mot · GH02Bo409 · 1994-01-25 00:00:00 — I en rättsstat värd namnet borde det vara en självklarhetatt rättsordningen tillförsäkrar den enskilde medborgarenersättning för hela förlusten, när dennes fasta egendomexproprieras. Det gör den inte i . Det brister igrundlagens skydd för rätten till ersättning vid tvångsvisaöverföringar av egendom. På grund härav har vi enexpropriationslag, som tillåter att, förutom stat ochkommun, privata bolag kan tvinga till sig mark från enskildatill priser långt under marknadsvärdet.Ersättningsreglerna i expropriationslagen vilar påprincipen att expropriationen skall lämna markägarensförmögenhetsställning orubbad. Denna grundregel haremellertid ett lysande undantag. Enligt den s.k.presumtionsregeln i 4 kap 3 § expropriationslagen ärnämligen den som tilltvingar sig mark inte skyldig att betalaersättning för den del av marknadsvärdet som beror påförväntningar om ändring i markens tillåtnaanvändningsrätt. Det är enbart i de sällsynta fall det kanpåvisas att förväntningsvärdet uppkommit föreansökan om expropriation, som detta värde ärersättningsgillt.Presumtionsregeln är tillämplig vid expropriation ävenför andra ändamål än tätbebyggelse. Regelns tillämpning ärinte heller förbehållen enbart stat och kommun. Den gälleräven till förmån för enskilda rättssubjekt som exproprierar,exempelvis privatiserade kraftföretag och liknande. Härblir presumtionsregelns stötande effekt särskilt tydlig. Ettexempel, med verklighetsförankring, kan tjäna somillustration. Ett privat kraftföretag tilltvingar sigledningsrätt på för framdragande av en störreunderjordisk elkabel. Markområdet omfattar engrusfyndighet. Den är lämpad att exploateras förkommersiell täktverksamhet. Kabelintrånget raserarmöjligheten till framtida lönsam utvinning av grus. Närkabeln dras fram är täkttillstånd inte sökt och brytning avgrus har inte heller påbörjats. Hinder mot täkttillstånd avhänsyn till naturvård eller annat intresse föreligger inte.Kraftföretaget behöver inte betala ersättning för denmistade möjligheten att exploatera grus. Ett betydandemarknadsvärde lämnas därmed oersatt. Privata företag kanalltså med lagens hjälp tvinga till sig mark från enskilda tillpriser långt under marknadsvärdet och med samma lagshjälp öka sin egen förmögenhet på den ursprungligemarkägarens bekostnad.Att markägarens rätt till ersättning vid expropriation ärsvag beror på det bristfälliga skyddet för äganderätten igrundlagen. I 2 kap 18 § regeringsformen finns ingen garantiför att enskild vars egendom utsätts för expropriativaingrepp tillförsäkras ersättning för hela förlusten. Fri- ochrättighetskommitténs framlagda förslag omförstärkning av äganderätten i regeringsformen innehållerinte någon förändring härvidlag. I regeringens nyligenframlagda proposition om grundlagsfrågor (1993/94:117)uttalas kort och gott att regeringen inte finner anledning attförändra den ersättningsrätt vid expropriation somnuvarande lydelsen av 2 kap 18 § regeringsformengaranterar.Om propositionsförslaget blir grundlag innebär det attav länder får det svagastegrundlagsskyddet för ersättningsrätten. Exempelvis harbåde och grundlagsstadganden om fullkompensation vid expropriation. I dessa länder har ocksåmarkägare rätt till ersättning för förväntningsvärden vidtvångsvisa överföringar av egendom.Det är nu angeläget att tillse att det liggandegrundlagsförslaget om egendomsskyddet skärps. Det måsteav grundlagstexten framgå att den som drabbas avexpropriation eller annat sådant förfogande är tillförsäkradfull ersättning för förlusten. Härmed tvingas mednödvändighet fram en revidering av presumtionsregeln. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en översyn avexpropriationslagen i syfte att stärka enskild äganderätt.