mot · GH02So254 · 1994-01-25 00:00:00 — När vården diskuteras och beslut tas som kommer attpåverka vården måste den viktigaste betoningen varamänniskovärdet. Ju mer framstående en kultur är, destobättre trygghet för svaga grupper. Detta är en självklarhet,och förutom den mycket viktiga humanitära aspekten är detnaturligt att bistå med resurser till de svaga.Till stora delar är detta grupper som inte har någraföreningar eller förbund som kan hävda deras intressen.Det rör sig om människor som inte vågar,orkar eller kan gör sina röster hörda. Därför är detangeläget att samhället lyfter fram deras behov. Det ärtyvärr inte alltid de med starkaste företrädare isamhällsdebatten som bäst behöver samhällets stöd.Sverige har en ungdomsminister och enbarnombudsman, men vi saknar någon för de äldre. Vi haringet forum dit äldre, anhöriga och personal kan vända sigför att få sina åsikter beaktade. En äldreombudsman skullebättre kunna ta tillvara de äldres situation, än vad som görsi dag. Ombudsmannen skulle också kunna initiera egnautredningar och föreslå åtgärder för att förbättra för deäldre.I betänkandet 1992/93:SoU16 behandladesocialutskottet frågan om en äldreombudsman. Utskottetframhöll att det är ''viktigt att de äldres problemuppmärksammas och att deras behov av vård och omsorgkan tillgodoses.'' Utskottet påpekade att ''ansenliga beloppställts till förfogande. har förklarats som detEuropeiska året för de äldre och för solidaritet mellangenerationerna. En kommitté har tillsatts för att utvecklaidéer om Äldreåret och hur detta kan föras ut i samhället.Äldreåret skapar uppmärksamhet kring de äldreslivsvillkor. ''Äldreåret har haft positiva effekter för de äldre. Detbehövs dock mer långsiktiga och kraftfulla åtgärder för atttillvarata de äldres intressen än ett äldreår. Konsekvensen iatt framhålla barnens behov och tillsätta enbarnombudsman och inte framhålla de äldresbehov och tillsätta en äldreombudsman är obefintlig. skulle vara till gagn för det ökande antaletgamla som inte får sina intressen tillgodosedda.Frågan om de äldres behov bör dock inte enbartcentreras till en äldreombudsman. Det måste även byggasupp ett bättre forum för att tillvarata de äldres intressen närdet gäller vården.De medicinska framstegen ger allt större möjligheter attbota eller lindra sjukdomstillstånd, även upp i allt högreåldrar. Antalet vårdplatser för mera resurskrävandesjukvård minskar och vårdtiderna blir allt kortare. Gapetökar mellan angelägna behov av meningsfull sjukvård ochtillgängliga resurser att ge sådan vård.Alltmer av rehabilitering, aktivering och omvårdnad harskurits bort från sjukhusens verksamhet, vilket för övrigt ärhuvudorsaken till att antalet vårddagar kunnat reducerasavsevärt. För i synnerhet de äldre är det mycket värdefulltatt få sådan vård sammanflätad med kvalificerad medicinskvård, men den möjligheten har minskat kraftigt.Den som får plats i de resursstarka delarna avvårdsystemet får en mycketgod och kvalitativt högtstående vård. Av tradition har vi därhöga ambitioner. Vid misstanke på medicinska felgreppeller försummelser i den vården är det väl känt att man kangöra anmälan till Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämndeller , där kompetent objektiv utredning ochbedömning görs.Den som hamnar utanför den kvalificerade delen avsjukvårdssystemet, mellan dess sängar eller på för lågvårdnivå, blir för tidigt utskriven eller nekad intagning, haremellertid vanligen små möjligheter att få klagomålobjektivt prövade och bedömda. Landstingensförtroendenämnder har inte den funktionen i praktiken, deskall förmedla kontakt, informera och hjälpa, men utgårfrån det system som finns och de resurser som är givna vidtillfället, och försöker få nöjda patienter och anhöriga inomde ramarna.Inte heller de som upplever kommunernas sjukvård ochomsorg otillräcklig har någon nationell instans att vända sigtill, där klagomålen blir så långt det går objektivt bedömda.Den som upplever vården som otillräcklig på grund avresursbrist eller att den ges på för låg vårdnivå vänder sigofta till vårdpersonal eller läkare med klagomål.Det är inte tillfredsställande att dessa skall stå ensamtansvariga när grundorsaken är resursbrist, och deras uppgiftnödtvunget i allt större utsträckning är att anpassapatienternas och anhörigas krav och behov till aktuelltillgång på resurser.Det vi nämnt har endast i liten utsträckning att göra medeventuella köer till kvalificerade ingrepp som varit mycketaktuella i debatten. Det rör sig till helt övervägande del omden stora grå sjukdomssektorn, patienter med de vanligasvåra sjukdomarna, ofta multipla och ofta kroniska medakutinslag. Vårt förslag är att ett nationellt forum inrättas,dit alla som är missnöjda med utebliven vård, alltför kortavårdtider, eller vård på vad de upplever för låg vårdnivå,kan vända sig med anmälan. Ett sådant forum kundesåledes även gälla andra än äldre. Anmälan skall så långtmöjligt bedömas objektivt och registreras.Sammanställningarna kan bli av värde som underlag förresursfördelningen i samhället och mellansjukvårdssystemets olika sektorer. Men den stora vinsten äratt patienter och anhöriga kan känna att deras synpunkterblir objektivt bedömda, och att personalen blir delvisavlastad ett ur vårdetisk synpunkt omöjligt ansvar.Den instans vi föreslår kan utvecklas genom fördjupadoch utvidgad tillsynsfunktion inom , eller genom att åläggs att handlägga även dessa ärenden.Men man bör överväga om inte ett självständigt forum äratt föredra eller en samordning medäldreombudsmannaämbetet.En viktig fråga är om instansen bör hasanktionsmöjligheter. De stora organisatoriskaförändringar som genomförs i vårdsektorn och andraförhållanden motiverar enligt min meningsanktionsmöjligheter mot producenter av sjukvård även iärenden som här påtalas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att inrätta ettäldreombudsmannaämbete,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ett forum för anmälanav upplevd otillfredsställande vård på grund av bristanderesurser, eventuellt samordnad med ettäldreombudsmannaämbete.