mot · GH02So215 · 1994-01-25 00:00:00 — I råder en mycket stark uppslutning kring enrestriktiv narkotikapolitik som syftar till att motarbeta alltbruk av narkotika som människor meddrogberoende erbjuds behandling och rehabilitering. Detrör sig med andra ord om en politik som kombinerarrestriktivitet med social inriktning och sernarkotikaproblemet i sitt sammanhang med andrasamhällsproblem.Det är självklart mycket bra att man från olika grupperi samhället deklarerar sin uppslutning kring denna politik.Det är emellertid helt nödvändigt att denna uppslutninggäller hela narkotikapolitiken och inte bara de restriktivainslagen. En politik som inte bygger på en helhetssynriskerar att förlora i trovärdighet i konfrontationen med denstarka legaliseringsrörelse som finns företrädd i en radeuropeiska länder.Den svenska narkotikapolitiken utsätts för närvarandeför mycket starka påfrestningar. Från en rad europeiskaländer kommer rapporter om en starkt ökad tillgång pånarkotika och ökande narkotikaproblem. Antaletnarkotikadödsfall har ökat mycket kraftigt i en radeuropeiska städer, exempelvis , ochHamburg. En kraftigt ökad tillgång på narkotikarapporteras exempelvis från och där manhar ett stort inflöde av narkotika från det f.d. östblocket.Också i finns oroande signaler om en ökadnarkotikaanvändning. Cannabis och rökheroin sprids blandutsatta ungdomsgrupper. Tillgången på narkotikapreparatär mycket stor. Den publicerade UNO-undersökningen som genomförts på regeringens uppdragvisar att antalet narkomaner ökat mycket kraftigt bl.a. iStockholm och . Framför allt ökarinjektionsmissbruket av heroin. Uppgifter från denrättsmedicinska avdelningen i tyder på enökning av den narkotikarelaterade dödligheten.År 1987 gjordes från den dåvarande regeringen, medbred politisk uppslutning, en omfattande narkotikapolitsksatsning -- ''Offensiv narkomanvård''. Ett av skälen tilldenna stora satsning var aidsepidemin blandinjektionsmissbrukare. Omfattande statsbidrag gavs till enrad kommuner och landsting i syfte att förstärka vården.Den uppsökande verksamheten byggdes ut i syfte att nå såmånga narkomaner som möjligt med vård ochrehabilitering. Metadonverksamheten förstärktes.En utvärdering har visat att denna satsning var mycketframgångsrik i många avseenden. Antalet fall av hivsmittabland narkotikamissbrukare har reducerats mycket starkt.Ett växande antal narkotikamissbrukare har kunnaterbjudas vård och rehabilitering. Metadonprogrammet harvarit framgångsrikt när det gällt att förbättra den socialasituationen och minska dödligheten bland en grupp svåraheroinmissbrukare.Samtidigt har det funnits problem som till stor delsammanhänger med den privatisering som skett av vårdenoch med det överdrivna marknadstänkande som vunnit alltstörre insteg inom missbrukarvården. Det har funnits enöveretablering av behandlingsinstitutioner och vårdenskvalitet har i en del fall varit tveksam.Under det senaste året har det skett mycket dramatiskaförändringar inom vårdsystemet. De mycket hårdabesparingarna inom en rad kommuner har i särskilt höggrad drabbat missbrukarvården. Utnyttjandet avbehandlingshem har minskat kraftigt. De särskildauppsökargrupperna har avvecklats på många håll. Dettadrabbar särskilt hårt utsatta grupper i risksituationer,exempelvis långvarigt arbetslösa ungdomar. På en del hållhar man gett upp målsättningen att rehabilitera allamissbrukare och att erbjuda dem ett drogfritt alternativ.Passivitet och resignation har börjat spridas både blandvårdare och missbrukare.Inom skolan har besparingarna på många håll kommitatt drabba ANT-verksamheten vilket innebär att deförebyggande insatserna skärs ned som ungdomenutsätts för ett ökat tryck att börja använda narkotika.Inom kriminalvården hotas de projekt som inriktas påatt erbjuda de intagna ett genomtänktrehabiliteringsprogram under drogfrihet.De humanitära och samhällsekonomiska kostnadernaför en nedrustad narkomanvård är mycket stora. Uteblivenrehabilitering av de svåraste missbrukarna innebär att denmycket dyrbara och sannolikt ineffektiva tvångsvårdenökar. Missbrukare som inte kan få plats på ettbehandlingshem eller ett metadonprogram hamnar i stället ifängelse. Kriminaliteten ökar med stora samhällskostnadersom följd.Ur ett samhällsekonomiskt perspektiv är den nuvarandeutvecklingen utomordentligt allvarlig. Att skära ned vårdenav tunga missbrukare ger stora besparingar på kort sikt ochde ökade kostnaderna drabbar i stor utsträckning andrasektorer av samhället.Den samlade narkotikapolitiken måste vara helasamhällets angelägenhet och kostnaderna för denna måstebäras solidariskt. En väsentlig del av förebyggande insatseroch vård och behandling måste därför finansieras med hjälpav statsbidrag. En narkomanvård av god kvalitet måste sessom en långsiktig investering som ger lägre kostnader förbrott, mindre kostnader för polis, domstolar ochkriminalvård samt medverkar till att vi får ett samhälle somär bättre att leva i.All erfarenhet visar att samhällen som misslyckas medatt föra en socialt inriktad politik när det gäller att klaradrogproblem också blir samhällen med stora inslag av våldoch enorma kostnader för polis, domstolar och fängelser.Det är nu vi måste investera ; när Sverigeblivit integrerat i den europeiska narkotikamarknaden ärdet för sent att handla. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vikten av att håller fastvid en restriktiv narkotikapolitik med social inriktning,2. att begär att regeringen tillsätter enarbetsgrupp för att förbättra statistik och rapportering övernarkotikaproblemets utveckling och en metodik förkartläggning av situationen inom narkomanvården,3. att hos regeringen begär att Statskontoretfår i uppgift att utarbeta ett system med riktade statsbidragtill förebyggande åtgärder mot drogproblemen och för vård-och rehabiliteringsinsatser för missbrukare,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av statsbidrag till enförbättrad ANT-undervisning.1