mot · GI02Fi4 · 1994-11-22 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:25 Vissa ekonomisk- politiska åtgärder, m.m. Den ekonomiska politikens inriktningFör är arbete åt alla det överordnade måletför den ekonomiska politiken på både kort och lång sikt. Omdet nu i den pågående konjunkturuppgången inte går attåstadkomma en radikal ökning av antalet förvärvsarbetandeså kommer att fastna i permanentmassarbetslöshet. Det visar erfarenheterna från andra länder.Om detta händer klarar vi inte det andra som måste göras:ställa om ekonomin i en mer miljövänlig och jämställdriktning samt åstadkomma en rättvisare fördelning avinkomster och arbetstider.De offentliga finanserna kan inte saneras utan kraftigtminskad arbetslöshet. Men också det omvända gäller:Arbetslösheten kan inte minskas rejält utan att räntorna falleroch det kräver minskade offentliga underskott. Att industrini dag inte använder sina rekordvinster till att öka sinainvesteringar så mycket som skulle behövas beror dels på attfinansiella placeringar lönar sig bättre, dels på oron förframtida finanskriser och räntechocker -- inte på högaskatter. Att det sparas så mycket i hushållen har sammagrundorsak: I nästa kris ryker ännu flera bidrag. Därför måstesaneringen av de offentliga finanserna påbörjas nu!Det är i och för sig riktigt att man inte bara skall se tillskulderna utan också till tillgångarna om man skall bedömaläget för offentliga ekonomi. Men från ettvänsterperspektiv ligger det en fara i att alltför mycketvärdera ner faran med skulderna genom att peka på storatillgångar. För det är ju bara den som är beredd att sälja utoffentliga tillgångar som kan värdera dem i pengar och räknapå avkastningen i jämförelse med räntor och amorteringar påskulderna. Vi behöver en stor offentlig förmögenhet och ettrejält offentligt sparande om det svenska folket via sina valdaombud skall kunna minska inkomstklyftorna och återerövramakt från storfinansen.De allmänna målen i den ekonomisk-politiskapropositionen -- att få upp sysselsättningen och nerarbetslösheten -- och den allmänna problembeskrivningenstämmer bra med politik. Därför har det varitmöjligt att, genom samtal och efter vissa justeringar för atttillgodose önskemål, förankra det väsentligainnehållet i propositionens förslag. I flera fall kundeVänsterpartiet direkt påverka propositionens innehåll. Dettagäller t.ex. större investeringsvolym, som ger sysselsättninginom byggbranschen, återställande av utbildningsbidragenoch en bättre miljöprofil åt investeringspaketet.På en rad punkter nådde vi emellertid inte resultat dennagång. Bl.a. gäller detta ersättningen till långtidssjuka,grundavdragen vid statlig beskattning, koldioxidskatt förindustrin och slopad avdragsrätt för privatapensionsförsäkringar. återkommer till dessapunkter senare.Mer långsiktigt är det nödvändigt att den ekonomiskapolitiken än mer inriktas på att inte bara få nerarbetslösheten, utan också på en ekologiskt hållbarutveckling, jämnare inkomstfördelning och ökadjämställdhet. Konsekvenserna av de beslut som föreslås ibåde föreliggande och kommande ekonomisk-politiskapropositioner skall värderas utifrån ett regionalpolitiskt, ettfördelnings-, ett miljö- och ett kvinnoperspektiv.Vänsterpartiet föreslår att tar ett sådantprincipbeslut.2. Den ekonomiska utvecklingenBakom de nuvarande problemen i svensk ekonomi liggerinte bara en internationell utveckling, utan också en radpolitiska misstag: den snabba och okontrollerade kredit- ochvalutaavregleringen , denalltför slappa finanspolitiken under det sena 80-taletsöverhettning, skattereformen 1990-91 som på ett oskäligtsätt gynnade höginkomsttagare och ägare av finansiellaförmögenheter.Sommaren 1991 knöts kronan till Ecun -- EU-valutan --och det var ytterligare ett misstag. I och med detta tvangsSverige anpassa sin ekonomiska politik till EU:s och främstTysklands, som av tradition är inriktad på att sättainflationsbekämpningen före kampen mot arbetslösheten.Denna omläggning kom just när den internationellalågkonjunkturen slog igenom. Resultatet blev dramatisktfallande inflation, stigande realräntor, ökat privat sparande,fallande effektiv efterfrågan och stigande arbetslöshet som isin tur ledde till sämre statsfinanser.Den orealistiska kopplingen till Ecun ledde tillåterkommande spekulationsvågor mot kronan, vilket tvangfram drastiska räntehöjningar följda av ytterligareåtstramningar av den inhemska efterfrågan. Under någrakritiska förhandlingsnätter togregeringspartierna och Socialdemokraterna beslut om en''intern devalvering'', dvs. en kombinerad momshöjning ochsänkning av arbetsgivaravgiften. Trots kronans fall inovember 1992 fullföljdes beslutet. Denna ''dubbladevalvering'' bidrog starkt till den stora nedgången avefterfrågan på hemmamarknaden och den växandearbetslösheten samt till den på gränsen tillöverhettade exportkonjunktur vi upplever nu.Delvis börjar situationen likna den som gällde efterdevalveringen 1982. Hjulen börjar nu gå allt snabbare ochvinsterna stiger i exportindustrin på grund av den lågakronkursen. Men på avgörande punkter är läget dramatisktsämre. Två delar av ekonomin är fortfarande i kris:kommunerna och byggandet. är statsfinanserna iännu mycket sämre skick än vad de var efter de förraborgerliga regeringsåren åren 1976 till 1982.Sverige som nation lever och inte över sinatillgångar. Tvärtom sparar svenska folket mer än vad sombehövs för investeringar, så det blir en hel del över som kanlånas ut till utlandet eller som kan användas till att amorterautlandsskulder. Detta avspeglas i att bytesbalansen visarväxande överskott. Men problemet är att sparandet ärextremt snett fördelat. Den offentliga sektorn -- staten,kommuner, landsting, AP-fonder etc. sammantaget -- harjättelika underskott. Men privatpersoner och företag harännu större totala sparandeöverskott.Sveriges offentliga nettoskuldsättning -- offentligatillgångar minus offentliga skulder -- är ganskagenomsnittlig om man ser till ekonomins storlek och om manjämför med andra rika länder. Men vi är snabbt på väg utför.Räntorna på statsskulden kostar ca perförvärvsarbetande och år och även om det går att snabbt fåner de offentliga underskotten kommer summan att ökaunder de närmaste åren.Samtidigt har klassklyftorna vidgats. Överklassen ochflertalet inom medelklassen har kunnat betala av sina lån ochskaffa sig hyggliga förmögenheter. har det uppståtten mer tydligt urskiljbar underklass som lever närafattigdomsgränsen. Folkomröstningen om EU-medlemskapspeglade tydligt detta klassmönster. Den känsla avmaktlöshet och orättvisa som finns hos många som röstadenej är ett problem som kräver ett djupgående politisktnytänkande i de partier som drev fram ett ja.3. Politik för tillväxt, sysselsättning och välfärdEn grundläggande tankegång i propositionen kan sägasvara att de nya arbetstillfällena i första hand skall komma iden privata sektorn och att den investeringsuppgång somkrävs för detta främst skall genom den sänkta räntasom följer av sanerade statsfinanser. Regeringen skriver:''skall engagera sig i arbetet med att forma en ny,aktiv politik för tillväxt och mot arbetslöshet i . Målenför sysselsättning och välfärd måste bli lika ambitiösa sommålen för finansiell stabilitet.'' (s. 17)Vi kan i huvudsak instämma i vad som sägs i propositionenpå denna punkt, även om vi hade föredragit attsysselsättningsmålet hade utpekats som överordnat. Men detkrävs också en tydligare framtidsstrategi, en vilja tillpolitiska strukturreformer med sikte på en fördjupadekonomisk demokrati, en ekologiskt mer hållbar utveckling,höjd utbildningsnivå, rättvisare fördelning och enomfördelning av arbetstiderna med sikte på kortarearbetsdag.Exportindustrins devalveringsvinster är utmanande förlöntagare som länge fått se sina reallöner stagnera. De ökarrisken för ökade löneskillnader och därav följandespänningar. De stora vinsterna kan också skapa en nyfinansiell spekulationsbubbla som . Vänsterpartietåterkommer till frågan om en framtidsfond, avseddatt styra övervinsterna till framtidsinvesteringar ochkompetenshöjning och därmed också avsedd att underlättaför en solidarisk lönepolitik. Vi återkommer till detta underavsnittet skattepolitik nedan.4. Finans- och penningpolitikDet är nu under den internationella konjunkturuppgångenför sent att bedriva en generell efterfrågestimulerandepolitik. I stället måste åtgärderna mot arbetslösheten riktasdit där de ger maximal utdelning i form av nya arbeten persatsad krona. Pengar måste flyttas från dem som lägger dempå hög till dem som sätter dem i produktiv rotation. För detkrävs skattehöjningar, stram finanspolitik och sänkta räntor.I propositionen förklaras uppgången i tioårsräntan på ca4 % sedan bottennoteringen med ''en mindreuppgång i de internationella räntorna, men framför allt av enoro för den ekonomiska utvecklingen i ''.Vänsterpartiet anser att detta innebär en undervärdering avde internationella faktorerna. Vi kan inte heller delaregeringens uppfattning att huvuduppgiften förpenningpolitiken skall vara ''... att säkerställa en låg inflationpå europeisk nivå'' och inte heller det förenklade påståendetatt det inte kan finnas en ''motsättning mellan prisstabilitetoch hög sysselsättning''.Vänsterpartiet anser att det behövs en mer aktivpenningpolik som samordnas med finanspolitiken och somhar bekämpningen av arbetslösheten som överordnat mål. Viansluter oss till det som sägs av finansutskottets ordförandeJan och i en reservation tillRiksbanksutredningen. Där avvisades det borgerligaförslaget att lagfästa inflationsmålet som överordnat samtRiksbankens mer oberoende ställning med motiveringen ''...att grunden för att skapa trovärdighet inte läggs genomformella lagregler utan i stället genom att bygga uppförtroende för den ekonomiska politiken och skapa en bredacceptans i samhället för betydelsen av en låg inflation''.Rent formellt har i och med EU-medlemskapetförbundit sig att anpassa sig till reglerunder fas två på vägen mot den planerade valutaunionen.Men regeringsföreträdare har under valrörelsen inför EU-omröstningen hävdat att vi inte kan tvingas till en sådananpassning . Vi förutsätter att regeringen lever upp tilldetta. Om EU efter regeringskonferenserna fullföljerplanerna på en valutaunion anser att det skallanordnas en ny folkomröstning.5. BudgetpolitikenRegeringen har som mål att statsskulden som andel avBNP skall stabiliseras -- vilket med nuvarandeprognoser betyder att det statliga underskottet maximalt fårvara ca 1998. kan ställasig bakom denna målsättning. Vi kommer därför att redovisabudgetförstärkningar som klarar detta. Dock måstetidpunkten för genomförande av både inkomstförstärkningaroch utgiftsminskningar noga avvägas med hänsyn tillkonjunkturläget.Propositionen innehåller förslag som enligt regeringensegna beräkningar förstärker de offentliga finanserna med57,-- 31,6 miljarder kronori ''inkomstförstärkningar'' (skatter, arbetsgivaravgifter,egenavgifter) och i''utgiftsbegränsningar''. godtar -- med desynpunkter som redovisas nedan -- de enskilda posterna isaneringsprogrammet såsom de redovisas på s. 22 ipropositionen. På en punkt, besparingen på anslaget för''säkerhet'', avvisar vi uttryckligen de riktlinjer som anges ipropositionens avsnitt 5. Mer om detta nedan.Regeringen avser redovisa ytterligare 20 miljarderkronor i budgetförstärkande åtgärder. Det heter att ''...dessakommer huvudsakligen vara besparingar i de offentligautgifterna''. godtar tills vidare bedömningenav summans storlek, men är inte berett att nu ta ställning tillvare sig fördelningen mellan inkomstökning ochutgiftsminskning eller tidpunkt för genomförande. Visa avtidigare erfarenheter vill vi också ha en beredskap för nyaprognoser som ändrar de belopp som krävs för att klarastabiliseringsmålet.5.1 Säkerhets-, försvars-, bistånds- och flyktingpolitikVänsterpartiet välkomnar regeringens avsikt att bättresamordna säkerhets-, försvars-, bistånds- ochflyktingpolitiken. Vår säkerhet värnas inte i första hand avdet militära försvaret utan genom insatser som förebyggerkonflikter. Därför har biståndspolitiken kommit att ses somen del av säkerhetspolitiken. Detta gäller såväl u-landsbiståndet som Östeuropabiståndet. Insikten om dessasammanhang växer fram även internationellt, vilket tar siguttryck i att ett nytt säkerhetsbegrepp införts: Social säkerhet.Vänsterpartiet accepterar ramen för de föreslagnabesparingarna. Vi anser dock inte att större besparingar kangöras på invandrar- och flyktingområdet utan atträttssäkerheten åsidosätts. Att spara på biståndet är kortsynt.Arbetet för att minska klyftorna mellan rika och fattiga ochför att öka respekten för de mänskliga rättigheterna får inteavmattas. Hela den föreslagna besparingen bör därför belastaförsvaret.U-landsbiståndet har redan utsatts för kraftiganedskärningar av den förra regeringen ochriksdagsmajoriteten. Det har urholkats genom att insatser ifredsbevarande FN-operationer finansieras från detta anslagliksom vissa asylkostnader. Dessutom har biståndetsrealvärde minskat till följd av kronans fall.Av dessa skäl avvisar regeringens förslagtill minskad biståndsram. Ingen ytterligare nedskärning skallgöras här. En tidpunkt skall fastställas, då åter kanuppfylla enprocentsmålet för biståndet.Vänsterpartiet föreslog i sin motion om den ekonomiskapolitiken besparingar inom flyktingmottagandet påsammanlagt . skullekunna sparas genom att föra över förläggningsverksamhetentill kommunerna och genomeffektivisering av administration.Vänsterpartiet anser att sparsamhet med statens medel skalliakttas inom flyktingmottagandet på samma sätt som andraområden, men att detta inte får gå ut över kvalitén ellerrättssäkerheten i mottagandet.Vänsterpartiet anser som framgår av partimotionen ijanuari 1994 om flyktingpolitiken att rättssäkerheten iasylprövningsförfarandet inte håller en godtagbar standard.Sverige omnämns i Amnesty för1994 med anledning av ett uppmärksammat avvisningsfall.Representanter för EU kritiserar svensk flyktingpolitik.Det är nödvändigt att de regel- ochorganisationsförändringar som förutskickas inte ytterligareförsvagar rättssäkerheten utan tvärtom bidrar till att denstärks. Förändringar i bestämmelserna om vilka som skallberedas skydd här får inte ges en snävare utformning än deregler som gäller f.n. Ett sådant översynsarbete bordelämpligen inledas med att invandrar- och flyktingkommitténgör en analys av hur flyktingbegreppet konventiontillämpas i i jämförelse med andra länder iVästeuropa samt och hur OAU-koventionens ochCartagena-deklarationens flyktingbegrepp tillämpas i Afrikarespektive . Syftet måste vara att verka för ettgemensamt kompletterande flyktingbegrepp i i linjemed förebilderna i och Latinamerika.5.2 Minskad statlig konsumtionVänsterpartiet godtar tills vidare målet att minska denstatliga konsumtionen med . Men det kanfinnas anledning återkomma med större besparingsbeting.Inte minst för att få trovärdighet för de besparingar som görspå inkomstöverföringarna och för att få ett utrymme för enviss konsumtionsökning (se nedan) måste dencentrala statliga administrationen, inklusive regeringskanslioch riksdag, åläggas stor sparsamhet.Även om detta inte ger mycket pengar till statskassanmåste också företeelser som generösa fallskärmsavtal,överdriven representation, mycket höga löner och arvoden istatliga verk och bolag etc. bekämpas. Inte minst den klyftamellan etablissemang och folkflertal som visade sig underEU-omröstningskampanjen visar på vikten av att viförtroendevalda visar sparsamhet i vår närmiljö.5.3 Den kommunala ekonominI propositionen sägs att ''kommunala verksamheter ärvälfärdens kärna, som måste hävdas även i ekonomiskt kärvatider''. delar den uppfattningen. Regeringenskonkreta förslag sägs dock få anstå till nästa årskompletteringsproposition. vill dock redan nuformulera utgångspunkter för de förslag som vi anser börkomma redan innan dess.Kommunerna minskade sin personal med över40 000, försvinner ungefär lika många. Nästan ingen avde som gått ut eller går ut i arbetslöshet kan räkna med annatarbete. De kommer att belasta statsbudget ochsocialförsäkringssystem. Det är därför långt bättre medhänsyn till hela den offentliga sektorns ekonomi att hålladem kvar i kommunalt arbete, speciellt som det finns mångaeftersatta behov inom skola, vård och omsorg. Vänsterpartietvill ha riksdagsbeslut som ger kommuner ochlandsting besked om att de kommer att få en framtidaekonomi som möjliggör ett stopp föravskedanden och drastiska sparprogram.Den i särklass största posten i den förra regeringens''spar''program -- den så kallade ''Nathalieplanen'' --utgjordes av en utebliven tillväxt. Den dåvaranderegeringen klarade således inte att lägga fram ett eget statligtprogram, utan vältrade över ansvaret på kommunpolitikerna.Samtidigt hoppades den att befolkningens inkomster totaltskulle växa uttryckt i fastpenningvärde under resten av 1990-talet. De kommunaltanställda måste rimligen få del av denna realainkomsttillväxt. Enligt en kalkyl gjord av förrefinansministern innebär en så blygsam reallönetillväxtsom för de kommunanställda att ytterligare100 000 av dem försvinner (netto) fram till sekelskiftet.Inkomsttillväxten totalt betyder också att kommunernasskatteinkomster ökar i samma takt om vi antar oförändradnivå på de kommunala skattesatserna. Kommunerna skullesåledes -- enligt den förra regeringen -- kraftigt skära ned påantalet anställda och rationalisera i rekordfart på skolor ochinom vården som man skulle förklara förmedborgarna varför man skall bygga upp stora finansiellaöverskott. Detta var inte trovärdigt. Bilden ändras om statendrar in överskotten från kommunerna. Det var uppenbarligensådana indragningar från kommuner och landsting somplanerades, men ingen vågade säga det.Vänsterpartiet avvisar den inriktning av politiken sominnebär att den privata konsumtionen skall ta ständigt ökandeandelar av den ekonomiska tillväxten på bekostnad av denoffentliga konsumtionen. Resurserna till skola, vård ochomsorg måste ges utrymme att växa. Kommuner ochlandsting måste ges möjlighet att ta sin del av ansvaret föratt reducera arbetslösheten. De nedskärningar som gjorts ikommunerna har försämrat bl.a. barnens villkor och tydligaklasskillnader börjar synas i hälsotillstånd m.m. Det är därförVänsterpartiet vill att skall utfärda en garanti omatt inga nya indragningar av de totala statsbidragen skall skeunder 90-talet.Inom den totala statsbidragsramen måste det också ske enomfördelning från rika till fattiga kommuner. Men dennanödvändiga omfördelning får inte ersätta en nödvändigförstärkning av de kommunala finanserna. Kriskommunermåste få akut hjälp från staten att sanera sina finanser, mendet är orimligt att begära av kommunpolitiker, vårdbiträdenoch lärare i kommuner med hög skattesats, låg skattekraftoch svaga finanser att de skall lämna ifrån sig pengar tillännu hårdare drabbade kriskommuner som derasegna ekonomiska utrymme krymper. Vi medverkar gärna omfördelning mellan kommuner, men om krubban är tombits hästarna. Kommunerna måste få sin rättmätiga andel avinkomsttillväxten!6. verksamhetsområde''Historien om den svenska välfärdsmodellens framväxt ärockså historien om hur arbetarrörelsen steg för steg frigjortsig från beroendet av de rikas välvilja, välgörenhet ochfattigvård och i stället skapat en social trygghet som allasolidariskt bidrar till och vid behov får sin beskärda del av. ''Citat ur en LO-rapport.Den svenska välfärden har byggt på individens rättigheteroch skyldigheter. Liksom rösträtt och likhet inför lagenskulle goda levnadsförhållanden vara en rättighet för alla.Välfärden finansierades via skattsedeln och skulle verkaomfördelande och utjämna levnadsförhållanden för olikagrupper i samhället. En ekonomisk politik där fullsysselsättning var ett överordnat politiskt mål var ocksåutmärkande för den svenska modellen.Samhällsinstitutionerna spelade också en stor roll ivälfärdsbygget. Alla skulle ha samma rätt till utbildning ochdärmed ett gott liv med likvärdiga livschanser. I takt medkvinnors utträde på arbetsmarknaden byggdes barn- ochäldreomsorgen ut. Detta ökade familjernas och de gamlasvalfrihet.Politiken för full sysselsättning och utbyggnaden av denoffentliga sektorn har varit särskilt viktig för kvinnor. Delshar offentlig sektor varit kvinnors största arbetsmarknad,dels har barnomsorgens utbyggnad gjort det möjligt förkvinnor att förvärvsarbeta över huvud taget. Äldreomsorgenhar också avlastat kvinnors omsorgsansvar.I dag ökar gapet mellan fattig och rik, mellan kvinna ochman, mellan förvärvsaktiv och pensionär. I denna utvecklingär det särskilt kvinnorna som kommer i kläm.Omsorgsarbetet förs allt mer över på familjen, dvs.kvinnorna. Deras möjlighet till ekonomiskt oberoende ochatt kunna delta i samhällslivet på samma villkor som männenminskar. Omvänt innebär en sådan utveckling att det somsvenska män uppnått i och med pappamånaden hotas ochmännens möjlighet att delta i barnens liv minskar.Men ökade klyftor i samhället är ingenting vi måsteacceptera. Det är varken nödvändigt eller önskvärt.Vänsterpartiet anser att alla skall ha samma rätt till vård,omsorg och utbildning. En bra offentlig sektor är ett medelatt fördela välfärden rättvist. Om marknaden används sominstrument för att fördela samhällets resurser ökar klyftornamellan människorna.Som det svenska socialförsäkringssystemet utvecklats hardet fungerat som en del i strävanden att stärka underklassensmöjlighet till värdiga människovillkor. Dess grund imedborgarrätt har minskat utrymmet för pengarätt ellerresursprivilegium. Det binder inte heller i en evigfattigdomsfälla. Socialförsäkringssystem kan aldrig välta ettklassamhälle, men väl förstärka eller försvaga klasstruktureroch utvecklingstendenser. Omfördelning utan fattigstämpelnhar spelat och spelar en avgörande roll för samhälls- ochmänniskosynen.Grundläggande för syn är att ettinkomstrelaterat system i kombination med grundskydd(t.ex. folkpension) är överlägset både på lång och kort sikt.Det underlättar ett solidariskt samhällsbygge och ställer intefattiga mot rika. Det är effektivt och omfördelande mellanklasser, kön och åldersperioder. Det minskar intresset för ochbetydelsen av avtalsförsäkringar och privata lösningar. Ettsolidariskt system måste bygga på folkmajoritetensdeltagande och egenintresse och på att alla solidariskt ochprogressivt betalar via skatter och arbetsgivaravgifter ochsom en uppfyllelse av kontraktet får ut en rimlig del.Så som politiken utvecklats harSocialdepartementet blivit ett ''städdepartement'' för denekonomiska, regionala och näringslivspolitiken. I ställetborde allt satsas på att vårda människans förmåga att arbeta.Med den synen blir det viktigt att underhålla förmågan attarbeta, det blir viktigt att förnya kompetens. T.ex. blir varjeförtidspensionering ett nederlag och inte en människamindre i arbetslöshet.6.1 Ekonomiskt familjestödKvinnorna i har i förhållande till de flesta andraländer nått långt i sina jämställdhetssträvanden. Det betyderinte att det råder full jämlikhet mellan könen -- enbart attsvenska kvinnor har det bättre än många andra kvinnor. av de förutsättningar som varit mest avgörande förkvinnors möjlighet att kombinera förvärvsarbete med skötselav små barn är utformningen av familjepolitiken. Det är docksvårt att tala om en bra familjepolitik utan att talaom kvinnors frigörelse.I har vi gått från attbetrakta familjen som samhällets minsta enhet till att anseindividen som den minsta enheten i samhället. Vårtvälfärdssystem bygger inte på att kvinnor utföromsorgsarbetet obetalt i hemmet och att de därmed får enmycket lös anknytning till arbetsmarknaden.Familjepolitikens utformning, t.ex. bidragsförskottet, harockså betydelse för kvinnors möjlighet att bryta upp frånohållbara situationer.