ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GH02So260 · 1994-01-25 00:00:00 — Många yrkesgrupper, t.ex. lärare och förskollärare, somarbetar direkt med barn får utbildning i barns utvecklingoch vad som händer när den normala utvecklingen störs vidskrämmande händelser i omgivningen.Men det finns andra yrkesgrupper, som poliser ochjurister, som kommer i kontakt med barn just när de råkatut för något. I deras grundutbildning ingår ingen''grundkurs'' i barnkunskap. fick tillfälligaextra resurser för särskild utbildning om hurman som polis bör handskas med utredningar av sexuellaövergrepp mot barn. När , somhöll i dessa kurser, försvann, upphörde också utbildningen.En stor del av de svenska unga männen (och någrakvinnor) genomgår värnpliktsutbildning. Det kan tyckasonödigt att under värnplikten ta upp just barnfrågor. Menuppenbart är att när de som gjort värnplikt går vidare tillFN-uppdrag t.ex. i f.d. , är grunder i bådepraktisk och teoretisk barnkunskap av stor nytta. I dagensläge har frivilligt åtagit sig att ordna kurserför dem som åker på FN-uppdrag till just f.d. Jugoslavien.Dessa kunskaper har visat sig komma väl till pass, eftersomjust de svenska soldaterna har fått beröm för att de bådeklarat av att byta blöjor och att ta hand om svårtchockskadade barn. Ansvaret för att värnpliktiga fårnödvändiga kunskaper om och om hurman tar hand om skadade och sårade barn kan dockknappast åligga en frivilligorganisation.Ett annat område där ökade kunskaper om barn, barnsutveckling och rättsskydd är att önska är bland de anställdapå ambassader, konsulat och biståndskontor. Personal kanfå förfrågningar om t.ex. den svenska antiagalagstiftningen,adoptionsärenden och övriga familjerärenden. Vid enöversyn av utbildningen i barnfrågor vid ovan nämndagrundutbildningar bör också inkluderas en genomgång avUD:s aspirantutbildning och fortbildningskurser förpersonal.Innehållet i , som undertecknadesav 1990, har förts ut i vårt samhälle av bådemyndigheter och enskilda organisationer. Fram till nu harsärskilda medel funnits till förfogande för att spridainformationen om . När nu den fasen äravslutad är det angeläget att kunskapen ombarnkonventionen även framöver fördjupas i vårt land. Allainvånare i bör känna till vilka krav och rättigheterbarn har i enlighet med , men särskiltviktigt är det att de som i sin yrkesutövning träffar barn hardenna kompetens. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännaatt en genomgång av olika utbildningar, t.ex. polis, juristoch militärtjänstgöring, bör göras för att se hur kunskaperom barn, barns utveckling och kanfördjupas,2. att som sin mening ger regeringen till kännaatt utbildningen för utlandstjänstgöring inom UD och SIDAbör bli föremål för en granskning.1
mot · GH02So262 · 1994-01-25 00:00:00 — Motionen handlar om placering i hem för vård ellerboende för barn och ungdom.Omhändertagande av barn som faller under lagen omvård av ungdom (LVU) eller barnavårdslagen sker tillfosterhem, storfosterhem eller behandlingshem. Det finnsett antal privata behandlingshem eller storfosterhem somplacering sker till. Dygnskostnaden är inte fastställd utanbestäms från fall till fall. Det finns inte heller någrafastställda regler för form av behandling, dvs. Då i stort sett inga seriösarehabiliteringskrav åligger dessa hem, har de vuxit upp frittoch oreglerat med stor förtjänst för ägarna. Vem som helstkan i stort sett starta ett storfosterhem ellerbehandlingshem genom att löst redovisa kontakt med bl.a.psykolog och skaffa några ridhästar eller liknande. I vissafall bildar vårdnadsgivarna ett bolag och tar ut en kraftigdygnskostnad per vårdnadstagare. Eftersom underlaget förverksamheten styrs av kommunens placering borde manrelativt lätt också kunna styra dygnskostnaderna genomfastställda regler. Dygnskostnaden variera mellan 1 000 kroch för samma behandling. funktioninskränker sig till att på mycket lösa grunder värderahemplaceringen. Detta gäller även länsstyrelsensmöjligheter att bedöma enskilda förskolor. De direktiv somidag råder gör till en tandlöstillsynsmyndighet. Ett fast regelverk saknas. Eventuellaöverklaganden från vårdgivaren har ingenmöjlighet att avslå då det inte finns något att hänvisa till.Verksamheten måste ses över och stramas upp. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att verksamheten med placeringi hem för vård eller boende för barn och ungdom ses över.
mot · GH02So263 · 1994-01-25 00:00:00 — Så här lyder socialtjänstlagens portalparagraf:Samhällets socialtjänst skall på demokratins ochsolidaritetens grund främja människornas ekonomiska ochsociala trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktivadeltagande i samhällslivet.Socialtjänsten skall under hänsynstagande tillmänniskans ansvar för sin och andras sociala situationinriktas på att frigöra och utveckla enskildas och gruppersegna resurser. Verksamheten skall bygga på respekt förmänniskors självbestämmanderätt och integritet.Med en sådan lagstiftning uppmanas medborgarna ipraktiken till passivitet, likgiltighet inför uppenbaraorättvisor m.m., m.m. Socialtjänstlagen är dessutom i sintur orsaken till de största utgiftsposterna i det svenskavälfärdssystemet.Alltså måste socialtjänstlagen i sin helhet omarbetas. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en total omprövning avsocialtjänstlagen.
mot · GH02So265 · 1994-01-25 00:00:00 — Rekreationsverksamhet för funktions- handikappade Som framgår av budgetpropositionen har Statenshandikappråd haft regeringens uppdrag att utreda frågorkring rekreationsverksamhet för personer medfunktionshinder. Omfattande analyser av servicebehov,anläggningarnas ekonomi och behovet av samhällsbidragför sådana direkt påvisbara merkostnader som vifokuserade i vår motion till föregående års riksdag hargjorts. Stödbehovet för driften av anläggningarna hardärvid, som budgetpropositionen anger, uppskattats till6,5--. Härtill kommer behovet avinvesteringsstöd.Vi konstaterar med tillfredsställelse de åtgärder somvidtagits och budgetpropositionens förslag att statsbidragettill rekreationsanläggningar nu ökas från senaste budgetårs6,till 15 miljoner kronor.I motsats till innehåller budgetpropositionendock icke något förslag om hur statsbidraget skall fördelasmellan berörda anläggningar utan regeringen avser att i enförordning lägga fast riktlinjer för detta.Med hänsyn till det intresse som föregående års riksdagägnade fördelningsfrågan och det sätt på vilket denuppmärksammades både i socialutskottets betänkande ochi reservation anser vi att bör ge till känna sinmening i denna del.Närmast till hands synes ligga, att , sedan bådeserviceoch bidragsbehovet analyserats och verifierats, tafasta på det förslag som efter kontakter med berördahandikapporganisationer framlagts iHandikapputredningens slutbetänkande.Bidraget skulle därmed utgå dels som ett grundbidragper gästnatt för handikappad, dels som ett tilläggsbidragbaserat på gästernas behov av särskildaanpassningsåtgärder. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om lämplig fördelningsgrund förstatsbidrag för merkostnader vid rekreationsverksamhet förpersoner med funktionshinder.
mot · GH02So268 · 1994-01-25 00:00:00 — Genom och dess olika rapporterhar många och stora brister i de psykiskt stördaslivssituation blivit kända.Utredningen visar också på den stora omfattning sompsykisk störning har och vilka mänskliga och samhälleligavinster som kan erhållas genom insatser i de enskildamänniskornas närmiljö. De insatser som måste göras är avden art att de är nödvändiga för att människor med psykiskstörning skall kunna leva under samma förhållanden somandra människor.Kännedomen om dessa människors förhållanden ochmöjligheter har varit dåliga, både hos allmänhetenmen inte minst hos myndigheter och organisationer samtderas medarbetare vilka skall handlägga och arbetatillsammans med dessa svaga människor.Det kommer under alla omständigheter att behövasmycken kunskap om och stora möjligheter och stimulans förutveckling av åtgärder för att förbättra de psykiskt stördaslivsvillkor. Det som alla är överens om måste ske.I sådana insatser skall många människor bli delaktiga.Här kan nämnas några: kommunalpolitiker, kommunalatjänstemän, personer i hemtjänst, personal vidarbetsförmedlingar och försäkringskassor, ledare ifolkrörelser, anhöriga till personer med psykisk störningm.fl.Det är frågan om att ge många människor möjligheteratt på ett tryggt sätt fungera i nya situationer där attitydernahåller på att förändras.För att skapa dessa möjligheter föreslår vi att ett centerför utveckling av åtgärder för psykiskt stördas livsvillkorinrättas.Vid såväl planering som drift av ett sådant center är detnaturligt att de psykiskt stördas egna organisationer deltar.Där finns de största erfarenheterna.I har hälsa (RSMH) bedrivit en omfattande verksamhetför människor med svåra psykiska störningar. På fleraplatser i länet finns därigenom en aktiv dagverksamhet,rehabilitering, en folkhögskola m.m.Verksamheten utgår ifrån RSMH:s synsätt menorganiseras i ett projekt med namnet Sesam . Idetta arbete deltar förutom RSMH även ,Röda Korset, HSB, , ABF och LO. Verksamhetentar dessutom stöd på olika sätt från kommunerna i länet,och . Allmänna arvsfondenhar också lämnat betydande anslag.Detta innebär att det i finns viktigaerfarenheter och kunskaper som är betydande för denfortsatta utvecklingen. I Falköpingsområdet har man frånkommunala instanser och andra som medverkar i arbetetför människor med psykisk störning visat intresse för attmedverka till att ett utvecklingscenter kommer till stånd.Med stöd av vad vi här anfört föreslår vi attSocialstyrelsen i samarbete med organisationer somföreträder de psykiskt störda ges i uppdrag att utarbetaförslag till ett utvecklingscenter för åtgärder för psykisktstörda människor i enlighet med vad som anges i motionen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av utvecklingscenter förpsykiskt stördas livsvillkor.
mot · GH02So269 · 1994-01-25 00:00:00 — Psykiskt utvecklingsstördas rätt till särskilda omsorger Lagen (1985:568) om särskilda omsorger om vissapsykiskt utvecklingsstörda m. fl. ger rätt till särskildaomsorger, utöver de som kan ges av ellerhälso- och sjukvården. Till rättigheterna hör rådgivning,daglig sysselsättning, boende i gruppbostad för vuxna sominte kan bo i egen bostad m.m.Det är landstingens ansvar att de utvecklingsstörda inomlandstingsområdet får de omsorger de har rätt till. I mångalandsting förekommer dock långa väntetider för delagstadgade rättigheterna. Bristande resurser är enligtlandstingen en bidragande orsak. Det är Socialstyrelsensom har tillsynsansvaret och som skall följa och stödjaverksamheten.Beslut av omsorgsnämnden som går den sökande emot,kan genom förvaltningsbesvär överklagas till länsrätten.Det finns ett stort antal fall, där domar som givit denklagande rätt till viss insats inte har verkställts.Landstingen följer varken lagen eller domstolen.En granskning som gjorde av landstingenhösten 1991, visar att 241 domar, en fjärdedel av de domarsom avkunnats sedan omsorgslagen trädde i kraft första juni1986, fortfarande inte var verkställda.Frågan om möjligheten att tvinga ett landsting eller enkommun att verkställa ett beslut fattat avförvaltningsdomstol har utretts avKommunalansvarsutredningen (SOU 1989:64,''Kommunalbot''). Utredningens förslag om ett ekonomisktsanktionssystem riktat mot kommun eller landsting, harinte lett till något lagförslag. I samband med att riksdagenfattade beslut om en ny kommunallag ansåg man även attvissa frågor borde utredas ytterligare. Hit hörde frågan omförtroendevaldas ansvar för kommunala beslut. Enutredning, , har senare tillsatts,med uppgift att överväga olika åtgärder för att stärka denlokala demokratin. En av kommitténs uppgifter är attslutföra arbetet med hur ett sanktionssystem bör utformas.I direktiven (1992:12) påpekas att det nu saknasverkningsfulla sanktioner eller påföljder mot så kallatdomstolstrots. Utredningen sägs arbeta men under tidenväxer högarna av domstolsbeslut där landstingen trotsatbeslut av länsrätt och fortsättningsvis trotsar lagen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att skapa bättre förutsättningarför enskild utvecklingsstörd att gentemot landsting ochkommuner hävda sin rätt till särskilda omsorger.
mot · GH02So271 · 1994-01-25 00:00:00 — Kommuners kostnadsansvar för omsorg I lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade(LSS) talas om kommunalisering av omsorgerna för vuxnautvecklingsstörda på enskilda vårdinrättningar.Kostnadsansvaret ligger hos landstingen, men skallfrån och med 1995 överföras till kommunerna. Dettakommer vid en strikt tillämpning att ge kommunernaekonomiska problem, större ju fler omsorgstagarna är frånandra landsting.Jönköpings län har av tradition en omfattande enskildverksamhet för olika grupper av funktionshindrade, därupptagningsområdet är hela landet. I kommun, somexempel, vänder sig de enskilda vårdgivarna företrädesvistill psykiskt utvecklingsstörda och till psykiskt sjuka. Påbåda områdena finns en relativt omfattande verksamhet. Inovember 1992 fanns 40 omsorgstagare därkostnadsansvaret låg på ett främmande landsting, somunder hela vistelsen betalat vårdavgift till vårdgivaren. Avdessa personer var ca hälften folkbokförda i Sävsjökommun vid undersökningstillfället.Vid en strikt tillämpning av LSS kommer Sävsjökommun att få kostnadsansvaret för en stor del av deboende när den nya lagen införs och vid en senarekommunalisering av omsorgerna. Eftersom är enrelativt liten kommun kan det ge stora effekter på övrigkommunal service om kostnaderna för kommunen ökarmed ca /år som landstingen betalari vårdavgifter. Kostnaden beräknas till perperson och år.En lösning vore att LSS ändras så att en främmandekommun kan betala även om folkbokföringen ändras för enperson. Ett alternativ kan vara att den nu föreslagnaändringen i socialtjänstlagen, som innebär att kommunerkan betala för vård i annan kommun, även skall gälla förLSS. Det innebär att om kommunerna i växlingen med sitthemlandsting också får resurser för den nuvarandeutomlänsvården, kan de få täckning för kostnader somuppstår. Placeringskommunen kan då klara de kostnadersom blir kommunens ansvar och antingen bygga uppegna resurser eller köpa behövlig vård. På detta sättbibehålls också möjligheten att bedriva vård i enskild regioch omstruktureringen av verksamheten underlättas.Det är av stor vikt för kommunerna i landet och även deenskilda vårdgivarna att en ändring görs i lagstiftningen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att de ekonomiskakonsekvenserna för kommunerna av LSS böruppmärksammas och tas upp till förnyad prövning.
mot · GH02So39 · 1994-01-24 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:121 Kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård m.m. Regeringens proposition (1993/94:121) handlar om lagen(1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för visshälso- och sjukvård och gäller viss ändring därav.I anledning härav bör man göra ytterligare enändring.Av avgörande betydelse för kommunernasbetalningsansvar är begreppet ''medicinsktfärdigbehandlad''. Många instanser menar att begreppet äroklart. Emellertid anses begreppet vare sig möjligt ellerlämpligt att precisera i lagtexten. Tolkningen kommer dockingående att följas upp inom ramen för utvärderingen avÄdelreformen.Vid vård i livets slutskede uppkommer särskildaproblem av inte minst etisk natur i de fall man övervägerutskrivning till annan vårdform. Detta har ocksåuppmärksammats i propositionen genom ett särskiltuttalande att särskilda hänsyn då måste tas till den enskildesoch anhörigas önskemål.Regeringens ståndpunkt är välgrundad men kan och börrättsligen förtydligas. Det är otillräckligt att detta viktigaställningstagande endast ingår i motivtexten och bör därföröverföras till lagtexten. Så kan lämpligen ske genom tilläggav en andra punkt i 6 § andra stycket i lagen. För övrigtskulle detta överensstämma med de lagstiftningsprincipersom regelmässigt tillämpas inom EG-rätten, nämligen attlagstiftning skall ske genom lagtext och inte i lagmotiv. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att i 6 § andra stycket som andrapunkt i lagen om kommunernas betalningsansvar för visshälso- och sjukvård skall tilläggas följande: När det gällervård i livets slutskede måste, om utskrivning till annanvårdform övervägs, särskild hänsyn tas till den enskildes ochanhörigas önskemål.
mot · GH02So401 · 1994-01-25 00:00:00 — Medan dödsfallen förorsakade av trafikolyckor ofta blirföremål för granskning av medier, av olika sakkunniga ochberörda organ, är dödsfallen genom självmord en företeelsesom ofta omgärdas av tystnad. Ändå är dödsfall genomsjälvmord betydligt fler än omkomna i trafiken. Enligt densenast kända årsstatistiken har 1471 människor avliditgenom självmord. Dessutom avled 519 personer av våldeller förgiftning av oklar anledning. Man brukar utgå frånatt tre fjärdedelar av dödsfallen med oklart uppsåtegentligen är självmord.I dag verkar dessutom självmorden öka, vilket kan hasamband med arbetslöshet, ekonomiska bekymmer ochallmänt oroliga tider.Enligt centrum för suicidforskning och -prevention vidKarolinska sjukhuset i , kan människor som tar sitt livdelas in i tre huvudgrupper: 1) de som är deprimerade ellerhar någon annan psykisk eller kroppslig sjukdom, 2) de somär ensamma eller har relationsproblem, 3) de som harsociala problem som dålig ekonomi och arbetslöshet. Iåldern 25--liksom bland människor ökarantalet självmord snabbast. Bland de yngre vuxnamänniskorna står självmord för en tredjedel avdödsorsakerna.Även andra undersökningar ger skakande besked omhur vanliga självmordstankar och självmordsförsök är. IUppsala ger en undersökning vid handen att var 12:e flicka i16--17-årsåldern försökt ta sitt liv. Var 6:e flickauppgav i samma undersökning att de ''under sista tiden''haft tankar om att skada sig själva.Andra grupper i en tydligt utsatt riskposition är ungaläkare. En undersökning visar att mer än var 3:e läkare somdör ung har begått självmord. Anledningen synes varaproblem i samband med arbetsmiljön.Kvinnor är en grupp som är överrepresenterad isjälvmordsstatistiken. Många av dessa kvinnor ärensamstående och har ett dåligt fungerande socialtskyddsnät.De höga självmordstalen i och i Nordenöverhuvudtaget måste tas fram i ljuset och bli föremål föromsorg och åtgärder på ett mer djupgående sätt än hittills.Läran om självmordsbeteende (suicidologi), måsteomsättas i praktisk handling, i syfte att förhindra så mångasjälvmord som möjligt. I avvaktan på att får ettnationellt program för förebyggande av självmord, börregeringen ta initiativ i syfte att på närsjukvårdsnivå och vidskolinrättningar verka för ökad insikt isjälvmordsbeteendet, särskilt hos de riskgrupper som härangetts. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vikten av att förebyggasjälvmord.
mot · GH02So402 · 1994-01-25 00:00:00 — infördes Ädelreformen som gavkommunerna det samlade ansvaret för all äldrevård. Dockkom läkarna att fortsatt tillhöra landstingen. Effekterna avdetta beslut har börjat visa sig genom att läkartillgångenpå vissa sjukhem minskat och genom att man i mångakommuner inte är klar över hur läkartillgången påsjukhemmen skall lösas. Den husläkarlag somträdde i kraft har genom att inte finnasmed i beslutsunderlaget inför delvis kompliceratfrågan.Det är viktigt att slå fast att ett sjukhem inte kan ses somett rent boende. Många av de gamla som bor på sjukhem äri behov av inte bara god omvårdnad utan också avkvalificerad medicinsk vård. Förutom den medicinsktansvariga sköterskan som här spelar en viktig roll är läkarenmed sin särskilda kompetens helt nödvändig, ty även omdessa patienter inte behöver vårdas på akutsjukhus så ärmånga av deras medicinska problem mycket medicinsktkomplicerade. För att dessa sjuka gamla skall få adekvatvård fordras alltså, precis som före Ädelreformen,kontinuerlig tillgång till för hela sjukhemmet ansvarigläkare som givetvis bör besitta geriatrisk kompetens. För attsäkerställa god och likvärdig medicinsk vård till alla gamlasjuka på våra sjukhem fordras att varje sjukhem har en godlösning på hur denna läkartillgång skall garanteras. Så ärdock inte alltid fallet och som redan nämnts så ärosäkerheten på sina håll stor om hur man på bästa sätt skalllösa denna fråga, inte minst i ljuset av husläkarreformen.Ädelreformen är enligt sjukvårdsministern tänkt som enreform som i inledningsskedet skall ses som en pågåendeprocess med möjlighet till anpassning till rådandeförhållanden. Detta är ett tillfredsställande synsätt.Socialstyrelsen har sålunda fått regeringens uppdrag attunder en femårsperiod följa utvecklingen. Ett stort antalprojekt kring , varav många fleråriga, är aviserade ochpåbörjade. Detta arbete resulterar i en årlig rapport.Eftersom frågan om läkare på sjukhemmen är så vitaloch akut vore det av stort värde om regeringen kundeuppdraga åt att med högsta prioritet inomramarna för sitt utvärderingsmandat kartlägga situationenvad gäller befintlig läkartillgång på sjukhemmen och utifråndessa erfarenheter, om så efterfrågas, också varakommunerna behjälpliga med exempelvis allmänna råd. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att med högstaprioritet skall utreda läkartillgången på sjukhemmen.
mot · GH02So405 · 1994-01-25 00:00:00 — Opinionen har uppenbarligen svängt när det gällerrätten till dödshjälp. Allt fler läkare och jurister ansluter signumera till den meningen att patienten i livets slutskede dåsjukvården tömt sina medicinska resurser skall ha rätt tilldödshjälp om han/hon så önskar. Samhället kan enligtdenna uppfattning inte ta sig rätten att tvinga kvar endöende människa på plågans bädd. Det innebär enligt vårmening en kränkning av patientens självbestämmanderättså som den är dokumenterad både i grundlag ochsjukvårdslag. Att en majoritet bland landets vuxnabefolkning är för dödshjälp i ett sådant läge bekräftas av deenkäter som företagits. enkät gav vidhanden att var av den meningen, och en senaregenomförd enkät visade att 3 av 4 av de tillfrågade var fördödshjälp i ovan angivet läge.De argument som tidigare anförts mot dödshjälp i livetsslutskede har i avsevärd grad förlorat i kraft. Man hartidigare hänvisat till den passiva dödshjälp som lagen tillåteroch som innebär att patienten har rätt att vägra enföreslagen medicinsk insats. All vård måste ske i samrådmed patienten och det är patientens avgörande somslutgiltigt gäller. Med nuvarande sofistikerade medicinskateknologi kan emellertid inte någon klar gräns upprätthållasmellan passiv och aktiv insats. Att stänga av en respirator --nota bene, på patientens begäran -- innebär självfallet enaktiv insats lika väl som att injicera en dubbel dos morfin. Ibåda fallen blir resultatet detsamma. Attavsikten i det senare fallet skulle vara att förkorta livet meni det tidigare något annat måste framstå som ren sofism.I debatten har också anförts att sjukvården skulle riskeranågot av sin trovärdighet om laglig rätt till dödshjälpinfördes. I en TV-debatt framhöll ,professor i medicinsk etik i , att man skulle riskera detmotsatta förhållandet i stället. Utsikten att hållas vid ''liv''som ett kolli in absurdum uppfattas som skrämmande av deflesta.Sedan domstolarna numera tycks ha ändrat attityd tillden som med samtycke förkortar annans liv och dömer tillvillkorlig dom, såsom skedde i ''Solnafallet'', har det blivitallt mer angeläget för lagstiftaren att agera. I annat falllöper vi risken att gemene man tar lagen i egna händer. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär en utredning röranderätten till dödshjälp med beaktande av medicinska,juridiska, etiska och allmänmänskliga synpunkter.