mot · GI02Fi1 · 1994-11-22 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:25 Vissa ekonomisk- politiska åtgärder, m.m. Innehåll1.Vägval vänster!3 2.Det ekonomiska läget 2.1Internationella utsikter4 2.2Den svenska utvecklingen5 2.3Förutsättningarna för den ekonomiska politiken6 3.Regeringens vänsterpaket7 3.1Omfattning och avvägning7 3.2Skattepolitiken10 3.2.1Höjt skattetryck10 3.2.2Beskattning av arbete12 3.2.2.1 Statlig inkomstskatt12 3.2.2.2 Särskild löneskatt m.m.12 3.2.3Beskattning av kapitalbildning12 3.2.3.1 Höjd skatt på sparande12 3.2.3.2 Dubbel skatt på riskkapital13 3.2.4Företagsbeskattningen i övrigt14 3.2.4.1 Direktavdrag för bygginvesteringar14 3.2.4.2 Avvecklingen av skatteutjämningsreserver15 3.2.4.3 Kvittningsrätten och nyföretagandet15 3.2.5Beskattning av boende16 3.2.6Beskattning av pensionssparande16 3.2.7Socialavgifter för vinstandelar17 3.3Besparingar17 3.3.1Allmänt17 3.3.2Säkerhetspolitik m.m.18 3.3.3Jordbruksområdet18 3.3.4Sociala frågor19 3.3.4.1 Ekonomiskt familjestöd19 3.3.4.2 Pensioner21 3.3.4.3 Förtidspensioner och sjukförsäkring24 3.4Arbetsmarknadsåtgärder25 3.4.1Investeringsstöd25 3.4.2Ungdomsåtgärder26 3.4.3Utbildning m.m.26 4.Politik för tillväxt och riktiga jobb28 4.1Sverige i EU28 4.2Penningpolitiken28 4.3Budgetpolitiken29 4.3.1Riktlinjer29 4.3.2Realt oförändrade offentliga utgifter32 4.3.3Pensioner33 4.3.4Arbetslöshets- och sjukförsäkringarna m.m.33 4.3.5Familjestöd34 4.3.6Bostadsbidrag och räntebidrag34 4.3.7Bistånd m.m.34 4.3.8Organisationsbidrag m.m.34 4.3.9Privatiseringar34 4.3.10Skatteförändringar35 5.Hemställan351. Vägval vänster!Regeringens förslag till inriktning av den ekonomiskapolitiken, i förening med den serie av s.k. återställarförslagsom presenterats i övrigt, innebär en kraftig kursomläggningtill vänster av den ekonomiska politiken. Mot bakgrund avpolitikens sakliga innehåll är dess parlamentariskaförankring i närmast en självklarhet.Den svenska ekonomin befinner sig nu i ett skede avkraftig uppgång. Kontrasten mot hösten efterregeringsskiftet , då ekonomin befann sig i fritt fall,kunde knappast vara tydligare.Den snabba uppgången i ekonomin innebär en unikmöjlighet till en gyllene period för vår ekonomiskautveckling. Men detta förutsätter att den inriktning som denekonomiska politiken getts fullföljsoch förstärks. Det gäller bl.a. nödvändigheten av att sanerastatsfinanserna i allt väsentligt genom minskade utgifter ochav en fortsatt avreglering av viktiga marknader i syfte att ökaeffektivitet och sprida ägande.Det politikskifte som föreslås är unikt i ochsannolikt unikt i världen. När alla andra europeiskaregeringar mellan och är inriktade på attförbättra företagsamhetens förutsättningar, spara i deoffentliga utgifterna och avreglera och privatisera på viktigaområden, innebär den rödröda pakten mellansocialdemokraterna och att skall göratvärt om.De massiva skattehöjningar på arbete, sparande,företagande och boende som föreslås är inte bara utanmotstycke i moderna historia. De är också utanmotstycke i ett , där man i stället går den motsattavägen för att öka ekonomins långsiktiga konkurrenskraft ochutvecklingsförmåga. När till de massiva skattehöjningarnaläggs återregleringarna av t.ex. arbetsmarknaden är detuppenbart att den förda politiken kommer attmotverka den långsiktiga tillväxt av företagande ochsparande som är en nödvändighet för att vi skall kunna klaravårt välstånd på sikt.Medlemskapet i den Europeiska Unionen innebär att vårekonomiska utveckling slipper den belastning somutanförskapet innebär. ställer detta medlemskap,för att ge de resultat vi eftersträvar, krav på en ekonomiskpolitik för konkurrenskraft och omvandling. Det är svårt attse annat än att den föreslagna rödröda linjen i denekonomiska politiken kommer att göra det svårt för Sverigeatt göra anspråk på att ha en god utveckling i förhållande tillEU:s övriga medlemsländer.Propositionen innebär konkreta skattehöjningar på ca 36miljarder kronor och oklara besparingar på ca 20 miljarderkronor. Besparingsbeloppet förefaller vara för högt räknatmot bakgrund av de knapphändiga informationer som ges.En inriktning mot ytterligare ca ibesparingar och skattehöjningar i budgetpropositionen 1995föreslås. har i andra sammanhang aviserats att EU-avgiften i allt väsentligt kommer att betalas med höjdaskatter i en ny uppgörelse med . Dessutomförtjänar det att nämnas att minst var tredje invånare får höjda kommunalskatter med i många falluppemot för en vanlig familj.Bilden av en massiv skattehöjning som drabbar varje delav vårt samhälle blir därmed än klarare. Det förefallersannolikt att och våren 1995kommer att få ta ställning till regeringsförslag om höjdaskatter i storleksordningen ca 60 miljarder kronor.Detta skall ses mot bakgrund av löfte iundertecknat direktbrev till väljarna i valrörelsen att någonskattechock inte skulle komma att äga rum och att desamlade socialdemokratiska förslagen om höjda skatteruppgick till 3,5 miljarder kronor.Den socialdemokratiska regeringen vill sanerastatsfinanserna med förslag som till två tredjedelar bygger påhöjda skatter. Sannolikheten för att denna andel kommer attöka ytterligare med de nya förslag som kommer är dessutomhög.Enligt vår mening är omfattningen av de åtgärder somföreslås otillräcklig för att med tillräcklig säkerhet kunnastabilisera statsskulden till som inriktningenär felaktig med hänsyn främst till ekonomins långsiktigatillväxtförmåga.Sparförslagen är, med undantag av förslaget om begränsadindexuppräkning, oklara och ännu icke preciserade. Detframgår dock, att den socialdemokratiska regeringen nu ärmer inriktad på såväl högre utgifter för offentlig konsumtionsom offentliga transfereringar än vad som ingick i denborgerliga regeringens program.Efter riksdagsvalet har sparambitionen således minskatavsevärt, som skattehöjningsviljan dramatisktförstärkts. Politiken bär en omisskännlig socialistisk prägeli sin motvilja mot företagande och enskilt sparande och i sinoförmåga att reducera offentliga utgifter, åtaganden ochregleringar.Det moderata alternativet innebär i stället fortsatt godavillkor för företagande och sparande samt en bestämdbudgetsanering genom minskade utgifter. I motionen yrkasavslag på alla skattehöjningar riktade mot arbete, sparande,företagande och boende och redovisas förslag och riktlinjerför utgiftsminskningar på . Dessaöverensstämmer i allt väsentligt med vad som redovisades ivalrörelsen. Totalt förstärks den offentliga sektorns finanser1998 med . Av åtgärderna påskatteområdet härrör huvuddelen från den borgerligaregeringens saneringsprogram. Härtill kommer attkommunernas särbehandling i momsavseende slopas. Detföreslås också att statsbidragen för de kommuner ochlandsting som höjer utdebiteringen minskar med 55procent av de ökade intäkter skattehöjningen ger.2. Det ekonomiska läget 2.1 Internationella utsikterEfter av svag tillväxt har den internationellaproduktionsutvecklingen tagit fart . Under dennakonjunkturuppgång kommer dock inte den årliga tillväxtenatt nämnvärt överstiga i OECD-området. Orsakenär att de tre ekonomiska stormakterna -- , ochTyskland -- befinner sig i olika faser i konjunkturförloppet.Konjunkturförbättringen har pågått i USA.BNP-ökningen blir som störst med ochkan väntas därefter sakta av. Penningpolitiken, som länge varexpansiv, har stramats åt i syfte attmotverka tendenser till ökad inflation, vilka ges näring av attarbetslösheten nedbringats till ca 6 procent.I sker nu en återhämtning ur en förhållandevisdjup recession. Upprepade stimulanspaket har äntligen fåtttill stånd en ökning av den inhemska efterfrågan. Den starkavalutan begränsar dock exporttillväxten. Arbetslösheten ärför japanska förhållanden tämligen hög men inflationen i detnärmaste obefintlig.Återhämtningen i går oväntat snabbt, mycket somen följd av den goda utvecklingen i . Tillväxtenbör där nå . Även ominflationstakten är låg och penningmängden förefaller habragts under kontroll torde ränteutvecklingen ha bottnat, ochnästa ändring blir snarare en höjning än en sänkning. Övrigaländer på kontinenten följer , medanStorbritannien mera skuggar . utomSverige uppvisar höga tillväxttal. I och äruppgången främst konsumtionsledd, medan den i Finlandvilar tungt på investerings- och exportsidan. Inflationen ärlåg men kan väntas accelerera som en följd av den ökadeekonomiska aktiviteten.Tillväxten utanför OECD-området är fortsatt hög, särskilt iSydostasien. De nya demokratierna i Central- och Östeuropabörjar få sina marknader att fungera, medan situationen ärmera instabil i . Den snabba utvecklingen utanförindustriländerna bidrar till att marknadstillväxten kan väntasbli de närmaste åren.Den goda tillväxten till trots kan arbetslösheten i Europaväntas kvarligga på en hög nivå. De storabudgetunderskotten i många länder betyder att det inte somi finns något utrymme för efterfrågestimulans.Ansträngningarna att hålla nere inflationen kommer attfortsätta, vilket i förening med de stora offentligaupplåningsbehoven och den snabba expansionstaktenutanför medför att realräntan förblir hög.2.2 Den svenska utvecklingenDen svenska ekonomin är inne i en stark uppgångsfas.Industriproduktionen ökar i en takt av 10procent, och orderutvecklingen är fortfarande god. Denökade aktiviteten har främst varit förlagd tillexportindustrin, men även hemmamarknaden börjar nukvickna till, främst på investeringssidan.Med hänsyn till den starkt förbättrade konkurrenskraftentill följd av lägre kostnadsläge och förbättrad produktivitetär det inte så förvånansvärt att exportökningen kan väntasöverträffa . Mer anmärkningsvärt är attimporttillväxten inte är nämnvärt mindre, vilket med hänsyntill den låga konsumentefterfrågan måste förklaras med attkapacitetsbrist föranleder köp av insats- ochinvesteringsvaror från utlandet. Handelsbalansen förbättrasdärför långsammare än vad som tidigare förutsetts, ochöverskottet i bytesbalansen stannar förmodligen vid ca 1procent av BNP nästa år.Den snabbt växande industriproduktionen har framkallatett kraftigt omslag i näringslivets investeringar, därökningstakten på årsbasis kan väntas ligga kring 20 procentbåde 1994 och 1995. Totalt sett hålls emellertidbruttoinvesteringarna tillbaka av det fortsatta fallet ibostadsbyggandet. Någon vändning kan här inte förutses, sålänge utbudet överstiger efterfrågan, och väntetiden måsterimligen förlängas av de skattehöjningar som planeras av dennu sittande regeringen.Som ett led i besparingsarbetet lyckades den förraregeringen hålla en realt oförändrad offentlig konsumtion.Den nye finansministern förutser nu ett omslag, förmodligenfrämst som en följd av ökade statliga insatser för attstimulera byggmarknaden. Det kan dessutom ifrågasättasom inte planerade kommunalskattehöjningar för nästa årkommer att ge upphov till en ej förutsedd volymökning inomdenna sektor.Den stora osäkerhetsfaktorn är emellertid utvecklingen avden privata konsumtionen. Denna skall ses mot bakgrund avförändringen i hushållens disponibla inkomster. Trots dåligayttre omständigheter minskade dessa under den borgerligaregeringsperioden under endast , och det var 1993. Nukan de förväntas sjunka kraftigt både 1995 och 1996.Finansministern och många andra prognosmakare förutseratt detta kommer att motverkas av att hushållen minskar sittsparande. Men fortsatt ekonomisk osäkerhet, ökade inslag avsjälvrisk i socialförsäkringssystemen, sviktande villapriseroch -- inte minst -- höga realräntor kan mycket väl få dessaförväntningar att komma på skam.Om den privata konsumtionen sjunker i takt meddisponibelinkomsterna, stannar BNP-ökningen under 3procent både 1995 och 1996. Det betyder att arbetslöshetensjunker endast obetydligt under återstoden av dennauppgångsperiod i konjunkturen. Detta förhållande kanväntas verka återhållande på pris- och löneutvecklingen.Dock får man förutsätta att den goda utvecklingen inom denkonkurrensutsatta sektorn kommer att framkalla tendensertill såväl prisstegring som löneglidning. I ett sådant lägekommer sannolikt att se sig föranledd att höjastyrräntan. Det finns därmed en risk för att den osedvanligthöga realräntan kan bestå, åtminstone , vilket ytterligare skulle dämpa BNP-tillväxten.2.3 Förutsättningarna för den ekonomiska politikenÄven om fortfarande brottas med kvarståendestrukturproblem i ekonomin, är förutsättningarna för attkomma till rätta med dem och lägga grunden för en god,balanserad tillväxt mycket gynnsamma. Kontrasten är stormot läget , då den förra socialdemokratiskaregeringen försatt ekonomi i fritt fall.Då stagnerade produktionen. Hög konsumtion ochflyktande investeringskapital skapade stora underskott ilandets utrikes affärer. Inflationen var snabb ochskattetrycket rekordhårt. Arbetslösheten ökade kraftigt,budgetunderskottet steg och sammanbrott hotade i denfinansiella sektorn.Den borgerliga regeringens motmedel var skattelättnader,avreglering och privatisering samt besparingar på denoffentliga utgiftssidan. Även i övrigt vidtogsstrukturförändrande åtgärder för att öka incitamenten tillarbete, sparande och företagande. Därtill togs viktiga steg ini det europeiska samarbetet.Resultat av denna politiska kursomläggning kan således nuavläsas. De kurvor som 1991 gick åt fel håll pekar nu rättigen. Som framgått av det föregående växer ekonomin åter.Industrin producerar och investerar mer. Skattetrycket harsänkts, och inflationen är lägre än på mycket länge.Utrikeshandeln visar växande överskott, och t.o.m.bytesbalansen har -- trots stora räntebetalningar tillutlandet -- slagit om till plussiffror.Men är för att rätta till de djupgåendestrukturfel som blev följden av 1980-talets excesser ochunderlåtenhetssynder. Arbetslösheten är fortfarande mycketstor, även om den befinner sig på nedgång.Likaså kvarstår det offentliga upplåningsbehovet som ettbetydande problem, även om utvecklingen även här går åträtt håll.Hade de borgerliga partierna getts tillfälle att fortsättaregera, skulle den politik som lagt grunden föråterhämtningen ha fullföljts. Då skulle förutsättningar haskapats för nya, riktiga jobb i den enskilda sektorn, och dåskulle det redan fastlagda saneringsprogrammet ha brutitstatsskuldens ökning. Men ligger i stället ansvaret påsocialdemokraterna, som lovat återställa förutsättningarnaför företagande och samhällsekonomi till vad som gälldeföre val. Frågan inställer sig genast hur en återgångtill den politik som förde oss in i krisen skall kunna föra ossur den. Det första steget -- och början till svaret på frågan --återfinns i den proposition, 1994/95:25, som den nyaregeringen lagt fram i samförstånd med vänsterpartiet.3. Regeringens vänsterpaket 3.1 Omfattning och avvägningDen borgerliga fyrpartiregeringens ekonomiska politikhade som mål att återupprätta som tillväxt- ochföretagarnation. Medlen var i huvudsak offentligautgiftsbesparingar, skattelättnader och avregleringar samtandra strukturförändrande åtgärder för att öka incitamententill arbete, sparande och företagande. Finanspolitiken syftadetill att hejda den offentliga skuldens ökning som andel avBNP till 1998. För att åstadkomma detta skärptes mot slutetav förra programmet för att sanera statens finanser,och det klargjordes att, om räntenivån steg, ytterligarebudgetförstärkningar kunde bli nödvändiga.I opposition betecknade socialdemokraterna denna politiksom alltför stram. Gång på gång röstade de emot regeringenssparprogram och förordade åtgärder för att stimuleraefterfrågan i syfte att nedbringa arbetslösheten. Ännu våren1994 föreslogs exempelvis rätt till direktavskrivning avmaskininvesteringar och investeringsbidrag tillnyproduktion av bostäder.Under intryck av räntestegringen och kronförsvagningensommaren 1994 anslöt sig dock socialdemokraterna tillriktpunkten att den offentliga skulden skulle stabiliseras till1998. I en bilaga till det socialdemokratiska valmanifestetpresenterades ett saneringsprogram, som uppgavsleda till detta mål. Det var dock mindre omfattande änregeringens tidigare framlagda, av godkända, planoch tyngdpunkten låg på skattehöjningar snarare änutgiftsminskningar. Av sina upphovsmän beskrevsemellertid förslagen till åtgärder som ''skarpa'' och''framtunga'' i den meningen att de skulle kunna sättas intidigt under mandatperioden.Prop. 1994/95:25 är avsedd att omsätta dessa planer ipraktisk handling. Men skarpa är där endastskattehöjningarna, medan sparförslagen är både suddiga ochbaktunga. Härtill har säkert bidragit att regeringen valt attförankra sig hos . Paketet uppges leda tillnettobesparingar på ochinkomstökningar på 36,3 miljarder, tillhopa 57,1 miljarderkronor.Det är svårt att urskilja vad dessa beräknadebudgetförstärkningar relaterar till och vilken effekt de kan få.Uppenbarligen ansluter sig socialdemokraterna nu till redanav beslutade åtgärder omfattande drygt 18miljarder kronor, vilka de tidigare i stor utsträckning röstatemot. Vidare fortsätter de att räkna med posten ''Minskaderänteutgifter'', vilken i förhållande till valmanifestetsbudgetbilaga har vuxit . Mendet redovisas inga siffror för budgetunderskottets utvecklingfram till 1998. Propositionens båda diagram över väntadeförändringar i statsskulden och den offentliga sektornsfinansiella sparande är i brist på sifferuppgifter omöjliga atttolka och värdera. Efter propositionens avlämnande harrättelser och ändringar duggat tätt, och i andra fall harprecisering utlovats först i ännu ej lagda propositioner.Sammantaget betyder allt detta att det är svårt att bedömaden samlade effekten av regeringens förslag.Det är dock uppenbart att omfattningen av den nyaregeringens saneringsprogram är mindre än den gamlas, isynnerhet om man beaktar de tillägg som de borgerligapartierna förklarade sig beredda att göra före höstens val.Regeringen förefaller medveten om denna svaghet, eftersomden aviserar ytterligare budgetförstärkande åtgärder omsammanlagt i budgetpropositionen 1995.Det sägs att dessa huvudsakligen skall bestå avutgiftsminskningar, men det är svårt att se var dessa skallkunna sättas in, eftersom många tänkbarabesparingsområden läggs under utredning med sikte påredan målsatta nedskärningar, och eftersom alliansbrodernvänsterpartiet föredrar skattehöjningar. Vad som hittillsframskymtat beträffande finansieringen av EU-avgiftentyder också på att fortsatta skattehöjningar är att vänta.Redan det som presenterats innebär emellertid den störstaskattehöjningen i moderna historia och den isärklass kraftigaste skattehöjningen i någon europeiskekonomi. Moderata varningar i valrörelsen för en kommandeskattechock besannas med råge. Regeringens förslag måsteju också ses i ljuset av aviserade utdebiteringshöjningar imånga kommuner och landsting, däribland landets störrestäder. Mot denna bakgrund framstår uttalandet ipropositionen att och kommunala församlingar förframtiden bör undvika mer betydande skattehöjningar somminst sagt motsägelsefullt och till intet förpliktande.Enligt regeringen skall således saneringen avstatsfinanserna till mer än två tredjedelar ske genom höjdaskatter på företagande, sparande, arbete och boende. Dettakan inte undgå att få effekter, som strider mot uttalade syftenatt förstärka tillväxten, öka investeringarna och antaletarbetstillfällen i den enskilda sektorn samt hålla inflationennere. Uppläggningen går på tvärs mot vad ekonomisksakkunskap anvisar och mot vunna erfarenheter av utländskaförsök till statsfinansiell sanering huvudsakligen baserade påskattehöjningar.Regeringen framhåller i propositionen:Det behövs fler företag och fler företagare. De nyaarbetstillfällena måste i första hand tillkomma i näringslivetoch de små och medelstora företagen har därvid en centralroll. Det statsfinansiella läget medför att denoffentliga sektorn inte kan bidra till den nödvändigasysselsättningsökningen i någon större utsträckning (s. 15).Det är kloka ord -- synd bara att de inte återspeglas i denekonomiska politik som förordas. Socialdemokraterna harfortfarande inte besvarat frågan hur höjda skatter på arbete,sparande och företagande skall kunna ge fler jobb inäringslivet. De har inte kunnat visa hur en återgång till denpolitik som inte kunnat ge en nettoökning avsysselsättningen i den enskilda sektorn skallkunna medföra en sådan expansion uppgående halv miljon jobb.Värnskatt, reducerat inflationsskydd vidinkomstbeskattningen och höjda egenavgifter, som intemotsvaras av sänkta arbetsgivaravgifter eller ökadeförmåner, minskar arbetsviljan. Höjda kapitalskatter,återinförd dubbelbeskattning av aktieutdelningar och höjdavkastningsskatt på försäkringssparande försämrarföretagens försörjning med riskkapital. Sparande,investeringar och kvalificerad arbetskraft drivs över till andraländer.Särskilt anmärkningsvärd är den negativa syn påhushållens sparande som redovisas i propositionen. Detta harju förbättrats till att ungefär motsvara vadsom gäller i andra, jämförbara länder. Därmed är det fel att,som socialdemokraterna gör, tala om en ''dubbel obalans''med ett högt finansiellt sparande i den privata sektorn och ettomfattande sparandeunderskott i den offentliga sektorn. Detoffentliga sparandet är visserligen alldeles för dåligt, men detprivata sparandet behövs för de investeringar i näringslivetsom skall ge fler riktiga jobb -- det är snarare mellansparande och investeringar som obalans råder. Men detbeskrivs nu som önskvärt att reducera hushållens finansiellasparande genom att öka konsumtionen, särskilt med tanke påatt deras disponibla inkomster kommer att minska som enföljd av de nödvändiga budgetförstärkningarna. som ett argument för att kapitalskattesatsen skall att ''en reducerad skattelättnad för ränteutgifterriskerar att försvaga marknaden för småhus ochbostadsrätter''! Mycket talar emellertid för att såväl höjdaskatter som försämrade pensionsvillkor kommer att skapa ensådan osäkerhet om framtiden hos medborgarna att denförutspådda sparandeminskningen inte kommer till ståndoch därmed inte heller den förväntade påspädningen av denprivata konsumtionen.Socialdemokraterna återkommer inte med sina förslag frånoppositionstiden i syfte att öka konsumenternas efterfrågan.De förefaller också ha tagit intryck av de invändningar somriktats mot deras idé att medge en tidsbegränsad rätt tilldirektavskrivning av maskininvesteringar (s. 57). I stället villde nu öppna en sådan rätt för näringslivetsbyggnadsinvesteringar. Åtgärden sägs få större effekt på deninhemska aktiviteten, och dessutom finns det en outnyttjadkapacitet på området. Emellertid finns det också gott omoutnyttjade industrilokaler och i synnerhetkontorsfastigheter. är investeringsverksamheteninom industrin redan hög, och med hänsyn till den kortaframförhållningen blir det mest en subvention till redanplanerad verksamhet, som dessutom närmast har karaktärenav en skattekredit, eftersom avskrivningsrätten endasttidigareläggs.I propositionen anförs goda argument mot att stimulera tillnyproduktion av bostäder: det finns ett överutbud av bostäderi de flesta regioner; även med ett direktavdrag skulle det blisvårt att få avkastning på ytterligare nybyggnation avbostäder; effekten skulle därmed i alltför stor utsträckningendast innebära en subventionering av redan planeradeinvesteringar. Likväl föreslås i arbetsmarknadsavsnittet enextra subvention om för ROT-åtgärder avseendebostäder till en kostnad av . Det angesinte närmare vad de hänförs sig till eller vilkavillkor som i övrigt skall gälla. Dock måste det påpekas attden föreslagna höjningen av fastighetsskatten inte gärna kanstimulera till investeringar i bostäder.I propositionen ansluter sig regeringen till målsättningenatt hålla inflationen nere i syfte att stärka förtroendet förvalutan och reducera realräntan. Det betonas -- likaöverraskande som korrekt och välkommet -- att det inte rådernågon motsättning mellan prisstabilitet och högsysselsättning. Mot denna bakgrund framstår det sommycket motsägelsefullt att en så stor del avsaneringsprogrammet ges formen av skattehöjningar, vilkainte kan undgå att verka uppdrivande på såväl lönekrav somkonsumentpriser.