mot · GH02So430 · 1994-01-25 00:00:00 — Människors hälsa är en viktig samhällsfråga. Till vissadelar kan vi själva påverka vår hälsa; genom kostvanor,alkoholbruk, rökning, motion osv. Men många viktigaorsaker till ohälsa råder vi inte över som enskilda individer.Det gäller bland annat arbetsmiljö, bostäder, socialafaktorer och arbetslöshet. Här har samhället det samladeansvaret.Samhällets helhetsansvar för hälso-och sjukvården bör styras av följande principer:Godoch trygg hälso-och sjukvård till alla, oberoende av inkomstDet skall vara en självklar trygghet för varje individ attdet finns en bra hälso- och sjukvård. Ingen skall kännabehov av att köpa sig privata sjukvårdsförsäkringar för attfå den bästa sjukvården. Den som är sjuk skall alltid få denvård hon behöver, oberoende av sin egen ekonomi.Valfrihet och inflytande för patientenPatientens önskemål och behov skall så långt sommöjligt styra utformningen av vården. Patienten skall gesstor valfrihet och inflytande över sin egen situation.Patientens rättigheter bör preciseras i hälso- ochsjukvårdslagen.Gemensam finansieringHälso- och sjukvården är ingen handelsvara. Ingen kanvälja att inte bli sjuk. Därför skall hälso- och sjukvårdenvara gemensamt finansierad via skattsedeln. Avgifter kanvara ett styrmedel, men skall inte användas somfinansieringskälla.Rättvis fördelning -- efter behovResurserna till hälso- och sjukvården skall fördelasrättvist och efter behov. Det är inte efterfrågan, dvs. hurmycket människor är beredda att betala, som skall varaavgörande utan behovet.Demokratiskt styrd hälso- ochsjukvårdEn fördelning av resurserna rättvist och efter behovkräver att hälso- och sjukvården är demokratiskt styrd.Marknadskrafterna får inte vara styrande i dettasammanhang.Bästa möjliga utbyte av skattepengarnaEftersom resurserna till hälso- och sjukvårdenförmodligen kommer att vara starkt begränsade även iframtiden är det oerhört viktigt att medborgarnasskattepengar används så att de ger största möjliga nytta.Regeringens politik leder till sämre folkhälsa och dyraresjukvårdDet största hotet mot folkhälsan är landets dåligaekonomi och arbetslösheten. Den ekonomiska nedgångendrabbar möjligheterna att bedriva en välfärdspolitik.Arbetslösheten är ett av de allvarligaste hoten motfolkhälsan.Därutöver sker på olika områden konkreta förändringarsom bidrar till sämre hälsa:Nedskärningar inomomsorgen om barn och gamlaKommunernas nedskärningar på daghem, skola,skolhälsovård och äldrevård är långsiktigt negativa förfolkhälsan. Nedskärningarna sker i många fall lika mycketav ideologiska som av ekonomiska skäl. Vissa borgerligtstyrda kommuner och landsting gör nedskärningar för attfinansiera skattesänkningar.Ökande segregation isamhälletDen ökande segregationen i samhället och de allt störreskillnaderna mellan olika befolkningsgrupper är andrahälsorisker som orsakas av den borgerliga politiken.Systemskifte inom hälso- och sjukvården av ideologiskaskälInom hälso- och sjukvården sker genomgripandeförändringar som är till nackdel för folkhälsan. Detsystemskifte som har satts igång motiveras inte av någragenomgripande problem inom den svenska hälso- ochsjukvården. Syftet är inte heller att spara pengar.Förändringarna leder till en totalt sett dyrare sjukvård.Systemskiftets långsiktiga mål är att rusta ned den offentligasjukvården och överlämna till den enskilde att ta helaansvaret för sin hälsa.Husläkarlagen är ett kostsamt ochkrångligt sätt att lösa ett enkelt problemFlertalet landsting ger redan den enskilde rätt att väljavilken läkare man vill gå till. En komplettering av hälso- ochsjukvårdslagen med allas rätt att själva välja läkare,uppfyller målen med husläkarlagen. De delar av lagen somhandlar om ersättningsprinciper, listning och läkarnas friaetableringsrätt, leder till ökade kostnader, krångel ochbyråkrati. De minskar valfriheten genom att tvinga allamänniskor att vara knutna till en enda läkare.Splittringen leder till nedrustning av det förebyggandearbetetVårdcentralernas områdesansvar och lagarbete brytsupp som en följd av husläkarsystemet. Distriktssköterskor,undersköterskor och andra personalgrupper som i dagsvarar för huvuddelen av det förebyggande arbetet, blirfärre och ges en mindre självständig roll. På många håll skernedläggningar av mödravårds- och barnavårdscentraler.Marknadsmodeller i stället för sjukvård efter behov gersämre vård till högre prisI stället för medicinska prioriteringar ochresursfördelning efter behov, skall ''marknaden'' ochefterfrågan avgöra fördelningen av hälso- och sjukvård.Den borgerliga majoriteten i har beslutat att allaläkare skall få etablera sig fritt och kunna kräva attsamhället betalar räkningen. Privata alternativ gynnas ävenom de är dyrare än den offentliga vården.Försäkringslösningar leder till en ojämlik sjukvårdDet finns starka nyliberala krafter som arbetar för attersätta dagens sjukvårdshuvudmän med olika privata ochandra försäkringsbolag. Det systemskifte som regeringeninlett inom hälso- och sjukvården underlättar en sådanutveckling. Försäkringslösningar leder till krångel,byråkrati och höga kostnader, som de gynnar devälutbildade och ekonomiskt starka på de svagasbekostnad.Det bästa är att slippa bli sjukI början av seklet var fattigdomen det största hotet motbefolkningens hälsa. Låg lön, tungt arbete på livsfarligaarbetsplatser, brist på mat, dragiga och osunda bostäder varett gissel, som gjorde det omöjligt för många att värja sigmot ohälsa.Socialdemokraternas välfärdspolitik, folkhemsbygget,medförde att fler fick ta del av välfärden. Alla fick bidra tillden gemensamma kassan efter förmåga men fick i gengäldta del av resultatet efter behov. försvann ochmed det fattigdomssjukdomar som tuberkulos, difteri,undernäring och utslitna leder.Under efterkrigstiden ökade i stället''livsföringsjukdomarna''. Hjärt- och kärlsjukdomar blev destörsta dödsorsakerna. Cancer står för en femtedel avdödsfallen. Huvudorsakerna är dåliga matvanor, tobak ochalkohol tillsammans med en stressig livsföring och en högexponering för gifter och syntetiska ämnen.Under 1990-talet börjar bilden förändras igen. Dethandlar inte längre enbart om kroppslig hälsa utan om oro,ångest och kronisk smärta. Orsakerna är psykosocialaproblem i kombination med en alltmer riskfylld och osäkerverklighet. Var tionde tonåring råkar ut för psykiskastörningar. Två av tre kvinnor och nästan varannan mansöker psykiater . Stress, sömnstörningar ochalkoholmissbruk tillhör bilden, liksom den utbreddaensamheten. Lång arbetslöshet är ett av de störstahoten mot folkhälsan.Hälsan är en klassfrågaHälsan är klassbunden, det vet vi genom ett stort antalvetenskapliga undersökningar. I regeringens proposition1990/91:175 står det så här: ''De klassmässiga skillnaderna ihälsa är fortfarande stora och när det gäller dödlighet harde fortsatt att öka . Det finns särskildanledning att bevaka hälsoutvecklingen bland kvinnor, barnoch ungdomar, äldre, handikappade och invandrare. ''har arbetarkvinnors hälsa försämrats,risken för tidiga dödsfall är högre än blandkvinnor med tjänstemannayrken. Risken förarbetsolycksfall har minskat bland männen, men ökat blandkvinnorna. Risken för en kvinnlig icke facklärd arbetare attbli förtidspensionerad på grund av sjukdom irörelseorganen är tio gånger högre än för manliga, högretjänstemän.Bland de äldre som haft ett tungt arbete eller en riskfylldarbetsmiljö är långvariga sjukdomar ochfunktionsnedsättningar betydligt vanligare än bland äldresom arbetat i tjänstemannayrken. Dödsrisken blandarbetande kvinnor (65--) med kort utbildning är 22procent större än bland kvinnor med lång utbildning.Risken att dö i olycksfall är större för barn tilllågutbildade arbetare än för barn till högutbildade.Långvarig sjukdom eller handikapp är vanligare bland barntill arbetare än bland barn till tjänstemän. Föräldrarnasklass och hälsa är mycket avgörande för barnsuppväxtvillkor och hälsa.Slutsatsen är att om vi vill ge förutsättningar för enjämlik hälsa, måste vi skapa ett jämlikt samhälle.Uppväxtmiljö, ekonomisk politik, bostadspolitik,arbetsmarknadspolitik är helt avgörande om man villpåverka folkhälsan. Endast genom politiska beslut kanhälsa och välfärd fördelas rättvist.Sverige har undertecknat WHO:s mål om ''Hälsa föralla''. Det övergripande målet är att skall skillnaderi hälsotillståndet mellan länder, och mellan grupper inomländer, ha minskat med minst 25 procent.Med kvar anser vi att det finns allanledning för att låta utvärdera hur WHO:s 38folkhälsomål har uppfyllts, och föreslår därför atthos regeringen begära detta.Statens ansvar är att skapa förutsättningar för god hälsaStatens politik påverkar folkhälsan på en rad områden.Staten måste därför ta ett tydligare ansvar när det gäller attge förutsättningar för en god folkhälsa. Ett åskådligtexempel är arbetsmarknadspolitiken.Folkhälsogruppen med () somordförande, skriver i sin rapport nr 17 1992 så här omarbetslöshetens förödande effekter: ''Då det gällerarbetslöshetens negativa effekter på hälsan, kan man tänkasig att förhindra dessa på olika sätt. Den mest radikalalösningen är givetvis att minska, helst avskaffaarbetslösheten. ''Ett annat exempel är bostadspolitiken. Den som bortrångt, nerslitet och har dålig service drabbas lättare avohälsa och sjukdom än den som bor i ett väl fungerandebostadsområde. En extremt marknadsstyrd bostadspolitikförstärker dessa skillnader. På samma sätt vet vi attarbetsmiljö, social situation och förhållandet mellan könen,har mycket stor betydelse. Generellt kan man med fog påståatt alla politiska beslut påverkar den samlade folkhälsanmer eller mindre ingripande.För att skall få en överskådlig bild av hur debeslut som fattas påverkar folkhälsan, föreslår vi attriksdagen hos regeringen begär att alla propositioner sominnehåller förslag som kan ha effekter på folkhälsan, skallinnehålla en konsekvensbeskrivning av sådanahälsoeffekter.Folkhälsoinstitutet, som inrättades på förslagav den socialdemokratiska regeringen, har en mycket viktigroll när det gäller det nationella folkhälsoarbetet. Det ärangeläget att intentionerna med institutet fullföljs.Landstingen och kommunerna har det praktiskaansvaretDet är alltså inte tillgång till teknisk utrustning, modernasjukhus och förstklassig expertis som i första hand styr vårhälsa, utan det är villkoren i vårt dagliga liv.Landstingens och kommunernas uppgift att bedrivaförebyggande hälsovård skall därför ha ett mycket brettregister. Utöver den rena hälsovården handlar det om attstimulera till bra arbetsmarknad och ett rikt fritidsliv, atttillgodose behovet av goda kommunikationer och brautbildning samt att planera samhället med utgångspunktfrån människors bästa.Landstingen har en viktig uppgift i att bedriva medicinskförebyggande verksamhet när det gäller levnadsvanor ochlivsmiljöer. Det arbetet måste intensifieras och många''samhällsaktörer'' måste stimuleras att delta i samarbetet --ideella organisationer, folkrörelser, idrottsorganisationer ärviktiga samarbetspartners.Landsting och kommuner skall ha en pådrivande ochsamlande roll. Det är av avgörande betydelse att alla --framför allt våra barn och ungdomar -- får så mycketkunskap och vägledning, att de av egen kraft kan välja bortohälsosamma och nedbrytande livsstilar (t.ex. droger).Det husläkarsystem som tvingas på allasjukvårdshuvudmän är till stor nackdel för detförebyggande arbete som sker på vårdcentralerna.Barnavårdscentraler och mödravårdscentraler, som äroerhört betydelsefulla för barns och mödrars hälsa,kommer att förlora sin starka och självständiga ställning.Tandvården för barn och ungdomar är en viktig del avden förebyggande hälso- och sjukvården. Folktandvårdenhar också ett särskilt ansvar för att nå grupper med stortvårdbehov och som ofta inte efterfrågar den här vårdensjälva. Det gäller bland annat psykiskt störda och vissagrupper äldre.För att öka effektiviteten av alla samlade insatser somgörs av kommuner, landsting och frivilliga organisationer,föreslår vi att ges i uppdrag atttillsammans med kommuner, landsting och organisationerinitiera kartläggningar av hälsorisker och offensiver motohälsa. Det är dock viktigt att det inte stannar vidkampanjer, utan att det sker ett fördjupat arbete påfolkhälsans område.Den som blir sjuk har rätt till god och trygg vård, tillvalfrihet och inflytandeEn människa som söker läkare är ofta orolig och räddoch har ont. Detta medverkar till ett beroende avomgivningen. Relationen patient--läkare är inte jämlik,patienten är i underläge. Systemet får därför inte förutsättaatt patienten agerar som en kritisk köpare av en tjänst ellervara. Den som blir sjuk är inte en ''kund'' som köper entjänst, utan en patient med rättigheter.Sjukvården skall vara sådan att patienten har trygghetenatt veta att hon får bästa möjliga vård. Men den skall ocksåstärka hennes möjligheter att ställa krav och att fåinflytande över sin sjukvård.Det skall vara lätt att få vårdFör de flesta är det viktigare att vården finns och är lätttillgänglig när den behövs än att kunna välja vårdgivare.Det skall vara lätt att få kontakt med sjukvården, oavsetttid . Information om vart man vänder sig skallutformas så att också gamla, handikappade och invandrarekan ta del av den. Primärvården skall lokaliseras närabefolkningen i bostadsområden och nära arbetsplatser.Dålig ekonomi får inte medföra att människor avstårfrån nödvändig vård. De samlade kostnaderna förkarensdagar, läkarbesök, sjukresor, läkemedel ochhjälpmedel blir snabbt betungande, inte bara för dem medlägst inkomster. Patientavgifter skall därför hållas låga.Högkostnadsskyddet som omfattar entolvmånadersperiod bör brytas ned till kortare perioder,förslagsvis med ett kostnadstak per månad.Vårdgarantin för några utvalda diagnoser har visat sigvara effektiv, köerna har försvunnit. Men det finns en riskför en uppdelning av patienterna efter ''A- och B-diagnoser'', där de som omfattas av vårdgarantin går föreandra. Vårdgarantin bör därför omfatta alla patientgrupper.När läkaren väl fastställt vårdbehovet skall behandlingerbjudas , i första hand i det egnalandstinget, i andra hand i något annat landsting eller avannan vårdgivare. Varje patient bör alltid få ett klart beskedom tidpunkt för behandlingen, inte bara en ungefärligkötid.När det gäller rehabilitering har försäkringskassanskyldighet att senast efter åtta veckors sjukskrivning tainitiativ till åtgärder. Den tidsgränsen bör gälla även förpensionärer och andra som inte förvärvsarbetar.Att kunna väljaJu friskare man är desto lättare är det att agerasjälvständigt och ställa krav på sjukvården. De senasteårens valfrihetsdiskussion är naturlig men alltför förenklad.För barn, gamla och kroniker är en varaktig läkar- ellerdistriktssköterskekontakt viktig. Kontinuitet ger trygghet.För andra grupper handlar valfriheten om annat änkontinuitet.Valfriheten bör ges en vidare innebörd än mer ellermindre tvångsmässig listning hos husläkare. Den somtycker det är viktigare att få en snabb behandling än att fåkomma till samma läkare skall få göra det.Rättigheten att välja en allmänläkare bör även ifortsättningen finnas inskriven i hälso- och sjukvårdslagen.Patienterna bör också ges möjlighet att välja när det gällerandra personalkategorier, som distriktssköterska ochsjukgymnast.Även den som bor i glesbygd bör ges möjlighet att välja.Om befolkningsunderlaget är för litet kan nya lösningarbehövas, t.ex. att en ytterligare läkare finns tillgänglig vissadagar, eller att reskostnaden till en alternativ läkare kanbekostas av sjukvårdshuvudmannen.Ju mer kvalificerad vård som krävs, desto färre är dealternativ som står till buds. Antalet specialistkompetentaläkare är en begränsande faktor. Patienten bör dock ha storfrihet att välja vårdgivare, om möjligt i hela landet. Särskiltför en gammal människa kan det vara av stort värde att fåvård på ett sjukhus nära en anhörig.Rätten att välja vårdgivare bör också gälla de gamla sombor på kommunala sjukhem. Många människor tillbringarsina sista år på sjukhem. Många av dem har stora behov avatt få hjälp och stöd av sina anhöriga. Det är viktigt att deges möjlighet att få sin vård och omsorg i närheten av sinabarn eller andra anhöriga.Skall valfriheten bli något annat än en papperstigermåste information om vårdkvalitet, väntetider ochalternativa behandlingsmöjligheter erbjudas på ettlättillgängligt sätt.Respekt för individenFör patienten är kontakten med vården alltid unik, ävenom åkomman är ''banal'' och den behandlande läkaren setttusentals liknande fall. Hälso- och sjukvården skallbehandla varje enskild patient som en individ. Det gäller attvården erbjuder någon som lyssnar, någon som reder ut vadjag som patient behöver.Rehabiliteringstanken, att se människans möjligheteratt återvända till ett normalt liv efter sjukdom eller skada,skall genomsyra all vård och omsorg. Detta förhållningssättskall gälla även för patienter med mycket långvariga,kroniska eller obotliga sjukdomar. Vårdpersonalen skallstärka patientens friska sidor och underlätta vägen till ökadhälsa och oberoende.För personer med kroniska och obotliga sjukdomar, isynnerhet vid vård i livets slutskede, är det nödvändigt attge en tillräcklig smärtlindring. Rapporter har visat på storabrister och en onödig återhållsamhet när det gällersmärtlindring.Redan i dag stadgas att vården skall planeras i samrådmed patienten, vilken också kan avstå från behandling.Individuella vårdplaner för omvårdnad och rehabilitering ärbra instrument för att förverkliga denna tanke.En utveckling där patienten får större inflytande i vårdenförutsätter ett tydligare ansvar hos vårdgivaren. Patientenskall veta vem som är ansvarig för vården. Patientansvarigaläkare skall enligt lag utses, men detta blir ofta enformalitet. Detta ansvar måste ges en reell innebörd. Inomförlossningsvården är patientansvarig barnmorska och iandra vårdformer patientansvarig sjuksköterska önskvärdakomplement.I en patientjournal samlas många uppgifter som ärkänsliga för patientens integritet. Sekretessen måstegaranteras i samband med att journalhanteringendatoriseras. Det bör utredas om lagstiftningen bör ändras såatt journalen ägs av patienten och inte av vårdgivaren. Detskall inte vara möjligt att, utan patientens medgivande,överföra journaler mellan vårdgivare eller sälja dem frånkonkursbon efter privata vårdföretag.Patientens rättÄven om vårdpersonalens förhållningssätt är avgörandemåste patientens ställning stärkas ytterligare. Genom hälso-och sjukvårdslagen betonades patienten ilagstiftningen. är det för nästa steg. IStorbritannien finns nationella rättigheter angivna i enPatient's Charter. Dessa kompletteras på regional och lokalnivå. En liknande ordning bör övervägas i . Dethandlar inte om att lagstifta om utökad service. Till skillnadfrån sådan rättighetslagstiftning som LSS, torde därförpatientens rättigheter kunna stärkas utan direktaekonomiska följder för huvudmännen.Bland de rättigheter som är av intresse i sammanhangetär: rätten till sin egen journal rätten att välja läkarerätten till en fast läkarkontakt inom primärvården rättentill information om sin sjukdom och ombehandlingsalternativ rätten att ta del avkvalitetsmätningar rätten till vård eller behandling efter läkarbedömning rätten tillrehabilitering inom åtta veckorVarje sjukvårdshuvudman bör kompletteraförteckningen med lokalt stadgade rättigheter. Det är varjesjukvårdshuvudmans ansvar att informera om patienternasrättigheter.Våra gemensamma krav på hälso- och sjukvårdenDen svenska sjukvården har stått som enförebild internationellt när det gäller hög medicinsk kvalitetoch rättvis fördelning av vården efter behov. De senasteårens utveckling av vården har visat att den svenskamodellen också är mycket kostnadseffektiv. Sjukvårdensproduktivitet har ökat kraftigt . Dess andelav BNP har sjunkit och uppgår nu till 8,5 procent.Minskningen har skett trots att andelen äldre i den svenskabefolkningen blivit högre och behoven av sjukvård därmedblivit större.Förnyelse och effektivisering under hård ekonomiskpressFörnyelsen av organisation och ekonomistyrning inomlandstingen samt nya behandlingsmetoder och ny medicinskteknik kommer att öka produktiviteten ytterligare. Om deresurser som frigörs på detta sätt får stanna inomsjukvården, kan sjukvården möta de växande behov, somblir en följd av ökningen av antalet äldre.Den medicinsk--tekniska utvecklingen leder till kortarebehandlingstider, vilket i sin tur medför att fler patienterkan behandlas. Detta innebär emellertid inte automatisktminskade kostnader för sjukvården. Den så kalladetitthålskirurgin är ett exempel på detta förhållande. Kortarevårdtid och kortare sjukskrivning än tidigare, men självaingreppet är dyrare jämfört med konventionell kirurgi.Sjukvården kan -- till högre kostnad -- behandla flerpatienter . De stora vinsterna med den nyametoden kommer därmed patient, sjukförsäkringssystem,arbetsgivare etc. till godo.Jämn och hög kvalitet med hjälp av en utveckladkvalitetssäkringEtt viktigt krav på hälso- och sjukvården är en garanterathög och jämn kvalitet när det gäller såväl omvårdnad sombehandlingar och operationer. Mer än obetydligavariationer mellan olika vårdgivare skall inte tillåtas inomden gemensamt finansierade vården.Bedömningar av sjukvårdens prestationer har tidigarebegränsats till uppgifter av kvantitativ karaktär, till exempelantal behandlingar, intagningar och läkarbesök. Dettaunderlag måste nu kompletteras med uppgifter sombeskriver kvaliteten i sjukvården. Det arbete som pågårmed att ta fram kvalitetssäkringssystem är oerhörtangeläget. Vidare är det viktigt att uppgifter tas fram somger möjlighet till jämförelser mellan olika vårdgivare.Sjukvårdshuvudmännen måste också tillförsäkrasmöjligheter att följa upp -- och vid behov vidta åtgärder --när det gäller läkares förskrivning av psykofarmaka samtfrekvensen sjukskrivningar och förtidspensioneringar.Politiska prioriteringar -- inte efterfrågestyrningI den demokratiska styrningen av hälso- och sjukvårdeningår att prioritera mellan olika hälso- och sjukvårdsbehov.Det är viktigt att skilja på vad som är politiska respektivemedicinska prioriteringar. Fördelningen av resurser inomoch mellan olika sektorer inom hälso- och sjukvården ärsjälvklara politiska prioriteringar.Frågor om utbud, kvalitet, väntetid och valfrihet ärexempel på vad som faller inom den politiska sfären. Det ärdäremot en fråga för den medicinska professionen attavgöra vilka behandlingar som skall sättas in på olikapatienter. Här har den utvärdering av behandlingsmetodersom görs av det statliga SBU en viktig roll.Om man inte klarar ut dessa ansvarsförhållanden ärrisken uppenbar att -- i en alltmer ansträngd ekonomi -- enstyrning av resurserna efter behov alltmer kommer attersättas av en efterfrågestyrning. Det leder i sin tur till attresurser successivt kommer att dras från primärvård ochförebyggande insatser till sjukhusvården.En annan effekt av en efterfrågestyrd sjukvård kan bliatt vissa patientgrupper blir eftersatta, därför att de är ensvag grupp eller att deras sjukdomar inte är så intressantaför läkarkåren. Exempel på sådana grupper kan varapsykiskt sjuka, kroniker och de som behöver vård i livetsslutskede. Slutsatsen är att en politisk styrning baserad påbehov är den enda vägen att gå för att bibehålla en god ochrättvis sjukvård i enlighet med intentionerna i hälso- ochsjukvårdslagen.Vård på rätt nivåDet är viktigt att utveckla ''den nära sjukvården''.Vårdcentralerna utgör grunden i primärvården. För attprimärvården skall kunna utgöra frontlinjen mot ohälsankrävs dels områdesansvar, dels ett lagarbete avallmänläkare, sjuksköterskor, sjukgymnaster, terapeuteretc.Strävan bör vara att föra ut så mycket som möjligt, ävenav specialistsjukvården, nära människorna. Det är tillfördel för människorna, men också ekonomiskt fördelaktigtför samhället, om det endast är nödvändigt att besökaakutsjukhusen vid komplicerade skador och sjukdomar. Dåkan akutsjukhusen koncentrera sig på sin uppgift, vilket isin tur innebär att hela sjukvårdsorganisationen kan drivaseffektivt.Sammantaget krävs en flexibel hållning.