bet · GH01FöU9 · 1994-04-19 00:00:00 — Vihade förmånen att haft ett stort antal bataljoner iKroatien. Man hade samlat befälet därifrån och kunde genomförautbildningsmoment om sådant som danskarna hade råkat ut för.Många av våra soldater har varit med om svåra upplevelser, mende säger att det nästan var värre på utbildningen. Man harupplevt det mesta tidigare, vilket varit till gott stöd. Det ärlitet svårare för den bataljon som skall avlösa. De svenskar somhar utbildning och kunskap om detta tjänstgör just nu i Bosnienoch kan inte frigöras i något större antal för att genomförautbildningen här hemma.All form av förberedelse är viktig -- verklighetsnärautbildning, skjutning med stridsammunition. Det får inte varapremiär när man måste skjuta på allvar, utan det måste övas härhemma. Det är också viktigt med stöd under utbildningen.Det har här talats om samtal efter svåra händelser. Då måstealla ha tid att prata med varandra. Det är en verksamhet somjust nu pågår med de soldater som skadades . Detgäller inte bara dem som skadats, utan också dem som klarat sigutan fysiska skador vid det tillfället. De måste samlas, pratamed varandra och plocka ihop minnesfragment av vad som har hänttill helheter.Det har också visat sig att det finns andra som behöver stöd.Det gäller dem som är på hemmafronten och får ta del av det somhänder genom TV och tidningar. Man har på lokalt initiativ påutbildningsregementena satsat på detta. Det genomförsanhörigträffar där man informeras om vad som händer och hartillfälle att träffa andra föräldrar och anhöriga.Jag kan sammanfatta med att säga att det stöd vi fått från denmilitära ledningen är det bästa tänkbara. Vi har fåttutomordentligt bra materiel. Men förutsättningar ändras helatiden. Den verksamhet som vi åkte ner för att verkställa kominte att stå sig hela vägen fram. Vi fick nya uppgifter. Vi ärväghållare för väg, vilket vi inte visste. Vi hämtar vårtunderhåll , vilket vi inte visste.Detta kräver beslut som är flexibla, och att man är beredd attöka exempelvis personalramar för att kunna lösa nya uppgifter.Det måste mycket tidigt finnas medel för förberedelser. Därmedfinns det också förutsättning för att få en god och verksammission där man kan lösa sina uppgifter. Tack för ordet.Arne : Tack så mycket. Vi har lyssnat till tremilitära företrädare. Här vidtar nu den sedvanliga lillafrågestunden med de korta, rappa frågorna och svaren i takt meddessa. Varsågod.Sture : Min fråga riktar sig främst till ÖB. Vi harhär hört att man upptäckt behov av att organisera rekryteringenpå ett mer systematiskt sätt. Vi socialdemokrater föreslog redanför här i att skulle följaDanmarks exempel och organisera en frivillig FN-brigad, så attvi när situationer som den i Bosnien uppstår medkort varsel kan ställa upp med färdigutbildade bataljoner som ärtillgängliga med kort varsel.Förslaget röstades naturligtvis ned. Vi har återkommit med enny partimotion och hoppas att skallställa sig mer positiv än vad den gjorde våras.Min fråga är: Kommer ÖB att rekommendera en sådan brigad --som utbildas på flera av våra regementen -- så att vi lättarekan klara denna rekrytering ?Bengt : De förberedelser som pågår avser tvåsaker. Det ena är hur vi i fortsättningen skall avlösaMakedonien- och Bosnienbataljonerna, så länge som vi har dettauppdrag av statsmakterna.Uppdraget läggs ut långsiktigt för varje halvår på enbrigadchef i armén. Det växlar mellan vilken brigadchef som haruppgiften. Sedan fördelas de olika kompanierna på regementen.Brigadchefen svarar från sitt regemente för stabs- ochtrosskompaniet, medan pansar- och skyttekompanierna, vilket äraktuellt i Bosnien, skapas vid andra regementen.Så kan man bete sig för ett uppdrag som är känt. Sedan harregeringen anbefallit att vi skall förbereda oss för att ha storflexibilitet, hög beredskap, för att kunna understödja FN ellerESK genom en mängd olika funktioner, t.ex. fältarbeten,underhållstjänst, stabstjänst och sjukvårdstjänst.Det andra vi gör är att vi så snart det går -- och vi hoppasatt det skall bli , eller i varje fall senast tillhösten -- kommer att i samband med mönstringen avkräva devärnpliktiga en avsiktsförklaring för den närmsta tiden efterdet att de genomför sin grundutbildning, dvs. ungefär tre år.Den avsiktsförklaringen följs upp i samband med inryckningen ochockså vid utryckningen från grundutbildningen. Den är alltsåinte bindande, utan enbart en förberedelse för att kunna snabbapå och bredda rekryteringen i framtiden.Redan i vår går vi ut och gör en motsvarande enkät blandyrkes- och reservofficerarna vid alla förband och inom alla treförsvarsgrenarna. Avsikten är sedan att under utbildningsårenframöver redan under grundutbildningen sätta samman deyrkesofficerare, reservofficerare och värnpliktiga som avgiviten sådan avsiktsförklaring. Detta tar , eftersom vijust nu mönstrar dem som skall rycka in till utbildning om ettår, och för vissa t.o.m. om tre år.Allt detta görs för att vinna det som jag tidigare var innepå. Förtroende mellan befäl och värnpliktiga är väldigt viktigtnär man åker ut på sådana här uppdrag, inte minst när det gällerdetta med debriefing, som vi talade om. För att våga öppna sigoch sitta och prata om sina känslor måste man känna varandra.Det skulle gå mycket bättre om man redan från början varit ihopunder sju och en halv månads grundutbildning.Tanken är att sprida utbildningen över hela armén,kustartilleriet, övervattenfartygsförband i flottan, inombasjägarna i flygvapnet, förutom transportdivisionen. Detta ärmer långsiktiga förberedelser som tar innan de värkerigenom. Det ansluter enligt min mening väl till den danskabrigadtanken, som det blev i praktiken, nämligen attförberedelserna också där är utspridda på flera förband.Det som skiljer är att man i skriver ett kontrakt. Jagifrågasätter om det egentligen är juridiskt bindande. Det skallbli intressant att se när man första gången försöker pröva om deär juridiskt bindande. Jag tror att en avsiktsförklaringegentligen fyller samma funktion.Det andra, eller möjligen tredje, som pågår just nu ärdiskussionen med personalorganisationerna om yrkesofficerarnasyrkesroll. Vi verkar där enas om att det är en svår ochkomplicerad fråga. Den bör därför utredas på traditionelltsvenskt sätt, där man betraktar hela bredden och djupet, och servad man kommer fram till för slutsatser.Av de danska erfarenheterna har framkommit att det storaproblemet är samtalet mellan den enskilda officeraren och hansfamilj när han har bestämt sig för att han egentligen vill åka.Genom det system man nu har infört i slipper man dendiskussionen.Britt : Jag skall ansluta till det sista ÖB sade isin inledning. Det handlade om att vi vill ha rätt sortmänniskor på dessa uppdrag. Det är bara att understryka hurviktigt detta är. Kan man dra några slutsatser av att knappthälften av dem som själva säger sig vara villiga attåteranställas för att tjänstgöra ytterligare intekommer att göra det? Det är knappt hälften som kommer attfortsätta i ytterligare sex månader.Kan man dra någon annan slutsats av att fler änden vanliga procentandelen hoppar av från uttagningsbeskedettill dess att utbildningen skall starta och tjänstgöringen skallkomma i gång? Vilka slutsatser kan man dra av detta? Vilka skälfinns i grund och botten för detta?Finns det utifrån dessa siffror, och framför allt utifråndessa erfarenheter, skäl att se över våra uttagningsprinciper?Är de principer vi använder bra instrument nog för att verkligense till att vi får fram exakt de människor vi vill ha på dessabefattningar? Detta var den ena frågan.När nu personalen kommer hem till igen, och får deltai stresshanteringsprogrammet osv., använder man sig då utöverdetta av vetenskapliga metoder och försöker ta till vara deerfarenheter och kunskaper som vi kan utvinna ur denna förSveriges vidkommande egentligen väldigt ovanliga hantering somvi deltar i? Vi måste kunna använda detta på ett viktigt och brasätt för kommande FN-uppdrag. Det var den andra frågan.Den tredje och sista frågan är: Kan de anhöriga till de somjust nu är i Bosnien alltid -- och då menar jag verkligen alltid-- komma i kontakt med någon människa som kan ge dem ett svaroch ett besked om vad som händer där nere just , någon som kansvara på oroliga frågor i princip dygnet runt? Kan de alltid fåett besked? Det var frågan.Arne : Tack, . Det var jättebrafrågor, men de var inte riktigt korta.Bengt : Frågorna ansluter väldigt mycket till defrågor tog upp. Han har också mest kunskap omdetta. Jag föreslår att han får svara på dem.Anders Anerud: Den första frågan gäller, såvitt jagförstod, de 250 som hade sökt kontrakt för ytterligare ensexmånadersperiod. Jag skulle vilja påstå att det med hänsyntill omständigheterna och den verksamhet som bedrivs vidnordiska bataljonen i Bosnien är ett högt antal som har söktåteranställning. Det är 120 som gjort det, och efter noggranngenomgång på plats i Bosnien av den pågående bataljonens befäl,i dialog med den nuvarande bataljonens befäl, har man tagit uträtt människor.Man skall inte bortse från faran att vissa som begäråteranställning kanske inte skall ha det. De kanske behöverkomma hem och vara hemma ett tag innan de åker på en nyFN-tjänst. Arbetar man under mycket stresskapande förhållandenvet man inte var brytpunkten går. Man kanske bryter igenom och istället blir en dålig "peace-keeper" i stället för en bra. Detär en viktig balansgång.Den andra frågan gällde erfarenhetsinhämtningen. Det kommerdels att ske en genomgång med bataljonen när den kommer hem, såatt bataljonen och dess befäl tillsammans med oss här hemmadefinierar de erfarenheter man har gjort, dels pågår det olikaprojekt ute vid bataljonen.Ett pågående projekt leds av FOA, och det är anknutet tillstresshantering. Det pågår också ett projekt där en doktorand påmilitärhögskolan, en officer, tittar på befälsföring inom enfredsbevarande mission. Han har följt denna bataljon frånförberedelseskedet. Han har varit på plats i Bosnien vid tvåtillfällen och följt utvecklingen därnere, för att sedan skriva en rapport om sättet att analyserasvensk officers befälsföring under svåra förhållanden vid"peace-keeping".När det gäller den senare frågan måste jag nog svara nej. Detfinns inte någon sådan heltäckande organisation som kansvara upp mot varje anhörig . Det finns interesurser att kunna ta emot en sådan anstormning.Det finns ett telefonsvararsystem för bataljonen i Bosnien,och så även för bataljonerna i och , ditanhöriga kan ringa. Det bygger dock på den information somförbanden själva skickar till . Det har sinabegränsningar. Vid stor anstormning, när det kanske särskiltbehövs, klarar inte det tekniska att ta emot samtalen. Jag troratt det kommer att förbättras ,framför allt när man har installerat nya växlar som är mermoderna är de som finns i telefonsystemet i Södertälje.Bengt : Jag vill göra ett tillägg till den sistafrågan. Det verkar som om lokala lösningar har olikaambitionsnivåer hos de tre pansarregementen som är inblandade --P 2, P 4 och P 10. I varje fall i samband med beskjutningenunder den senare tiden tycks t.ex. P 2:s anhörigkontakterfungerat mycket väl. Vi borde nog sprida kunskaperna från P 2till andra lokala enheter.Jan-Olof : Jag vill vända mig till överstelöjtnantAlf Görsjö. Det är glädjande att höra att vår bataljon är välutrustad. Men det framkom också att det var långa transporter,vilket man kanske inte hade förutsett, och att skyddet avlastbilstransporter, livsmedelsförsörjning osv. var undermålig.Har överstelöjtnanten något att säga om hur man skulle kunnaförbättra dessa transporter? Det är ju inte så bra. Vi skallhålla på säkerheten så långt som det är möjligt.Alf Görsjö: Vi har stöd med detta. Försvaretsforskningsanstalt har varit nere i ett par omgångar och sett påmöjligheterna att hitta lösningar som kan realiseras i närtid.Det hjälper inte , men vår avlösning kommersäkert att ha en bättre lösning därvidlag.Den kanske främsta åtgärden för att få säkerhet är denutveckling som pågår i med etteldupphöravtal, som kan leda till att vi kan genomföra våratransporter utan att riskera att bli beskjutna. I övrigt är detsvårt. Försörjningspunkterna ligger där de ligger. Vägarna ärvad de är. Vi måste åka om vi väljer att vara kvar, och vi måstevälja att vara kvar.Arne : Tack. Jag ger ordet till överbefälhavarenför kompletterande svar.Bengt : Rent principiellt är det oacceptabeltatt en bataljon skall ha så långa underhållsvägar. Detta berorpå att bidragarländerna inte är beredda att skicka mer resursertill FN. Det borde upprättas en underhållsplats inom i varjefall från bataljonen. Så här skall det inte se ut. Det ären nödlösning.Lars : Finns det enligt er, militära företrädare,några oklarheter i mandatet, dvs. vad de svenska soldaterna ochderas kolleger där nere får göra eller inte får göra? Vad skulleni vilja ha annorlunda?För det andra: Vad betyder det för stämningen, moralen, attsoldaterna inom Nordbat har olika betalning?Alf Görsjö: Jag får svara på frågan om stämningen. Vitittar inte allt för mycket på vad norrmän och danskar harbetalt, utan vi tittar på vad vi själva har och funderar enstund över det.Det är helt klart väldigt olika förutsättningar. En tjugoåringsom bor hemma hos mor kan spara rätt bra med pengar. Men en35--40-årig officer med familj att försörja hemma tjänar iprincip mindre än om han var hemma och kom hem de flesta kvällari månaden. Det kan man fundera på ett tag.Lars : Vid i Storlienfanns en representant för de meniga som är där nere. Denrepresentanten gav uttryck för irritation vad gäller betalningenoch jämförde med de nordiska kollegerna.Alf Görsjö: Vi är 880 personer, och det finns litet olikauppfattningar. Jag tar gärna en dansk överstelöjtnantslön, berjag att få anmäla.Lars : Den menige som uppträdde vid konferensen varalltså inte representativ?Alf Görsjö: Det finns många olika uppfattningar om detta.Jag tar gärna en dansk överstelöjtnants lön om jag får det. Detfanns en del till i frågan som jag missade.Lars : Det gällde mandatet. Vad skulle ni vilja haannorlunda? Eller är det mandat som soldaterna har där ner tillfyllest -- mandat i den meningen: vad de får göra eller inte fårgöra?Alf Görsjö: De regler vi har för ingripande uppfattar visom klara och lätta att begripa. Där tror jag att vi är heltnöjda.Lennart Brunander: FN-insatser sker på litet olika nivåer.Insatserna i Bosnien är en bit upp på skalan. De är nästanfredsframtvingande. De är i varje fall inte bara fredsbevarande,utan det görs litet mer av dem som är där nere.Var går gränsen för att svensk trupp och svenska soldater kanvara med i en verksamhet? ser vi en upptrappning. Då uppstårbekymret: Hur länge klarar vi av att vara med i sådana aktionermed de regler och den uppfattning som vi har om hur sådant härskall skötas?Lars-Åke : De regler som finns är fastlagda dels iden proposition som har godkänt, dels i desäkerhetsrådsresolutioner som Unprofor arbetar på grundval av,framför allt resolution 836. Men om det kommer till en rentinbördeskrigsliknande situation -- där det är frågaom fredsbevarande utan om, som säger,fredsframtvingande -- är det slutligen fråga om ett politisktbeslut.Mot detta får man naturligtvis väga att det skullevara ett mycket stort nederlag inte bara för FN om man tvingadesatt dra sig tillbaka.Michael : Den stora frågan när det gäller justBosnien är att det förutsätts att det skall kommatill någon form av fredsplan som skall genomföras. Begreppsligtär det så till vida i grunden fråga om en fredsbevarande åtgärdeller mission.För det första är det än så länge litet darrigt när det gälleratt komma överens om en sådan plan. För det andra råder detosäkerhet om huruvida parterna i konflikten i sin tur harkontroll över alla dessa band, krigsherrar och andra som finnslängre ner i strukturen. Det är inte minst det som regering ochriksdag tänkte på när man talade om fredsframtvingande inslag.Även om man skulle finnas där med accept av huvudparternafinns det alltid småparter med mycket vapen i händerna somkanske inte lyder dessa huvudparter. Detta är någonting annat änatt gå in i en konflikt mot någon parts vilja för att genomdrivaen fred mot denna part. Det är steget högre, som inte täcks avdetta mandat.Bengt : Jag skulle vilja säga ett par saker ianslutning till det som Görsjö sade tidigare. Som jag pekade påi min inledning lever FN egentligen inte upp till sin resolutionom att upprätta "safe areas". Om FN skulle göra det skulle detinnebära fredsframtvingande åtgärder; man ställde ju ultimatum iSarajevo. Medan vi har suttit här har telegrammen droppat in omartillerield mot Tuzla. Det är ett exempel på att man inteupprätthåller "safe areas".Precis som föregående talare sade är detta ytterst en politiskfråga, men det finns också en militär aspekt. Den uppgift sombataljonen ges måste vara militärt rimlig. Bataljonen skallkunna lösa den utan att ta alltför stora risker. Jag kan ge ettexempel. Man ville ta ett kompani av den decimerade bataljonennär vi dessutom hade ett kompani i Vares som var ganska hårtbundet till . Det råd som vi då gav från den militäramyndigheten var att man inte skulle gå med på det innanstridsvagnskompaniet var på plats. På det viset försöker vipåverka de beslut som fattas.Karin Wegestål: Människor som befinner sig i krig far illaoch mår dåligt. Jag misstänker att det är de unga som är mestutsatta. Jag skulle vilja veta hur åldersfördelningen ser utbland de soldater som finns med i dessa sammanhang. När detgäller den nya grupp som man håller på att rekrytera undrar jagom antalet unga har ökat, kanske på grund av den ökandeungdomsarbetslösheten. Hur ser förhållandena ut?Jag har en fråga till. Jag förutsätter att befälet har detstörsta ansvaret för att ta hand om människor som verkligen farilla i dessa sammanhang. Jag är säker på att de svenskaofficerarna får en väldigt bra utbildning, men jag undrar om denya situationerna har gjort att det har lagts en större viktt.ex. på den psykosociala kompetensen när man rekryterar befältill dessa uppgifter.Tack!Anders Anerud: Jag kan inte redovisa någon exaktåldersstatistik. Av en tidigare redovisning kunde jag konstateraatt av soldaterna i den bataljon som är iBosnien hade tidigare FN-erfarenhet. Det innebär alltså att deär i åldern 24--. Det förekommer även soldater som är över30.Från svensk sida har vi tidigare hävdat att en av fördelarnamed våra svenska FN-förband, kanske även med de nordiskaFN-förbanden, är att vi tar ut soldater som harvärnpliktstjänstgöringen bakom sig. På det viset fårman något mer livserfarna människor, soldater som kanske ocksåhar ett civilt yrke vid sidan om det yrke som de har valt , nämligen det militära. På så vis blir det en störrestadga i förbandet. De har kanske också en bättre förmåga attparera stressymtom.Det går nog inte att förutse vilka som kommer att drabbas avstress. De som är äldre är nog lika utsatta. Hur man hanterarsituationen är ofta avgörande för utgången.Arbetslöshet är inget kriterium när vi tar ut soldater. Detenda kriteriet som vi tar ut soldater på är vilken utbildningsom de har haft under värnplikten, hur de har klarat den ochvilket betyg de har fått. Vi vet att det är plutonchefen, somhar haft soldaten i sju och en halv eller , somsätter betyget. Genom att vi egentligen bara tar dem som har detabsolut bästa betyget vet vi att vi statistiskt sett har fåttett bra urval.När det gäller yrkesofficerarna kan det naturligtvis vara tillmen för kvaliteten om det finns få sökande att välja bland. Mantittar inte på speciella tester på hur de psykiskt kan mötaolika situationer. Vi får snarare avgöra om de sökande ärlämpliga eller icke lämpliga för FN-tjänst med hjälp av denlämplighetsbedömning som förbandscheferna gör. Det finnsfaktiskt ett antal som inte är lämpliga.Karin Wegestål: Jag tycker inte att jag riktigt har fåttsvar på någon av mina frågor. Jag kommer att följa upp detta.Jag hoppas att jag kan få ett bättre material. Jag vill nämligenveta. Det handlar inte om arbetslösheten som ett kriterium. Jagvill veta om arbetslösheten medverkar till att det blir enstörre andel yngre.Jan : Vi fick höra att det finnsrekryteringsproblem. Om intresset, med tanke på fortsattaengagemang, minskar kan man såvitt jag förstår få problem medatt fylla alla platser på ett riktigt sätt. Vi fick se siffrorpå att det finns vissa vakanser den här gången, men det kan bliuppenbara problem . Det pekades på lönefrågan. Denhar betydelse för yrkesofficerarna.Jag tror även att det som händer när man kommer hem ärviktigt. Övriga nordiska länder har också erfarenheter. Det hartidigare riktats kritik mot . Det har sagts att Sverigeligger efter t.ex. på detta område. Har det utvecklats ettsamarbete? Finns det beredskap för om det skulle bli värre därute än vad det är ? reaktion på de plan som skötsner kan bli mycket besvärlig. Det kan krävas betydligt störreinsatser och mera tid för att ta hand om dem som har varit med,även om de inte är skadade annat än inombords.Anders Anerud: Det är riktigt. Jag upplever också att manbåde i och i ligger före oss. Det finns olika skältill det. Vi har utvecklat samarbetet i första hand med Danmark.Den personal som kommer att vara inblandad i mottagandet av denBosnienbataljon som är på plats kommer att åka till inästa vecka för att tillsammans med den ansvarige danske chefenför Kroatienbataljonen ta del av danskarnas erfarenheter. Dettaskall ses som en del av förberedelserna, inte alla, förmottagandet av BA 01.Bengt : Om jag förstår det rätt har vi litetolika synsätt i och i . I bygger man på enkår av yrkesfolk som skall svara för detta arbete. Vi tycker attde befäl som faktiskt är med om upplevelserna själva skall svaraför det.Jag är inte kompetent nog att avgöra vilket som är bäst, menlåt oss använda de danska erfarenheterna och de erfarenheter somvi själva nu får från Bosnien och bygga vidare på dem. Jag troratt det är bättre att man i den lilla gruppen, där människornakänner varandra, tillsammans bearbetar detta än att det kommerin professionella människor. De kommer nog i regel alltid attkomma litet . Ju tidigare problemen bearbetas destostörre chans är det att lyckas.Michael : Man kan bortse från hur det ser ut iSverige jämfört med övriga nordiska länder. Man kan tillägga attdet -- till följd av de gemensamma verksamheterna dels iBosnien, dels i -- har framtvingats ett tätt spunnetnät av kontakter mellan och de övriga nordiska ländernapå flera olika nivåer. Det ger betydande möjligheter att ge ochta och lära av varandra. Det tror jag kommer att vara bra föralla parter.Arne : Så långt komna skall vi gå över till dettredje och sista blocket. Det är på intet vis mindre intressant.Det är senast redovisat i . Det finns många aspekter som ärav mycket stort intresse.4. Utfrågning av civila företrädareLennart Myhlback: ! har sedan 20månader arbetat med hjälpinsatser i f.d. . Huvuddelenav tiden har det gällt transporter. gällerdet också ett husbyggnadsprojekt av ganska stor omfattning.Arbetet i f.d. ligger, tycker vi iRäddningsverket, väl i linje med de uppgifter som vi har hemma iSverige, nämligen att skydda och rädda liv, egendom och miljö,både i fred och i krig.Den formella grunden för våra aktiviteter i f.d. Jugoslavienär särskilda regeringsbeslut för varje insats som vi gör. Dekommer till efter hemställan från FN:s flyktingkommissarie tillden . Det finns också ett avtal mellanRäddningsverket och flyktingkommissarien om att Räddningsverketskall bistå vid särskilt allvarliga flyktingsituationer. har också sin grund i ett särskilt regeringsbeslut.När det gäller transportverksamheten i f.d. Jugoslavienbetalas hela den svenska insatsen av flyktingkommissarien. Mankan säga att lämnar en offert. Vi får betalt förvad vi gör, men vi får det litet grand i efterskott. Det ärnågra månaders fördröjning.Jag skall lämna några sifferuppgifter om vad vi så här långthar gjort i f.d. . Vi har haft nio styrkor. En styrkaär där . Sammantaget innebär det att 305 personer harsvarat för dessa transporter. Vi har genomfört nästan 300konvojer med 10--12 lastbilar i varje.