mot · GH02Fi208 · 1994-01-25 00:00:00 — Olika ekonomisk-politiska vägval hargett varierande resultat.Omläggningen av penningpolitiken iStorbritannien var ett trendbrott.Den innebar en kraftig räntesänkning som stimulerade deninhemska efterfrågan kraftigt, vilket resulterat i en markantuppgång i hela den brittiska ekonomin. Inflationen harförblivit låg. är somförsta land i Västeropa på väg ut ur lågkonjunkturen.Den tyska ekonomin brottas med fallandeproduktion, minskad sysselsättning och storabudgetunderskott. Till stor del sammanhänger detta medkostnaderna för den tyska återföreningen. Bundesbankshögräntepolitik har inneburit höga realräntor för industrinoch låg inhemsk efterfrågan.I befästs konjunkturuppgången. Tillväxtenförväntas öka och sysselsättningen ta fart. Den inhemskaefterfrågan förväntas fortsätta att stiga och ge ett väsentligtbidrag till BNP-tillväxten. De låga räntorna har gett skjutsåt investeringarna.Den japanska ekonomin har i modern tid aldrigutvecklats så svagt som . Specifikaproblem råder i med deflation och skuldtyngd finans-och företagssektor. Ett stort bytesbalansöverskott skapar enur konkurrenssynpunkt för stark yen. Den inhemskaefterfrågan är svag. Den japanska ekonomin stimulerasdock av den låga räntenivån och fler finanspolitiska paketär att vänta.Två synsättSom framgår av den översiktliga internationellakonjunkturbilden har olika länder valt olika vägar för attmöta lågkonjunkturen. Den internationella ekonomiskadebatten kretsar följdriktigt till stor del kring detta vägval.Förenklat och schematiskt uttryckt står två grundläggandesynsätt mot varandra:Å ena sidan har vi den linje som kan sägas representerasav t.ex. tyska , internationella valutafonden,och . Nyckelorden i dennastrategi är inflationsbekämpning och fasta normer.Å andra sidan har vi den linje som företräds av denamerikanska administrationen och av beslutsfattarna iStorbritannien samt . Detta vägval kännetecknas avatt den ekonomiska politiken skall utformas flexibelt ochmed en hög grad av pragmatism. Det gäller ävenpenningpolitiken. och har andra mål förpenningpolitiken än de som dominerar i . Manmenar att strukturella förändringar inte är till någon störrehjälp om efterfrågan på arbetskraft är svag.Den första linjen har präglat politiken i de flesta avVästeuropas länder under senare år.Inflationsbekämpningen har varit överordnad andra mål förden ekonomiska politiken med det uttalade syftet att skapagynnsamma betingelser för tillväxt och sysselsättning.Dessvärre har denna politik i viktiga avseenden fått heltmotsatta effekter. Produktionen har stagnerat eller minskati stället för att öka. Massarbetslösheten har permanentats,och därmed skapat stora budgetunderskott. För lång tidframöver kommer den höga arbetslösheten att vara EU-ländernas grundläggande sociala och ekonomiska problem.Den andra linjen har inte prövats och i likamånga länder som den första. Omläggningen avpenningpolitiken i och den mer expansivafinans- och penningpolitik som Clinton-administrationenoch den amerikanska bedriver är tvåexempel på en mer pragmatisk ekonomisk politik.Den amerikanska administrationen är starkt kritisk tillden ekonomisk-politiska passivitet som råder i Europa.Amerikanarna menar att normpolitiken har gjort attEuropa gått från stagflation till stagnation. Man anser att deeuropeiska ekonomierna bör stimuleras med hjälp avpenning- och finanspolitiska medel. Den amerikanska oronför sammanhänger inte minst med att man anser attUSA inte kan fungera som lokomotiv för helavärldsekonomin. Efterfrågan i måste bli högre.Valet mellan de båda huvudlinjerna -- den konservativa,passiva och dogmatiska linjen, eller den progressiva, aktivaoch pragmatiska linjen -- är i högsta grad relevant för densvenska ekonomin. Den ekonomisk-politiska debatten iSverige handlar om detta vägval.5.2 Den svenska ekonominBilden av den svenska ekonomin kännetecknas av tvåexceptionella förhållanden:Å ena sidan har konkurrenskraften för svenskproduktion förstärkts radikalt till följd av den svaga kronan.Uppgången i exporten är påtaglig. Ett nivåskifte för svenskexport kommer att äga rum under de närmaste två åren.Därefter kommer exportens tillväxttakt successivt attnormaliseras. Devalveringsfördelarna börjar klinga avredan under nästa år.Å andra sidan är utnyttjandet av landets samladeproduktiva resurser alltjämt mycket lågt. BNP-gapet är 12procent, dvs. hade BNP ökat i den trendmässiga taktensedan 1990 skulle nivån på BNP ha varit högre . Produktions- och sysselsättningspotentialen är medandra ord betydande.I en normal situation skulle den kraftigaexportuppgången leda till en betydande uppgång i helaekonomin. Sysselsättningen skulle öka kraftigt,inkomsterna likaså och därmed även den inhemskaefterfrågan. De totala investeringarna skulle också öka, såäven i tjänste- och bostadssektorn.Detta förlopp är emellertid mindre sannolikt dennagång. För det första kommer inte nya investeringarautomatiskt igång som i normala konjunkturuppgångar dåöverkapacitet utvecklades i vissa branscher underöverhettningsåren. För det andra hålls den förväntadeuppgången i den inhemska ekonomin tillbaka av statligaåtgärder som begränsar hushållens köpkraft.Sammantaget innebär detta att risken är stor attexportuppgången varken medför ökade realinkomster ellerfår spridningseffekter utanför exportsektorn.Enligt regeringen kommer BNP att öka med 2,4 procent.Det är helt och hållet nettoexporten på , somgenererar denna tillväxt. De inhemskaefterfrågekomponenterna fortsätter att utvecklas svagt.Bruttoinvesteringarna minskar kraftigt för fjärde året i rad.Sparkvoten ökar till . Den totalaarbetslösheten stiger till över 14 procent.Hur den privata konsumtionen utvecklas framöver är ennyckelfråga för hela ekonomins utveckling. Läget är mycketsvårbedömt, vilket också återspeglas i de stora variationersom förekommer mellan olika instituts prognoser. Det ärmöjligt att hushållen reagerar positivt på tecknen om enuppgång i ekonomin, men det är också möjligt attskuldsaneringsprocessen fortsätter. Den åtstramandepolitik som regeringen alltjämt bedriver ger dessutomhushållen signaler om fortsatt återhållsamhet i den privatakonsumtionen.Under alla omständigheter står det klart att det krävs enhögre tillväxtbana om sysselsättningen på allvar skall kunnaöka. För som går ökar antalet långtidsarbetslösa,vilket i sin tur försvårar en återgång till en normal situationpå arbetsmarknaden. Det brådskar med en omläggning avden ekonomiska politiken.6. Vårt alternativVi vill ändra inriktning på politiken för attöka sysselsättningen och minska arbetslösheten. Redan i årmåste arbetslöshetskurvorna vända.I den här motionen presenterar vi socialdemokrater enny ekonomisk politik för . Den leder till ökadtillväxt, minskad arbetslöshet och förbättrade statsfinanser.Vår politik är utformad i samklang med kraven pårättvisa och solidaritet. Vägen ur krisen måste genomsyrasav dessa värderingar. Endast då är det möjligt att nå en breduppslutning kring de uppoffringar som oundgängligenkommer att krävas för att minska arbetslösheten och för attstatsfinanserna skall komma i balans.Vi vill samla hela nationen kring den gigantiskauppgiften att kraftigt reducera arbetslösheten. För att dettaskall bli möjligt måste hela ekonomin börja växa, inte baraexportsektorn. Vår politik är utformad för att uppnå dettamål. har inte råd att förlora 1994 och 1995.Med vår politik kan det tudelade återförenas.Tre restriktionerFör att åstadkomma en högre tillväxtbana är detnödvändigt att stimulera ekonomin. Utrymmet för en sådanpolitik begränsas dock av tre faktorer eller restriktioner.Dessa är hänsynen till bytesbalansen, till inflationen och tillstatsbudgeten.Vår bedömning av dessa restriktioner är följande:(a) Bytesbalansen kommer under de kommandeåren att uppvisa rekordstora -- och dessutom växande --överskott. Enligt regeringen kommer bytesbalansen att visapå ett överskott på sammanlagt över 100 miljarder kronorför 1994 och 1995. Detta är i och för sig välgörande ochminskar folkhushållets utlandsskuld och räntebetalningar iutländsk valuta. Det är med andra ord intebytesbalansrestriktionen som hämmar möjligheterna attlägga om den ekonomiska politiken. Folkhushållet går medöverskott, medan staten går med underskott. (b) Inflationen är en faktor som skall tas på stortallvar.Med mer än 600 000 människor utan ett vanligt arbete,och med en produktion i näringslivet långt under vad somvore möjligt är risken för ökad inflation just nu mycketliten. Den kan emellertid ta fart om flaskhalsar tillåtsuppstå i ekonomin. Dessutom visar internationellaerfarenheter att inflation och arbetslöshet mycket väl kanförekomma när en hög arbetslöshetsnivå väl haretablerats. Dessutom kan delar av produktionsförmågan haslagits ut som följd av hög arbetslöshet ochkrympande industriell bas.Enligt vår mening bör man mycket noga följautvecklingen så att varje tecken på förnyad inflationmotverkas . Framför allt måstearbetsmarknadspolitiken mobiliseras i detta syfte. Ökadeinvesteringar är också en nyckelfråga för att undvikakapacitetsbrist i framför allt industrin, men även inomandra sektorer. Dessutom måste lönebildningen ske undersådana former att risken för löneinflation minimeras. (c) I stället är det statsfinanserna som i dagslägetutgör den allvarligaste restriktionen för den ekonomiskapolitiken. Det utomordentligt besvärliga statsfinansiellaläget är en realitet.Därför bör stimulansåtgärder utformas så att deuppfyller högt ställda statsfinansiella krav på effektivitet,finansiering och tidsbegränsning. I sådant fall kanstimulerande åtgärder användas för att öka efterfrågan i deninhemska ekonomin, utan att de verkar räntehöjande.Tre typer av stimulanserEnligt vår uppfattning borde ekonomin ha stimuleratsvia såväl penning- som finanspolitiken när ekonomin föll såkraftigt som den gjorde . Bara underfjolåret föll den inhemska efterfrågan ellermed . Sysselsättningen minskade med223 000 personer. Investeringarna föll med 14 procent.De åtgärder som vi föreslog syftade primärt tillatt förhindra denna utveckling, dvs att förhindra fallet iekonomin. Vi motiverade våra förslag på följande sätt:Omläggningen har två syften: att minska riskenför att nedgången fortsätter och att vi fastnar i en finsksituation med permanent massarbetslöshet, att snabbthöja aktiviteten i ekonomin för att förhindra attdepressionen och långtidsarbetslösheten biter sig fast. (Mot1993/94:Fi10)har fallet dessvärre blivit verklighet. Över 600 000''välståndsbildande krafter'' -- människor som ingentinghellre vill än arbeta -- är utan vanliga jobb. tycksekonomin ha lämnat sitt bottenläge. En uppgång är attförvänta, även om den sker för sent och är för liten för attöka sysselsättningen och är otillräcklig för att reduceraarbetslösheten.Vi anser att en kraftigare ökning av aktiviteten iekonomin är nödvändig. Den passiva ekonomiska politiksom regeringen bedriver, som bygger på kronans låga värdeoch åtstramningsåtgärder riktade mot löntagarna, börersättas med en aktiv ekonomisk politik, som ökarefterfrågan i den inhemska ekonomin. En sådan aktivpolitik måste innefatta såväl en djärvare penningpolitik somen finanspolitisk stimulans. Därutöver bör ekonominsutbudssida förbättras genom bl a en aktivarbetsmarknadspolitik och ökade investeringar.Den finanspolitiska stimulansen måste, enligt vårmening, först och främst syfta till att öka investeringarna iekonomin. Framför allt gäller det den typ av investeringarsom varaktigt ökar landets produktionsförmåga. Attindustrins kapitalstock har minskat kraftigt de senaste årenär ytterst allvarligt. Denna utveckling måste brytas.Över huvud taget är industriutvecklingen av avgörandebetydelse för hela framtid. En väl fungerandeindustri -- där människors kunskaper och resurser tas tillvara, och där produktionsprocesserna överensstämmer medhögt ställda miljökrav -- är en nödvändighet för atttryggheten och välfärden skall kunna säkerställas. Med vårpolitik ges industrin goda möjligheter att utvecklas och liggai frontlinjen i den internationella konkurrensen.Även andra investeringar än i industrin måste öka. Detär nu som produktionsprocesser som ''legat i träda'' börutnyttjas och hållas i trim. är det billigt att investera ochen ökad investeringsvolym avlastar framtiden.Samtidigt är det lätt att konstatera att behovet av ökadeinvesteringar är mycket stort.Många bostäder behöver rustas upp.Kommunikationssystemen behöver byggas ut ochunderhållas bättre. Upprustade skolor och fleräldrebostäder är nödvändiga. Miljöinvesteringarnabehöver en kraftig stimulans.Utöver dessa investeringsstimulanser bör hushållensköpkraft stärkas. Regeringens åtgärder på skattepolitikensområde försvagar hushållens köpkraft. ökar manskattesubventioneringen av det privata pensionssparandet.Regeringen stimulerar m a o sparandet i heltfel läge.Vår politik för att stimulera den inhemska efterfrågan ärutformad efter följande prioritetsordning:1. Åtgärder som varaktigt höjer landetsproduktionsförmåga.2. Åtgärder som stimulerar övriga investeringar.3. Åtgärder som stärker hushållens köpkraft.För att underbygga en sådan politik vill vi, i likhet medvad vi förde fram och , attriksdagen beslutar om en ny inriktning för den ekonomiskapolitiken. bör fastställa en inriktning för denekonomiska politiken med följande innebörd: För att värna sysselsättning och välfärd måste insatserför att åstadkomma hög och varaktig tillväxt överordnasandra ambitioner och krav. En prisstabilitet på godeuropeisk nivå är därvid ett viktigt medel för god tillväxt.För att vår stimulerande politik i det korta perspektivetskall fungera och vinna trovärdighet måste politikeninriktas på att skapa bättre balans i de offentliga finanserna.Utöver den positiva effekt på statsbudgeten som följer medhögre sysselsättning -- vilket vår politik leder till -- krävsäven utgiftsminskningar och inkomstförstärkningar.Inkomster och utgifter måste anpassas så att statens finansersaneras. får inte hamna i en skuldfälla medgalopperande statsskuldräntor.Effekter av vår politikDen ekonomiska politik som presenteras i denna motionleder till att fallet i den inhemska efterfrågan bryts redan i åroch att uppgången förstärks väsentligt 1995. Därmed ökarproduktionen snabbare än med regeringens politik. BNPökar med och med 4 1/2 procent.Denna tillväxt är tillräckligt snabb för att minskningenav sysselsättning skall kunna upphöra och för att nästaår leda till en betydande sysselsättningsökning.Arbetslösheten börjar minska . blir100 000 personer färre arbetslösa som följd av de föreslagnaåtgärderna.De åtgärder som föreslås har sin tyngdpunkt påinvesteringarna. Dessa beräknas bli närmare 30miljarder kronor högre 1995 som följd av åtgärderna. Iförsta hand är det investeringarna i näringslivet som lyfts,de beräknas bli högre.Även övriga efterfrågekomponenter stärks.Den privata konsumtionen ökar genom att åretshöjning av inkomstskatten återtas. Den försämring avränteavdragens värde, som beslutat skall ske1995, rivs upp. Även den ökade sysselsättningen bidrar bättre konsumtionsutveckling.Den offentliga konsumtionen stärks av denföreslagna satsningen på såväl det statliga som detkommunala utbildningsväsendet och av det stöd som utgårtill kommuner, som förlänger uppsägningstiderna förvarslad personal. Dessutom redovisas reparationer ochunderhåll på skolor och andra offentliga lokaler i dettasammanhang som konsumtion.Den högre inhemska efterfrågenivån, 56 miljarderkronor , bidrar till att importen växer med 12 miljarderkronor samma år.Våra förslag till åtgärder beräknas sammantaget ökasysselsättningen med 90 000 personer. En sådan förbättringav arbetsmarknadsläget leder också till en ökning avarbetskraftsutbudet med omkring 20 000 personer. Denöppna arbetslösheten nedbringas till avarbetskraften.Tabell 6. FörsörjningsbalansProcentuell förändringMdr.krMed reger-ingens politikMed social-demokrater-nas politik19921994199519941995Privat konsumtion776,00,72,01,22,6Offentlig konsumtion400,3--1,3--1,0--0,40,9Bruttoinvesteringar244,7--6,77,1--1,415,7-- näringsliv127,37,813,012,517,6-- bostäder85,0--49,5--6,5--42,219,5-- offentliga32,4--1,7--0,75,412,9Lagerinvesteringar*--5,90,40,50,40,7Inhemsk användning1 415,1--0,72,50,75,0Export401,110,77,010,77,0Import376,73,56,54,58,7BNP1 439,82,42,93,44,5Bytesbalans (mdr.kr)44,667,139,954,9Källor: Budgetpropositionen och egna beräkningar* Förändring i procent av föregående års BNP.7. En politik för ökad tillväxt 7.1 En djärvare penningpolitikSedan den fasta växelkursen övergavs den 19 november1992 har penningpolitiken varit inriktad på att förhindra ettalltför kraftigt fall i kronans kurs. Trots övergången från fasttill rörlig växelkurs bestäms således räntepolitiken liksomtidigare av hänsyn till växelkursen. Någon omorientering iriktning mot att i ökad utsträckning ta penningpolitiken ianspråk för att tillgodose inhemska ekonomisk-politiskamål, såsom tillväxt, sysselsättning eller ett stärktbetalningsväsende, har inte ägt rum.För att värna växelkursen har valt eninriktning av penningpolitiken som betonatinflationsbekämpningen. Genom denna inriktning har manhoppats att inflationsförväntningarna skulle kunnanedbringas vilket antas leda till lägre långa räntor och stärktkrona.Denna inriktning av politiken har inneburit attRiksbanken har varit försiktig med att sänkamarginalräntan. Den har endast sänkts långsamt och i småsteg, ofta i kölvattnet på tyska räntesänkningar.Denna utformning av penningpolitiken har byggt påföreställningen att har ett påtagligtinflationsproblem och att denna risk måste bekämpas meden efterfrågedämpande penningpolitik. har saknat grund. Efterfrågeläget har varitutomordentligt svagt och något inflationstryck har inteförelegat.Trots den mycket försiktiga räntepolitiken har kronanskurs likafullt rasat mycket kraftigt. Kronan har sjunkit medöver gentemot de viktigastekonkurrentländernas valutor. Knappast någon annan valutai har fallit så mycket. Den svenska ekonominhar sålunda fått avstå den extra stimulans som en djärvareräntepolitik hade kunnat ge utan attfå någon förstärkning av kronan i utbyte.Om hade beslutat om en annan inriktning avpenningpolitiken hade det ras i den inhemska efterfrågansom vi nu upplevt kunnat bli lindrigare,investeringarna hade varit starkare och villa- ochbostadsrättsmarknaden hade stabiliserats tidigare.Finanskrisen hade inte heller blivit lika utdragen utanbankerna hade snabbare kunnat komma ur krisen. Den tidsom förlorats kan inte återvinnas.Räntorna har likväl gått ner betydligt. Den effektivaräntan på rörliga villalån är t.ex. nu nere på9,. Med hänsyn till att inflationen kommer att varamycket låg är dock realräntan likafullt hög.Under det närmaste året förutser regeringen attinflationen kommer att bli , den realalånekostnaden efter avdrag för inflationens effekter blirdärmed . Även efter avdrag för skatt blirrealräntan hög, 4--. För banklån till andraändamål, t.ex. mindre och medelstora företagsrörelsekapital och investeringar, är räntorna ännu högre.Bankernas räntemarginaler är fortfarande mycket stora.Trots räntenedgången fortsätter således räntorna attvara så höga att de utgör en hämsko på den ekonomiskaaktiviteten. Räntorna är bland de högsta i . Medhänsyn till djupet i den ekonomiska krisen är det angelägetatt räntenedgången kan fortsätta.Skillnaden mellan de svenska och de tyska räntorna äridag drygt en procentenhet, vilket är en ungefär lika storräntemarginal som före valet . haremellertid kronans kurs sjunkit dramatiskt och den privatasektorns korta utlandslån i stort sett försvunnit samtidigtsom staten har lånat i utlandet. Atträntemarginalen påverkats i så begränsad utsträckning avdessa dramatiska förändringar är överraskande och bordeha skapat förutsättningar för lägre räntor än de vi nuupplever.Sverige går mot en period med stora överskott ibytesbalansen. Också detta kommer att ge ett ökathandlingsutrymme för penningpolitiken. Det är viktigt attdetta utrymme utnyttjas till att föra en djärvarepenningpolitik så att de möjligheter till lägre ränta somerbjuds tas tillvara.Bytesbalansöverskotten är ett uttryck för att detfinansiella sparandet i den svenska ekonomin är mycketstort. Den offentliga sektorns stora underskott motsvaras avett ännu större sparandeöverskott i den privata sektorn.Hushållen och näringslivet uppvisar ett finansielltsparande . Detta är inkomstersom inte används till konsumtion eller investeringar ochsom inte ger efterfrågan och sysselsättning. Lägre räntorskulle verksamt bidra till att ge en bättre balans mellansparande och investeringar i den privata sektorn och mellansparandet i den offentliga och den privata sektorn.Avgörande för möjligheterna att bedriva en mer aktivräntepolitik är hur inflationen kan bedömas utvecklas underde kommande ett till två åren. Penningpolitiken måsteutformas med hänsyn till det mål för inflationen somuppställts, att inflationen inte skall stiga över tre procent.Såväl penningpolitiken som övrig ekonomisk politik måsteutformas så att en låg inflation uppnås.För oss socialdemokrater är det av yttersta vikt attinflationen förblir låg, annars försvåras möjligheterna attöka sysselsättningen som omfördelningen avinkomster och förmögenheter åter skulle ta fart -- utöverden omfördelning som regeringens politik redan lett till.Inflationstrycket i den svenska ekonomin är emellertidför närvarande i det närmaste obefintligt. Trots den kraftigaförsvagningen av kronans kurs och de därmed följandestegringarna av importpriserna har prisnivån legat i detnärmaste helt stilla . Regeringensprognos innebär att inflationstrycket också för 1994kommer att vara mycket svagt. Någon nämnvärd inhemskinflation att bekämpa med en försiktig penningpolitik underdetta år finns inte.Inte heller förutses någon uppgång iinflationstrycket i ekonomin, trots att tillväxten då ärstarkare. Tvärtom innebär regeringens prognos attnettoprisindex ökar långsammare 1995 än . Attkonsumentpriserna förutses öka något snabbare berorendast på att bostadssubventionerna reduceras mer, attpatientavgifterna i sjukvården höjs och att riksdagenbeslutat höja olika konsumtionsskatter 1995. Dennauppgång kan därför inte användas som förevändning för enförsiktig räntepolitik under det kommande året.Det tycks snarare vara uttalandena om inflationsriskernaän de faktiska ekonomiska förhållandena som har hållitinflationsförväntningarna och räntan uppe. En merrealistisk beskrivning av inflationsriskerna hade iställetkunnat lägga en grund för en mer aktiv ochinvesteringsstimulerande ekonomisk politik.7.2 Öka investeringarnaDet är dagens investeringar som utgör basen förmorgondagens produktion och välfärd. Nyckeln till ökadtillväxt -- och därmed fler jobb och minskad arbetslöshetsamt förbättrade statsfinanser -- är med andra ord attnedgången i investeringarna kan brytas och att Sverigesproduktionsförmåga varaktigt kan höjas. Dessutom måstekunskapsnivån höjas och byggas starkare.Detta kan endast ske genom att en större andel avlandets samlade resurser används till investeringar. Såvälindustrins investeringar som de offentliga investeringarnamåste öka. Internationella studier tyder på att Sverigehalkat efter vad gäller investeringar i infrastruktur.Dessutom medförde överhettningen atten snedfördelning uppkom mellan olika typer avinvesteringar.Särskilt allvarligt är raset i industriinvesteringarna ochatt industrins kapitalstock därmed har reducerats. Industrinhar helt enkelt inte underhållit eller förbättrat sina maskineroch produktionsprocesser genom ökade investeringar.Vinsterna har inte i tillräcklig omfattning plöjts ned iframtidsinvesteringar.Visserligen sker nu en uppgång iindustriinvesteringarna. Den är emellertid klart otillräcklig.Enligt regeringens beräkningar räcker årets i och för sigbetydande uppgång inte till mer än en ökning avkapitalstocken med blygsamma . I praktikenfortsätter alltså basen för välfärden att gröpas ur.Det är inte bara industriinvesteringarna som måste ökanu när det är ekonomiskt lönsamt att investera.Fallet i byggnadsinvesteringarna måste hejdas.