mot · GH02So217 · 1994-01-25 00:00:00 — Den svenska narkotikapolitiken är fast förankrad iriksdagen och har sällan kritiserats för att vara förkonservativ och hård. Snarare har den kritik som väcktssyftat till att på olika sätt föra en stramare narkotikapolitikmed fler insatser och aktivare åtgärder.Ändå finns det anledning att ifrågasätta huruvida dennanarkotikapolitik ses som naturlig och självklar även för allasvenska ungdomar. I och med internationaliseringen och deallt starkare banden till , genom bland annattågluffning och den öppnade möjligheten att genomEES-avtalet lättare välja studieort eller arbetsplatsutomlands, kommer många ungdomar i kontakt med enannan narkotikatradition än den svenska.I den av många ungdomar uppskattadesatellittevekanalen MTV fördes eningående diskussion om hur länge det skulle dröja innannarkotikan, och kanske främst marijuanan, blev legal attköpa. Tittarna fick ringa in och delge sin syn. De flestatyckte att åtminstone cannabisen skulle kunna släppas fri,eftersom den inte upplevdes som lika farlig. Andra vanligasynpunkter var att staten inte skulle intervenera imänniskors privatliv och att alkohol är farligare.Programledaren avslutade med att säga att det är olyckligtatt det inte förs en seriös diskussion i och Frankrikeom liberalisering av narkotika, när erfarenheterna frånHolland varit så goda. Av dem som ringde in och svaradepå frågan om de rökt cannabis, svarade avungdomarna ja.Det är sannolikt att liknande diskussioner påverkarsvenska ungdomar. Ungdomar som träffar vänner frånandra länder, som har en helt annan inställning tillnarkotikan, kan förr eller senare komma att underkännaden svenska narkotikapolitiken.En diskussion om legalisering av narkotikan förs nu ihela . Inget land har officiellt tagit ställning för enliberalisering, men drygt 15 europeiska storstäder har ställtsig bakom Frankfurtresolutionen som undertecknades1990. Resolutionen utgår ifrån att drogproblemen ärstorstadsproblem och därför något som storstäder i Europatillsammans måste ta itu med. Man räknar således inte medatt något parlament vågar ta ställning för en liberalisering.Det liberaliseringsförespråkarna för fram är ettkonstaterande att strävandena att eliminera tillgången ochefterfrågan av narkotika har misslyckats trots storasatsningar. Narkotikan finns i samhället och kommer, enligtFrankfurtresolutionen, alltid att finnas i samhället.Det samhället kan göra är därför att ge upp kampen ochi stället stödja och hjälpa missbrukare. Fria sprutor, såkallade ''shooting galleries'' under överinseende avmedicinskt kunnig personal, utbildning av missbrukarna såatt de missbrukar rätt droger och rätt mängd samt enlegalisering av drogerna är de ståndpunkter somintellektuella och ledande politiker från många länder nuför fram som ett program för att få bukt mednarkotikaproblemet.Enligt legaliseringsförespråkarna är drogberoendet ettsocialt fenomen. Det kan ej utplånas genom politiskaåtgärder eller aktivt motverkande. Dessa insatser kanvisserligen ha en viss effekt, men tvångsåtgärderna harmisslyckats. Drogproblemet består, enligtFrankfurtresolutionen, i att innehav, konsumtion ochhandel är illegalt. Kriminaliseringen gör drogerna dyra ochav dålig kvalitet. Olagligheten gör även att missbrukarenhamnar i social misär.Legaliseringsförespråkarna för på ett mycket sofistikeratsätt ut sina ståndpunkter. Förutom att respekteradepolitiker, vetenskapsmän, läkare och intellektuella för framsynpunkterna på exempelvis seminarier under rubriker som''Narkotikan avmystifierad'', skrivs det även böcker ochdebattartiklar i ämnet. Man talar på socialhögskolor ochdriver en aktiv lobbyverksamhet bland politiker.Legaliseringsförespråkarna försöker även använda WHO() för att få fotfäste för sinasynpunkter.För fem skulle liberaliseringstankarna haansetts som oseriösa och inget att ta hänsyn till. har dockalltfler börjat ifrågasätta om det inte är rätt attavkriminalisera narkotikan. Det visar kanske det faktum attEuropaparlamentet endast med en knapp majoritet förraåret avvisade en legalisering.Den metod man använder för att vinna fotfäste för sinasynpunkter är steg-för-steg-principen.Legaliseringsförespråkarna säger officiellt att det knappastär realistiskt att anta att en liberalisering av all narkotikaskulle vinna gehör . Därför riktar man in sig påen kamp för att legalisera cannabis. Genom MTV,musikvideor, T-shirts och annonskampanjer riktade tillungdomar sprids en livsstil förknippad medcannabisemblem och ''ofarlig'' rökning.I är motståndet mot en legalisering stort. Det ärbland annat här initiativet togs till en motorganisation tillFrankfurtresolutionen i form av sammanslutningen CitiesAgainst Drugs. Den svenska har uttalat att måletför den svenska narkotikapolitiken är att skapa ettnarkotikafritt samhälle.Riksdagens inställning måste dock realiseras i praktiskhandling. Den grupp som kommer att påverkas mest avlegaliseringsförespråkarnas åsikter är ungdomarna. Det ärinom denna grupp som resandet är som högst, som nyamusikstilar och trender med olika budskap snabbast vinnergehör och som motståndet mot narkotika är som minst.En passivitet i i frågan om legalisering kanskeinte kommer att märkas . Däremot finnsrisken att kravet förr eller senare kommer att leda till enuppluckring av den svenska narkotikapolitiken och dessstarka förankring hos medborgarna.Frågan om aktiva insatser mot legalisering, både iSverige och utomlands, bör därför utredas. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en utredning om aktiva insatsermot legalisering av narkotika.