mot · GH02Fi201 · 1994-01-25 00:00:00 — Läget''Den enda vägen'' har inneburit ett fullständigt fiaskoför de nyliberala idéerna. Resultatet har blivit enarbetslöshet på för tidigare helt okänd nivå och ettgalopperande budgetunderskott i statens finanser. FörDalarna har effekterna varit dramatiska. I december 1993är över 23 000 personer arbetslösa, varav bara 8 000 finns i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Detinnebär att av befolkningen i arbetsför ålder står utan arbete ochav dessa är 3 488 ungdomar. Detta är ett oerhört slöseri som inte kanfå fortsätta.För hela landet blev förra årets arbetsmarknadsfacitextremt dystert. I genomsnitt var 560 000 människor utan ordinarie arbete. Fler unga än någongång tidigare gick utan arbete och antalet långtidsarbetslösaslog rekord. I kontantstöd betalades ut;AMS beräknar att den summan blir minst 45miljarder kronor. Dessutom kostar dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna 30 miljarder kronorunder 1993. Antalet långtidsarbetslösa var i genomsnitt 105 000 personer. För ungdomar var snittet arbetslösa 111 000, en ökning med 30 000. Enligt AMS kommer arbetslösheten att öka någotunder 1994. Byggarbetslösheten är , i fem län är den . Genomför regeringen sina ambitioner att försämra a-kassan kommer denna massiva arbetslöshet att kostakommunerna mycket stora summor. För de flestakommuner kommer situationen att bli ekonomiskt heltomöjlig. Men den allvarligaste konsekvensen är denförnedring som många arbetslösa kan komma att känna.Under det förkättrade ökade antalet personeri arbete i på ett markant sätt, från 128 200 till 141 600. Främst gynnade utvecklingen kvinnorna. Derasförvärvsfrekvens ökade från . En stor del av ökningenhänför sig till en starkt expanderande tjänstesektor.Utvecklingen innebar ökat välstånd och jämställdhet förlänets innevånare. Ungdomar kunde planera sina liv medförutsättningen att det fanns arbete att få.OrsakernaDen internationella lågkonjunkturen råder vi inte överpå det nationella planet. Bankkrisen är följden av denfelaktiga föreställningen att avreglering är detsamma someffektivisering. Här har vi socialdemokrater gjort misstagetatt låta lura oss av de nyliberala idéerna. Vi kan barakonstatera att om fått råda hade skadan varitännu större eftersom de ansåg att avregleringen skulle hagått längre. Så långt den något så när gemensammanämnaren.Den klart skiljande faktorn som gett en såutomordentligt dålig utveckling är att regeringen sattbekämpningen av inflationen högst på den politiskadagordningen. En huvudlös åtgärd när inflationstrycket iSverige är bland de absolut lägsta i världen.Även länder som , och USAdrabbades av finanskrisen, men där vidtogs åtgärder för attmotverka effekterna, trots dessa länders nyliberalainriktning. De sänkte räntorna kraftigt, vilket bromsadetillgångsvärdenas fall och stärkte efterfrågan. I Sverigevalde regeringen att fullfölja de åtstramningar som varavsedda att rädda kronans ECU-anknytning trots att slagetvar förlorat -- man gjorde ont värre.En annan mycket viktig faktor är regeringens felaktigaekonomiska politik som inneburit att den inhemskaefterfrågan sjunkit katastrofalt. BNP har sjunkit och den inhemska efterfrågan med 100 miljarderkronor -- vilket motsvarar -- . Näringslivets investeringar harsjunkit med 40 %.Samtidigt som man stramat åt för hushållen genomförsämringar i socialförsäkringssystemen genomförregeringen stötande stora lättnader i förmögenhets- ochföretagsbeskattningen. Men de hemmamarknadsberoendeföretagen har ingen nytta av lägre skatt på de vinster somde inte har -- de behöver efterfrågan. Skattesänkningarnakommer att ytterligare göda exportföretagen, somgenom kronans fall redan tjänar grova pengar. Här liggerden enda inflationsrisk som är i sikte, för naturligtviskommer på lite sikt trycket för högre löner från de anställdai dessa företag att bli starkt. Trots att övrigt näringslivkämpar på avgrundens rand kommer trycket att fortplantasig även till dessa företag och till den offentliga sektorn.Inträffar detta är det regeringens ansvar, inte löntagarnas,eftersom regeringen förstärkt tudelningen av ekonomin.Överlikviditeten i företagen var en av förutsättningarnaför spekulationsekonomin, och skapar regeringenmedvetet en sådan situation igen.Regeringens övertro på marknadskrafterna harinneburit en politik som snabbt och brutalt har slagit utbostadsbyggandet. För del har det inneburit att av byggnadsarbetarna är arbetslösa och att antaletanställda i träindustrin (exkl. sågverk) har halverats sedan1990. Länets husfabriker hade 478 träindustriarbetareanställda 1990 -- nu är det 38 kvar. Bostadsinvesteringarnaförväntas sjunka med . Följderna för kan inteöverskattas eftersom en stor andel av våra industrier ärbyggberoende och det blir inte bättre av att de ofta ligger iglesbygd eller på små orter.Fördelningspolitiken, den ökande arbetslösheten,sparpaket, hög realränta, sjunkande villapriser och allmänoro för framtiden har gjort att främst hushållen men ocksåföretagen har ökat sitt sparande på ett för ekonominskadligt sätt. ''Den svenska modellen'' byggde på attmänniskorna skulle ha inkomsttrygghet i livets olikaskeden, det gjorde att utvecklings- ochförändringsbenägenheten var stor i det svenska samhället.Den förda politiken gör att man klamrar sig fast vid detgamla och välkända och vänder sig emot förändringar. Denskapar också stora motsättningar emellan olikasamhällsgrupper och emellan parterna påarbetsmarknaden.Att regeringen i samma stund som den säger sig värnaom den fulla sysselsättningen låter denna utveckling ha singång kan inte kallas annat än hyckleri. Sanningen är attregeringen medvetet valt den arbetslöshet vi har i dag.Denna misslyckade och missriktade politik har kostatSverige hundratusentals arbeten helt i onödan och är entungt vägande orsak till det galopperandebudgetunderskottet.Vart bär det hän?Regeringen har lagt ner stor möda på att sänkalöneförväntningarna, och man har varit framgångsrik.Förslaget till försämrad a-kassa är tänkt att tvingamänniskor att ta vilket arbete som helst till vilken lön somhelst. På så sätt tillmötesgår man SAF:s önskemål om störrelönespridning och tror sig skapa full sysselsättning.Ja, visst kan den förda politiken leda till fullsysselsättning, men det kommer att ta årtionden. Och detförutsätter att okvalificerad arbetskraft sänkerlöneanspråken drastiskt. Visst går det att få arbete som pigahos den högavlönade om lönen är 3 000-4 000 . Visst kan ha råd att anställasjukvårdsbiträden om lönen ligger på den nivån. Ett ochannat bygge kanske också kommer i gång på det sättet. Fullsysselsättning enligt denna nyliberala modell förutsätteralltså ett svältavlönat låglöneproletariat som tvingats på knäav marknaden. Det innebär en återgång till ett samhälle likabrutalt som det och upplevde i Per-AndersFogelströms romaner.Regeringens rådgivare professor föreslår , attnär konjunkturen vänder skall arbetslöshetsersättningensänkas i etapper till 70, 65 kanske . Detta förslag bygger på samma syn som regeringensa-kasseförslag -- man tror att folk inte vill arbeta. Minuppfattning är att en av de viktigaste tillgångar som Sverigehar är folkets vilja att arbeta. Införandet avtvåtredjedelssamhället, lönespridning ochlångtidsarbetslöshet leder till att denna viljafördärvas.Åtgärder-- Politiken måste återta en aktiv roll i ekonomin.Misstaget, att utlämna oss till centralbankerna och be ombestraffning om det politiska systemet handlar emotnyliberal teori, måste rättas till. måste åter bliett instrument som är i riksdags och regerings tjänst.Maastrichtavtalet har samma inriktning (makten utompolitikens räckhåll) och så länge detta är fallet måste ettEU-medlemskap avvisas. Det monetära systemet skallanvändas för att återupprätta fullt kapacitetsutnyttjandeoch därmed full sysselsättning. Denna insikt tycks nu ocksåha slagit rot i EU. Endast genom att återupprätta politikenkan vi skapa ett demokratiskt och humant samhälle.Därför skall vi reglera kreditmarknaden och skatteläggavalutaväxling, det senare för att motverkavalutaspekulation.Räntan måste sänkas för att stimulerainvesteringar och efterfrågan.Den gamla svenskamodellen hade många kvalitéer som övergavs i dennyliberala monokulturen som inte tillät några andra idéer.Många lösningar som skulle ha utvecklats och förbättratsskrotades i stället. Skattefinansiera de tjänster sommajoriteten vill att samhället skall utföra, men gör det påett sätt som motverkar överkonsumtion hos medborgarnaoch dålig kostnadsmedvetenhet hos producenterna.Kommunernas självstyre måste återupprättas genom att detkommunala skattestoppet avskaffas.Regeringen börgöra upp med kommuner och landsting om kostnaden föratt behålla befintlig personal -- en sådan lösning ställer sigbilligare för staten och är oerhört mycket bättre för deanställda och för medborgarna.Trots att regeringenskryter med ''att aldrig har så mycket satsats påarbetsmarknadspolitiken'', så har aldrig i modern tid så storandel av de arbetslösa varit hänvisade tillkontantersättning. Detta är slöseri. De måste sättas iarbete. Till dess måste en betydligt större andel av dearbetslösa vidareutbildas, det är bra för landet och det ärbra för individerna. Vi ser det som angeläget attarbetsförmedlingar och länsarbetsnämnderna får bättreresurser och friare medelsanvändning. ''1000-kronan'' är ensådan åtgärd som med framgång praktiserats i --metoden ger arbetslösa meningsfullt arbete och samhälletfår något tillbaka av satsade pengar.Ungdomsarbetslösheten är oerhört stor i landet, detta är ettallvarligt samhällsproblem som kan innebära att enhel generation förlorar sin produktiva förmåga. Ungdomarsom avslutat sin utbildning måste få prova sina krafter ochsin förmåga i riktiga arbeten. Ungdomspraktik är bättre äningenting. Men det måste ställas högre krav på vad ungamänniskor får uppleva i sin första kontakt med arbetslivet.Ungdomspraktik innebar att den första erfarenheten var atti arbetslivet fifflas det med regler och bestämmelser.Regeringen har tagit viss lärdom av de missförhållandensom vi påpekade skulle uppträda redan vid systemetsinförande; nu avgiftsbelägger man åtgärden. Systemetsänker löneförväntningarna och befäster erfarenheten attsom löntagare skall du nöja dig med din lott. Det krävs ettsystem där ungdomar introduceras på arbetsmarknaden iordnade former och med lön och anställningsvillkor somregleras i kollektivavtal om inte arbetsmarknaden skallundermineras. I väntan på att den socialdemokratiskapolitiken skall återskapa en ordinarie arbetsmarknad för deunga måste möjligheterna till högskole- och vuxenstudieråterskapas genom en vettig studiefinansiering.Regeringens satsning på riskkapitalbolag blev, som såmycket annat, ett fiasko. Talet om satsningar på småföretagförblir tomt prat så länge inte kapitalförsörjningen fungerar.Av riskkapitalbolagens tillgångar är placerade. Regeringen måste lösakapitalförsörjningsfrågan och sätta press på bankerna föratt få en bättre tingens ordning. De små och medelstoraföretagen behöver mer -- och inte mindre -- av statlignäringspolitik.Tillåt direktavskrivning för byggnader ochmaskiner i industrin.Minska det överdrivna sparandetgenom att avskaffa skatteförmånerna i det individuellapensionssparandet.Återupprätta likformigheten iskattesystemet.Inför ett ROT-program enligtsocialdemokratisk modell.Förhindra utstämpling ochutslagning av arbetskraft genom en kraftig ökning avberedskapsarbetena. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om nödvändigheten av att denekonomiska politiken läggs om, syftande till att prioriterafull sysselsättning och att återupprätta politikens ansvar ochbefogenheter.