mot · GH02Bo405 · 1994-01-25 00:00:00 — Avvittringarna inom och länslappmarker skedde efter Lappmarks-reglementet-friheterna, 1749--1862, (insyningar av nybyggen) ochutfördes enligt avvittringsstadga, SFS 1873:26.Därmed skedde områdestilldelningen och gränsläggningenmellan det som skulle bli privata byanybyggen och kronansmarker, enligt bl.a. skattläggningsförordningen ,lagfarts- och inteckningsförordningen och lagom hemmansklyvning och ägostyckning 27 juni 1896.Berörda sakägare inom nämnda område har oftaifrågasatt nuvarande områdesgränsers riktighet och dessöverensstämmelse med verkligheten, efter de lagar ochförordningar enligt vilket avvittringen genomfördes. Tillsaken hör, att grundläggande handlingar uppges saknas hosberörda myndigheter, vilket kanske förklarar dennaoklarhet som det styrker behovet av en översyn.Detta har medfört att bl.a. sakägare ovan odlingsgränsen iVästerbottens län inte fått acceptabla svar på sinafrågeställningar hos dessa myndigheter.Det är främst två problemområden som berörs. Somnämnts är det ena frågan om den privata markens skiljandefrån kronans. Den andra är rennäringens intressen ochrättigheter vad gäller den privata marken.Ifråga om rennäringens rättigheter så talar mycket för attavvittringen har haft en lika stor betydelse för renägarnasom för de privata fastighetsägarna. Detta är heller inteenbart av betydelse för olika markägare, det handlar ocksåom vilka renägare som har laglig renskötselrätt inom densameby som de bedriver sin renskötsel.Då det gäller avvittringen så anses frånortsbefolkningens sida att fel begåtts och att därför marksom rätteligen skall ägas av de olika privata fastigheternaistället har blivit kronoöverloppsmark.Frågan om en översyn av avvittringen har varituppe till behandling i , mig veterligt med det endaresultatet, en informationsskrift frånJustitiedepartementet. Med detta har inga problem fått sinlösning eller svar getts på ställda frågor. Det torde nog intevara en information om avvittringen som efterfrågas, vadsom krävs är en översyn av densamma. Det är bl.a. enmycket god kunskap om just avvittringen som fått boendeovan odlingsgränsen att ifrågasätta nuvarandeförhållanden.I samband med regeringens proposition om samerna ochsamisk kultur, aktualiserades åter en rad frågeställningarkring rennäringens rättigheter på enskild mark. Här finnsen rad inskränkningar i den privata äganderätten somifrågasätts av fastighetsägarna. Många ställer sig frågan omdet överhuvudtaget finns någon förfogandefrihet på sådanenskild egendom som det här handlar om.Att de privata fastighetsägarna ovanför odlingsgränsenmåste ta hänsyn till rennäringen, det är nog alla införståddamed, men att oklarheter ifråga om deras rätt till sinegendom inte klarläggs, har de ingen förståelse för.Äganderätt och skydd för denna borde ju varadensamma oavsett var man bor i landet, detta även medtanke på den hänsyn som måste tas till andra intressen, t exrennäring. Sådan hänsyn kan ju rimligen inte innebärasådana inskränkningar i äganderätten så att ägaren intedisponerar över sin egen fastighet.Vid fastställande av allmänna avvittringen inomlappmarken i , har mig veterligt ickeförbehåll tagits, angående renskötselrätt på enskild mark,med stöd av 8 § andra stycket avvittringsstadga.Ej heller synes renägarna gjort sådan framställning vid deavvittringssammanträden som har hållits i anslutning tillavvittringsarbetet.Utifrån kravet om att vi lever i ett rättssamhälle finns detflera frågor inom som hör till den här beskrivnaproblematiken och som borde bli föremål för engranskning. Det synes som om flagranta övergrepp skettäven inom rennäringen, när renägare med stöd av bådeurminnes hävd och fastighetsrätt har mist sin renskötselrättoch detta tydligen med myndigheters goda minne. Här harandra som saknar lagligt inflyttningstillstånd ochrenbetesfjällshandlingar tydligen tagit över (SOU 1936:23,sid 21, samt Kungl. Kammarkollegiets utredning , Dnr 1405, 1410/71).En annan fråga som berör rennäringen och de privatafastighetsägarna är jakt- och fiskerättigheterna. Ettirritationsmoment som måste åtgärdas ärdubbelregistreringen av älglicens på mark ovanodlingsgränsen. Även här torde svaret kunna fås ommarkägarnas jakt- och fiskerättigheter vid en översyn av derättigheter som fastställdes vid avvittringen ovanodlingsgränsen.Enligt min mening är det helt otillfredsställande ochorimligt att berörda sakägare måste anlita domstolar ochdärmed drabbas av stora kostnader för att bringa klarhet ide bevisligt oklara förhållanden som råderovan odlingsgränsen. Det är ju inte de enskildafastighetsägarna som är ansvariga för att äganderätten tillbåde mark och vatten är oklara och svävande. Till dettaskall då också läggas frågan om rättigheter och skyldighetersom är knutna till fastighetsrätten.Med tanke på omfattningen och betydelsen av denprocess som avvittringen utgjorde så är det både rimligt ochnödvändigt att en översyn görs om avvittringens slutförandeoch redovisning ovan odlingsgränsen inom nämnda län. Viden sådan översyn bör självfallet berörda sakägare få kommatill tals med sina dokumenterade kunskaper ochsynpunkter. I vilken form översynen skall ske bör lämpligenregeringen besluta om. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en översyn av avvittringensslutförande och redovisning vad gäller ochNorrbottens läns lappmarker ovan odlingsgränsen.