mot · GH02Ub74 · 1994-04-18 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:177 Utbildning och forskning. I denna motion behandlas allmänna högskole- ochforskningsfrågor. De stiftelser bl.a. för forskning, somregeringen föreslår skall bildas av löntagarfondsmedel,behandlas i separat motion.InledningDagens svenska utbildningsväsende har byggts upp ochutvecklats . Steg för steg har ett slutetoch segregerande utbildningssystem öppnats ochmoderniserats. Reformerna har haft sin grund iövertygelsen om att endast det samhälle kan utvecklas däralla medborgare har möjlighet att utbilda sig och höja sinkompetens efter sina intressen och sin förmåga.Det synsättet har varit vägledande för arbetet medgrundskolan, förnyelsen och utbyggnaden avgymnasieskolan, den kraftiga satsningen påvuxenutbildningen och den högre utbildningensmodernisering och expansion med bl.a. nya universitet ochhögskolor. Ekonomiska och andra hinder, regelsystem ochfördomar som begränsat människors möjligheter tillutbildning har rivits och ersatts med tilltro till den enskildesförmåga och med framtidsoptimism. Resultatet är enbefolkning som tillhör den mest välutbildade i världen.Reformeringen och utvecklingen av vårtutbildningsväsende har i allmänhet skett under bredparlamentarisk enighet. Endast högern och senaremoderaterna har konsekvent varit motståndare tillförändringar som inneburit att utbildningen gjorts mertillgänglig för medborgarna. Det kan finnas anledning atterinra om detta när innehar ansvaret förden nationella utbildningspolitiken.Det nationella utbildningsväsendet måste fortsätta attbyggas ut och förstärkas. Strukturförändringar inäringslivet, ny teknologi och ökat utbyte över gränsernaskapar påfrestningar på arbetsmarknaden och på vårasociala förhållanden som detta paradoxalt nog gerförutsättningarna för våra möjligheter att utveckla ochfördjupa välfärdssamhället. I spänningsfältet mellanavvecklingen av gamla verksamheter och uttjänt teknik ochutvecklingen av nya områden och ny teknik har samhälletsutbildnings- och forskningspolitik en nyckelroll.Regeringen har i olika sammanhang understrukit attutbildningen vid universitet och högskolor måste expanderaoch att andelen högskoleutbildade i arbetslivet måste öka.Utbildningsministern turnerar i landet under temat Agenda2000 med ett liknande budskap. De förändringar avstrukturell karaktär som regeringen genomfört inte bara påhögskoleområdet utan också inom övriga delar avutbildningsväsendet motverkar emellertid detta syfte.Sveriges möjligheter att hävda sig i den internationellakonkurrensen och att slå vakt om medborgarnas välfärdundergrävs av den moderata utbildningpolitik somregeringen är i full färd med att genomföra.Ambitionen att skapa ett utbildningsväsende utanåtervändsgränder och utan vattentäta skott mellan olikautbildningsformer är på väg att överges. Inomutbildningssystemet sker nu en sektorisering avutbildningen. All erfarenhet visar att ett uppdelat ochsektoriserat utbildningssystem leder till fler felval ochåtervändsgränder och därmed lägre övergångsfrekvensertill högre utbildningar än ett mera öppet och enhetligtsystem. De förändringar som sker inom skolväsendetoch den nedrustning som inletts av vuxenutbildningen utgörett allvarligt hot mot strävanden att öka andelenhögskoleutbildade i arbetslivet.Även de förändringar som genomförts inomhögskoleområdet kommer att minska tillgången påhögskoleutbildade. I propositioner och andra skrifter frånregeringen om högskolefrågor presenteras universitet ochhögskolor närmast som ineffektiva industriföretag. Deåtgärder som rekommenderas är också av typiskindustripolitisk natur. Skärpt konkurrens och rätt för varjeuniversitet eller högskola att själv välja ut vilka studentersom skall antas på olika utbildningar tillsammans med attde statliga resurserna skall föras över från vad manbetraktar som ineffektiva högskolor till mer framgångsrika,gärna privata utbildningsstrukturer skall, enligt regeringensuppfattning, leda till både fler och bättre utbildadestudenter.Regeringens politik kommer att leda till att landetsuniversitet och högskolor delas in i olika kvalitetsklasser.Erfarenheter från länder som saknar nationelltsammanhållet högskolesystem visar att konkurrens mellanhögskolor om resurser och studenter leder till relativtlikartade utbildningar men kvaliteten varierar kraftigt. Denutvecklingen förutses här i landet och förstärks av attregeringen nu vill begränsa de mindre och medelstorahögskolornas möjligheter att arbeta på likvärdiga villkormed övriga högskolor.För studenterna blir inte längre den viktiga frågan vadman skall läsa utan var studierna skall bedrivas. Destudenter som inte antas till de mest prestigefylldahögskolorna utan måste studera vid en något mindre välansedd enhet vet att, trots lika stora utbildningkostnader,deras examen kommer att värderas lägre i arbetslivet än omsamma examen erlagts vid ett universitet eller högskola medhögre status. Detta kommer att minskaövergångsfrekvensen till högre utbildning.De senaste 30 årens etablering av nya universitet ochhögskolor i landet har varit en förutsättning för att kunnaöka antalet högskoleutbildade. Undersökningar visar attden högre utbildningens tillgänglighet är en viktigförklaring till ungdomars benägenhet, oavsettsocialgruppstillhörighet, att efter avslutadgymnasieutbildning gå vidare till högre studier. En viktigfaktor har emellertid varit att ungdomarna ocharbetsgivarna ansett att utbildningen vid de nyauniversiteten och högskolorna varit likvärdig med den somerbjudits vid de etablerade universiteten. Regeringenspolitik ger nu helt ändrade förutsättningar. Målet är intelängre att upprätthålla en likvärdig högskolestandard ilandets olika delar. Risken är uppenbar att detta kommeratt innebära att antalet ungdomar och även vuxna somsöker sig till den högre utbildningen kommer att minska,särskilt utanför de största universitetsorterna.Under den socialdemokratiska regeringen genomfördesoch inleddes en rad reformer som syftade till att ökahögskolornas möjlighet att själva besluta i frågor som gällderesursanvändning, arbetsorganisation, utbildningensorganisation m.m. Dessa reformer har till en del fullföljtsav den borgerliga regeringen. Men regeringen går dessvärreså långt att ett väl fungerande utbildnings- ochforskningssystem håller på att brytas sönder. Inte heller idenna proposition redovisas några analyser avkonsekvenserna för universiteten och högskolorna, förtillgången på utbildningsplatser, för högskolornasrekryteringsunderlag och av möjligheterna att upprätthållaett väl diversifierat utbildningsutbud. Regeringen hanterardessa för landets utveckling avgörande frågor på ettnonchalant och lättsinnigt sätt.För ett litet land som vårt är det synnerligen viktigt attupprätthålla en hög kvalitet på den högre utbildningen ochforskningen. Ambitionen måste dessutom vara att sökasäkerställa att varje högskolas utbildning och forskninghåller hög kvalitet och att utbildningsväsendet i sin helhettillgodoser behovet av ett mångsidigt och varieratutbildningsutbud. Studenterna skall välja att studera vid enviss högskola för att där finns den utbildning som han ellerhon efterfrågar och inte därför att högskolan har en vissstatus.Utbildningsutbudet måste utgå från vad som ligger isamhällets långsiktiga intresse. Det förutsätter att detutformas i samverkan mellan olika intressenter, dvs.företrädare för det allmänna, näringslivet och högskolan.De nationella resurserna kan inte undandras de universitetoch högskolor som inte klarar kvalitetskraven, och man kaninte som regeringen föreslår straffa dem som inte lyckasgenom att ta ifrån dem resurser och ge dem till deframgångsrika.Propositionens verklighetsbeskrivningPropositionen inleds med två långa avsnitt, Den nyaverkligheten och mot ökad kompetens, som ihuvudsak innehåller för tidigare presenteradeuppfattningar samt redogörelser för olika riksdagsbeslut.Däremot saknas beskrivningar av vad dessa beslut kommitatt innebära. Sådana beskrivningar är avgörande för att påett seriöst sätt kunna ta ställning till nya förslag.Avsnitten innehåller även uppfattningar som sakligt settlämnar mycket övrigt att önska. Sålunda påstås att''stagnationen i den högre utbildningens volymutvecklingunder skapat hinder för en långsiktigthållbar ekonomisk återhämtning''. Det påstås vidare attSverige haft en tillbakagång som kunskapsnation och att ettav skälen varit att den högre utbildningen varit ''inriktad påden offentliga sektorns snarare än på näringslivets behov''. ''Dagens brist på välutbildade medarbetare med industriellinriktning är ett pris som betalas för försummelser under1970- och 1980-talen. ''Om intresse funnits borde det varit möjligt attpresentera en mindre förvanskad bild avverkligheten. Den mycket snabba utbyggnad av den högreutbildningen följdes av ett 1970-tal medstora svårigheter att fylla många av platserna inom framförallt de tekniska utbildningarna med sökande medtillräckliga kvalifikationer.Näringslivets ringa intresse för att anställa t.ex.civilingenjörer har varit ett stort problem under många åroch självklart bidragit till ett klent intresse för dessautbildningar. När denna inställning förändrades i början av1980-talet blev det möjligt att expandera dessa utbildningari stor omfattning.Den stora arbetslöshet som nyutexamineradecivilingenjörer fått känna har glädjandenog ännu inte slagit igenom i så hög grad att det inte varitmöjligt att besätta de utbildningsplatser som finns. Men föratt klara rekryteringen till nu befintligt antal platser ochhelst ett stort antal ytterligare måste näringslivet ta sittansvar och verkligen efterfråga arbetskraft med kvalificeradteknisk och naturvetenskaplig utbildning.Att den gemensamma sektorn inom t.ex. vård ochutbildning varit mer mån om att ta tillvara välutbildadarbetskraft och erbjuda dem stimulerande arbetsuppgifterhar naturligtvis påverkat intresset för att söka sådanautbildningar. Men att som regeringen göra gällande attdetta varit till men för en expansion av utbildningen förnäringslivets behov är felaktigt.Genom regeringsbeslut , dvs. innannuvarande regeringen tillträtt, inleddes en stark expansionav den högre utbildningen. I efterhand kan det konstaterasatt denna ökning av dimensioneringen borde ha inlettsomedelbart efter det att UHÄ föreslog detta. Då hadeökningen av antalet utbildningsplatser skett eller ettpar år tidigare.Vi välkomnar den expansion av högskolan som ägt rum.Satsning på högre utbildning sker nu i alla industriländeroch är en självklarhet även i vårt land. Vi har vid fleratillfällen varit pådrivande utöver vad regeringen satsat. Såvisade t.ex. utbildningsministern stor tveksamhet till ökaddimensionering , trots uttalade önskemålom fler platser från studenter, högskolor och den politiskaoppositionen.En motsvarande, i tiden mer näraliggande,''försummelse'' är den fördröjning av förstärkningav resurser till forskningen som blivit ett resultat av attregeringen valde att bygga upp forskningsstiftelser i ställetför att följa vårt förslag om förstärkning på det etableradesättet genom forskningsråd och fakulteter.Detta hade varit möjligt om intresse funnits förregeringen att med tillgång till ett helt departementskompetens teckna en korrekt bild av hur utvecklingen avden högre utbildningen varit från början av1960-talet fram till i dag.Det är även upprörande att se regeringens bristandeintresse för den sociala snedrekryteringen. Att regeringenförsöker skapa intryck av att den tillsatt den utredning somresulterat i ''Ursprung och utbildning'' är i siganmärkningsvärt. Det var den socialdemokratiskaregeringen som tillsatte denna utredning. Det är dessutomatt förvanska utredningens resultat att hävda att lågekonomisk återbäring på en utbildningsinvestering ''slårsärskilt hårt mot ungdomar från s.k. icke-studievana hemvilket förvärrar den sociala snedrekryteringen''.Regeringens intresse för lönepolitik iutbildningspolitiska propositioner är anmärkningsvärd.Syftet är alltid att plädera för kraftigt ökad lönespridning isamhället, dvs. i praktiken en kritik mot arbetsgivare ochfackliga organisationer. Frågan är vilka befogenheterregeringen har på detta område. Om syftet är attåstadkomma höjda löner för högskoleutbildade löntagareinom den gemensamma sektorn finns det naturligtvis vissamöjligheter att indirekt påverka en utveckling i denriktningn men det är knappast inomutbildningsdepartementets ansvarsområde detta skallhandläggas.Eftersom frågan om lönebildningen lyfts fram återigenfinns det emellertid anledning att ånyo påminna om attutbildning i allmänhet lönar sig lönemässigt. Det framgårmed stor tydlighet av aktuell löneinkomststatistik för 1993.En heltids- och helårsarbetande kvinnlig och en manlig LO-medlem tjänade i genomsnitt 151 000 respektive 182 000kronor. Motsvarande för TCO-medlemmar var 181 000respektive och för medlemmar i 000 respektive . Att ävenforskarutbildning i allmänhet lönar sig framgår av statistikfrån 1990 där forskarutbildade i genomsnitt hade enårsinkomst (medianinkomst) som med överstegden de med minst tre års eftergymnasial utbildning hade.En publicerad mycket omfattande SCB-undersökning visar dessutom att svenska folket anser att detredan nu är för stora löneskillnader.Högre yrkesutbildningMycket talar för att det finns behov av en utbyggd ochmera tydligt definierad högre eftergymnasialyrkesutbildning än vad som erbjuds . Vissa behov inomdetta område tas om hand av den kommunalavuxenutbildningens påbyggnadsutbildningar m.fl.utbildningsanordnare. Det finns också utbildningar somvacklar mellan gymnasieutbildning och högskoleutbildning.Dessutom finns den yrkestekniska högskoleutbildningensom är etablerad inom högskoleväsendet.Näringslivet uttrycker upprepat behov av en merakvalificerad yrkesutbildning som dock inte nödvändigtvis ärakademisk. Internationella jämförelser ger vid handen attdet finns ett behov av en utvecklad högre yrkesutbildning.Regeringen har i den aktuella propositionen tagit uppfrågan om en utbyggnad av den eftergymnasialautbildningen och föreslår att insatser görs för att ökautbildningskapaciteten så att den motsvarar 20 000helårsstuderande på eftergymnasial nivå. Huvuddelen skallavse kvalificerad yrkesutbildning. I det sammanhangetbegär regeringen att skall besluta om en nystruktur för kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildningsammankopplad med en särskild statsbidragsform.I propositionen hävdas att det inom det offentligautbildningsväsendet saknas förutsättningar att stimulerasådan yrkesutbildning som kräver en hög grad avspecialisering eller där behovet av snabba omställningar ärstort. Därför måste också företag, menar regeringen,engageras ekonomiskt och pedagogiskt i utformningen ochgenomförandet av denna nya typ av kvalificeradyrkesutbildning.Regeringens förslag till en ny eftergymnasialyrkesutbildning presenteras utomordentligt vagt ipropositionen. Vissa hänvisningar görs till en SAF-utredning men det är i övrigt oklart vad regeringen avserbeträffande mål, omfattning, organisation,statsbidragsutformning m.m. för denna nyautbildningsform.Riksdagen har inte möjlighet att på det underlagregeringen presenterat nu principiellt fatta beslut om attinrätta en ny, kvalificerad, eftergymnasial yrkesutbildningenligt regeringsförslag för att regeringen därefter skalltillsätta en särskild utredare som skall analysera frågan. Vianser att frågan kräver en ordentlig belysning eftersom dethandlar om att etablera en helt ny utbildningsstruktur.Detta bör ske innan principbeslut fattas.Vi menar också att utredningsuppdraget bör vara vidareän vad regeringen skisserat. Det vi vill ha analyserat är enutbildning som i huvudsak anordnas i regi ellerunder kommunalt planerings- och beställaransvar ochsamordnas med den nuvarande påbyggnadsutbildningeninom ramen för komvux. Utbildningen bör få ensjälvständig status. Möjligheter till samverkan medhögskolan bör hållas öppen. Näringslivets roll beträffandefinansiering, tillhandahållande av kompetens och aktuellayrkesimpulser behöver kartläggas. Dessutom måste frågorbelysas rörande t.ex. särskild statsbidragsform,interkommunala relationer, lärartillgång/lärarkompetens,behörighet, urval och antagning, möjligheter till övergångtill högskoleutbildning och internationell gångbarhet. Dennya utbildningsstrukturens påverkan på rekryteringen tillhögskolan, sambandet med andra utbildningsanordnareliksom effekten på gymnasieskolans olika program måsteockså analyseras.Allmänt sett tycks behovet uppenbart av kvalificeradhögre yrkesutbildning. Det återstår dock att mer konkretklarlägga efterfrågan på sådan personal från näringslivetssida. Efter verkställd utredning bör regeringen återkommatill med förslag till beslut i frågan. Detta bör gesregeringen till känna.Då behovet av en utbyggd eftergymnasial utbildningemellertid otvetydigt föreligger bör delar av densammakunna komma till stånd inom ramen för befintligautbildningsstrukturer. Vi har därför i motioner till åretsriksdag krävt extrainsatser i gymnasieskolan med 30 000platser, i komvux med 40 000 platser och i högskolan med6 000 platser. Såväl den kommunala vuxenutbildningen somhögskolan bör kunna komma ifråga för en ökaddimensionering innan den efterlysta utredningen hunnitslutföra sitt arbete. Detta bör ges regeringen till känna.De mindre och medelstora högskolorna -- likvärdigutbildningBesluten att regionalt sprida den högre utbildningen ochetablera nya högskolor i landet hade sin grund i fleraöverväganden. Ett skäl var att öka den högre utbildningenstillgänglighet för att därigenom kunna öka det totala antalethögskolestuderande i landet. Undersökningar hadenämligen visat att avståndet till den högre utbildningennegativt påverkade ungdomarnas benägenhet att efteravslutad gymnasial utbildning söka sig till högskolan. Ettannat skäl var att de yrkesverksammas behov avhögskoleutbildning endast kunde tillgodoses omutbildningen i geografisk mening var lätt tillgänglig.Ytterligare ett grundläggande skäl för att etablera nyahögskolor i landet var bedömningen att universiteten iallmänhet nått sådan storlek att en fortsatt expansion av denhögre utbildningen krävde nya högskolor.För att de nya högskolorna skulle uppfylla ambitionenatt öka övergången till högre utbildning totalt och att länkaav studerandetrycket på universitetsorterna förutsattes attde utbildningar som högskolorna erbjöd både avstudenterna och av arbetslivet bedömdes som fullvärdigaalternativ till universitetens utbildningar. Tillkomsten av demindre och medelstora högskolorna innebar alltså inte attnågon ny utbildningsform mellan gymnasieutbildning ochhögskoleutbildning etablerades. Det var i stället en frågaom att skapa förutsättningar för en expansion avhögskoleutbildningen.Tillbakablick på riksdagsbehandlingenRedan i prop. 1975:9 drog den socialdemokratiskaregeringen upp riktlinjerna för en fortsatt utbyggnad avhögskoleutbildning på flera orter utanföruniversitetsorterna. Denna utbyggnad ansågs verksamtkunna bidra till att i socialt hänseende utjämnarekryteringen till högre studier. Inte minst torde för mångamänniskor närhet till utbildningstillfällena vara en viktigförutsättning för att återkommande utbildning skulle kunnabli verklighet.Framväxten av de nya högskolorna har i hög gradgrundats på en säker riksdagsmajoritet avsocialdemokrater, och vänstern. Den senastemandatperioden har dock i handling iriksdagsbesluten bildat majoritet mot socialdemokratiskaförslag till ytterligare utbyggnad av utbildning och forskningvid de nya högskolorna.Vid behandling av frågan underströk densocialdemokratiska regeringen att ''de nytillkomnauniversiteten och högskolorna utanför de gamlauniversitetsorterna får en växande betydelse för attåstadkomma en balanserad utveckling i olika landsdelar''.Genom forskningsproposition tillkom ocksåsärskilda medel för att stödja och utveckla forskningen vidde mindre och medelstora högskolorna.Centerpartiet instämde i sin partimotion och begärdebl.a. en strukturplan för högskolans långsiktiga planering. ''De små och medelstora högskolorna får inte bli ett slagscollegeskolor helt inriktade på korta utbildningar inomteknik, ekonomi och vård. Det är utomordentligt viktigt attde dels får ett ökat utbud inom det tekniska området, delsfår bredd i sitt utbud genom att även humanistisk,naturvetenskaplig och samhällsvetenskaplig utbildninganordnas. ''uttryckte i sin reservation tillutbildningsutskottets betänkande 1986/87:21 en diametraltmotsatt uppfattning och ansåg att de små och medelstorahögskolornas framtida utveckling i huvudsak bör styras motyrkesinriktade utbildningar anpassade efter den omgivanderegionens behov. ''Utbildning utanför universitetsorterna itraditionella universitetsämnen bör i ökande utsträckningkunna erbjudas i form av decentraliserad utbildning,distansundervisning och andra distributionsformer, allt meduniversitetet som anordnare. ''I 1988/89:Ub728 yrkade ''att de mindre ochmedelstora högskoleenheterna förses med fastaforskningsresurser, bl.a. i syfte att förstärka forskning avbetydelse för den regionala utvecklingen''. Moderaternaansåg tvärtom, d.v.s. att ''de mindre och medelstorahögskolorna inte skall ansvara för forskning utan merautvecklas till att bli regionalt betydelsefulla anordnare avyrkesinriktad högskoleutbildning som bör varariksrekryterande''.I 1989/90:UbU25 skrev utskottet att man inte är bereddatt förorda att fasta forskningsresurser tillförs någon av demindre högskolorna men att det i likhet med regeringensbedömning bör finnas goda förutsättningar förforskningssamverkan mellan dem och högskoleenheternamed fast forskningsorganisation och att en sådan samverkanär den bästa garantin för en hög kvalitet i högskolan inomsåväl grundutbildning som forskning. Sådanasamverkansformer måste utvecklas utifrån lokalaförutsättningar och kan utformas som nätverk mellan deberörda högskoleenheterna. reserverade sigtill förmån för en utbyggnad av fasta forskningsresurser vidde mindre och medelstora högskolorna.Genom forskningsproposition ställdes kraftigtökade resurser till förfogande för forskningsstödjandeåtgärder vid de mindre och medelstora högskolorna.Resurserna har i det närmaste fyrdubblats under dentreårsperiod som nämnda proposition omfattade.Hösten 1992 uppnåddes en kompromiss iutbildningsutskottet på grundval av motioner frånsocialdemokraterna och innebärande bl.a. enförstärkning av resurserna för de forskningsstödjandeåtgärder som de mindre och medelstora högskolorna självaansvarar för. förordade utskottet att det inomvarje fakultetsanslag genom statsmaktsbeslut avsätts en vissminsta andel för lärare från mindre och medelstorahögskolor. Dessa medel skulle liksom tidigare fördelas efterprövning i fakultetsnämnderna. ville gå ännulängre.I 1992/93:UbU14 begärde socialdemokraterna etttillkännagivande om rätt att utfärda magisterexamen vid demindre och medelstora högskolorna. Förslaget avslogs avden borgerliga majoriteten. hade nu plötsligtsläppt sina krav på särskilda insatser för de mindre ochmedelstora högskolorna.I 1992/93:UbU15 konstaterade socialdemokraterna attregeringen inte följt upp riksdagsbeslutet och återkommitmed det förslag om öronmärkning av vissa medel inomvarje fakultetsanslag för forskning vid de mindre ochmedelstora högskolorna som begärde i besluthösten . Vi upprepade kraven och redovisade enschablon för beräkning av den rörliga resursen baserad påen viss summa per lektor och annan disputerad lärare. Viföreslog en kraftig uppräkning av ifrågavaranderesurser med sammanlagt . Motionenavslås av den borgerliga majoriteten. röst för demindre och medelstora högskolorna har helt tystnat.Det aktuella regeringsförslagetRegeringens förslag i prop. 1993/94:177 innebär att degrundläggande tankarna bakom de mindre och medelstorahögskolornas etablering överges. I stället föreslås enkategoriklyvning mellan universiteten och de små ochmedelstora högskolorna i den meningen att universitetenoch fackhögskolorna skall inrikta sig på längre utbildningaroch de små och medelstora högskolorna på kortaregrundutbildningar.