningoch välfärd samt att högst de 12 reaktorer som var i drift,färdiga eller under arbete skulle användas under sintekniska livslängd. Denna bedömdes vara . Ipropositionen uttalades vidare att ingen ytterligarekärnkraftsutbyggnad skulle förekomma och attsäkerhetssynpunkterna borde vara avgörande för i vilkenordningsföljd reaktorerna skulle tas ur drift.Näringsutskottet anslöt sig i sitt betänkande tillbedömningarna i propositionen och uttalade somsin mening att det var nödvändigt att klart ange dentidsperiod inom vilken avvecklingen skulle ske. Med hänsyntill att reaktorernas tekniska livslängd i propositionenbedömdes vara , borde det enligt näringsutskottet slåsfast att den sista reaktorn i skulle stängas senast år2010. biföll vad näringsutskottet hade hemställti betänkandet.Riksdagen har senare preciserat riktlinjerna förenergipolitiken. Innebörden av riktlinjerna är, somtidigare, att avvecklingen av kärnkraften skall varagenomförd senast år 2010.I början av 1991 träffades mellan socialdemokraterna,liberalerna och enpartiöverenskommelse om energipolitiken. Under rubriken''energipolitiska utgångspunkter'' konstaterades bl a attriksdagen angivit ''att det bör slås fast att den sista reaktornskall stängas ''. Frågan om när kärnkraftenskall vara avvecklad blev alltså inte föremål för förnyadprövning eller nytt ställningstagande i samband medpartiöverenskommelsen.Partiöverenskommelsen om energipolitiken låg senaretill grund för beslut om riktlinjer förden långsiktiga energipolitiken.Den nytillträdande regeringen anförde iregeringsförklaringen attpartiöverenskommelsen om energipolitiken ligger fast.Denna ståndpunkt bekräftades genom ett motsvarandeuttalande i regeringsförklaringen inför /93.Så sent som har en nästan enig riksdagkonstaterat att beslut om avveckling avkärnkraften inte i sak skiljer sig frånlagstiftning.Lagstiftning nödvändigDet finns således en uttalad bred majoritet bakomuppfattningen att kärnkraften ska vara avvecklad senast år2010. Emellertid uttalas från tid till annan, bl a av ledandeföreträdare för kraftindustrin men också från andra delar avnäringslivet, att man inte kommer att vidta några konkretaåtgärder för kärnkraftens avveckling förrän man tvingas tilldetta genom lagstiftning.Uttalanden som ifrågasätter dels inriktningen på enavveckling av kärnkraften till , delsbedömningarna om en livslängd för enskildareaktorer, skapar osäkerhet hos energisystemets aktörer.Riksdagen bör skapa klarhet i och grund för avvecklingenav kärnkraften genom att i kärntekniklagen införa ensärskild bestämmelse. Denna bör möjliggöra att tillstånd attbedriva kärnteknisk verksamhet återkallas som ett led igenomförandet av avvecklingen i enlighet med riksdagensbeslut.Riksdagen bör därför besluta om ett tillägg tillkärntekniklagen i en 15 § 4 med innehåll i enlighet med vadsom här föreslås.Lagen bör självfallet ha en utformning som ocksåomöjliggör drifttillstånd för mer än totalt drifttid.Riksdagen bör därför besluta om ett tillägg tillkärntekniklagen i en 15 a § med innehåll i enlighet med vadsom här föreslås.Lagen bör i enlighet med beslut 2010 också ges en sådan utformningatt samtliga reaktorer är stängda senast den 31 december2010.Riksdagen bör därför besluta om ett tillägg tillkärntekniklagen i en 15 b § med innehåll i enlighet med vadsom här föreslås.Startår och givna tillståndDe svenska kärnkraftverken och deras startår nOskarshamn 11972Oskarshamn 21974Oskarshamn 31985Barsebäck 11975Barsebäck 21977Ringhals 11976Ringhals 21975Ringhals 31981Ringhals 41983Forsmark 11980Forsmark 21981Forsmark 31985För fyra av de 12 svenska kärnkraftsreaktorerna(, 1 och 2 samt ) gällertillstånden utan tidsbegränsning. Det är naturligtvis enmotsägelse i sig att de äldsta reaktorerna har tillstånd utantidsbegränsningar. För en reaktor () är gällandetillstånd begränsat till utgången av . För övrigareaktorer gäller tillstånden till utgången av år 2010.Reaktorn Oskarhamn 1 är sedan mer än ett år tillbakatagen ur drift. Reparationerna bedöms mycket tids- ochkostnadskrävande. Belopp i miljardklassen har nämntssamtidigt med tidsramar som sträcker sig på andra sidansommaren 1994.Oskarshamn 1 är den äldsta svenska reaktorn. Regeringen bör med den i dennamotion föreslagna 15 § 4 i kärntekniklagen som grundpermanent återkalla tillståndet för reaktorn 1.Av hänsyn till anläggningsinnehavarens planering ochinvesteringsbeslut är det angeläget med ett skyndsamtregeringsbeslut.Vad som här anförts om regeringens utnyttjande av deni denna motion föreslagna 15 § 4 i kärntekniklagen börriksdagen ge regeringen till känna.ErsättningsfrågorRegeringsform och EuropakonventionDet finns ingen del i grundlagen -- regeringsformen --som skulle kunna innebära en begränsning i den härföreslagna förändringen av kärntekniklagen.Bestämmelserna i 2 kap 18 § RF talar om ersättning när''egendom tages i anspråk'' och om ingreppet kan betecknassom ''expropriation eller annat sådant förfogande''. Denaktuella egendomen övertages ju inte av det allmänna. Detsker ingen förmögenhetsöverflyttning. Det är rådighetenöver viss egendom som inskränkes.Europakonventionen till skydd för de mänskligarättigheterna skulle teoretiskt kunna åberopas iersättningsfrågan. Det måste betraktas som osäkert hurEuropadomstolen skulle komma att tolka avvägningen idetta fall mellan det allmännas och företagens intresse.Nu aktuella förändringar i regeringsformen ochEuropakonventionen föranleder inte några andrabedömningar i ersättningsfrågan.Tillstånd utan tidsbegränsningI betänkande diskuteradesfrågan om ersättning vid en avstängning av dereaktorer för vilka tillstånden inte tidsbegränsats. När intesäkerhets- eller strålskyddsskäl motiverade avstängningen,ansåg kommittén att en eventuell ersättning borde utgåendast när det framstod som uppenbart obilligt att inteersättning lämnades. Detta med hänsyn tilltillståndshavarnas goda förutsättningar att anpassa sinverksamhet och avskriva anläggningen med hänsyn till denbeslutade tidsgränsen. Departementschefen godtog dennaslutsats utan att i övrigt ta ställning till uttalandena.Detsamma gjorde lagrådet. yttrade siginte i frågan.Det torde stå klart att ersättning avseende enbegränsning av de icke tidsbegränsade tillstånden tillår 2010 inte kan komma i fråga.Uppenbar risksituationReaktordrift är det mest typiska exemplet på vad sominom skadeståndsrätten betecknas som farlig verksamhet.Företagaren får anses själv ha satt sig i en uppenbarrisksituation.Vidare har kärnkraftföretagens verksamhet sedan längeblivit alltmera omstridd. Sedan den tidigt under 1970-taletkommit i förgrunden också för det politiska intresset måstedet förutsättas att företagen har insett att deras situationvarit osäker även sedan tillstånd till reaktordriftenmeddelats. En politisk omsvängning eller enkärnkraftsolycka i eller i utlandet hade lätt kunnatfå till följd ett politiskt beslut om en snabb avveckling.Företagen har aldrig med fog kunnat känna sig trygga eftertillståndet på samma sätt som andra koncessionsinnehavareutan har varit tvungna att räkna med enutveckling liknande den nu aktuella. Det har för allaberörda aktörer varit uppenbart att betraktats somgräns för den tekniska livslängden och att denna tidsrymdockså varit grunden för den slutliga gränsen förkärnkraften som en del av det svenska energisystemet.Det torde i tillägg till vad som redan sagts om de icketidsbegränsade tillstånden stå klart att ersättning avseendetiden som infaller efter det att har förflutit från detdatum då reaktorn togs i kommersiell drift inte kan kommai fråga.Viss ersättningÄven om avvecklingssituationen framstår som skild frånandra situationer, bör en lagstiftning eftersträvas som ärförenlig med de ersättningsprinciper som tillämpatsi och av . Det är rimligt att knytaen rätt till ersättning till den tid som har förflutit fråntidpunkten då respektive reaktor togs i kommersiell drift tilltidpunkten för dess urdrifttagning. Om på grundav återkallelse av tillstånd enligt 15 § 4 understiger börskälig ersättning för därvid uppkommande förlust kunnautgå.Kärntekniklagen bör därför tillföras en ny regel i en 15c § som ger innehavaren av ett tillstånd att bedrivakärnteknisk verksamhet rätt till skälig ersättning av statenavseende tiden mellan urdrifttagningen räknat från detdatum då reaktorn togs i kommersiell drift. Ersättning förutebliven vinst skall inte utgå, ej heller ersättning för tid närreaktor av säkerhetsskäl avstängs genom beslut avtillsynsmyndighet.Riksdagen bör därför besluta om ett tillägg tillkärntekniklagen i en 15 c § med innehåll i enlighet med vadsom här föreslås.Det får förutsättas att ersättning inom denna ramkommer att bestämmas för varje reaktor för sig efterförhandlingar mellan staten och tillståndshavaren.För 1 gäller att med tanke på reaktornskondition och reparationsbehov torde ersättningsanspråkför tiden från ett beslut om återkallat tillstånd fram till dentidpunkt då gått sedan den togs i kommersiell drift(1997) knappast kunna aktualiseras.DomstolsprövningOm en överenskommelse inte kan nås har naturligtvistillståndshavaren rätt att väcka ersättningstalan mot statenvid allmän domstol. På grund av ersättningsfrågornaskomplexa natur är det lämpligt att frågorna prövas vid enoch samma tingsrätt i första instans. Denna bör lämpligenvara tingsrätt.För att inte ersättningsfrågan skall hållas svävande underen alltför bör föreskrivas att rätten till ersättningförfaller om ersättningstalan inte har väckts frånbeslutet om återkallelse.Riksdagen bör därför besluta om ett tillägg tillkärntekniklagen i en 15 d § i enlighet med vad som härföreslås.AtomansvarighetParis- och Wienkonventionerna med sina respektivetilläggskonventioner reglerar på internationell (europeiskrespektive världsomfattande) nivå bestämmelser omansvarighet för skador som orsakats av atomolyckor.Konventionerna vilar på fyra grundprinciper: striktansvar ansvaret kan endast utkrävas av innehavaren aven anläggning ansvaret är begränsat till beloppetanläggningsinnehavaren är skyldig att vara försäkrad förskador eller ha annan godkänd ekonomisk garanti upp tillbegränsningsbeloppet.Beloppsgräns?Det finns ingen övre gräns satt föranläggningsinnehavarens ansvar. En nedre finns dock om 5milj särskilda dragningsrätter (SDR) (1 SDR = ca ).OECD:s (utveckling) atomenergiorgan (Nuclear EnergyAgency) har rekommenderat staterna en enhetlig nivå om150 milj SDR vilket motsvarar . De svenska reglerna omatomansvaret återfinns i atomansvarighetslagen. Dentillkom 1968 för att underlätta introduktionen avkärnkraften som då ansågs som en för samhället värdefulloch önskvärd energikälla. är situationen en annan.Kärnkraften skall avvecklas bl.a. därför att den ansesriskabel. Den skall inte stöttas.Atomansvarighetslagens själva existens, inte minst i ensunt fungerande marknadsekonomi, kan därförifrågasättas. Men om den skall finnas kvar så bör den nusjälvfallet ha som huvudsyfte att skydda den enskilde föreffekterna av olyckor som kan inträffa i kärnkraftverk. Denbör inte heller innebära en subvention av kärnkraften iförhållande till andra energikällor.Med denna grund (och med den gällande svenskautgångspunkten att ansvaret för atomskador i första handskall bäras av kärnkraftsindustrin) borde ansvarsbeloppetfastställas.Orimligt lågt beloppDet belopp som gäller -- perolyckstillfälle -- grundar sig på en rekommendationen frånNEA.Rekommendationen har tillkommit mot bakgrund av attde olika ersättningsnivåerna i de olika staterna har kommitatt variera kraftigt under de år som gått sedanPariskonventionen trädde i kraft. Vissa stater har höjtnivåerna med betydande belopp medan andra har kommitatt ligga kvar i närheten av de miniminivåer somkonventionen ställer upp. har ansett det angelägetmed en enhetlig ersättningsnivå. rekommendationgrundar sig också på att man undersökt kapaciteten på deninternationella försäkringsmarknaden och funnit att den''tål'' en ökning av ansvaret.Den svenska nivån grundar sig också på uppgifter tillJustitiedepartementet från atomförsäkringspoolen omkapaciteten på försäkringsmarknaden.Om man, som i den svenska lagstiftningen, ska kunnakräva att kraftindustrin ska ta huvuddelen av ansvaret såmåste man rimligen först skaffa sig en uppfattning om vaddetta ansvar innebär. Det förefaller bakvänt att preciseradet med utgångspunkt från hur mycket pengar som finnstillgängliga.Begränsningen i kapaciteten hänger bl.a. samman medatt kärnkraftsföretagen för sin egen sakförsäkring perreaktor disponerar ett utrymme på ca 10 000 milj kr.Riksdagen har konstaterat att ''sett med allmänhetens ögonkan det te sig föga rimligt''.Riksdagen har också markerat att det mot denbakgrunden ''kan finnas anledning för regeringen att ta uppöverläggningar med kärnkraftsindustrin i syfte att framtidakapacitetsökningar på försäkringsmarknaden främst skaställas till de skadelidandes skydd''.Bedömda kostnaderBedömningar av kostnaden för olyckor i kärnkraftverkvarierar. Enligt den s.k. och omräknat tillsvenska kronor kan kostnaderna uppskattas till 330 000 miljkr för en medelstor olycka och för en storolycka. Används de svenska värdena istället för deamerikanska på ett människoliv och allvarlig skada blirmotsvarande siffror respektive 6 600 000milj kr. Det är uppenbart att ansvarsbeloppet enligtatomansvarighetslagen på inte står i någonrimlig proportion till dessa bedömda kostnader.Med utgångspunkten att ansvaret i första hand skallbäras av kärnkraftsindustrin och att ansvaret skall vara täcktav försäkringar eller annan ekonomisk garanti bordeansvarsbeloppet enligt atomansvarighetslagen höjas till6 . Eller något belopp som på goda grunderkan bedömas avspegla de verkliga kostnader som kanuppstå vid en kärnkraftsolycka.Nu är det uppenbart att en sådan höjning inte är möjligatt genomföra. Det finns inte försäkringskapacitet för detta.Och därmed är man tillbaka i det gamla konstaterandet attdet krävdes, ursprungligen i med den s.k. , en speciallagstiftning för att kärnkraftenskulle kunna etableras i samhället, mot allamarknadsekonomiska principer.Andra länder har, med utgångspunkt från det ökandekravet att det är kärnkraftsindustrin och inte allmänhetensom ska bära ansvaret vid en olycka, förändrat sinlagstiftning på området. Det gäller t.ex. ochSchweiz. I har man infört ett obegränsat ansvar föranläggningsinnehavaren. På grund av förhållanden somredovisats ovan har man där satt ett begränsat belopp förden ekonomiska säkerhet som genom försäkringar skaställas till förfogande av kärnkraftsföretaget. Staten iklädersig dessutom ansvaret från försäkringsbeloppet och upp tilldet belopp som följer av anslutningen tillPariskonventionen och dess tillägg.Den svenska atomansvarighetslagen bör ges ett liknandeinnehåll. För detta finns mycket klara rimlighetsskäl:Man kan anta att en olycka inträffar i t.ex. enBarsebäcksreaktor och att olyckan resulterar i att reaktorntotalskadas samt i skador på omgivningen som uppgår till . Det är ett antagande om kostnaderna efteren olycka som med ledning av redan inträffade olyckor ochandra beräkningar måste anses mycket försiktigt bedömd.Som ett resultat av olyckan erhåller ägaren tillBarsebäcksreaktorn -- -- täckning för denförlorade reaktorn med ca genom egnasakförsäkringar. Till de skadelidande utgår först ersättningmed den av tagna ansvarsförsäkringen, dvs , och sedan det tillkommandestatsansvarsbeloppet upp till ett totalt belopp på 3 000 miljkr, alltså inkl de 1 200 från ansvarsförsäkringen. Därutöverutgår ingen ersättning om inte fattar beslut isärskild ordning. De skadelidande med skador på totalt får alltså dela på medan SydkraftAB får full ersättning för sina skador på den egnaanläggningen. AB:s övriga tillgångar, t ex andraenergianläggningar, berörs inte! AB:s övrigaanläggningstillgångar som kan uppgå till många miljarderberörs inte av händelsen medan katastrofen kan varafullständig, även ekonomiskt, för de kringboende vidBarsebäck. Genom ett specialundantag ihemförsäkringarna för just kärnkraftsolycka kan inte hellerden vägen de skadelidande få ersättning. Allt detta äruppenbart stötande och orimligt med vanliga rättvisemåttmätt.Med hänvisning till vad som anförts föreslås här attatomansvarighetslagen ändras så attanläggningsinnehavarens ansvar begränsas tillanläggningsinnehavarens, räknat på eventuellaägarkoncerner, totala betalningskapacitet som detförsäkringsbelopp som av anläggningsinnehavaren skaställas till förfogande av skäl som redovisats ovan -- tyvärr --fortfarande måste begränsas till 1 200 milj kr.Det svenska statsansvaret förblir oförändrat vidbeloppet från till det ''tak'' () somgäller enligt de aktuella konventionerna ochatomansvarighetslagen. Över ''taket'' kan sedananläggningsinnehavarens betalningsförmåga i övrigt tas ianspråk för täckande av i riket uppkomna skador.Riksdagen bör därför besluta om en ändring i 17 §atomansvarighetslagen i enlighet med vad som här föreslås.FörfattningsförslagFörslag tillLag om ändring i lagen (1984:3) om kärntekniskverksamhetHärigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:3) omkärnteknisk verksamhet dels att 15 § och rubriken närmast före 15 § skallha följande lydelse,dels att det i lagen skall införas fyra nyaparagrafer, 15 a, 15 b, 15 c och 15 d §§, av följande lydelse.Nuvarande lydelseÅterkallelse av tillstånd 15 §Ett tillstånd att bedriva kärnteknisk verksamhet kanåterkallas av den som har meddelat tillståndet om 1. villkor eller föreskrifter som uppställts med stöd av 8eller 9 § i något väsentligt avseende inte iakttas,2. vad som föreskrivs i 11 eller 12 § inte iakttas och detföreligger synnerliga skäl från säkerhetssynpunkt,eller 3. det i annat fall föreligger synnerliga skäl frånsäkerhetssynpunkt.Föreslagen lydelseÅterkallelse av tillstånd, m.m.15 §Ett tillstånd att bedriva kärnteknisk verksamhet kanåterkallas av den som har meddelat tillståndet om 1. villkor eller föreskrifter som uppställts med stöd av 8eller 9 § i något väsentligt avseende inte iakttas,2. vad som föreskrivs i 11 eller 12 § inte iakttas och detföreligger synnerliga skäl från säkerhetssynpunkt,3. det i annat fall föreligger synnerliga skäl frånsäkerhetssynpunkt, eller 4. återkallelse är ett led i genomförandet avriksdagens beslut om riktlinjer för en avveckling senast år2010 av kärnkraften.15 a §Ett tillstånd enligt denna lag att bedriva kärntekniskverksamhet får inte meddelas för den tid som överstiger 25år från det att reaktorn togs i kommersiell drift.15 b §Tillstånd enligt denna lag att bedriva kärntekniskverksamhet skall ha återkallats medstöd av 15 § 4 om det inte återkallats med stödav 15 § 1--3 eller driften upphört genom beslut avanläggningsinnehavaren.15 c §Om ett tillstånd att driva en kärnreaktor återkallasmed stöd av 15 § 4, har tillståndshavaren rätt till skäligersättning av staten för förlust som uppkommer till följd avatt tillståndet upphör att gälla tidigare än från det attreaktorn togs i kommersiell drift. Utebliven vinst ersättsinte.15 d §Talan om ersättning enligt 15 c § skall väckas motstaten vid från beslutet omåterkallelse. Gör tillståndshavaren inte det, förlorar han sinrätt. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994Specialmotivering 15 §I paragrafen har införts en ny grund för återkallelse avtillstånd till kärnteknisk verksamhet. Enligt den nyapunkten 4 får den som har meddelat tillstånd återkalla dettanär återkallelsen är ett led i genomförandet av riksdagensbeslut om riktlinjer för en avveckling avkärnkraften.Med beslut avses i detta sammanhang deantagna riktlinjerna för kärnkraftens avveckling.Bemyndigandet innebär att regeringen inom ramen fördessa riktlinjer får bestämma när ett tillstånd skallåterkallas samt vilken kärnkraftsreaktor det är som till följdav återkallelsen skall ställas av.15 a §Paragrafen är ny.Den reglerar förhållandet om en reaktor har ett tillståndsom är tidsbegränsat för som understiger 25 år.15 b §Paragrafen är ny.Den syftar till att säkerställa att kärnkraften i ärslutligt avvecklad med utgången av i enlighet medintentionerna 1980 och i enlighet medriksdagens beslut.15 c §Paragrafen är ny.Lagen har tidigare inte innehållit bestämmelser omersättning för den som har fått sitt tillstånd till kärntekniskverksamhet återkallat. Den nya bestämmelsen avser detfallet att ett tillstånd som avser driften av enkärnkraftsreaktor har blivit återkallat med stöd av den nyabestämmelsen i 15 § punkt 4.Ersättning kan endast utgå till den som har ett tillståndom urdrifttagningen sker med stöd av en återkallelse enligt15 § punkt 4 innan har gått till ända. Utgångspunktenför beräkningen av tiden är det tillfälle då reaktorn togs ikommersiell drift. Härmed avses den tidpunkt dåproduktionen från en viss reaktor kopplades in på elnätetoch därmed började bidra till tillståndshavarens inkomster.Anspråk på ersättning skall framställas av den som hartillstånd till verksamheten. Ersättning utgår i skäligomfattning.Återkallelse enligt den nya bestämmelsen i 15§ punkt 4avser tiden fram . Vid tidigareriksdagsbehandling har det ansetts att ersättning skulle utgåendast om det vore uppenbart obilligt vid en avstängning år2010. Någon särskild bestämmelse om ersättning 2010 ansågs inte behövlig. Ju närmare år 2010en avveckling sker desto mindre skäliga framstårersättningsanspråken, särskilt för de reaktorer som då kortaste kvarvarande livslängden.Av lagtexten framgår att ersättning inte betalas förutebliven vinst. I övrigt kan tillämpningen aversättningsbestämmelsen variera med hänsyn tillförhållandena i det enskilda fallet.15 d §I paragrafen finns regler om ersättningstalan.Uppträdande ersättningsfrågor bör i första hand lösasgenom överenskommelser som baseras på förhandlingarmellan företrädare för staten och tillståndshavarna. Enligtparagrafen föreligger dock inte någon obligatoriskförhandlingsskyldighet.Talan om ersättning måste väckas senast från dendag då beslutet om återkallelse meddelades. Annars gårrätten till ersättning förlorad.Talan skall alltid väckas vid tingsrätt.Förslag tillLag om ändring i atomansvarighetslagen (1968:45)Härigenom föreskrivs att 17 § atomansvarighetslagen(1968:45) skall ha följande lydelse.Nuvarande lydelseFör innehavare av atomanläggning i äransvarigheten enligt denna lag begränsad till 1 200 miljonerkronor för varje atomolycka. Såvitt gäller anläggningenbart för framställning, behandling eller förvaring avobestrålat uran är ansvarigheten dock begränsad till 100miljoner kronor för varje olycka. Detsamma gäller i frågaom atomolyckor som uppkommmer under transport avsådant uran. För innehavare av atomanläggning utom riketbestämmes ansvarighetsbeloppet enligt anläggningsstatenslag.