mot · GH02A459 · 1994-01-25 00:00:00 — ''Hela ska leva.'' Om detta skall bli möjligt måstelandsbygden leva. Då måste det finnas livsbetingelser ävenför kvinnorna. Detta är en mycket viktig samhällsfråga, somär avgörande för ett fullödigt samhälle. Bristen på kvinnori norra inland t.ex. påverkar livet och hälsan förde ensamma männen enligt forskningsresultat frånSamhällsmedicinska enheten.Regionalpolitiken kan inte vara enbart näringspolitik.Den måste också vara en välfärdspolitik, som engagerar sigi människors vardag. Den måste ta hänsyn till att människorinte är lika: det finns olika sätt att leva, det finns skillnadermellan kvinnor och män, vardagslivets förutsättningar ärolika i skilda delar av landet.Det behövs ett nytt grepp på regionalpolitiken -- ettkvinnoperspektiv. Kvinnors problem och behov har hittillsi stort sett varit osynliga i regionalpolitiken. Det beror tillstor del på att den problembild som tecknas är en starktnäringsinriktad bild med människor i första hand somföretagare (manliga), entreprenörer och som en könlösarbetskraftsmassa.En regionalpolitik som gör anspråk på att omfatta ocksåkvinnors liv och situation i samhället måste ta itu med frågorsom rör försörjning, sätt att leva, makt att tolkaverkligheten och makt att förändra.Det kvinnor på landsbygden upplever som störstaproblemen är möjligheterna att försörja sig, att fåinflytande i samhället och få del av samhällets resurser påsamma sätt som männen.De åtgärder som gynnar kvinnor och de verksamheter debedriver är alldeles för få och utgör en begränsad del inomregionalpolitiken. Följden är att kvinnounderskottet i deperifera regionerna inte förbättrats i någonnämnvärd grad. Kvinnornas engagemang och insatser pådet lokala och regionala planet har inte tagits tillvara.Det har de själva reagerat starkt på och vid upprepadetillfällen -- bl.a. inför den förra regionalpolitiskapropositionen -- krävt regionala resurscentra som redskapför att tillvarata den resurs som kvinnorna utgör.Regionala resurscentraI de län som byggt upp någon form av regionalaresurscentra för kvinnor -- , ochGävleborgs län brukar nämnas som exempel -- har detutvecklats en effektiv samverkan och samordning mellankvinnor i lokal utveckling, kvinnor vid länsarbetsnämnder,utvecklingsfonder, länsstyrelser m.fl.''Jönköpingsmodellen'' nämns som exempel på en annanform av samverkan.I flera län i norra , bl.a. ochNorrbotten, pågår nu -- till stor del genomGlesbygdsmyndighetens försorg -- projekt och försök medutbildning för glesbygdskvinnor på kvinnors egna villkorutifrån modellen med Kvinnouniversitetet i . I dessalän blir troligen ''Kvinnouniversitetet'' den centrala delen iregionala resurscentra.Vilken form och funktion som de regionalaresurscentra -- huvudsakligen med tonvikt på kvinnor --skall ha, måste kunna variera utifrån de olika behov somfinns i länen. Ett övergripande mål för alla är attkvinnoperspektivet skall vara integrerat i allverksamhet. Andra uppgifter kan vara att få till ståndutvecklingsprojekt, stimulera kompetensutveckling av ochför kvinnor, befrämja kunskapsutveckling och verka församordning mellan olika regionala myndigheter,kommuner och kvinnor i lokal utveckling. ''Kvinnokraft'', som är ett centralt 3-årigt projekt medstart för ökad samverkan mellanarbetsmarknad och landsbygds/glesbygds- ochskärgårdskvinnor, föreslår att en viss del av länsanslagenviks för att skapa regionala resurscentra. För attlänsstyrelserna skall kunna utnyttja medlen måste depresentera ett program för kvinnobefrämjande åtgärder.De regionala resurscentra blir viktiga redskap för attgenomföra programmen. Genom en bred förankring inätverk, kvinnogrupper och myndigheter garanterarprogrammen att länens kvinnosatsningar drar åt samma hålloch att medlen utnyttjas på ett effektivt sätt.Nationellt resurscentrumFör att samla erfarenheterna från det som görs runt omi landet behövs ett nav, ett nationellt resurscentrum. Sedannågra år tillbaka har projektet ''Kvinnokraft'' fungerat somett sådant centralt nav och som plattform förlandsbygdskvinnornas gemensamma aktioner. Under enperiod då regionala resurscentra byggs upp, kommerbehovet av ett samlande nationellt centrum att få enförnyad betydelse.Det nationella resurscentret bör ha som uppgift att följaprojekt, förmedla kontakter, tips och idéer, skapa mötenmellan kvinnor, initiera och stödja projekt, initieraforskning, samordna, utveckla kurser och utbildningar samtsvara för nordiska och internationella kontakter.Glesbygdsmyndigheten bör få i uppdrag att påmotsvarande sätt som länsstyrelserna formulera ettnationellt program för åtgärder med huvudsaklig tonvikt påkvinnor på lands- och glesbygd. Programmet skallformuleras i samarbete med kvinnokraftprojektet. Enviktig del i programmet bör vara att utveckla ett nationelltresurscentrum. Centret bör ha en självständig ställning ochen bred kontaktyta mot myndigheter, organisationer ochnätverk. De kunskaper som byggts upp genom''Kvinnokrafts'' arbete bör tas tillvara i de funktioner ochden organisation som det nationella resurscentret skall ha.Olika modeller -- erfarenheter från andra länderDanska Kvinnors Nationalråd är enparaplyorganisation som består av ett 40-talmedlemsorganisationer. Finansieringen sker genommedlemsavgifter, statsbidrag och medel från fonderKvinnolobbyn i EU startades på initiativ avenskilda kvinnor och kvinnoorganisationer som såg behovetav en europeisk lobbygrupp för kvinnor. EU har finansieratuppbyggnadsskedet och ansvarar nu även för finansieringenav arbetet. Kvinnolobbyn har sekretariat i med bl.a.forskare och tekniska assistenter. Arbetet leds av engeneralsekreterare.Kvinnolobbyn är öppen för icke-statligakvinnoorganisationer i och syftar till att: främjakvinnors intressen inom EU främja lika rättigheter ochlika möjligheter påverka Europa-politiken stärkasamarbetet mellan kvinnor i EU och andra länderDistriktskvinnocenter i , , finns påförslag sedan Finnmarks fylkeskommun 1988 vunnit entävling om bästa kvinnostrategier. För prissumman på 3miljoner och ytterligare en miljon frånkommunaldepartementet har en grupp kvinnor utrett ocharbetat fram förslaget till ett nationelltdistriktskvinnocenter.Mikkels Institute for Rural Research and Training iMikkeli i östra tillhör i finansieras därifrån. Institutets kvinnliga ledare ärsociolog och forskar om landsbygdskvinnors liv och ärdessutom mycket engagerad och aktiv i kvinnofrågor, bl.a.inom , Food and Agriculture Organizationof the United Nations. ''Kvinnokrafts'' förslag om ett nationellt resurscentrumför kvinnor påminner mycket om förslaget tilldistriktskvinnocentret i den norska utredningen.När fler och fler regionala resurscentra etableras så krävsnågon form av nationellt nav för erfarenhetsutbyte dememellan. Det behövs också ett stabilt forum som kan följaoch analysera arbetet ute i länen, biträda t.ex. statligautredningar med sin expertkunskap och verka för att föra inkvinnoaspekter i politik och planering. I ett nationelltresurscentrum för kvinnor kan alla dessa behov förenas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att länsstyrelserna får i uppdragatt presentera ett regionalt program för kvinnobefrämjandeåtgärder,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att en del av anslaget tilllänsstyrelserna reserveras för regionala resurscentrahuvudsakligen med tonvikt på kvinnor,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att får iuppdrag att i samarbete med ''''formulera ett nationellt program som främjar kvinnorsförsörjningsmöjligheter på landsbygd och i glesbygd, ochdär en del av programmet skall vara ett nationelltresurscentrum,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att en utredning bör tillsättassom, utifrån de kunskaper ''Kvinnokraft'' byggt upp,formulerar de funktioner och den organisation ett nationelltresurscentrum skall ha.