mot · GH02Ub905 · 1994-01-25 00:00:00 — Vår syn på grundskolanUtvecklingen på många områden inom den svenskaskolan inger stor oro. De försämringar som möter barnoch ungdomar försöker regeringen skyla över med sitt talom att skapa bästa skola. Sanningen är i stället denatt det som sker är en nedrustning och försämring av ettav världens bästa skolsystem. Därom finns entydigarapporter från elever, föräldrar, lärare, elevvårdspersonaloch skolledare. Det allvarligaste i dessa försämringar är detydliga tecknen på en ökad segregation och en utvecklingbort från den likvärdiga skolan för alla barn.Det socialdemokratiska partiet, som genom decenniervarit den ledande kraften bakom reformarbetet ochutvecklingen av den svenska skolan, kommer aldrig attacceptera att våra barn och ungdomar åter skall delas uppmellan skolor där kvalitet, inriktning och innehåll avgörs avföräldrarnas ekonomiska, sociala, utbildningsmässiga,religiösa eller etniska tillhörighet.Föräldrar skall alltid med fullständigt förtroende kunnasända sina barn till den närmaste skolan i grannskapetvarhelst de bor i landet och vara förvissad om att denundervisning och utbildning som där erbjuds eleverna hållersamma höga kvalitet som i andra skolor.Förutsättningen för att uppnå denna likvärdiga skola äratt resurser fördelas efter de behov som finns i de olikaskolorna. Många kommuner har efter valet börjattillämpa resursfördelningssystem där endast en mycket litendel avsätts för fördelning efter behov, medan allt det övrigafördelas efter en enkel per capita-modell, skolpeng.Detta visar en brist på den mest elementära insikt om attbarn och ungdomar faktiskt är olika varandra och arbetar iskolan utifrån synnerligen olika förutsättningar. Eller ocksåär den ett uttryck för den cyniska inställningen att barn ochungdomar själva får ta ansvar för sina förutsättningar ochuppväxtvillkor.Den omfördelning av resurser som genomskolpengsystem nu genomförs i många kommuner har ikombination med genomförda och planerade besparingarunder 1992--1994 på av skolbudgetarna försattmånga skolor och barn i stora svårigheter. Detta drabbarsärskilt barn och ungdomar i storstädernas socialt mestutsatta förortsområden. Det ökar också påfrestningarna påden skolpersonal som i dessa områden gör mycketengagerade insatser för eleverna. Konsekvenser av dettaslag av försämringar kan bli att både personal och elevermed föräldrar som har möjlighet att placera sina barn iandra skolor flyr skolor i de utsatta områdena. Dennautveckling har redan inletts på många håll.De genomförda besparingarna i skolorna har i förstahand drabbat elever med särskilda behov. Besparingarnahar gjorts inom områden av särskild betydelse för dem. Dethar i hög grad inneburit reducerat stöd från speciallärare,kuratorer, skolpsykologer, talpedagoger, skolvärdinnor ochlärarvikarier. En kraftig reduktion av antalet grupptimmar,dvs. lektioner när klassen är delad, som genomförts ändaned på låg- och mellanstadiet leder också till särskildasvårigheter för de mest behövande barnen.Vi socialdemokrater har infört rätten för föräldrar attvälja skola. Men för att förhindra att denna rätt leder ökad segregation måste den kombineras med enmöjlighet för kommunens politiker att styra resurserna tillskolor efter de behov som finns där sedan föräldrarna gjortsina val.Regeringens agerande har misskrediterat rätten att väljaskola. För den har rätten att välja bort en skola blivit detviktiga och särskilt att välja ett privat alternativ. För attunderstödja en process i denna riktning har de privataskolorna fått en även i internationellt perspektiv uniktgynnsam ställning. De bidrag de får innebär i allmänhet enöverkompensation i förhållande till derasutbildningsåtaganden.De tre här berörda faktorerna, de generellabesparingarna och deras karaktär, skolpengsystemet ochöverkompensationen av privata skolor påverkar kraftigtutvecklingen i riktning mot ett segregerat skolsystem. Mendet finns många andra inslag i skolpolitiken som lederutvecklingen fel.Läroplanerna är de viktigaste grunddokumenten för densvenska skolan. Vi socialdemokrater har alltid strävat efteratt genomföra förändringar av läroplanerna i störstamöjliga politiska samförstånd. Vi beklagar att dennuvarande regeringen inte delat vår syn utan nu påbetydande punkter drivit igenom förändringar mot vårbestämda mening. Detta är mycket olyckligt för skolan.Läroplansbeslut är till sin karaktär långsiktiga och bör fågälla . Vi vill därför i denna motion upprepadelar av våra tidigare framförda förslag i förhoppning omatt de skall kunna leda till ändrade beslut innan regeringenfastställt läroplan, kurs- och timplaner.Grundskolan -- ett gemensamt ansvarStatens och kommunernas ansvar för att alla elever kanerbjudas en över riket likvärdig utbildning är den mestgrundläggande förutsättningen för att viktigautbildningspolitiska mål skall kunna uppnås. Staten har desenaste åren i allt större utsträckning överlåtit sitt ansvar påkommunerna. Genom att lägga fast läroplan och stifta enskollag ges gemensamma mål för verksamheten och genomekonomiskt stöd till kommunerna ges i viss mån en ram förden. Staten har också ansvar för att det finns kvalificeradelärare med kunskaper som svarar mot de krav läroplanenställer. Kommunerna svarar för genomförandet avverksamheten och dessutom för en väsentlig del avfinansieringen.Det gemensamma samhällsansvaret för barnensskolgång har stor betydelse för en rättvis fördelning avutbildningen. Det har också betytt att kraven på kvalitetgenerellt är högt ställda i svenska skolor.Det finns ingenting som talar för att ett minskatgemensamt samhällsansvar för skolan skulle innebära någraallmänna förbättringar. Tvärtom kan man, vid jämförelsermed andra länders skolsystem, se att en kraftig privatiseringav skolväsendet ofta medför en mer ojämlik fördelning avde samlade utbilningsresurserna. Därför bör staten ochkommunerna fortsätta att ta ett avgörande ansvar för attalla barn och unga erbjuds bra utbildning.Nej till besparing på invandrarbarnens undervisningVi socialdemokrater accepterar inte regeringens förslagatt skära ner anslagen till kommunerna med 120 miljonermed motiveringen att bestämmelserna om skyldigheten attge hemspråksundervisning ändras.Vi kan däremot acceptera att bestämmelserna kringskyldigheten att anordna hemspråksundervisningenförändras, så att det överlåts åt de enskilda kommunerna attavgöra om ett invandrarbarn behöverhemspråksundervisning under mer än sju år.Det ekonomiska utrymme som därmed kan frigöras i enkommuns skolbudget skall då användas för att förstärkaandra delar av undervisningen för invandrarbarn, främst föratt ge dem så goda kunskaper som möjligt i svenska. Viåterkommer senare med förslag vad gäller ämnet svenskasom andraspråk.Vi har i inledningen av denna motion varnat för att detsätt på vilket besparingar i skolan sker riskerar att ledatill ett segregerat skolsystem. Den av regeringen härföreslagna besparingen kommer att få en sådan effekteftersom den i praktiken kommer att riktas mot skolor ochområden med behov av särskilt stöd.En så kraftig besparing som regeringen föreslårmotsvarar 1/3 av all hemspråksundervisning för den berördaelevgruppen. Förslaget är illa berett och har lagts fram utanvarje form av konsekvensanalys. Om det genomförs skulleden allvarligt äventyra möjligheterna för skolan att låta allabarn kunna nå de fastlagda målen förhemspråksundervisningen. I regeringens proposition om nyläroplan anges att hemspråksundervisningen ska främjaelevernas utveckling till tvåspråkiga individer.Aktivt tvåspråkiga personer är en tillgång för samhälletbåde när det gäller våra internationella kontakter och närdet gäller att klara de uppgifter som det mångkulturellasamhället för med sig. Lika viktigt är det självklart att barnoch unga får möjligheter att utveckla sitt hemspråk, detspråk som används i umgänget med de närmaste. Det finnsingenting som styrker att den språkliga utvecklingen kansägas vara färdig för alla barn och ungdomar efter sju årsstudier.Självfallet behöver också åtgärderna för att geinvandrareleverna bästa möjliga kunskaper granskas ochutvärderas som all annan skolverksamhet så att resursernaanvänds så bra som möjligt med tanke på elevernas behov.Hemspråksundervisningen bör självklart anpassas tillden nya läroplanens ökade möjligheter till språkval igrundskolans senare årskurser, liksom det ökade utrymmetför elevens eget val. Också möjligheten att förläggahemspråksundervisning såväl under den schemalagdaskoldagen som utanför kan leda till nya lösningar.Fristående skolorFristående skolor kan vara ett bra komplement till dekommunala skolorna. Därför bör de, när de godkänts avskolverket, också framgent ha ekonomiskt stöd frånsamhället. Om detta råder knappast någon oenighet i dag.Däremot finns det flera goda skäl att göra förändringar ireglerna för bidragsgivning till de fristående skolorna.Bidragen till fristående skolorDe regler om bidrag som lagt fast medverkartill en orättvis resursfördelning i hela skolväsendet.Garantin om ett bidrag som motsvarar avkommunens genomsnittskostnad per elev har i flera fall letttill privatiseringar av kommunala skolor i gynnadeområden. Betydande resurser förs därmed över från mindregynnade områden och förstärker segregationen. I mångakommuner tillämpas nu bland kommunens egna skolor ettresursfördelningssystem (s.k. skolpeng) som liknarbidragen till fristående skolor. Skolpengen motiveras intesällan med rätten att välja skola. Vi kan inte acceptera attvälja skola måste förutsätta en orättvis fördelning avskolans resurser, som går ut över elever med behov avsärskilt stöd.Vid behandling av läroplanen betonadeskommunernas ansvar för att upprätthålla en likvärdigutbildning. Det innebär att skolan måste ta hänsyn till attelever har skilda förutsättningar och behov, ochkompensera handikapp av olika slag. Resurserna skallfördelas med elevernas behov som utgångspunkt, istället försom , med utgångspunkt från vem som är huvudman förskolan.En garanti om av genomsnittskostnadeninnebär i många kommuner en överkompensation, dåmånga av de uppgifter som åvilar den kommunala skolanhar undantagits i utbildningsuppdraget för de fristående.Dit hör skolhälsovården, hemspråksundervisningen,skolskjutsarna, ansvaret för handikappade barn och, inteminst, ansvaret för att erbjuda grundskoleutbildning åt allabarn och i alla delar av en kommun.Sedan 1991 har kommunerna ansvaret förresurstilldelningen till skolan och resursfördelningen mellanskolorna. Det ger kommunerna möjligheter att utifrån sinaegna förutsättningar bygga upp en bra och effektivskolorganisation. Genom beslut om stöd tillfristående skolor bryts denna princip. Effekten har blivit ettdyrare skolsystem där resurserna inte fördelas rättvist.Reglerna innebär dessutom att staten beslutar om rentkommunala medel. Detta är enligt vår mening oförenligtmed intentionerna bakom såväl kommunallag som beslutetom skolans decentralisering.Det är kommunerna, inte staten, som har kompetens attfördela resurser till skolor på ett rättvist sätt. Därförföreslår vi att reglerna för bidrag till fristående skolorförändras. De fristående skolornas rätt att få medel avkommunerna bör utformas som en skyldighet förkommunerna att tillämpa samma bedömningsgrunder somgäller för medelstilldelningen till de kommunala.Godkännande av fristående skolorEtt krav för att lämna statliga och kommunala bidrag tillfristående skolor bör vara att de uppfyller lika höga krav påkvalitet, allsidighet, öppenhet och tolerans, som dekommunala. Ingen skola skall kunna utestänga någon elevpå grund av handikapp, språk, religon eller annat.Föräldrars och elevers rätt att välja skola får inte i praktikenbli en rätt för skolan att välja sina elever.Vi vill erinra om de riktlinjer för godkännande avfristående skolor, som förra skolministern ,förelade riksdagen:Enligt mål och riktlinjer i läroplan skallskolans verksamhet präglas av de grundläggandevärderingar om demokrati, tolerans, jämlikhet m.m. påvilka det svenska samhället bygger. Skolan skall aktivt ochmedvetet påverka och stimulera barn och ungdomar attvilja omfatta vår demokratis grundläggande värderingaroch låta dessa komma till uttryck i praktisk, vardaglighandling.Jag anser det självklart att samhället i sitt och elevernasintresse måste ställa ett motsvarande krav på friståendeskolor. För att en fristående skola skall godkännas förskolpliktens fullgörande, måste skolan i sin undervisningoch övriga verksamhet omfatta det svenska samhälletsgrundläggande värderingar och de riktlinjer för fostran ochutveckling som anges i målen för . Enfristående skola måste därför utveckla sådana egenskaperhos eleverna som kan bära upp och förstärka demokratinsprinciper som tolerans, samverkan och likaberättigandemellan människorna. En fristående skola bör exempelvisinte godkännas om den inte är beredd att verka förjämställdhet mellan kvinnor och män.Den kan självfallet inte heller godkännas, om den villtillämpa aga eller andra lagstridiga uppfostringsmetoder.Verksamheten bör inom mycket vida ramar kunna präglasav olika åskådningar och värderingar, men det finns alltsågränser som samhället bestämt måste hävda. Att enfristående skola är präglad av ett speciellt synsätt fårsjälvfallet inte leda till att undervisningen ger eleverna enensidig bild av det som lärs ut. Skolan måste respektera attmänniskor i vårt land har skiljaktiga meningar ochvärderingar och redovisa dessa. Det måste råda tolerans ochöppenhet i skolans verksamhet och undervisningen måstevara saklig och allsidig.Skolverket bör få regeringens uppdrag att utvärdera denhittillsvarande verksamheten utifrån ovan nämndautgångspunkter och lägga fram förslag om kriterier förgodkännande av fristående skolor, som tydligare markerarkraven på kvalitet, öppenhet, allsidighet och tolerans.Nedre gräns för antalet eleverDet är ingen tvekan om att mycket små skolor fördyrarskolväsendet på ett sätt som är oförsvarligt. I flerakommuner försvårar den frikostiga tilldelningen av resursertill privata skolor för kommunerna att ta ansvar för attalla barn erbjuds en bra undervisning. Någon sådanskyldighet är inte förknippad med bidragen till de privataskolorna. Vi anser därför att det finns starka skäl attöverväga en nedre gräns för elevantalet för att en skola skallfå stöd från kommunen.För detta talar också att mycket små skolor, med bara ettfåtal elever riskerar att inte kunna erbjuda den kreativa ochallsidiga miljö som bör prägla en skola.När det gäller helt nystartade skolor, som vill växla in isin slutliga form, är det självklart acceptabelt med en visssådan ''växtperiod''. Däremot kan vi inte acceptera attskolor med bara ett litet fåtal elever i längden skall kunnaerhålla stöd. Det kan ifrågasättas både av ekonomiska ochpedagogiska skäl.Vi anser att regeringen bör uppdra åt attpresentera förslag om en nedre gräns för antalet elever iprivata skolor som får kommunala bidrag, och hur sådanaregler skall anpassas för nystartade skolor.Stärk kommunernas inflytandeKommunernas roll vid godkännande av fristående skolorbör stärkas. Kommunerna har det övergripandeekonomiska ansvaret för både sina egna och de friståendeskolorna. De har också ansvaret för att alla barn och ungaerbjuds en likvärdig utbildning. För att kommunerna skallkunna ta detta ansvar måste deras synpunkter vägas in iSkolverkets beslut om godkännande.Det är också naturligt att kommunernas roll stärks närdet gäller utvärdering och uppföljning av de friståendeskolorna.Kommunerna har, vid sidan av , de bästaförutsättningarna att klara den uppgiften. Såvälkommunernas skyldighet att lämna ekonomiskt bidrag somatt göra en rättvis fördelning av resurserna talar för att defristående skolorna skall åläggas att medverka i denuppföljning och utvärdering som kommunerna bedriver.Det torde också vara så att kommunerna har unikaförutsättningar att fånga upp allmänhetens synpunkter ochomdömen om skolor inom kommunen, oavsett om de ärkommunala eller fristående.Det finns också starka skäl som talar för att de friståendeskolor som får bidrag från kommunen skall ingå ikommunens skolplan. Där kan anges om en skola medgivitsspeciella intagningsregler som påverkar föräldrars ochelevers möjligheter att välja den. Det kan röra t.ex.föräldrakooperativa skolor med krav på speciell medverkanoch där medlemskapet är själva grunden för att man startatskolan, eller skolor med speciell religiös inriktning.Nej till avgifterMed vårt förslag ikläder sig samhället sammaekonomiska ansvar för en godkänd fristående skola, somför de kommunala. Enligt vårt sätt att se bortfaller dåbehovet att ta ut elevavgifter.Om en skola skall kunna anses öppen för alla, i ettsamhälle där skolan är en gemensam angelägenhet somfinansieras genom skatter, måste den vara fri från avgifter.Även låga avgifter riskerar att verka segregerande. Vimenar då inte sådana föräldrabidrag som förekommer i t.ex. skolresor, teaterbesök och annat som en klassbestämmer sig för att göra inom skolans ram.Lärarutbildning och forskningStatens ansvar för lärarutbildning är ett viktigtinstrument för att genomföra angelägnautbildningspolitiska mål. Grundskollärarutbildningen meddess kombination av ämneskunskaper, pedagogik, metodikoch didaktik syftar till att stärka lärarnas möjlighet attutveckla sin professionalitet. Framför allt erfarenheternafrån högstadium visar att en mer splittradundervisning där ämnena betonas mer än helhetssynen ökarriskerna för utslagning och skoltrötthet. Därför motsatte vioss beslut att återinföra en omodernämneslärarutbildning för grundskolan.Denna s.k. Unckelutbildning är negativ förgrundskolan. När lärare med de snäva ämneskombinationerdenna utbildning ger kommer ut i , måsteantingen skolan anpassa sig till deras utbildning eller såtvingas de undervisa i ämnen som de helt saknar utbildningför. Ett tredje alternativ är att deras utbildning är så snävatt de inte kan få anställning som lärare.Det är självklart angeläget att skolan kan ta till varaengagemanget hos en grupp studenter med stor fallenhet förläraryrket men som inte gått den traditionella vägen direktin i lärarutbildning. Detta kan ske på annat sätt än genomden nu införda ämnesutbildningen. Lärarhögskolorna börutveckla former för att dessa studenter, genom sneddning ini grundskollärarutbildningen, kan tillgodogöra sig tidigarestudier. Detta bör ges regeringen till känna.Skolans villkor har förändrats kraftigt . Dethar sin grund i bl.a. nya livsmönster och nykommunikations- och informationsteknik och ökadinvandring. Till bilden hör också de snabba och dramatiskaförändringar av skolpolitiken med kraftiga besparingar ochskolpengens införande som skett under de borgerligaregeringsåren. Detta har förändrat skolans förutsättningar.Behovet av en kritiskt och konstruktivt granskandepedagogisk forskning är större . Vi menar attdet är angeläget att den pedagogiska forskningen ges en merbetydelsefull roll i debatten om utvärdering och uppföljningav skolans verksamhet. Det är också angeläget att bidra tillatt öka kunskaperna om den pedagogiska forskningens rön.Tidigare skolstartNästa stora utbildningspolitiska reform är att göragrundskolan tioårig och att barn ska börja skolan . bör i hög grad bygga på enkombination av skolans och barnomsorgens metodik ochpedagogik. På så sätt kan man bättre tillvarata de olikakompetenser som finns i skolan och barnomsorgen för atttillgodose barnens behov. En sådan reform skulle avsevärtunderlätta skolstarten för många barn. Vi vill understrykaatt det fortsatta utrednings- och beredningsarbetet av dennafråga nu bör gå över i en fas där konkreta förslag utarbetasoch beslut fattas.Grundskolans läroplanFrån kommer att arbeta efterden nya läroplan som beslutades av för kort tidsedan. I flera avseenden skapades enighet om innehållet,men i viktiga frågor kvarstår oenighet. Vi socialdemokraterbeklagar att regeringen inte tog till vara möjligheterna attskapa stor parlamentarisk enighet kring läroplanen och detnya betygssystemet. Det skulle ha underlättat för dem som ipraktiken skall tillämpa läroplanen och verka för att de målriksdagen beslutat om förverkligas. En bred parlamentariskförankring hade kunnat skapa den fasthet och trygghet somarbetet i skolan förtjänar. Med större lyhördhet försynpunkter från elever, lärare och föräldrar hade regeringenoch kunnat undvika de konflikter som skapats.Vid riksdagsbehandlingen föreslog vi en rad förslag somavslogs av majoriteten. Enligt vår, och många andrasmening, skulle dessa bidra till en bättre skola. Vi vill därförföra fram dem till förnyad prövning. Läroplanen har ännuinte färdigställts av regeringen. kan alltsåfortfarande fatta beslut som påverkar innehållet.Skolans värdegrundSkolans värdegrund ska vila på de grundläggandedokument om mänskliga fri- och rättigheter somformulerats av . Dessa dokument skages en bred spridning inom hela skolväsendet.Enligt vår mening ska de värden som skolansverksamhet bygger på utgöra allmänmänskliga värden somvunnit bred anslutning bland människor med olikaövertygelser och trosuppfattningar, såsom respekt förmänniskolivets okränkbarhet, individens frihet ochintegritet, solidaritet mellan människor, jämställdhetmellan kvinnor och män. Denna värdegrund har kodifieratsi FN:s förklaring om de mänskliga rättigheterna och olikainternationella konventioner.Vi anser att det är olyckligt att majoritet valtatt beskriva något så betydelsefullt som en del av skolansvärdegrund med uttryck som ''etik'' och''västerländsk humanism''. Uttryck vars innebörd gerutrymme för synnerligen motstridande tolkningar och somriskerar att skapa konflikter.I dagens mångkulturella är det ytterst angelägetatt söka utveckla och konkretisera allmänmänskliga värdensom en gemensam grundval på vilken framtidens samhällekan byggas. Det är naturligt att dessa värden ska utgöraskolans värdegrund.Religionsfrihet tillhör hörnpelarna i ett demokratisktsamhälle. Där bör olika religiösa, filosofiska ochideologiska uppfattningar kunna leva sida vid sida och ingenav dem bör åtnjuta en privilegierad ställning. Detta ärsärskilt viktigt i skolans arbete. Det är därför olyckligt att ien tid då spänningar mellan olika religioner tilltar på mångahåll i världen ge intryck av att svensk skola ska geskonfessionell prägel. Detta kan leda till att icke-kristnagrupper tar avstånd från skolan trots att de delar de värdensom ska finnas i skolans värdegrund.Begreppen ''etik'' och ''västerländsk humanism''är som framhålls i en analys i en bilaga tillläroplanskommitténs betänkande oklara i sin definition.Vi anser att det är synnerligen beklagligt att skolansvärdegrund inte läggs fast i politisk enighet. Det är ettavsteg mot hur sådana skolpolitiska beslut tidigare fattats.Vi föreslår därför att regeringen i läroplansförslagets avsnittom ''Skolans värdegrund och uppgifter'', det andra stycket,gör förändringar så att det får följande utformning:Människolivets okränkbarhet, individens frihet,solidaritet med svaga och utsatta, samt alla människors likavärde utgör kärnan i de värden skolan skall gestalta ochförmedla. Tillsammans med aktningen för varje människasegenvärde och respekten för det levande utgör de den etiskagrunden för skolans arbete.Detta bör ges regeringen till känna.Det har funnits en bred enighet iSverige om att den allmänna skolan ska vara icke-konfessionell. Föräldrar ska, oberoende av vilkenlivsåskådning de omfattar, med förtroende kunna skickasina barn till den obligatoriska skolan.Det vi anfört har bäring på skolans värdemässigagrund där ingen religion eller ideologi ska ges särställning.Däremot är det självklart att kristendom ges stort utrymmeinom ämnet religionskunskap. Vi instämmer i vadpropositionen säger om ämnet religionskunskap.Kristendomen har haft och har stor betydelse i det svenskasamhället. Skolan ska därför inom ramen förreligionskunskapen ge kunskap om den kristna tronsföreställningsvärld.Det är inte skolans uppgift att göra barnen kristna. Detär den kristna församlingens uppgift. Även om man är icke-troende, jude eller ska man kunna gå i denkommunala utan att känna sig kränkt ellerutstött.