mot · GH02Jo17 · 1994-01-25 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:110 Bättre kontroll över miljöfarligt avfall I propositionen 1993/94:110 föreslår regeringen vissariktlinjer beträffande åtgärder för att samla in och ta handom kvicksilver i uttjänta varor. Vidare föreslås att 13 § ilagen (1985:426) om kemiska produkter upphävs.Propositionen benämnes ''bättre kontroll övermiljöfarligt avfall'' utan att innehålla några förslag somdirekt innebär detta.Den på avfallsområdet rådande begreppsförvirringenelimineras inte. Den framlagda propositionen skaparsnarare problem än löser sådana. Riktlinjerna avses attgälla för uttjänta varor och produkter utan att begreppetuttjänt definieras eller knyts an till något gällandeavfallsbegrepp.Begreppet uttjänt används exempelvis i rubriken tillavsnittet 7 i propositionen. Där anges ''för att på ettmiljöriktigt sätt ta hand om uttjänta varor och produktersom innehåller kvicksilver''. Under avsnittet ''regeringensförslag'' anges emellertid att vad som avses är ''Ocksåkvicksilver som finns utspritt i samhället i varor ochprodukter bör samlas in effektivt och tas om hand säkert''.Därmed innefattas även kvicksilver utanför kretsen avuttjänta varor och produkter. Detta verfifieras av att detunder skälen för regeringens förslag också anges: ''Detkvicksilver som redan är i omlopp i samhället måstedessutom samlas in och tas om hand på ett säkert sätt.Åtgärder i detta syfte måste därför vidtas i ''.Den uppgift som propositionen således föreslår böragenomföras kan tolkas som att skall alla varor ochprodukter som innehåller kvicksilver samlas in.Den framlagda propositionen kan därför endast godtasom vissa förtydliganden göres. Propositionen bör vidare sessom ett steg över till en radikalt annorlunda teknik för attangripa problemen med det miljöfarliga avfallet.Behovet av en ny syn på avfallsfrågornaDet råder en bred politisk samstämmighet om attsamhället behöver vidta åtgärder som syftar till attförebygga förekomsten av skadliga kemiska ämnen iprodukter, varor och restprodukter. Målet för dessaåtgärder är bland annat att användningen av kemikalier inteskall skada människors hälsa eller ge upphov till skador pånaturmiljön, vare sig . Redskapen föratt nå målen är bland annat olika lagar. Lagar somutvecklats för att möta skilda behov. Lagen om kemiskaprodukter, arbetsmiljölagen, miljöskyddslagen ellerrenhållningslagen kan anges som exempel på dennaindelning.För avfallsområdet gäller flera lagar. Utgångspunktenför dessa är att ett avfall föreligger och lagen tar sikte på attge restriktioner för hur detta skall få eller icke få hanteras.Särlagstiftning för avfall/MFAFrågan om något skall anses som MFA avgörs enbart avinnehavaren. Det är innehavaren som genom sinklassificering väljer om varan skall hanteras enligt detregelsystem som gäller för MFA eller om de regler somgäller för en insatsvara eller produkt skall gälla. Dettanärmast godtycke eller mycket medvetna val styr vilketregelsystem som skall äga tillämpning.Om ett ämne eller en produkt bestämmes som avfall såsaknas i i regelsystemet bestämmelser för vilken grad av''återvinning'' som ämnet eller produkten skall genomgå föratt det skall föras ur kategoriseringen som avfall. ''Återvinningen'' kan bestå av enbart en pappersmässigomklassificering och ett helt nytt regelverk kommer därmedatt gälla. Detta är inte tillfredsställande.Vi ser betydande svårigheter att från en sådanutgångspunkt utveckla ett effektivt regelsystem. Avfalletbör i stället ses som ett stadium för en produkt eller ämne,varvid lagstiftningen mera bör ses ur ett helhetsperspektivän tidigare.En analys bör därför ske om det är möjligt att ävenfortsättningsvis angripa och lösa problemen utifrån ettrenodlat avfallsperspektiv eller om det inte är nödvändigtatt i stället bygga upp regelsystemet utifrån ämnets ellerproduktens farlighet i ett mera generellt perspektiv.Dagens samhälle innehåller många kemiska ämnen ochprodukter som om de hanteras felaktigt kan leda tillbetydande negativa konsekvenser för hälsan och miljön.Det finns uppskattningsvis 20 000 ämnen sommarknadsförs för praktiskt bruk i . Det förekommercirka 50 000 kemiska produkter, i stor mängd material ochvaror som används i en rad olika industriella processer. Detkan inte vara rimligt att bygga upp ett system avhanteringsregler för dessa och ett annat mera restriktivt föri princip samma ämnen och produkter med enbart denskillnaden att de av innehavaren betraktas som uttjäntaeller förbrukade.Enligt vår uppfattning går det inte utan omfattande nya,komplicerade och säkerligen vid en prövning svårhanterligajuridiska regler m.m. att fortsätta på den inslagna vägen förlagstiftningen. En annan väg måste väljas. En omställningfrån att angripa via vad som kallas för avfall till via endefinierad farlighet bör förberedas redan nu.Ett nytt synsättOavsett om ett ämne eller en produkt kallas förinsatsvara eller avfall bör reglerna göras generella utifrånfarligheten. Utgångspunkten måste vara att det behövssärskilda föreskrifter från miljö- och hälsoskyddssynpunkt.Ett ämnes eller en produkts hantering ochomhändertagande måste bygga på graden av farlighet, därinte minst halt och volym av ''farligheten'' beaktas.Principen för en sådan lagstiftning finns i form av lagen omkemiska produkter (1985:426), LKP.Vi anser att en utredning bör pröva möjlighetentill en omställning med här skisserad inriktning. Vi föreslåratt en sådan utredning kommer till stånd.MFA i hushållsavfallet -- kommunens ansvar?En vanlig uppfattning är att kommunerna har ansvar föratt samla in MFA i hushållsavfallet och se till att dettahanteras enligt de regler som gäller för MFA.Förordningen (1985:841) om miljöfarligt avfall, FMFA,anger i paragraf 4 att förordningen inte gäller närmiljöfarligt avfall ingår som beståndsdel i hushållsavfallenligt 1 § första stycket i renhållningslagen (1979:596). Avdetta följer att de hanteringsregler som gäller förmiljöfarligt avfall, MFA, med utgångspunkt i FFMA integäller hushållsavfall oavsett farligheten i detta.Utvecklingen när det gäller hanteringen av avfall frånhushållen går mot ökad separering och en tidigt etableradsådan. I många fall sker i fastigheten ensortering och separat samling av miljöfarligt avfall.Osäkerhet råder om vilka regler som gäller för detta MFA.Är det en beståndsdel av hushållsavfallet eller inte? GällerFMFA eller inte? Praxis växlar.Då hushållsavfallet hålls oseparerat torde det inte kunnaifrågasättas att det är kommunen genom den kommunalarenhållningsskyldigheten som har ansvaret för insamlingenoch behandlingen. När nu en separering av MFA sker är detinte lika självklart. Anses kommunen ha ansvaret oavsettgraden av separering beroende på att delen MFA anses varaen beståndsdel av hushållsavfallet så finns bland annatproblemen med att FMFA ej gäller och att senare i flödet såskall någonstans komma att gälla. Om åandra sidan exempelvis ett på fastighetsnivå separerat MFAinte betraktas som en beståndsdel av hushållsavfallet gällergivetvis direkt FMFA med dess transport- ochhanteringsregler och på goda grunder kan det diskuterasvem som har ansvaret.Det är enligt vår uppfattning en självklarhet attkommunen i sin naturliga roll som ställföreträdare för denformella innehavaren hushållet skall fullgöra detnödvändiga och korrekta innehavareansvaret i syfte attsäkerställa en miljöriktig och effektiv behandling av denbeståndsdel i hushållsavfallet som är MFA. De senasteårens erfarenheter visar på att en tillförsäkrad frivilligrättighet inte ger detta utfall.I den nu framlagda propositionen anges (sidan 15):''Kommunerna har också ansvar enligt renhållningslagen(1979:596) för avfallsplanering och omhändertagande avhushållsavfall. Regeringen anser att det inom ramen fördetta ansvar är kommunens uppgift att ombesörja att eneffektiv mottagning av kvicksilverkomponenter kommer tillstånd, t.ex. vid miljöstationer.'' Vi finner det inte somsjälvklart att denna tolkning är den riktiga. Om den skallvara gällande så kan med tillämpning av en motsvarandelogik kommunen anses ha ansvaret för väsentliga delar avdet miljöfarliga avfallet, vilket uppenbart inte är fallet.Oklarheten om omfattningen av det kommunalaansvaret förstärks av att det i propositionen (sidan 8) ävendiskuteras det gällande kommunala ansvaret förbortforslingen av det miljöfarliga avfallet. Därvid angesmed hänvisning till att mindre företag ofta överlåter åtkommunen att besluta om vart avfallet skall transporterasatt ''Detta faktum tolkas ibland som att kommunernautöver bortforslingsansvaret även har ansvar för övrighantering av det miljöfarliga avfallet''. Vad som ärregeringens uppfattning i frågan redovisas emellertid inte.Riksdagen bör därför hos regeringen begära ettklarläggande av regelsystemet och kommunens ansvar föromhändertagandet av det miljöfarliga avfall som faller inomhushållssektorn eller som ingår som en del ihushållsavfallet. Regeringen bör på lämpligt sätt redovisaför hur frågan lösts. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär ett klarläggande avansvarsfrågorna för omhändertagandet av miljöfarligt avfallfrån hushållen i enlighet med vad som anförts i motionen,2. att hos regeringen begär en utredning av enomställning från särlagstiftning för avfall/miljöfarligt avfallm.m. i enlighet med vad som anförts i motionen.