mot · GH02T613 · 1994-01-25 00:00:00 — Statens isbrytare av ''Atleklassen'' bör omstationerasfrån till . iVästernorrlands län har i flera utredningar redovisat degoda förutsättningar som finns för en omstationering tillHärnösand.I Härnösandsområdet finns god tillgång påkajplatser, Den tekniska servicen för underhåll finns i alltväsentligt i området. För tyngre underhåll finnstorrdockan i Gustafsvik. Marinen klarar underhåll ochreparationer av kvalificerade krigsfartyg med Gustafsviksom bas, därför bör det rimligen vara möjligt att tillgodoseockså de behov som isbrytarverksamheten har. Det finnsklara samordningsfördelar med andra verksamhetersåsom , NorrlandskustensMarinkommando, lotsverksamhet mm.Inledningen av isbrytarsäsongen sker alltid i norra delenav , liksom avslutningen. Med enstationering längre norrut minskas gångtiderna för isbrytareoch effektiviteten ökar därmed.Stockholm har varitstationeringsort för isbrytare. Undan för undan haransvariga myndigheter och organ i kommunfunnit att befintliga kajplatser kan ges en merändamålsenlig användning än att hysa isbrytare sommartid.Inte minst behövs kajplatserna för den ökandeturistverksamheten med kryssningsfartyg.Kostnaden för kajplatser i är väsentligt lägreän i . Och en omstationering kan lösas effektivt iHärnösand.Representanter från Flottan har ifrågasatt enomstationering med hänvisning till befarade svårigheter attrekrytera befäl från försvaret. Vi ifrågasätter dennauppfattning. Det kan rimligen inte vara svårare attrekrytera personal till isbrytare, som i sin operativa uppgiftskall vara ständigt rörliga, om stationeringen är ,eller om den är en annan ort. Den enda personal som berörsär den som krävs för att bemanna isbrytarna undersommarhalvåret, när underhåll och tillsyn är huvudsysslan.Militärt befäl kommer då att vara ett fåtal personer, vilka vibedömer med lätthet måste gå att rekrytera.Emellertid leder denna fråga in på en annan, som vianser skall övervägas inte så mycket mot bakgrund av deeventuella svårigheter som ventileras av verksamledning och personal utan mer av de möjligheter som finnsför staten med en annan lösning, nämligen bemanning avisbrytarna med civil eller militär personal.Det krävs lång erfarenhet av isbrytarverksamhet för attpå ett säkert och professionellt sätt assistera sjöfarten,förutse isens uppträdande vid olika väderlekar ochväderleksskiftningar etc. Förmågan vad gäller navigationoch manöverteknik måste vara mycket hög.Det är inget som i grunden skiljer isbrytarverksamhetfrån annan kvalificerad verksamhet vad gäller krav påerfarenhet, teoretisk skolning med mera. Som exempel kannämnas lotsverksamheten. Kraven på lotsar är omfattandemed sjökaptensutbildning som grund och mångårig praktiskerfarenhet som fartygsbefäl, förutom mycket god lokalkännedom om farvatten och farleder. En person som utanerfarenhet av det enskilda fartyget tar ansvar för dess säkraframfart i trånga farleder under de mest skiftandeförhållanden, bör naturligtvis också kunna ledaisbrytarverksamhet efter en introduktion på isbrytare.Någon skillnad mellan personal utbildad i Flottan eller icivila sammanhang kan vi inte anse finns, som skulleförhindra att civil personal bemannar isbrytarna. Det är ettkrävande och ansvarsfullt arbete, ofta innebärande långavakter under svåra förhållanden. Också civil personal fårförutsättas kunna svara upp mot krävande arbetsuppgifter.Isbrytarna används för militära uppgifter under krig ochberedskap, varför den civila erfarenheten är av stort värdeför att lösa militära uppgifter. Frånsett den direktaerfarenheten av det enskilda fartyget finns inga moment iisbrytarverksamhet som har direkt militär anknytning.Isbrytarna kan användas som bevakningsfartyg, plattformarför minläggning, stabsfartyg med mera. Detta är renodladeförsvarsuppgifter, men att för den skull ha militärbemanning för isbrytning är mycket svårförståeligt. Självaplattformen i form av ett fartyg kan naturligtvis användasför en rad lämpliga ändamål, men man blir naturligtvis intetaktiskt överlägsen vad gäller mineringar eller expert påminfällning genom att bryta is. Vad gäller erfarenhet fråndet enskilda fartyget förutsätter vi att Flottans allmännautbildning vad gäller fartyg och båtar är tillräcklig för att enperson skall kunna ta ansvaret också för ett fartyg av typisbrytare. Det är den specifika militära uppgiften som ställerspeciella krav. Vidare måste det vara en mycket enkelåtgärd att bedriva utbildning iaktuella militära moment, eftersom isbrytarna kan hyras inav försvaret.Vad gäller bemanning med civil personal, bedömer vi attförutsättningarna är goda genom att annan marinverksamhet av naturliga skäl minskar under vintersäsongen.Bemanning kan ske bland annat från följande kategorier:Personal ur vad gäller såväl befäl sombåtsmän.Personal ur lotsverksamheten vad gäller såvälbefäl som båtsmän eftersom lotsverksamheten går nedunder vinterhalvåret.Personal ur den civilahandelssjöfarten. finns ett betydandeantal personer med sjökaptensexamen eller skepparbrevsom fullgör befälsfunktioner i den trafik som bedrivs uteftervåra kuster. Denna trafik är utomordentligt säsongbunden,varför befälen inte kan räkna med anställning isamma företag. I stället måste de ofta söka sig ut tillhandelssjöfart utanför riket. Personal i handelssjöfartsom, såsom alternativ, kan erhålla arbete inom landet ellersom kan önska tjänster inom landet.Det är vår bestämda uppfattning att det är möjligt att påett rationellt sätt bemanna isbrytarna med civil personalutan att effektiviteten minskar. Exempelvis har civilbemanning på sina isbrytare, och har funnit det fungera bra.Vad gäller personal som är anställd i annan civilverksamhet (kustbevakning, lotsning m m) får det betraktassom en avtalsfråga mellan berörda parter huranställningsvillkoren skall utformas. Det bör enligt vårbedömning vara möjligt att ge den berörda personalen merkvalificerade uppgifter och bättre anställningsvillkorsamtidigt som personalens kompetens och kvalifikationertas tillvara i högre grad. Därmed kan besparingar nås förstatskassan.En omstationering av isbrytare till , som hartillgång till nödvändiga underhålls- och dritsförutsättningar,är också i ett regionalt perspektiv en närmast självklarfråga. Stationering av isbrytarna bör ske där tyngdpunktenav verksamheten finns. Lika uppenbart bör övervägas attockså isbrytarledningen omstationeras till . Denfinns i som en organisatorisk del avSjöfartsverket. Visserligen kan närhet till övriga delar avSjöfartsverket och anföras som operationella motivför nuvarande lokalisering, men står det klart attisbrytarverksamheten är en särskild verksamhet inomSjöfartsverket. Närheten till den operativa styrkan underplanering av kommande säsong och utvärdering avgenomförd säsong bör ge verksamhetsfördelar. Till dettakommer att förutsättningarna för samordning -- personelltoch operativt -- med regionledning ärutomordentligt goda. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att utreda förutsättningarna fören omstationering av isbrytarna från tillHärnösand,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att utreda frågan om civilbemanning av isbrytarna,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att utreda förutsättningarna fören omstationering av isbrytarledningen till .