mot · GI02U5 · 1994-10-18 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:19 medlemskap i unionen Grunden i den svenska narkotikapolitiken är att skapaett narkotikafritt samhälle. Narkotikapolitiken bygger påett nära samspel mellan förebyggande åtgärder,kontrollpolitik och behandling samt rehabilitering avnarkotikamissbrukare. Åtgärderna mot narkotikanförstärker och kompletterar varandra.I föreliggande proposition 1994/95:19 konstateras att ettresultat av den narkotikapolitik som fört harresulterat i en relativt god narkotikasituation, jämfört medmånga andra länder. kommer inte att behöva ändrade narkotikapolitiska åtgärderna på grund av ettmedlemskap i . Unionen kommer att stärka sina insatseroch som medlem i EU kommer att få tillgång tilldetta utökade samarbete.Ett medlemskap i kräver dock att tydligareoch mer distinkt redogör för ställningstaganden inarkotikapolitiken, framför allt när det gäller denarkotikaliberala strömningarna som växer sig starka iflertalet europeiska städer.15 europeiska storstäder har ställt sig bakom den såkallade Frankfurtresolutionen som undertecknades 1990. IFrankfurtresolutionen konstateras att strävandena atteliminera tillgången och efterfrågan av narkotika harmisslyckats, trots stora satsningar. Enligt resolutionenkommer narkotikan alltid att finnas i samhället.Det samhället kan göra är därför att ge upp kampen ochi stället stödja och hjälpa missbrukare. Fria sprutor, såkallade ''shooting galleries'' under överinseende avmedicinskt kunnig personal, utbildning av missbrukarna föratt ge kunskap om rätta droger och rätt mängd samt enlegalisering av drogerna är de ståndpunkter somintellektuella och ledande politiker från många länder förfram som ett program för att få bukt mednarkotikaproblemet.Enligt legaliseringsförespråkarna är drogberoendet ettmedicinskt fenomen. Det kan ej utplånas genom politiskaåtgärder eller aktivt motverkande. Dessa insatser kanvisserligen ha en viss effekt, men tvångsåtgärderna harmisslyckats.Drogproblemet består, enligt Frankfurtresolutionen, iatt innehav, konsumtion och handel är illegalt.Kriminaliseringen gör drogerna dyra och av dålig kvalitet.Olagligheten gör även att missbrukaren hamnar i socialmisär.Förutom att respekterade politiker, vetenskapsmän,läkare och intellektuella för fram synpunkterna påexempelvis seminarier under rubriker som ''Narkotikanavmystifierad'', skrivs det även böcker och debattartiklar iämnet. Man talar på socialhögskolor och driver en aktivlobbyverksamhet bland politiker.Legaliseringsförespråkarna försöker även använda WHO() för att få fotfäste för sinasynpunkter.För fem, skulle liberaliseringstankarna haansetts som oseriösa. har dock alltfler börjat ifrågasättaom det inte är rätt att avkriminalisera narkotikan. Det visarkanske det faktum att endast med enknapp majoritet avvisade en legalisering.Den metod man använder för att vinna fotfäste för sinasynpunkter är steg-för-steg-principen.Legaliseringsförespråkarna säger officiellt att det knappastär realistiskt att anta att en liberalisering av all narkotikaskulle vinna gehör . Därför riktar man in sig påen kamp för att legalisera cannabis.I är motståndet mot en legalisering stort. Det ärbland annat här initiativet togs till en motorganisation tillFrankfurtresolutionen i form av sammanslutningen CitiesAgainst Drugs. Den svenska har uttalat att måletför den svenska narkotikapolitiken är att skapa ettnarkotikafritt samhälle.Den grupp som kommer att påverkas mest avlegaliseringsförespråkarnas åsikter är ungdomarna. Det ärinom denna grupp som resandet är som högst, som nyamusikstilar och trender med olika budskap snabbast vinnergehör och som motståndet mot narkotika är som minst.Sverige har svårt att ensamt föra ett motstånd motlegalisering av narkotikan. Narkotikaproblemet är globaltoch ett samarbete är därför nödvändigt. Inget parlamenthar aktivt tagit ställning för en legalisering av narkotikan.Ett medlemskap i skulle ge en möjlighet att tainitiativ och vara drivande i frågan om motaktioner motlegaliseringstendenserna, inte minst med tanke på att detvar här som initiativet Cities Against Drugs väcktes.En annan del i förhindrandet av att dennaliberaliseringstendens även sprider sig till är viktenav gränsanknuten kontroll. anger att detfinns samhällsintressen som kan legitimera hinder för denfria rörligheten över de inre gränserna, exempelvis hänsyntill allmän ordning, allmän säkerhet och allmän hälsa.Gränsanknuten kontroll av narkotika behöver därför intevara förbjuden.Den presenterade ,SOU 1994:131, föreslår en lång rad kompensatoriskaåtgärder för att förhindra att narkotika kommer in i Sverige.På lång sikt är de kompensatoriska åtgärderna förförhindrande av internationell brottslighet de endatänkbara. Tveksamheter råder dock om dekompensatoriska åtgärderna når sin fulla effekt direkt efterikraftträdandet. Möjlighet till bibehållande av dekontrollbefogenheter tullen använder ses därför somen realistisk lösning . En gradvisavveckling av tullens nuvarande kontrollbefogenheter tillförmån för de kompensatoriska åtgärderna skulle därmedbli en effektiv lösning.Ett klart ställningstagande om att inte kommeratt acceptera en direkt övergång till de kompensatoriskaåtgärderna är därför nödvändig. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vikten av ett aktivtställningstagande i samarbetet med EU om att stävjalegaliseringstendenserna av droger i ,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att , under enövergångsperiod, bör bibehålla den gränsanknutnakontrollen av narkotika.