mot · GH02So444 · 1994-01-25 00:00:00 — Många invandrargrupper i kommer från länder,där kvinnlig könsstympning praktiseras. För mångainvandrare är det viktigt att i asyl bevara sina kulturellatraditioner för att upprätthålla sin känsla av identitet i detnya landet. Det finns alltså risk att denna vana slår rot ocksåhär och att hela fyra tusen barn och unga flickor kan utsättasför stympning enligt kutym från deras ursprungsländer.Kvinnlig könsstympning är redan ett problem i ,, , och . Det gåralltså inte att avfärda problemet som något slags barbariskvana i . Undersökningar och erfarenheter visar fortsätter med denna tradition även i exil.Frågor om kultur, rasism, etik och skuld väcks när dennafråga diskuteras och en stor tystnad är utbredd trots att 80--90 miljoner av världens kvinnor är stympade med oerhördahälsoproblem som följd. Det är viktigt i sammanhanget attframhålla att det är själva handlingen könsstympning somman fördömer, inte ett folkslag, inte ett helt land eller enkultur.Enligt svensk lag är alla typer av kvinnlig omskärelseförbjudna, från de mest omfattande, där stora delar avkönsorganen skärs bort och slidöppningen sys ihop(infibulation), till prickning av klitoris med ett vasst ellerspetsigt föremål. Även om flickan/kvinnan själv lämnarsamtycke till omskärelsen är detta förbjudet.Gemensamt för de flesta länder i är att dettaproblem är ''nytt''. Det finns stor okunskap bland deprofessionella som möter kvinnlig könsstympning. Densvenska sjukvårdsutbildningen är svenskinriktad, kvinnligkönsstympning har aldrig varit något problem tidigare ochhar därför inte heller krävt någon behandling. Svenskaläkare har frågat afrikanska läkare: ''Varför har ni så mångaamputationer av kvinnliga genitalia? Vilken sorts cancer ärdet? ''Kvinnlig könsstympning utförs på unga flickor ochstrider därför mot . Kvinnligkönsstympning strider även mot FN:s deklaration om Demänskliga rättigheterna: ''Ingen må utsättas för tortyr ellergrym, omänsklig eller förnedrande behandling ellerbestraffning''.Socialstyrelsen har tagit fram utbildnings- ochinformationsmaterial om könsstympningen och har isamarbete med genomfört vissautbildningsdagar i olika delar av landet. Det är bra, men detkrävs ett än mer aktivt målmedvetet arbete för att kommatillrätta med sedvänjan.Vi menar att det är viktigt att det skapas rutiner för attde asylsökande på förläggningarna skall få information omatt svensk lagstiftning ser mycket allvarligt på sådanaingrepp och förbjuder alla typer av kvinnlig könsstympning.Vi menar också att rutiner måste skapas på barna- ochmödravårdscentraler, skolhälsovård, kvinnokliniker ochförlossningsavdelningar så att man där blir vaksam ochnogsamt informerar och kontrollerar så att intekönsstympning utförs i vårt land.Vi menar också att det är oacceptabelt att man i vårt landtillmötesgår krav på ihopsyning efter förlossningar. Iställetskall man återställa så normalt som möjligt och ge kvinnanoch mannen medicinsk och psykosexuell rådgivning.Vi menar att man skall ta hjälp av organisationer somInvandrarkvinnorna -- vilka har stor kunskap och medicinskexpertis när det gäller kvinnlig könsstympning och hos vilkadet finns stor mogenhet i dessa frågor och en vilja att göraen insats.Sverige måste dessutom med kraft internationellt verkaför att bryta denna sedvänja som skördat och skördarmånga barns och kvinnors liv och förstör deras hälsa underresten av livet. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vikten av aktiva åtgärder motkvinnlig könsstympning,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om svenska internationella insatsermot kvinnlig könsstympning.