mot · GH02Ub80 · 1994-04-18 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:177 Utbildning och forskning. Regeringen föreslår i sin proposition 1993/94:177 ett nyttresurstilldelningssystem för fakultetsanslagen. Detföreslagna systemet har det vällovliga syftet att stärkaförnyelsekraften och kvaliteten i svensk forskning.Systemet bygger på att av de totala anslagenför ett fakultetsområde ska fördelas bland berördafakulteter vid olika lärosäten i proportion till antaletavlagda forskarexamina där även hänsyn tages till andelenunderrepresenterat kön. Antalet examina anses avregeringen nära hänga samman med forskningens kvalitet.En spärregel införes som garanterar att medlen för enfakultet tillåts minska med högst mellan tvåbudgetår och högst under en treårsperiod.Det i propositionen framlagda förslaget skiljer sig inteprincipiellt från det förslag som var föremål förremissbehandling. Remissförslaget angav att 20 procentskulle vara baserat på andelen forskarexamina och 10procent på andelen vetenskapligt prövade externa anslag.Spärregeln var angiven till högst 5 procents minskningmellan två budgetår och högst för entreårsperiod.Konstruktionen av såväl det föreslagna systemet som detsom var ute på remiss innebär att en fakultet kan hamna ien negativ resurstilldelningssnurra och förlora resurser årfrån år även om fakultetens andel i antalet avlagdaforskarexamina är oförändrad. Detta skulle sannolikt ledatill att drabbade fakulteter långsamt kvävdes, vilket inte kanvara avsikten med det föreslagnaresurstilldelningssystemet.Fakulteterna vid landets universitet och högskolorverkar under mycket varierande förhållanden. Att utananalys använda andelen avlagda forskarexamina i relationtill fakultetsanslaget som ett mått på prestationen vid enfakultet vid ett visst lärosäte kan vara mycket missvisande.Skillnader i produktivitetsmått kan bero på en mängdfaktorer som ligger utanför fakultetens egen prestation. Deflesta av dessa faktorer beror på fakultetens ålder. En delfakulteter är bara ett tiotal år gamla och arbetar med attbygga upp och konsolidera sin verksamhet medan andrafakulteter har verkat -- upp till . Förutom den akademiska grund dessa fakultetervilar på har de via donationer m.m. hunnit bygga upp egnaresurser samt verkar i en region som hardragit till sig kunskapsintensiva verksamheter som germöjligheter till forskarstudier i arbetet samtforskarhandledning. Exempel på sådana verksamheter ärforskningsintensiva företag, statliga institut och verk, störrebibliotek, arkiv m.m. Allt detta ger dessutom en socialstruktur som befrämjar högre studier och forskarutbildning.Många forskarstuderande behöver inte heller förlita sigpå de resurser som en universitetsinstitution har förforskarutbildning genom fakultetsanslag utan får sinforskarutbildning finansierad på annat sätt. Det är givet attandelen doktorander och antalet forskarexamina blir hög ien sådan region utan att egentligen vara ett mått på enfakultets egenprestation.Som en följd av det stora genomslag som dessaomgivningsfaktorer medför på effekterna av den föreslagnamodellen till resultatbaserade fakultetsanslag blir fakultetervid lärosäten med kort utbildnings- och forskningstraditionkraftigt missgynnade. Detta gäller särskilt fakulteter vidUmeå universitet, samt Högskolan iLuleå. har, som exempel på effekterna avomgivningsfaktorerna, visat i sitt remissvar att om enkorrigering görs utifrån faktiskt disponibla resurser förforskarutbildning så skiljer sig de olika medicinskafakulteterna i landet inte från varandra. Detta till trotsskulle det föreslagna resurstilldelningssystemet medföradrastiska nedskärningar för Umeåfakulteten.Två forskare från har vidare visat att det ipropositionen förslagna resurstilldelningssystemet inteuppfyller kravet på att fördela fakultetsresurserna på ettsamhällsekonomiskt effektivt sätt. Det i propositionenföreslagna systemet bygger på en tilldelning enligtgenomsnittsavkastningsprincipen medan det ur ettsamhällsekonomiskt perspektiv bör bygga påmarginalavkastningsprincipen.Det är viktigt att finna olika incitament för lärosätena attstärka förnyelsekraften och kvaliteten i svensk forskning.Härvid är ett nytt resurstilldelningssystem förforskarutbildning och forskning en väsentlig del. Iutvecklingen av den högre utbildningen och forskningen ilandet är betydelsen av en ökad samverkan mellangrundutbildning och forskning allmänt omvittnad. För attuniversitet och högskolor med forskning på ett samlat ochintegrerat sätt skall kunna arbeta med kvalitetsutvecklingav såväl grundutbildning som forskarutbildning ochforskning bör ett nytt resurstilldelningssystem förforskarutbildning och forskning vara i samklang med detresurstilldelningssystem som införes för grundutbildningen.Det föreslagna resurstilldelningssystemet kan förbättrasgenom att de av totalresurserna, som inteska fördelas utifrån andelen forskarexamina, blir föremålför en fast fördelning till en given fakultet vid ett lärosäteoch baserat på politiska beslut. Denna fördelning bör i stortutgå från den andel som fakulteten har vid utgångsläget fördet nya resurstilldelningssystemets införande,att fördelas utifrån en bedömning avfakultetens forskarutbildnings- och forskningsverksamhetutgående från fakultetens förutsättningar i analogi med vadpropositionen föreslår för grundutbildningen. Vid en sådanbedömning kan antal forskarexamina vara en av flerabedömningsgrunder. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om resultatrelateradefakultetsanslag.