mot · GH02Fi32 · 1994-05-10 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:150 Förslag till slutgiltig reglering av statsbudgeten för /95, m.m. (kompletteringsproposition) reviderade finansplanSammanfattningFör är minskad arbetslöshet detöverordnade målet för den ekonomiska politiken. Att flerkommer ut på den ordinarie arbetsmarknaden är inte barabra i sig, det är också en grundläggande förutsättning för ensanering av de offentliga finanserna. Men också detomvända gäller: Arbetslösheten kan inte minskas rejältutan att räntorna faller och det kräver minskade offentligaunderskott. Därför lägger ett alternativ tillregeringens finansplan som inte bara ger fler i arbete utanockså ett väsentligt minskat underskott.Sverige håller på att få en generation ungdomar somaldrig haft ett reguljärt arbete. Om det nu i den pågåendekonjunkturuppgången inte går att åstadkomma en radikalökning av antalet förvärvsarbetande så kommer omnågra år ha fastnat i permanent massarbetslöshet. Vi hävdaratt det är möjligt att åstadkomma en sådan ökning med denpolitik vi förordar.Det privata finansiella sparandeöverskottet beräknas i årligga på en genomsnittlig nivå på perinvånare. Dessa överskott är koncentrerade tillexportföretag och enskilda individer i överklass ochvälbeställd medelklass. Detta höga finansiella sparandeberor dels på en hög realränta, dels på att företag inte vågarinvestera, dels på osäkerheten om de framtidasocialförsäkringssystemen. Alla dessa orsaker är i sin turberoende av de usla offentliga finanserna, som i sin tur ledertill höga räntor. Detta är en ond cirkel som måste brytas.Den grundläggande tanken i vårt alternativ tillstatsbudget är att det stora privata finansiellaöverskottssparandet skall omsättas i effektiv efterfrågan påett sådant sätt att de offentliga underskotten samtidigtminskar. Detta åstadkommer vi genom att en starkarebudget ger möjligheter till sänkt ränta vilket leder till ökadeinvesteringar i näringslivet. Vi höjer skatter på dem somkan bära detta och på så sätt finansierar vi ett ökat antalarbeten inom byggande, miljövård, skola, vård och omsorg.Långsiktigt vill vi ha en annan inriktning på produktionoch försörjningsbalans samt en radikalt annorlunda och merrättvis fördelning jämfört med det som följer av nuvarandeekonomisk politik. Investeringarna omfördelas i riktningmot det ekologiskt hållbara. Skola, omsorg och vård tarmed vår politik ett utrymme på den materiellakonsumtionens bekostnad. Skatter, bostadssubventioneroch socialförsäkringar omfördelas så att inkomst- ochförmögenheter utjämnas.V-förslag i förhållande till regeringen /95Intäkter statsbudgetenMiljoner krBesparingar13 100Atle och Bure1 000Skattehöjningar14 530Överföringspost1 300Uteblivet EU-medlemskap4 500Summa förstärkningar34 430Utgifter statsbudgetenMiljoner krNäringspolitik1 000ROT3 000Nybyggnation400Arbetsmarknadspolitik7 820Regionalpolitik650Utbildning1 400Miljö550Infrastruktur1 870Sextimmarsdagen1 000U-hjälp m.m.1 710Pensionstillskott +långtidssjuka1 020Räntebidrag500Komp. av höjt grundavdrag till kommunerna4 000Övrigt474Summa utgifter24 920Summa starkare statsbudget 9 510 miljoner kronorUtfall för staten, inklusive socialförsäkringar, m.m.IntäkterBudgetförstärkning9 510Höjd A-avgift8 200Bibehållna A-kasseregler2 000Slopat grundavdrag2 500Summa22 210 UtgifterArbetsmarknadsfond4 700Framtidsfond3 500Kommunakut2 500Delpensionsfond150Summa11 850Total förstärkning av offentliga finanser = 10 360 miljonerkronor.Dessutom tillkommerökade skatteinkomsteroch minskade utgifter p.g.a lägre arbetslöshet5 000--10 000 miljoner kronorKort sikt: satsa på kommuner och byggandeI det privata näringslivet ökar nu antalet arbetstillfällenefter av nedgång. Men ökningen går alldeles förlångsamt och kan inte mycket mer än kompensera för denfortsatta nedgången inom bostadsbyggande och kommuner.Ett snabbt och enkelt sätt att genom riksdagsbeslutminska arbetslösheten är att ge kommuner och landsting etttydligt besked att de kommer att få en framtida ekonomisom möjliggör ett stopp för avskedanden ochdrastiska sparprogram.Vi upprepar förslaget om en ''kommunakut'' som skallförhindra ytterligare minskningar av personalstyrkan ikommunerna. Detta går till på så sätt att kommunerna delskompenseras fullt ut för de inkomster de tappar till följd avåterställd nivå på grundavdraget. Dels får de behålla hälftenav de fem miljarder i ökade skatteinkomster som följer avslopat grundavdrag för höginkomsttagare. Resten avpengarna -- dvs. två och en halv miljard -- skall lånas ut tilllåg ränta och med amorteringsfrihet den tid detta kankrävas. Kommunerna skall redan nu kunna söka dessa lånoch få besked före de definitiva budgetbesluten i höst.Kommunerna får också ett löfte om inga ytterligareminskningar av statsbidragen under 1990-talet.Särskilt på universitetsorterna behövs ett ökatbostadsbyggande. Det kan också bli nödvändigt att vidtaåtgärder så att en hyressänkning möjliggörs i de fastighetersom byggts efter 1980.Akuta stödåtgärder behövs också inom byggbranschen,som står på gränsen till sammanbrott. Det är inte barasocialt oacceptabelt med denna höga byggarbetslöshet, detär också samhällsekonomiskt farligt att banta byggandet såmycket att det blir brist på arbetskraft och överhettning närkonjunkturen för branschen åter vänder uppåt. Den förriksdagen mest effektiva åtgärden nu är ett besked om attvänta med minskningarna av räntesubventionerna.En aktivare arbetsmarknadspolitikArbetsmarknadspolitiken måste enligt Vänsterpartietsmening ändras radikalt. Arbetslinjen måste hävdas så attpassivt bidragsberoende så långt som möjligt ersätts medåtgärder som stimulerar till utbildning och arbete.Vi förstärker insatserna för arbetsmarknadsutbildning,företagsutbildning, utbildningsvikariat ochberedskapsarbeten. Vi återställer utbildningsbidragens nivåoch förstärker därmed incitamenten för att delta i aktivverksamhet.Vi föreslår att ett omfattande paket av insatsergenomförs för att bekämpa ungdomsarbetslösheten. Medhjälp av en ungdomsgaranti har ungdomar rätt att erbjudasmeningsfull sysselsättning inom . Enungdomsintroduktion ersätter den alltför omfattandeungdomspraktiken som bör trappas ned.Praktikantplatser med avtalad ersättning inrättas vidföretag med mer än 50 anställda. Projekt medmiljöinriktning i samverkan med kommunernas Agenda 21-arbete inriktas på ungdom. Vi föreslår även en ny stödform''mikrostöd till ungdomar i rörelse'' som bygger påungdomars självansvar och kollektiva organisering. ALU iform av ''gratis arbetskraft'' som tränger bort ordinarie jobbmåste helt utmönstras.Vänsterpartiet upprepar också förslaget att inrätta ensärskild fond som ger stöd till försöksverksamhet medsextimmars arbetsdag för att erfarenheter skall vinnas inomolika branscher vad gäller effekter för produktiviteten,välfärden och sysselsättningen.Gröna jobb och hållbar utvecklingMer långsiktigt behövs kraftfulla och rättvist fördeladeinvesteringsprogram för utbildning, miljö- ochinformationteknologi som underlättar en omställning avproduktionen i hållbar riktning. Exportindustrinsdevalveringsvinster och snabba uppgång bäddar ihop medden låga skattebelastningen för en ny överhettning och enny kasinoekonomi. Erfarenheten är attförnyelsen inte kommer av sig själv.De flesta av de satsningar som regeringen ser somoffensiva har finansierats genom löntagarfonderna. Detgäller forskningsstiftelser, riskkapital ochinformationsteknologi bland annat. Vi anser fortfarande attdetta i första hand är löntagarnas pengar och i andra handpensionärernas. Men vi är också fortfarande beredda attdiskutera fondavkastningens användning till utbildning ochforskning om tydliga mål slås fast: en mer demokratiskarbetsorganisation, ekologiskt hållbar utveckling och ettlevande kulturliv.Fondpengarna kan också användas som förstärkning tillden framtidsfond som vi redan tidigare föreslagit. Viföreslår höjd arbetsgivaravgift som kortsiktig finansieringav denna fond. Långsiktigt vill vi finansiera den genom envinstdelningsskatt av den typ som finansierade deursprungliga fonderna. På så sätt kan man också motverkauppkomsten av övervinster och överhettning i främst destörre exportföretagen.Framtidsfondens pengar skall användas tillorganisationsförändringar, arbetsmiljö ochkompetensutveckling på sätt som utvecklats tidigare i vårarbetsmarknadsmotion från allmänna motionstiden. Viföreslår att regeringen återkommer med ett förslag till dennärmare utformningen och finansieringen av denna fond.Den svenska industrin befinner sig i en svår situation.Den måste förnyas och utvecklas så att den kan möta alltstarkare krav på miljöanpassning och ständigt ökandekonkurrens. För att klara detta krävs nya produkter, nyproduktionsteknik arbetsorganisation och management. Idetta sammanhang har innovationer och innovatörer encentral roll. Det är nödvändigt att finna effektiva ochflexibla former för kunskapsutbyte mellan högskolor ochföretag. Tillgången på kompetenta medarbetare på allanivåer måste också säkras.Svenska företag fångar tyvärr i alltför liten utsträckningupp nya FoU-intensiva produkter. Fristående uppfinnarehar svårt att utveckla sina idéer i och tvingas därförvända sig till utländska företag för att förverkliga dem.Denna utveckling måste vändas. Villkoren förinnovationer och innovatörer måste radikalt förbättras. Fördetta krävs breda och mångsidiga lösningar och ett smidigtobyråkratiskt system. Det krävs en näringspolitik sommedvetet verkar i innovationsfrämjande riktning. Statenhar med andra ord ett övergripande ansvar förinnovationspolitiken och för kunskapsutbytet mellannäringsliv och högskola.Vänsterpartiet anser att det är naturligt att utveckla defunktioner som finns inom , de regionalautvecklingsbolagen, industri- och nyföretagarfonden ochindustriforskningsinstituten på ett målmedvetet sätt. Det ärinte ändamålsenligt att bygga upp nya byråkratier ellerinrätta en mängd nya stiftelser.Vi har i vår näringspolitiska motion och i motioner tillregeringens propositioner om utbildning och forskning ochom innovationsstöd lagt förslag i enlighet med detta och vihänvisar till dessa motioner.Vi noterar som positivt att vi nu hos regeringen fåttgehör för vårt gamla förslag att bredda basen förkväveoxidavgifterna. Vi vill också höja skatten på koldioxidoch på svavelanvändning. Dessa förslag drabbar i förstahand industrin.Kommunerna på längre siktLångsiktigt måste skolan, vården och omsorgen gesmöjlighet att få sin beskärda del av de ökande inkomstersom svenska folket kommer att få . Merparten av regeringens sparprogram utgörs av enutebliven tillväxt.Samtidigt hoppas regeringen att befolkningensinkomster totalt skall växa uttryckt i fastpenningvärde under resten av 1990-talet. De kommunaltanställda måste rimligen få del av denna realainkomsttillväxt vilket betyder att kommunerna kraftigtmåste minska antalet anställda om de inte får öka sin realakonsumtion. Men inkomsttillväxten totalt betyder också attkommunernas skatteinkomster ökar om vi antaroförändrad nivå på skattesatserna. Kommunerna kommerdå att få stora finansiella överskott.Kommunerna skall således skära ned på antaletanställda och förklara för medborgarna varförkommunerna skall bygga upp finansiella överskott. Manskall också förklara varför många av de som kommunernaavskedar skall tvingas leva på statliga medel,arbetslöshetsunderstöd eller arbetsmarknadspolitik. Dettaär inte trovärdigt. Bilden ändras om staten avser att dra inöverskotten från kommunerna. Men om det står ingentingi propositionen. Regeringen planerar uppenbarligen nyastora indragningar av pengar från kommuner och landstingmen vågar inte säga det.Vänsterpartiet avvisar inriktningen mot att den privatakonsumtionen skall ta ständigt ökande andelar av denekonomiska tillväxten på bekostnad av den offentligakonsumtionen. Den reala offentliga konsumtionen måsteges ett visst begränsat utrymme för att växa, kommuner ochlandsting måste ges möjlighet att ta sin del av ansvaret föratt reducera arbetslösheten. Det är därför vi föreslår attriksdagen skall utfärda en garanti om att inga nyaindragningar av de totala statsbidragen skall ske under 90-talet.Inom den totala statsbidragsramen måste det också skeen omfördelning från rika till fattiga kommuner. Men dennanödvändiga omfördelning får inte ersätta en nödvändigförstärkning av de kommunala finanserna.Saneringen av de offentliga finansernaRäntorna på statsskulden är inte bara förfärande stora,de hamnar också som inkomster hos fel grupper. Det är justden överklass och välbeställda medelklass som redan har ettstort överskottssparande som kammar hem också de storaränteinkomsterna. De kan köpa hus och livförsäkringar tillsina barn och barnbarn. Det är barnen och barnbarn till desom nu går arbetslösa och för vilka pengarna inte räckersom får lida för att vi inte klarar saneringen av den offentligaekonomin.Saneringen kan inte utan skattehöjningar. Densom påstår något annat talar helt enkelt inte sanning. Efteren sänkning av bolagsskatten från så har Sverigeden näst lägsta nominella bolagsskattesatsen bland . Om man lägger till skatten på kapitalinkomster,förmögenheter och reavinster så hamnar Sverigefortfarande bland de utpräglade lågskatteländerna förkapitalägare. Flera länder i har också högreinkomstskatt på höginkomsttagare än vad vi har i Sverige.Men det räcker inte med skattehöjningar. Det behövsockså besparingar i statsutgifterna. Det finns ettutrymme för totalt minskade militärutgifter även omresurser omfördelas till svenska insatser i FN:s regi.Investeringar som skadar miljön är slöseri -- stoppaÖresundsbron och storskaliga motorvägssatsningar. Det ärockså långsiktigt nödvändigt att reducera kostnaderna förbostadssubventioner och socialförsäkringar.FördelningspolitikenRegeringen har i en bilaga presenterat vissa beräkningarkring inkomstfördelningens förändringar under åren 1991till 1994. Beräkningarna bygger på ett antal mycket osäkraantaganden och det är omöjligt att dra säkra slutsatser. Vivill ändå kommentera dem:Finanskrisen och den djupa nedgången i ekonomin 1992gjorde att ett antal av de allra rikaste hushållen tappadestora inkomster räknat i absoluta tal. Detta i sin tur leddetill att det mått på inkomstfördelningen som mäter dentotalmängd inkomster som måste byta mottagare för att allaskall få samma inkomst minskade kraftigt det året.Inkomstfördelningen skulle mätt på detta sätt och med deprognosantaganden som gjorts åter bli ojämnare mellan1992 och 1994.Om man i stället ser på det antal människor som hamnarpå mycket låga inkomstnivåer och på det antal som har enmycket solid ekonomi hävdar vi att inkomstklyftorna ökat.Ser man inkomstfördelningen i kombination medarbetslösheten, sociala villkor i övrigt och det somlåginkomstutredningen en gång kallade ''politiska resurser''är det ingen tvekan om att klassklyftorna har fördjupatsunder både 1980- och 1990-talen.En sanering av de offentliga finanserna kan integenomföras utan en stark och rättvis fördelningspolitik. Viföreslår ökad progressivitet i skatteskalorna för den statligainkomstskatten. Grundavdraget för höginkomsttagareavvecklas som vi återställer avdragets nivå.De arbetslösa skall inte drabbas dubbelt, återställ därförersättningsnivån i A-kassan till . En sänkning av taketi sjukförsäkringen kan betala en höjning aversättningsnivån för långtidssjuka från 70 till 80 procent.Minska avdragsmöjligheterna för privatapensionsförsäkringar så att dessa inte blir mer gynnade änandra sparformer. Det ger skatteinkomster som kananvändas för att höja pensionen till de som har låg elleringen ATP.Vänsterpartiet avslår regeringens förslag omförsämringar av delpensionen. Vi är däremot villiga attdiskutera förändringar av delpensionen. Vi föreslår attSjuk- och arbetsskadeberedningen genom tilläggsdirektivfår i uppdrag att se över delpensionssystemet och kommamed förslag till hur detta skall fogas in i pensionssystemen.I vår motion till propositionen om det nya pensionssystemetutvecklar vi detta närmare.En alternativ försörjningsbalansI tabellen nedan har vi gjort en bedömning av hurförsörjningsbalansen påverkas av vår ekonomiska politikjämfört med regeringens. Kolumn ett angerförsörjningsbalansens poster i miljarder kr. Källa:tabell 5.2 i bil 1 s 36. I kolumn två och tre anges densammantagna förändringen av respektive post och 1995uttryckt priser med regeringens respektiveVänsterpartiets politik.1995Med reg.Med v:spolitikpolitikBNP1 450+ 79+ 80Import419+ 45+ 40Privat konsumtion793+ 22+ 15Statlig konsumtion127-- 2-- 5Kommunal konsumtion275-- 8+ 10Investering205+ 10+ 20Export474+ 90+ 80Vänsterpartiet yrkar därmed avslag på de allmännariktlinjer för den ekonomiska politiken som regeringenföreslagit och förordar istället det ovan sagda som allmännariktlinjer för den ekonomiska politiken, samt avslag påbegäran om att bemyndiga regeringen besluta omytterligare 1,5 miljarder för budgetåret dvs. i så kalladfinansfullmakt.Riksdagen bör vidare som sin mening ge regeringen tillkänna vad som ovan anförts om en garanti mot indragningarav statsbidragen under 1990-talet.EU och FNBudgetavgiften till EU och andra kostnader och intäktertill följd av ett medlemskap har inte tagits med i regeringenslångsiktsplaner. Motiveringen är att de politiska beslutenom medlemskapet inte tagits. Men detta gäller ju det mestai det långsiktiga sparprogrammet, det handlar om frommaförhoppningar om framtida politiska beslut som man intevet om det kommer att finnas en majoritet för när beslutenskall tas. kräver att regeringen presenterarett förslag till finansiering vid ett eventuellt ja ifolkomröstningen om EU-medlemskapet. Detta börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna.Arbetsmarknadspolitik och arbetslivsfrågorSysselsättning och arbetslöshetRegeringens främsta misslyckande gällerarbetslösheten. Målsättningen Arbete åt Alla harövergivits.Sysselsättningen har minskat med 600 000 personersedan toppnoteringen . Arbetskraften harsjunkit med nästan 300 000 personer. Nästan 600 000 äröppet arbetslösa eller i olika arbetsmarknadspolitiskaåtgärder, vilket svarar mot 14 procents arbetslöshet.Dessutom finns ytterligare 110 000 sökande registrerade påarbetsförmedlingarna och dessutom 130 000deltidsarbetslösa.Med tanke på hur många som slagits utur arbetslivet och förtidspensionerats liksom alla de somblivit kvar i utbildningssystemet i brist på jobb, ärsituationen förskräckande.Konjunkturen har vänt och sjunkerantalet varsel och antalet lediga platser och personer somfår arbete ökar successivt. är dock efterfråganalldeles för liten och dessutom begränsad till en mindre delav arbetsmarknaden.Exportindustrin gynnas av den dramatiskt förbättradekonkurrenskraften framför allt beroende på kronkursensfall. Hemmamarknaden, investeringarna ochbyggbranschen ligger dock lågt och inom den kommunalasektorn fortsätter nedskärningarna.I motion om arbetsmarknadspolitik1993/94:A250 gavs en detaljerad beskrivning av läget ijanuari 1994 som fortfarande i huvudsak äger sin riktighet.Här skall endast kortfattat ges några kompletterandekommentarer.Långtidsarbetslösheten ligger , trotsåtgärdsvolymen, på nivån 100 000! Det är 10 000 fler än förett år sedan. Här föreligger stor risk för att arbetslöshetenpermanentas för stora grupper och att ytterligare utslagningblir följden.I april 1994 var 324 000 personer öppet arbetslösa trotsatt 261 000 deltog i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Av dearbetslösa var 80 000 ungdomar som92 000 ungdomar fanns i olika åtgärder. Till sommarenkommer ytterligare en kull ungdomar som slutarutbildningar som åtgärdsvolymens omfattningminskar. Ungdomsarbetslösheten utgör en social katastrofsom inte kan accepteras.Även för övriga prioriterade grupper är läget mycketbekymmersamt. För invandrargrupperna är det i många fallytterst svårt att få jobb vilket bäddar för utanförskap ochsocial marginalisering.Sammanfattningsvis har massarbetslösheten etablerats iSverige. Mycket höga arbetslöshetsnivåer finns nästanöverallt, men de regionala skillnaderna kommer att öka. Deprioriterade grupperna utgör allt större problem.Regeringens politik har misslyckats.Regeringens prioriteringar har varit ideologisktmotiverade och saknat förankring i verkligheten.Regeringens målsättning för ALU och ungdomspraktikvisade sig som vi förutsagt helt orealistisk medan klartstörre utrymme finns för arbetsmarknadsutbildning,utbildningsvikariat och beredskapsarbete.Regeringens arbetsmarknadspolitikI tidigare omnämndaarbetsmarknadspolitiska motion 1993/94:A250 riktasmycket hård kritik mot regeringens misslyckade politik atthävda sysselsättning och bekämpa arbetslösheten. Vihänvisar till den framställningen som gäller alltfort.Det handlar om både bristande vilja och förmåga.Passivt har regeringen förlitat sig på kronfallets dramatiskaförstärkning av konkurrenskraften. Lakoniskt konstaterasatt antalet sysselsatta föll i samtliga sektorer 1993 och attantalet sysselsatta inom byggnadsverksamheten kommer attminska i samma takt . Även inom denkommunala sektorn fortsätter minskningen 1994 genom en''anpassning av verksamheten till de nya ekonomiskaförutsättningarna''.Passivt har den borgerliga riksdagsmajoriteten i någrafall tagit intryck av oppositionens förslag och bifallitåtgärder som ROT-program och utbildningsinsatser ikommunerna. Men det har varit , för lite och oftamycket motvilligt.Regeringen har övergivit arbetslinjen. Allt större andelav de arbetslösa har blivit passiva bidragsmottagaresamtidigt som arbetsmarknadspolitiken blivit allt mindreambitiös. Det handlar om uppenbara kompetensbrister iregeringen. Gång på gång har man gjort tvärtemot vadarbetsmarknadsmyndigheterna föreslagit och vi krävt.Gång på gång får regeringen konstatera att politiken inte ärrealistisk.Konsekvent är regeringen dock när det gäller att utnyttjaarbetslösheten till att rasera välfärden och överföraekonomiska resurser och samhällsmakt till kapitalägare ochvälbeställda marknadsaktörer. Med konsekvens drivsattackerna vidare mot löntagarna och fackföreningsrörelsengenom regeringens politik för en flexibel arbetsmarknad.Kompletteringspropositionen är full av sammaideologiska retorik som vi fann i hycklande och cyniskaformuleringar i finansplanen. Med stolthet omtalas radenav försämringar som genomförts. Synen påarbetsmarknaden är mer renodlat ekonomistisk ochmarknadsliberal . ''Det krävs god anpassningbåde vad gäller pris och kvantitet'' heter det på tal omarbetskraften. Regeringen saknar en social vision.Med förtjusning beskrivs hur många andra länder somockså har infört försämringar för arbetslösa och löntagareunder senare år under slogans som ''löneflexibilitet'',''avreglerad arbetsmarknad'' och ''anpassadevälfärdssystem''. Även regeringens egna bedrifter finnsinom detta område. Entydigt går man SAF:s ärenden ochmissgynnar löntagarna. Det samlade resultatet innebär enkraftfull attack mot den traditionella modellen på svenskarbetsmarknad.Regeringen framställer uppluckringen av arbetsrättenoch nedmonteringen av arbetslöshetsförsäkringen somframsteg som skall öka ''incitamenten'' att ta jobb till lägrelöner. Förslag aviseras om lägre ungdomslöner som medletatt komma åt ungdomsarbetslösheten.Skattesubventionerade ''piglösningar'' är förslag av sammaslag.Regeringen fortsätter att beskriva sistahandsåtgärdernaALU och ungdomspraktik som lyckade och framåtsyftande.Detta trots all berättigad kritik om undanträngningseffekteroch ''gratis arbetskraft'' som framförts. Uppenbart saknasofta utbildningsinnehåll och seriös uppföljning. Undervåren tycks dock regeringen insett att tidigare beslutadevolymer har varit helt orealistiska. Inför verklighetens domtalas nu om vikten av att satsa på de mer traditionellaåtgärderna.Riksdagens revisorer har liksom Vänsterpartietkonstaterat att arbetsmarknadspolitiken fått bära en alltförtung börda. Politiken har präglats av ryckighet och dåligframförhållning. Det har saknats en långsiktig ochkonsekvent sysselsättningspolitisk strategi.