mot · GH02A250 · 1994-01-25 00:00:00 — SammanfattningI motionen konstateras att drabbats avmassarbetslöshet. Situationen har avsevärt förvärrats underförra året. Särskilt illa är läget för ungdomar och denväxande skaran långtidsarbetslösa.600 000 arbetstillfällen har fallit bort . Detta ärgrunden för de statsfinansiella problemen och hotet mot vårvälfärd.Den borgerliga politiken attackerar arbetsrätt ochtrygghetssystem men ställer i övrigt sitt hopp tillmarknadskrafterna. Arbetsmarknadspolitiken är passiv.Vänsterpartiet anvisar en sysselsättningspolitik byggd påinvesteringar, ROT-program och kraftfullautbildningsinsatser.Vi prioriterar aktiva arbetsmarknadspolitiska insatseroch beredskapsarbeten i stället för passivt kontantstöd. Visatsar på den ordinarie arbetsmarknaden i stället för attskapa artificiell sysselsättning som ungdomspraktik ochALU.Vi vill stoppa uppsägningar i kommunerna och i ställetsatsa på utbildningsinsatser. Beviljade medel förinnevarande år måste komma till effektiv användning.För nästa budgetår satsar vi merän regeringen på arbetsmarknadspolitikens aktiva delar,framför allt på arbetsmarknadsutbildningen.Vi föreslår en framtidsfond för förnyelse ochkompetenshöjning inom arbetslivet.Vi föreslår försöksverksamhet med sex timmarsarbetsdagErsättningen i a-kassan höjs från till 90 %.Försämringarna i arbetsrätten skall rivas upp.Sysselsättning och arbetslöshetSverige har halkat långt ner från målsättningen Arbeteåt alla. Sedan kulmen har arbetskraftenminskat med nästan 300 000 personer. Den reguljärasysselsättningen har dalat med ungefär 600 000 personer.Den öppna arbetslösheten ligger nära 400 000 och justnu finns drygt 200 000 personer i arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. Det innebär att av arbetskraften stårutanför den reguljära arbetsmarknaden och då är ändå intede ca 110 000 människor medräknade som saknararbete men som behöver viss förberedelse innan de kan taett jobb.Situationen har dramatiskt försämrats . Antaletlångtidsarbetslösa har nästan fördubblats ochuppgår nu till ungefär 130 000 personer. Var tredje arbetslösär därmed långtidsarbetslös och riskerar att slås ut frånarbetsmarknaden.Grupper med en svag ställning på arbetsmarknaden somarbetshandikappade, utomnordiska medborgare ochungdomar 18--har alla en väsentligt högre öppenarbetslöshet än sedan.Inte minst ungdomarna har drabbats mycket hårt. Merän en femtedel av ungdomarna, som söker jobb, befinnersig utanför den reguljära arbetsmarknaden. I december1993 var mer än 93 000 öppet arbetslösa trots attungdomspraktiken nått upp till drygt 80 000!De latent arbetssökande, det vill säga de som vill och kanarbeta men inte aktivt söker arbete, uppgick i slutet av 1993till fler än 155 000 personer. En stor del av dessa ärungdomar som har mist motivationen att ens söka jobb.Antalet undersysselsatta, dvs. personer som skulle viljaarbeta mer men som hindras av arbetsmarknadsskäl, harökat till ungefär 350 000 personer. Detta trots attmedelarbetstiden ökat bl.a. beroende på ett kraftigt ökatövertidsuttag . Deltidsarbetslösheten har ökarmed på ett år.Statistiken beskriver i kalla siffror det katastrofala lägetför sysselsättning och arbetslöshet i . Här harvi angivit ett antal genomsnittliga siffror.Det föreligger också stora variationer regionalt liksombransch- och yrkesvis. Även om arbetslösheten drabbarhårt över hela landet så framstår t.ex. skogslänen somsärskilt illa utsatta. Arbetslösheten inom har stigit till 31,trots att av byggnadsarbetarna sysselsättsi AMS-åtgärder. I fem län överstiger nu byggarbetslösheten50 %.Den höga arbetslösheten har medfört högre kostnaderför konjunkturberoende arbetsmarknadsåtgärder, menlångt mer har kostnaderna för kontantstöd till arbetslösastigit, från 1991 över 24 miljarder 1992till drygt 42 miljarder ! En ökning på två år.Kontantlinjen håller på att ersätta arbetslinjen.Förutom de rekordhöga arbetslöshetstalen medåtföljande statsfinansiella kostnader, har utslagningeninneburit att antalet beviljade förtidspensioner ökatdrastiskt. Särskilt har ökningen skett i yngre åldersgrupper.Idag är ungefär 400 000 personer förtidspensionerade avolika skäl.Arbetslösheten är ett socialt gift som förstör samhälletsåväl socialt som ekonomiskt. För individen är det oftakatastrofalt att hamna i arbetslöshet. Många isoleras ochtappar fotfästet i tillvaron. Otryggheten ökar för helafamiljen. Missbruk och sjukdomar följer inte sällan ispåren.Den europeiska erfarenheten förskräcker. Ju längre tidi arbetslöshet, desto värre blir de negativa effekterna. Detblir allt svårare att komma tillbaka. Därför ärlångtidsarbetslösheten det riktigt stora hotet. För ungdomarhandlar det om att inte ens komma in i samhället på ettmeningsfullt sätt innan de slås ut och behandlas som ejönskvärda.När massarbetslösheten bitit sig fast i samhället skapasstarkt ökade sociala klyftor och solidariska värderingarundergrävs.När människor inte kan försörja sig trots viljan att arbetaoch när det blir allt svårare att behålla sin bostad skapas enotrygghet som skadar på lång sikt. Barnen får känna av hurarbetslösheten slår mot de vuxna.Arbetslösheten har alltid varit ett gissel förarbetarklassen. Löntagarnas ställning försvagas ochfackföreningarnas inflytande minskar både vad det gällerlöner och arbetsvillkor. Arbetsmarknadens karaktär av justmarknad förstärks. De starka konkurrerar ut de svaga.Företag kan välja och vraka bland arbetssökande somdesperat söker sin försörjning. Segregeringen tilltar.Ojämlikheten vad gäller samhällsmakt och ekonomiskatillgångar ökar snabbt.Men det är inte bara mänskligt och socialt sommänniskor drabbas. Räknat samhällsekonomiskt ochlångsiktigt kostar arbetslösheten mångdubbelt i form avproduktions- och skattebortfall, a-kassa, AMS-åtgärder,bostads- och socialbidrag, förlorad kompetens ochförsämrad folkhälsa m.m. jämfört med vad det kostar atthålla människor kvar i arbetslivet.Arbetslöshetens direkta och indirekta kostnader innebärsåledes en mycket stor påfrestning på samhällsekonomin.Än värre blir det om perspektivet vidgas till minskningen avarbetskraftsutbud och sysselsättning och till relationenmellan skattebetalare och bidragsmottagare.Den dramatiska minskningen av den reguljärasysselsättningen i ekonomin är i själva verket den viktigasteorsaken till den statsfinansiella krisen som kastar sinslagskugga över vår framtida välfärd.Den fulla sysselsättningen skall vara det överordnademålet för ekonomiska politik.Vänsterpartiets krav om arbete åt alla innebär dels att såmånga som möjligt är i arbete (dvs. att förvärvsfrekvensenhöjs), dels att så få som möjligt som vill arbeta saknararbete, dvs. att bekämpa den öppna arbetslösheten.Regeringens arbetsmarknadspolitikDen dramatiska situationen på arbetsmarknaden speglarden borgerliga politikens misslyckande.Åtstramningspolitik vid fel tillfälle, dogmatisk EU-anpassning, högräntepolitik och en passivitet vad gällernäringspolitik och investeringar har tillsammans medideologiskt motiverade skattesänkningar för kapitalägareoch höginkomsttagare och försämringar i arbetsrätt ochtrygghetsförsäkringar fört landet till en statsfinansiell ochsysselsättningsmässig avgrund.Arbetsmarknadspolitiken har i allt högre grad fått bäraden stabiliseringspolitiska bördan och har blivit allt mindreeffektiv.Åtgärdernas kvalitet har sjunkit och incitamenten för dearbetslösa har försvagats. Genom politikens inriktning ochkonkreta utformning blir beslut omarbetsmarknadspolitiska mål och åtgärdsvolymer heltorealistiska och allt fler drivs ut i oambitiös''sysselsättningsterapi'' eller i öppen arbetslöshet medkontantstöd. Arbetslinjen har i realiteten övergivits.Både i finansplanen och i övriga delar avbudgetpropositionen framgår att regeringen är klar överläget och handlar mycket medvetet. 1994 kommer fler attvara utanför den reguljära arbetsmarknaden än 1993, och1995 blir praktiskt taget lika illa enligt regeringens egenprognos trots uppgången i industrikonjunkturen.Regeringen räknar med att sysselsättningsminskningeninom byggverksamheten fortsätter i samma takt som underde två utan att föreslå några åtgärder.Inom kommuner och landsting minskadesysselsättningen med 68 000 personer. ''Anpassningarna av sysselsättningen beräknas fortsättaunder 1994'' kan vi läsa i den preliminära nationalbudgeten!Detta är en kraftlös budgetpolitik där utvecklingen fårfölja den bana som gavs i och med att man tvingades övergekronförsvaret . Exportindustrinsoerhörda konkurrensfördelar som uppkom i och med detta''misslyckande'' är själva motorn som kan dra medsig ekonomin i övrigt. Marknadskrafterna skall mot slutetav 90-talet lyckas skapa den tillväxt som successivt förväntasminska arbetslösheten -- allt enligt regeringen.I väntan på tillväxten tänker regeringen fortsätta sinaåtgärder av ''samma principiella slag som de strukturellaåtgärder som redan vidtagits ''. Det är i ettorättvisare som regeringen hoppas attmarknadskrafterna skall skapa tillväxt.Regeringen avser att utnyttja den ekonomiska krisenoch arbetslösheten för att rasera välfärden, angripaarbetarrörelsen och ytterligare överflytta resurser ochsamhällsmakt till kapitalägare och marknadsaktörer.Finansplanen är full av dogmatisk ideologisk retorik,hycklande formuleringar och cynismer som dock inte kandölja tomheten.Regeringen säger att dess politik ''bygger på ensolidaritet mellan de som redan har arbete och de som ärarbetslösa'', när i stället klyftorna ökar och regeringenangriper såväl de arbetande som de arbetslösa.Man talar om att upprätthålla arbetslinjen genom degenomförda reformerna inom arbetsmarknadspolitikensom ju lett till att arbetslinjen givits upp ochbidragsberoendet ökat.Man skryter med försämringarna inomanställningsskyddet.Man talar om att sänkningarna av ersättningsnivåerna iarbetslöshetsförsäkringen ''bidrar till att öka incitamentenatt söka och acceptera ett erbjudande om arbete samt fördem som har jobb att anpassa lönekraven''.Man talar om vikten av ökad rörlighet och flexibilitet ide relativa lönerna och om krav på anpassning avungdomslönerna.Man talar om vikten av ''riktiga jobb'' som måste kommainom den privata sektorn som om inte vård, omsorg ochutbildning inom den gemensamma sektorn räknades.Man aviserar återigen förslag om begränsadeersättningsperioder i arbetslöshetsförsäkringen som ett sättatt stärka arbetslinjen i arbetsmarknadspolitiken.Detta trots att förslaget har karaktären av enutförsäkringsbomb, som kastar ut människor i ettsocialbidragsberoende, efter kortare ersättningsperioder.Förnyelsen av arbetsmarknadspolitiken sägs främstbestå i ökad betoning av de minst ambitiösa åtgärderna somungdomspraktik och arbetslivsutveckling (ALU) vilkariksdagen gång efter annan angivit som''sistahandsåtgärder'' för att förhindra utslagning.Arbetsmarknadsministerns tal om att stimuleraproduktivt arbete och aktiva insatser för att förebyggalångtidsarbetslöshet och utslagning klingar falskt motverklighetens bakgrund.Sammantaget finns det anledning att rikta mycket starkkritik mot bristen på sysselsättningsinriktning i regeringenspolitik. Regeringen talar om nytänkande och reformer, menriver mest ned välfärdssystem och förhåller sig passiv iväntan på marknadens initiativ.I själva verket lider regeringen brist på förnyelse. Detsaknas initiativ inom miljö- och energisektorn därlångsiktiga investeringar skulle skapa hållbaraarbetstillfällen. Behoven är stora inom informations- ochkommunikationsområdet men även här råder passivitet.Några rejäla förslag inom kompetens- ochförnyelseområdet inom arbetslivet finns ej.Den förnyelse av den kommunala sektorn somregeringen förväntar sig tycks mest innebära avreglering,privatisering och nedskärning. Vi ser föga avkvalitetsutveckling och utbyggnad av dessa så viktiga delarav vår välfärd och livskvalitet.Regeringens fördelningspolitik bidrar också till ökadarbetslöshet. Kapitalägare och höginkomsttagare kankraftigt öka sitt sparande men därav kommer ingen effektivefterfrågan som kan bidra till att skapa tillväxt och arbete. Ioch med alla nedskärningar inom socialförsäkringssystemensom drabbar så många, minskar å andra sidan köpkraftenväsentligt i ekonomin. Räntepolitiken har dessutombidragit till att hålla nere investeringarna på rekordlåg nivå.Mindre företag har drabbats.Frågan om arbetstidsförkortning avfärdas med några fåord och med hänvisning till utredningar som gjorts i en heltannan situation än i dag.Regeringens arbetsmarknadspolitik har präglats avryckighet och sänkt ambitionsnivå. Vänsterpartietsvarningar för att detta skulle leda till lägre volymer för deaktiva åtgärderna har besannats.Det är därför inte förvånande att övergripande mål somatt dämpa ungdomsarbetslösheten och att minskaökningstakten för andelen långtidsarbetslösa inte haruppfyllts.Det är också uppenbart att innevarande budgetårkommer att uppvisa stora outnyttjade resurser för aktivaåtgärder trots det rekordhöga antalet öppet arbetslösa medde stora kostnader för passivt kontantstöd som dettainnebär.Förklaringen till detta får sökas i att regeringen gång pågång förändrat förutsättningarna till det sämre för effektivaåtgärder. Inte minst har incitamenten både för de arbetslösaoch företagen försämrats vid utbildning ochkompetenshöjande insatser.I stället har regeringen kraftigt velat utökaungdomspraktik och ALU till nivåer som saknar all realism.Denna inriktning avses fortsätta /95;andelen åtgärder finansierade över arbetsmarknadsfondenskall öka medan de budgetfinansierade minskar.Regeringen satsar på stordrift med lägre''styckkostnader''. Åtgärderna väljs för att de är billigasnarare än för att de ger långsiktig sysselsättningseffekt.Genom att en växande andel av åtgärderna finansiserasutanför budgeten har arbetsförmedlingarna saknatstyrmedel som prioriterat kostnadseffektivt. Vissa åtgärderhar haft karaktären av ''gratisresurser''.Nedskärningarna inom service harövervältrat kostnader till staten när de uppsagda blivitarbetslösa. Nettobesparingarna för den samlade offentligasektorn blir obetydliga och förvandlas i vissa fall tillfördyringar. När de uppsagda återkommer till denkommunala verksamheten i form av ALU ellerungdomspraktik minskas dessutom såväl produktivitet somvälfärd.Vänsterpartiet har upprepade gånger kritiserat dessasvagheter.Även fackföreningsrörelsen liksom företrädare förkommuner och landsting har beskrivit de negativakonsekvenserna. AMS har med skärpa påtalat dessaproblem såväl i speciella rapporter som i sinanslagsframställan från augusti 1993.Även revisorer har i sin granskning avarbetsmarknadspolitiken understrukit vikten av minskadrundgång, kostnadseffektivitet, och långsiktighet vad gällereffekterna på arbetsmarknaden. Regeringen förhåller sigdock passiv och fortsätter på den inslagna vägen.En aktiv sysselsättningspolitikTill skillnad från regeringen sätter vi kravet på fullsysselsättning i centrum för den ekonomiska politiken. Vitror på den produktiva rättvisan som metod, inte på deotyglade marknadskrafterna som skapar ökade klyftor.Genom omfördelning via skattepolitik ochtransfereringssystem skapas större efterfrågan påhemmamarknaden på bekostnad av passivt sparande för devälbeställda.Förslagen omfattar höjningar av skatter ocharbetsgivaravgifter liksom höjningar av ersättningsnivåervad gäller a-kassa, studiefinansiering, pensionstillskott ochsjukförsäkring.Det krävs en mycket aktivare politik från regering ochriksdag för att dra igång en hållbar tillväxt som kan minskaarbetslösheten.Rejäla investeringar inom infrastruktur, byggande ochROT-program måste till liksom offensiva satsningar inomenergi- och miljöteknik. Insatser inom landskaps- ochkulturminnesvård ger snabb sysselsättning.Näringspolitiska initiativ för underleverantörer ochbranschvisa program som höjer tekniknivån ochförädlingsgraden stärker konkurrenskraften och skapar enbas för industriell expansion.Exportstödjande initiativ för mindre och medelstoraföretag, liksom utökade ramar för ,inte minst för östmarknaderna, ger impulser för produktionoch nya investeringar.Vi föreslår kraftiga satsningar inom utbildningssektornpå alla nivåer. Inte minst viktigt är att höja kompetensnivåninom arbetslivet och för de lågutbildade. Vikten avutbildning både för den enskilde och samhället kan inte nogbetonas. På alla sätt måste destruktiv arbetslöshet ersättasmed meningsfull utbildning. Passivt kontantstöd skall sålångt möjligt omvandlas till utbildningsbidrag.Neddragningarna inom den offentliga sektorn måsteupphöra. Kostnadseffektivitet ochproduktivitetsförbättringar skall stimuleras. Åtgärdermåste till som höjer kvalitet och kompetens.De negativa effekter som följt i spåren på vidtagnaavregleringar och bolagiseringar på det statliga områdetmåste uppmärksammas mer. Det kan inte vara rimligt attstaten kastar ut anställda i arbetslöshet.De aviserade nedskärningarna inom kommunsektorndrabbar såväl välfärd som sysselsättning och innebär ingenreell besparing. Kvinnorna skulle drabbas hårt omregeringens aviserade politik skulle bli verklighet. Särskiltutbildning och sjukvård får utökade resurser iVänsterpartiets förslag.För att förstärka en långsiktig utveckling föreslår vi enfond för förnyelse och kompetenshöjning i näringslivetfinansierad med en arbetslivsavgift och vinstdelning.Likaså avsätts till en fond i syfte attstimulera försöksverksamhet med arbetstidsförkortning.Genomförandet av dessa och andra insatser somVänsterpartiet föreslår i olika motioner kommer att bidratill att sätta många människor i arbete och därmed avlastaarbetsmarknadspolitiken och minska behovet avkontantstöd i olika former.Inriktning av arbetsmarknadspolitikenArbetsmarknadspolitiken kan endast vara en del av denekonomiska politiken och måste stödjas av andrapolitikområden. förkastar helt regeringenscyniska politik som med försämringar avanställningstrygghet och ersättningsregler för arbetslösa igrunden vill förändra arbetsmarknadens funktionssätt.I stället bör förstärkta demokratiska rättigheter, ökadtrygghet och förbättrad kompetens ge ny utvecklingskraft.Arbetsrätten måste återställas och vidareutvecklas.Ersättningsnivån i arbetslöshetsersättningen måste återläggas på 90-procentsnivån i vanliga lönelägen.Arbetsmarknadspolitiken skall koncentreras till aktivaåtgärder och bryta med det passiva bidragsberoendet. Detraditionella målen om att höja kompetensnivån och bidratill att strukturellt förändra arbetsmarknaden enligt deframtida behoven måste stå i centrum.Så mycket som möjligt av de arbetsmarknadspolitiskamedlen borde satsas i den ordinarie arbetsmarknaden ochinte som i åtgärder som har en kortsiktig inriktning ochskapar en artificiell sysselsättningssektor. Karaktären avgratisarbetskraft hos ungdomspraktik och ALU är mycketnegativ.Subventionerade anställningar med rekryteringsstödoch den nya åtgärden GAS anknyter till den ordinariearbetsmarknaden och bör kunna ge effekt i den kommandekonjunkturuppgången.Införande av finansieringsavgifter vid ungdomspraktikkommer ytterligare att försvåra att hålla volymen uppe ochbidrar även till att sudda bort gränserna mellan arbete ochpraktik. Dessutom uppkommer onödig och fördyrandebyråkrati.Vänsterpartiet vill trappa ner ungdomspraktiken för atti stället satsa på utbildning och anställning medrekryteringsstöd.I stället för den våldsamma expansionen av ALU-placeringar av tveksam kvalitet, bör satsningar göras påkompetensutvecklande insatser i kommunerna ochberedskapsarbeten. Kommunernas motprestation skallbland annat vara att inte vidta uppsägningar under 1995.Vänsterpartiet föreslår en kraftig förstärkning av denarbetsmarknadspolitiska utbildningen i förhållande tillregeringens förslag. Men då måste ocksåutbildningsbidragen höjas till tidigare nivå, så att intepassivt a-kasseberoende eller mindre ambitiös ALU-sysselsättning ter sig ekonomiskt gynnsammare för denarbetslöse.Ekonomiska incitament måste verka i samma riktningsom de övergripande arbetsmarknadspolitiskamålsättningarna. Här måste regeringen tänka om.Ett förstärkt bidrag till kompetensutveckling iarbetslivet är av största vikt för att låta anställda med i förstahand föråldrade och bristfälliga kunskaper få enuppskolning.Även om effektivisering och besparingar ständigt måstegöras inom för att nedbringakostnaderna, motiverar den oerhörda belastningen ett vissttillskott av resurser. Den arbetslöse måste få individuellrådgivning så att åtgärderna verkligen får effekt. Alltförbegränsad personal slår i slutänden tillbaka mot dearbetslösa. Färre får jobb.Det behövs mer av otraditionella insatser som tar tillvarasärskilt ungdomars kreativitet och initiativkraft. Inte minstkommunernas nya ansvar för utarbetandet av en ''lokalAgenda 21'' och uppföljning av miljöåtgärder skaparutrymme för projektinsatser där ungdomar kan fåmeningsfull sysselsättning.Det höga övertidsuttaget som teoretiskt motsvararnästan 70 000 arbetstillfällen kan inte accepteras. Här krävsen drastisk begränsning.En försöksverksamhet med arbetstidsförkortning måsteinledas . Sextimmarsdagen är inte den endalösningen på arbetslöshetsproblemet. Vi måste få en ökningav antalet arbetstimmar för att åstadkomma en hållbartillväxt. Men vi måste också fördela arbetstiden rättvisare.Sextimmarsdagen är definitivt en del av lösningen.Vänsterpartiets förslagAll kraft måste sättas in för att verksamt utnyttja debefintliga arbetsmarknadspolitiska medlen underinnevarande budgetår.Risken är annars att inte kommertill användning trots de stora behoven. Detta innebär helleringen besparing utan endast att kontantstödet ökar och attviktiga investeringar för framtiden uteblir.Insatser inom arbetsmarknadsutbildning ochkompetensutveckling inom arbetslivet bör prioriteras.Även ROT-insatser kan ge snabb effekt. Rekryteringsstöd,utbildningsvikariat och beredskapsarbeten är verksammametoder att begränsa långtids- och ungdomsarbetslösheten.Regeringen och den borgerliga riksdagsmajoritetenförhöll sig i stort sett passiva när AMS föreslogomdisponeringar av anslaget för att snabbt igångsätta ROT-insatser.Även vad gäller utbildningsinsatser inomkommunsektorn skulle kraftfullare insatser ha satts in i etttidigare skede för att undvika uppsägningar. Om medel intehar utbetalats eller bundits upp i avtal över längretidsdperiod skall de reserveras för motsvarande ändamål förnästa budgetår.Utslagning inom den kommunala sektorn måsteförhindras. De kompetenshöjande utbildningsinsatser inomramen för den s.k. 50 000-kronan som avtalas mellan AMSoch kommunsektorn har varit framgångsrika. hardrygt utnyttjats som förhindraruppsägning av ca 12 000 personer.Det finns resurser för kraftig utökning av dessa åtgärder,vilket skulle kunna rädda sysselsättningen för mer än 30 000personer, främst kvinnor inom vård- och omsorgssektorn.Det handlar om arbete, välfärd och jämställdhet.För /95 anvisar tillanslaget för Arbetsmarknad mer änregeringen. De viktigaste användningsområdena ärarbetsmarknadsutbildning inklusive utbildningsbidrag(), beredskapsarbeten (800 miljonerkronor), och otraditionella projektinsatser för ungdom (250miljoner kronor).Dessutom ingår en mindre förstärkning påArbetsmarknadsverkets förvaltningsbudget om 48,3miljoner kronor och ytterligare avsättstill anslaget för särskilda åtgärder för arbetshandikappadeavseende arbetsbiträde enligt särskild motion.Behovet av arbetsmarknadsutbildning av olika slag ärmycket stort. Det handlar både om yrkesutbildning och omförberedande reguljärutbildning. Den reguljärautbildningen riktar sig till de prioriterade grupperna och delågutbildade på arbetsmarknaden. Den särskiltupphandlade utbildningen är ofta av karaktärenpåbyggnadsutbildning som inriktas mot yrkesområden därdet kommer att finnas efterfrågan på arbetskraft.Arbetsmarknadsutbildning får inte endast ses som enmomentan kostnad. Det handlar om en investering somsamhälleligt återbetalar sig . Det är tragiskt attregeringen har låtit detta arbetsmarknadspolitikensviktigaste instrument rasa på ett år.En del av förklaringen är medveten neddragning, enannan del handlar om effekter av de försämradeekonomiska villkoren som gör passiv arbetslöshet merlönsam för den enskilde.