mot · GH02U615 · 1994-01-25 00:00:00 — Mänskliga rättigheter och humanism InledningSina djupaste rötter har socialdemokratin i övertygelsenom varje människas okränkbarhet, alla människors lika rättoch värde. Därför var också medborgerliga fri- ochrättigheter, konkretiserade i allmän och lika rösträtt, tanke-och trosfrihet, yttrande och organisationsfrihetsocialdemokratins första mål.FNs allmänna deklaration om de mänskligarättigheterna som antogs 1948 samt konventionerna ommedborgerliga och politiska rättigheter och ekonomiska,sociala och kulturella rättigheter utgör detinternationella ramverket för arbetet med mänskligarättigheter. Tillsammans benämns deklarationen och debåda konventionerna ''of Human Rights''.Flera andra senare konventioner reglerar olika delar avde mänskliga rättigheterna. T.ex. konventionen omavskaffande av alla former av rasdiskriminering,konventionen om avskaffande av kvinnodiskriminering och1984 års konvention mot tortyr samt konventionen ombarns rättigheter . antoggeneralförsamlingen också ett frivilligt tilläggsprotokoll omdödsstraff till konventionen om medborgerliga och politiskarättigheter.I of Human Rights stadgas rätten till liv, förbud mottortyr, tvångsarbete och dödsstraff, skydd mot godtyckligafrihetsberövanden, rätten till opartisk rättegång, rätten tilltanke-, yttrande- och religionsfrihet, föreningsfrihet m.m. --men också rätten till mat, bostad, utbildning och hälsa. Detär viktigt att dessa senare rättigheter -- de ekonomiska,kulturella och sociala -- lyfts fram i olika nationella ochinternationella sammanhang. Rika länder som ratificeratkonventionen måste förmås att ta ett ansvar också för attfattiga länder skall kunna leva upp till dess mening. Ikonventionstexten sägs att staten skall säkerställa deekonomiska, kulturella och sociala rättigheterna ''till detyttersta av sin förmåga''. Många fattiga utvecklingsländerhar emellertid mycket liten förmåga att leva upp till dessamål.Det finns enligt FNs organ för utveckling (UNDP) ettpositivt samband mellan ekonomisk/social utveckling ochmänniskornas frihet. Det visar att kampen förmedborgerliga och politiska mänskliga rättigheter måsteföras parallellt med kampen för en rättvisare ekonomiskvärldsordning.2. om mänskliga rättigheterFörväntningarna inför om mänskligarättigheter i var höga. Efterkommunismens kollaps och det slut skulleäntligen diktaturer falla och demokratier spira. I det av FNproklamerade folkrättsårtiondet hoppades man att världenskulle vrida sig ur det grepp och mänskligarättigheter respekteras nästan av sig självt.Det slut ledde inte automatiskt tillconsensus på MR-området. I stället skulle det visa sig attden tidigare öst/väst-spänningen hade ganska liten relevansför öst/väst-konflikten. I stället finns en kvardröjandenord/syd-konfrontation i vissa MR-frågor särskilt vad gällernationell suveränitet, territoriell integritet och nationellasärdrag.Detta blev uppenbart redan i förberedelserna till som präglades av segdragna förhandlingar omprocedurfrågor och politiska motsättningar om bl.a. NGOsdeltagande. Förhandlingarna tydliggjorde också betydandemotsättningar mellan i-länder och vissa grupper av ,ofta stödda av en grupp t.ex. vad gälldeförslag om dödsstraffets avskaffande vilket initierades avChile och Sverige.Konferensen överskuggades naturligtvis också av krigeti det förra . Mot dessa utgångspunkter får detändå ses som positivt att konferensen förde MR-frågornaframåt på några områden och att den i övrigt resulterade i''på stället marsch''.Världskonferensen lyckades efter segdragnaförhandlingar anta en Wiendeklaration med etthandlingsprogram som innehåller en bekräftelse på att demänskliga rättigheterna är universella, att stater har ettansvar för att dessa respekteras och att detta är en legitimangelägenhet för det internationella samfundet. Rätten tillutveckling slås fast. Deklarationen innebär också framstegför kvinnors och barns mänskliga rättigheter. Likaså gavsfrågan minoriteters och urbefolkningars rättigheter stortutrymme. Kvinnors och barns rättigheter i väpnadekonflikter behandlas särskilt.I handlingsprogrammet återfinns utförliga skrivningarom större biståndsinsatser för demokrati och mänskligarättigheter. Det uppmanar också till en förstärkning av FNsMR-center med väsentligt ökade resurser inom existerandeoch framtida reguljära budgetar och frivilliga bidrag.Konferensen lämnade till generalförsamlingen att lösastridsfrågan om en högkommissarie för mänskligarättigheter.Detta är ett tidigare framfört socialdemokratiskt kravoch vi välkomnar därför att generalförsamlingen i decemberbeslöt att en kommissarie för mänskliga rättigheter skalltillsättas.Uppföljningen av Wiendeklarationen ochhandlingsprogrammet måste ges högsta prioritet i MR-arbetet. Regeringen måste ta ett större ansvar än vad somhittills varit fallet för att Wiendeklarationen ochhandlingsprogrammet skall förvandlas från ord tillhandling.Det är synnerligen angeläget att de svenskabeskickningarna runt om i världen regelbundet rapporterarom den mänskliga rättighetssituationen i de länder sombeskickningarna har att bevaka. Det är angeläget attuppmärksamma situationen för ursprungsbefolkningar ochriskerna för etniska och andra konflikter så attförebyggande åtgärder på olika sätt kan sättas in på ett tidigtstadium. Om det inte går att avvärja allvarliga kränkningarav de mänskliga rättigheterna och konflikter kommer dettaatt leda till att människor tvingas fly, antingen inom landeteller internationellt. Det är viktigt att haren god moralisk grund att stå på då vi agerar i andra delarav världen. Vårt arbete med internationell solidaritet måstebygga på att vi även på hemmaplan förmår att respekterade värden som vi hävdar att andra stater skall värna.3. Vad har gjort och bör göra på MR-området iFNTrots att regeringen sagt sig tillmäta mänskligarättigheter så stor betydelse att vi numera har ett särskiltstatsråd för mänskliga rättigheter så har regeringen enligtFN-delegationens rapportering vid höstensgeneralförsamling endast huvudansvaret för en resolutionpå MR-området, nämligen den lagdaresolutionen om /har samordningsansvarenligt det arbetsprogram som tredje utskottet antagit förytterligare två resolutioner. Det gäller dels om skyddet motsummariska rättegångar och dels konventionen om barnetsrättigheter. I detta arbete finns en möjlighet för attaktivt driva frågorna om mänskliga rättigheter framåt.Detta gäller inte minst de grundläggande rättigheterna förjordens 2 miljarder barn.Ett problem på MR-området är den dåliga efterlevnadenav konventionerna. Ratificeringen av MR-konventionernahar ökat, men för att uppföljning och kontroll avimplementeringen skall bli effektiv måste översättas i operativa termer, dvs.kompletteras med nationella handlingsplaner.Barnkonventionen har genom den handlingsplan sombarntoppmötet antog och de nationella handlingsplanernaen sådan operationell inriktning.Sverige bör ta initiativ till att MR-konventionernakompletteras med nationella handlingsplaner.4. Konventionen om barnets rättigheterI hölls ett världstoppmöte för barn i NewYork. I samband med detta antogs en deklaration och enhandlingsplan för förverkligandet av barnkonventionen.Samma månad trädde för barnetsrättigheter i kraft. var ett av de första länderna attratificera konventionen; resultatet av aktivt arbetefrån bl.a. Sverige.Konventionen anger MR-normer för barn och täckerhela fältet av rättigheter: ekonomiska, sociala, kulturella,politiska och medborgerliga. Den är folkrättsligt bindandegenom ratificeringen. Ett mål som formulerades avWienkonferensen är att det skall vara en universellanslutning . hade 149 av FNsmedlemsländer ratificerat den. Dessa stater har förbunditsig att senast efter ratificeringen avlägga rapport tillden kommitté som FN utsett att granska uppföljningen.Den stora uppslutningen kring tilltrots har situationen för världens barn i flera avseendenförsämrats. T.ex. ökar nu barnadödligheten, och antalet barnarbetareökar för varje dag.Barnkonventionens antagande och barntoppmötet varinte slutet utan början på arbetet för att skapa garantier förbarns rättigheter. Den gäller lika för alla barn. Den har enmycket tydlig internationell dimension och man kan tala omett ''oskrivet avtal'' om stöd. De fattiga länderna varnaturligtvis oroliga för kostnaderna. Det skulle bli dyrt attgöra verklighet av t.ex. rätten till hälsa och utbildning. Defattiga länderna hade sannolikt inte accepteratkonventionen om det inte funnits en underförståddöverenskommelse mellan dem och de rikare om att biståndskall ges för konventionens genomförande.5. Barnperspektiv i utvecklingssamarbetetDe flesta av våra programländer har ratificeratbarnkonventionen och mot bakgrund av den svenskabiståndspolitikens betoning av mänskliga rättigheter bördenna internationella överenskommelse utgöra ettinstrument i dialogen med programländerna och vidutformandet av biståndsprojekt.Nästan allt bistånd har en barnaspekt. Ändå är detuppenbart att olika program främjar barnets rättigheter ihögre eller mindre grad. Hur skall då barnrättsprofilen idagens bistånd förstärkas? De ekonomiska reformer somnu genomdrivs i land efter land måste kompletteras medsociala skyddsnät för att förhindra att vissa grupper av barnblir strukturomvandlingens offer. Barnperspektivet måsteges utrymme i de landanalyser som ligger till grund förplaneringsdiskussioner. En fördjupad barnsyn och enförskjutning från välgörenhetstänkande tillrättighetstänkande måste ske. Det innebär att barn måstebli sedda, behandlas med respekt och ses som medagerandei processen.Särskild uppmärksamhet måste ges diskrimineringen avflickor. Exempel på sådan enligt undersökningar somUnicef gjort är att flickor är mindre önskade än pojkar imånga länder. För att slippa föda flickor användsfosterdiagnostik för att bestämma kön och sedan abort.Bland vanliga övergrepp mot flickor böruppmärksammas kvinnlig omskärelse, en könsstympningsom enligt är förbjuden men som enligtUnicef ändå förekommer i minst 25 afrikanska länder.Barnperspektivet bör stärkas i vårt eget land samt i såvälutrikes- som biståndspolitiken. Regeringen bör för egen deloch i samråd med våra programländer vidta åtgärder för attstödja de internationella processer som inletts för att göraverklighet av och barntoppmötets beslutinnebärande t. ex.:Ge ekonomiskt stöd till ILOsprogram kring barnarbete och ekonomisk exploatering avbarn.Särskilt stödja flickors skolgång och förhindra s.k.drop-outs.Verka för att den ekonomiska reformpolitik,som fattiga länder av IMF och åläggsgenomföra, inte får följder som innebär kränkningar avbarnets rätigheter.Verka för att alla länder ratificerarbarnkonventionen utan begränsande reservationer.Det är viktigt att kommittén för uppföljning avbarnkonventionen ges tillräckliga resurser för att de på ettfullgott sätt skall kunna fullfölja sitt uppdrag.För att skall få information om situationen förmänskliga rättigheter i världen och i synnerhet i vårasamarbetsländer bör svenska ambassader ochbeskickningar åläggas att i sin rapportering minst en gångper år göra en systematisk MR-genomgång därbarnkonventionen kan tjäna som mall vad avser MR-lägetför barnen i landet.I denna rapportering bör barnfängelser särskiltuppmärksammas.Barns situation i väpnade konflikter ochkatastrofsituationer måste särskilt uppmärksammas.Regeringen måste fortsätta arbetet mot rekrytering avbarnsoldater och internationellt stöd för att barn under 18år inte skall tvingas delta aktivt i krig. Barn som tvingas uti krig drabbas av allvarliga skador, psykiskt och fysiskt, ochdärför måste regeringar uppmärksammas på vikten avrehabilitering för barn med krigstrauman.Regeringen bör i internationella fora föreslå åtgärder föratt stärka flickebarnens situation, t.ex.:att föreslååtgärder för att få stopp på mord på nyfödda flickebarn ochillegala aborter vars enda grund är kön.Våren 1992 lämnade till en nationellhandlingsplan för barns överlevnad, skydd och utvecklingsom uppföljning av toppmötet. I september samma årinlämnades den första svenska rapporten till FN-kommitténför barnets rättigheter. Med anledning av sin rapporteringunder har regeringen fått motta viss kritik frånkommittén. Kritiken avser bl.a. att det i svensk lagstiftningsaknas en åldersgräns för utnyttjande av barn ipornografiskt syfte. Av artikel 19 i barnkonventionenframgår attKonventionsstaterna skall vidta alla lämpligalagstiftnings-, administrativa och sociala åtgärder samtåtgärder i utbildningssyfte för att skydda barnet mot allaformer av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergreppvanvård eller försumlig behandling, misshandel ellerutnyttjande, innefattande sexuella övergrepp, medanbarnet är i föräldrarnas eller den ena förälderns,vårdnadshavares eller annan persons vård.Av artikel 34 framgår attKonventionsstaterna åtar sig att skydda barnet mot allaformer av utnyttjande och sexuella övergrepp. För dettaändamål skall konventionsstaterna särskilt vidta allalämpliga nationella, bilaterala och multilaterala åtgärder föratt förhindra(a) att barn förmås eller tvingas delta i en olaglig sexuellhandling,(b) att barn utnyttjas för prostitution eller annan olagligsexuell verksamhet,(c) att barn utnyttjas i pornografiska föreställningar ochi pornografiskt material.Enligt svensk lag är det förbjudet att skildra barn ipornografisk bild med uppsåt att bilderna sprids eller spridapornografiska bilder, men det är fullt tillåtet att köpa, lånaeller hyra barnpornografiska tidningar, filmer ochvideogram. Den begränsning som råder är att man inte fårvisa dem offentligt eller sprida dem utanför vänkretsen.Genom att innehav av barnpornografi är fullt tillåtetupphör aldrig kränkningen av de barn och ungdomar somutsatts för sexualbrott. De upprepas varje gång som filmeneller bilden används av nya förövare. Framställningen avbarnpornografi är sexualbrott och straffbelagt. Lagenskyddar barnet, men när bilden börjar spridas upphörskyddet och med nuvarande lagstiftning -- för all framtid.Vår slutsats blir att en lagändring, som innebär enkriminalisering av innehav av barnpornografi, måste till isvensk lagstiftning om vi skall leva upp till FNsbarnkonvention och till våra egna nationella krav på enfullgod lagstiftning som skyddar barnen.6. Kvinnors rättigheterBakgrundDiskrimineringen av kvinnor måste på allvar föras upppå den internationella dagordningen.Kvinnodiskriminering förekommer i hela världen inom allakulturer, samhällen och klasser.På många platser gör kulturella och sociala faktorer attkvinnor och flickor inte får tillgång till samma standard påhälsovård eller näringsintag som männen. Änkebränningoch hemgiftsmord existerar fortfarande i vissa regioner.Mord på flickebarn samt aborter av flickfoster efterfosterdiagnostik är ett stort problem i vissa länder. Så stortatt det givit utslag i befolkningsstatistiken: I och går det 95 kvinnor på 100 män, vilket ärtillräckligt för att påverka hela världens befolkningsstatistiki männens favör.Kvinnor producerar av all mat i men ägerinte marken de odlar. I många länder ställs kvinnor underförmyndarskap av sina män. De får inte ta banklån ochmännen anser sig t.o.m. ha rätt att rösta för sin hustrus/sinahustrurs räkning. Bland vanliga övergrepp mot kvinnoråterfinns också sterilisering och kvinnlig omskärelse.Kvinnlig omskärelse är förbjudet enl.Barnkonventionen men förekommer enligt i minst25 . Efterlevnaden är svår att kontrollera.Allvarliga kränkningar av kvinnors mänskligarättigheter är vanligt förekommande i alla delar av världen.Historiskt har detta faktum försummats av deinternationella organ som haft till uppgift att främja ochskydda mänskliga rättigheter. Kränkningar som drabbarkvinnor oproportionerligt eller tar sig könsspecifikauttryck -- såsom våldtäkt, restriktioner i kvinnors lagligarättigheter eller begränsad tillgång till mat -- är konstantförbisedda eller skylls på sociala eller kulturella faktorersamt utom räckhåll för MR-normerna.Arbetet inom FN på att förbättra kvinnans situation ialla dess aspekter handhas av FNs kvinnokommission, somrapporterar till det Ekonomiska och sociala rådet.Tyngdpunkten i kvinnokommissionens arbete ligger iatt praktiskt söka stärka kvinnans ställning imedlemsländerna och i FN.Trots att speciella program/initativ har skapats inomFörenta nationerna för att främja kvinnors ställning ochstatus, tar dessa främst upp kvinnors rättigheter ur ettsocialt eller humanitärt perspektiv. Under existerandeinternationella normer finns ett bra system för att motverkakönsspecifika kränkningar, men instrumenten förtillämpningen är inte effektiva. Inte heller fungerartillämpningen när det gäller de ''generella'' mänskligarättigheterna. Dock måste påpekas att de trots allt är bättreän de som gäller kvinnor. De FN-organ som behandlarkvinnors rättigheter som mänskliga rättigheter,såsom Women (CEDAW), är marginaliserade inom FN-systemet.Diskrimineringen av kvinnor har länge varit enundanskymd politisk fråga internationellt. Genom kriget if.d. och rapporterna om massvåldtäkter ställdesplötsligt frågor om kvinnors rättigheter och status i fokus pånytt.I FNs arbete för att främja jämställdhet och kvinnansmänskliga rättigheter är några händelser av särskildbetydelse:1975 var det internationella kvinnoåret. Då inledde FNsitt internationella kvinnoårtionde och den förstainternationella kvinnokonferensen hölls i . Dåantogs en deklaration och aktionsplan för att genomförakvinnoårets målsättningar.1979 antogs konventionen om avskaffande av all slagsdiskriminering av kvinnor. Konventionen behandlar frågorsom rör kvinnans rättigheter inom alla områden, särskilt detpolitiska, sociala, ekonomiska och kulturella, inklusivelagstiftning för att säkerställa full utveckling och framstegför kvinnan och därmed garantera henne utövandet ochåtnjutandet av de mänskliga rättigheterna ochgrundläggande friheterna på grundval av jämställdhet medmännen. har konventionen ratificerats av121 stater. Ett problem är det stora antal reservationer somavgivits som i sig själva är oförenliga med konventionensändamål och syfte.Vid världskonferensen i antogs ettaktionsprogram för den andra hälften av kvinnoårtiondet.1985 hölls världskonferensen i med antagandetav strategier för det fortsatta jämställdhetsarbetet fram tillår 2000 (s.k. Nairobi-strategierna, ''the Forward-LookingStrategies''). Den konferensen blev i det närmaste''kidnappad'' av krafter som prioriterade alla andra sakerhögre än kvinnosaken. För att få till slutdokumentet måsteregeringarna skriva under på att kvinnodiskrimineringensorsaker var ''imperialism, kolonialism, neo-kolonialism,apartheid, rasism, rasistisk diskriminering och en orättvisekonomisk världsordning''.Resultatet av WienKvinnors mänskliga rättigheter lyftes fram islutdokumentet som centrala delar i FNs fortsatta arbete påMR-området. Slutdokumentet slår an en klar och stark ton:Kvinnors mänskliga rättigheter är en oskiljaktig del av deuniversella mänskliga rättigheterna. Inte minst betonas attkvinnofrågorna , på ett systematiskt sätt, måsteintegreras i samtliga berörda FN-organs MR-arbete.Slutdokumentet tar särskilt upp vikten av att undanröjavåld mot kvinnor, både i det privata och i det offentligalivet. Brott mot kvinnors mänskliga rättigheter såsom t.ex.systematiska våldtäkter, står i strid med folkrätten ochmåste bekämpas med kraft. Både våld och öppendiskriminering av kvinnor måste, enligt dokumentet,elimineras. I detta syfte bör strävan vara allamedlemsstaters anslutning tillkvinnodiskrimineringskonventionen (CEDAW) till år 2000.De stater som redan ratificerat uppmanas att dra tillbakasådana reservationer som står i strid med konventionenssyfte och ändamål.Världskonferensen uppmanar medlemsstaterna attundersöka möjligheterna att, genom ett tilläggsprotokoll tillkonventionen, införa en enskild klagorätt i frågor som rördiskriminering av kvinnor.Konferensen välkomnar beslut attvid sitt nästa möte överväga tillsättandet av en särskildrapportör för frågor som rör våld mot kvinnor ochuppmanar generalförsamlingen att anta det utkast tilldeklaration om våld mot kvinnor som utarbetades inomFNs kvinnokommission. Slutdokumentet tar också uppvikten av att öka andelen kvinnor i beslutande församlingar,inte minst inom FN-sekretariatet.Vad som bör göras:Det är nu viktigt att framgångar närdet gäller kvinnors rättigheter följs upp i FNsamt inför och under FNs kvinnokonferens i 1995.Socialdemokraterna anser att respekten för mänskligarättigheter vad avser kvinnor bör uppmärksammas särskiltinför så att det tillfälle för att främjakvinnors rättigheter som kvinnokonferensen utgör inteförspills.Vi menar att den bör vara drivandeinom följande områden när det gäller kvinnorsrättigheter:att fortsatt verka för tillbakadragandet avreservationer som står i strid med Konventionen omavskaffande av all slags diskriminering av kvinnor.attkontroll och uppföljning av MR-situationen för kvinnorskall organiseras på motsvarande sätt som rapporteringenvad gäller efterlevnadatt MR-perspektivet när det gäller kvinnors rättigheter finns med iden plattform som utarbetas före kvinnokonferensen iBeijing 1995att en handlingsplan för upphörande av allaformer av diskriminering av kvinnor antas vidBeijingkonferensen 1995.Våld mot kvinnorVåld mot kvinnor är det yttersta uttrycket för denbristande jämställdheten mellan kvinnor och män. Ett stortantal anmälningar om kränkningar har kommit in till . Det gäller såväl våld som utövas avstatsmakten genom t.ex. polis, fångvaktare och militär ochsom är brott mot de mänskliga rättigheterna, som det våldsom kvinnor utsätts för i den privata sfären.Genom tiderna har våldtäkter och sexuellt våld använtssom vapen i krig och för bestraffning. Det finns ettuppenbart behov av att stärka skyddet för kvinnor i krig ochkonflikter.Den internationella humanitära rättens regler -- denhumanitära rätten i väpnade konflikter och de mänskligarättigheterna -- täcker de flesta tänkbara situationer i vilkamänniskor är i behov av skydd, men de tar inte särskilt uppsexuellt våld mot kvinnor som krigshandling.I deklarationen som antogs av CEDAW vidWienkonferensen uppmanas medlemsländerna att fördömavåld mot kvinnor och inte heller åberopa traditionellasedvänjor för att på det sättet undvika sitt ansvar attundanröja våld mot kvinnor. Medlemsstaterna uppmanasockså att vidta åtgärder för att motverka våld mot kvinnor.Deklarationens definition på våld mot kvinnor är: ''varjehandling av könsspecifikt våld som resulterar i, eller kanresultera i, fysisk, sexuell eller psykisk skada eller lidandeför kvinnor, inklusive hot om sådana handlingar, tvång ellersummariska frihetsberövanden. ''Detta arbete är välkommet men det är långt ifråntillräckligt. Som ''deklaration'' är detta dokument till intetförpliktigande.I ljuset av det som skett i f.d. bör etttilläggsprotokoll till fjärde , somsärskilt behandlar våldtäkter i krig och konflikter som grovkrigsförbrytelse, upprättas.