bet · GH01AU11 · 1994-03-03 00:00:00 — Unga människor som utbildar sig till yrken inom framförallt vården kommer inte längre att acceptera de gamla militära hierarkiskastrukturerna. De kommer att kräva att få utveckling. De kommer också, tror jag,att byta yrke i större utsträckning än vad tidigare generationer gjorde.Lars-Åke : Jag heter och jobbar som ombudsmanpå , där jag har förmånen att få vara chef för någotsom kallas Utvecklingsenheten. Den inrättades 1989 av ledningen för ,för man ansåg att vi behövde bli bättre på att möta framtiden inom vårverksamhet, finna de nya rollerna för oss själva som facklig organisation ochhitta nya samarbetsmodeller för kontakterna med våra arbetsgivare.Utifrån det här arbetet har vi drivit en lång rad lokala utvecklingsprojekt,där vi både inom vård och teknisk verksamhet tillsammans med lokalaarbetsgivare har startat utvecklingsprojekt för att finna de nya sätten attorganisera den kommunala sektorns olika verksamheter utifrån 90-taletsförutsättningar och behov. Det är utifrån de erfarenheterna jag skall försökaberöra det som är frågeställningen i utskottets hearing i dag.Vi inom är övertygade om att den hierarkiska organisation som i inom den kommunala verksamheten av tre skäl inte kommer att kunnaöverleva. Den hierarkiska organisation vi har klarar inte av att hanterade ekonomiska förutsättningarna. Det spelar ingen roll om kommunerna får 7 1/2miljarder mer eller mindre, om finansministern heter eller GöranPersson. Oavsett de två faktorerna har vi en hierarkisk organisation som harför svårt att hantera de ekonomiska förutsättningarna. Det kommer att skapabrist på anställningstrygghet.Med den hierarkiska struktur som fortfarande finns kvar i verksamhetfinns det en mycket stor risk för att lösningarna, när man försöker lösaekonomiska problem, konsekvent går ut över dem som finns längst ner i dehierarkiska organisationerna, alltså lågavlönade kvinnoyrkesgrupper, som ihuvudsak tillhör medlemskår. Det är också mycketstor risk för att den här typen av besparingar går ut över servicens kvalitet.Oberoende av vilka idéer man har om ekonomisk tillväxt, oavsett vilka idéerman har om den kommunala sektorns andel av BNP behövs det en helt annanorganisationsstruktur för att hantera de ekonomiska problemen. Man måste byggaupp en organisation som grundar sig på idéerna bakom en lärande organisation.Varje anställd, oavsett var man jobbar någonstans, skall ha bemyndigande attsjälvständigt få tänka i sitt arbete, att få ta med sig huvudet in på jobbet,att självständigt planera sitt eget arbete, att utifrån det självständigt kunnagenomföra sitt arbete och utvärdera resultatet av jobbet. Man skall tänka gång till och utifrån det planera effektivare, genomföra effektivare,utvärdera ytterligare en gång och steg för steg bygga upp en kontinuerligprocess som utvecklar verksamhetsinnehåll och servicekvalitet samt pressarkostnader i den kommunala verksamheten.För att nå en sådan lärande organisation, för att bryta ner den hierarkiskastrukturen, räcker det inte med att rita ett nytt rutschema. Alltför mycket avverksamhetsutveckling som har skett inom verksamhet har handlat omytliga strukturförändringar, där kommunerna har trott att man får en bättreverksamhet bara för att man gör nya boxar och sätter in människor i de boxarna.Om vi skall åstadkomma den förändring som jag har beskrivit handlar det om enkulturförändring. Det handlar inte bara om att sätta in människor i nya boxar.Man måste kunna leda en utvecklingsprocess som gör att människor självaupptäcker att de både vill tänka och vill göra annorlunda. Då är det alldelesavgörande att man har insikt och metoder för att leda den typ avutvecklingsprocesser som kan göra alla anställda, inte bara cheferna, inte barapolitikerna, utan precis alla anställda i en organisation delaktiga iatt utveckla den nya organisationen.Vi menar att det är möjligt att göra detta. Vi menar att vi själva har idéerom hur detta skall åstadkommas. Vi har , 1993, startat 30projekt i kommuner och landsting. Vi kommer att starta ytterligare ett 50-talprojekt med de lokala arbetsgivarna. Vi skall från den lillakärnan, det lilla enskilda arbetslaget, starta en utvecklingsprocess och jobbaigenom alla delar av den kommunala organisationen för att skapa högreproduktivitet och bättre effektivitet.Varför står jag då här som facklig företrädare och pratar om ökadproduktivitet och högre effektivitet? Vad har det med arbetsmarknad ochanställningstrygghet att göra? Jo, om man inte kan skapa den lärandeorganisationen, som kontrollerar sin egen kostnadsutveckling, kommer framtidenatt vara mycket mörk för de kvinnodominerade yrkesgrupper som tillhörKommunalarbetareförbundet. Det är bara om som fackförening vågar ha enidé om hur man skall hantera frågor om produktivitet och effektivitet som mankan skapa någon typ av anställningstrygghet för de lågavlönade kvinnorna.Om arbetsgivarna själva skall bestämma om detta vet vi vad resultatet blir.Jag har kortfattat beskrivit det. Men om vi vågar göra ett fackligt uppdrag avhur man skall kunna skapa bättre service till lägre kostnad är vi övertygade omatt vi kan skapa en långsiktig anställningstrygghet för de här yrkesgrupperna.Det kan naturligtvis i slutänden leda till att det blir något färre anställdai den kommunala sektorn. Men det är inget generellt problem för oss somfackförening. Det viktiga för oss är att de som har kvar sitt jobb kännertrygghet, känner utvecklingsmöjligheter. Det är egentligen bara en person somhar anledning att vara bekymrad om det blir något färre antal anställda ikommunal verksamhet. Det är förbundskassör. Men resten avmänskligheten kommer inte att vara så bekymrad över det om vi löser det andraproblemet. Men om vi inte kan lösa det andra problemet, då kommer det att gåmycket illa för de lågavlönade kvinnorna i den kommunala sektorn.Vad är det då vi skall se över? Vi måste se över den inrearbetsorganisationen, bryta ner den hierarkiska struktur som finns både inomsjukvård, inom äldreomsorg och inom teknisk service. Vi måste hitta helt nyaroller för våra yrken. Vi har för låsta yrkesroller i alla kommunalaverksamheter . De låsta yrkesrollerna i sig riskerar att bli ett hinderför nödvändig utveckling och förändring.Vi måste se över de mindre styrsystemen för ekonomin, föra ner ansvar ochbefogenheter långt ner i organisationen; till vårdbiträdet, till städerskan,till vaktmästaren. Varje anställd måste kunna räkna på sina egna kostnader ijobbet, kunna göra egna nyckeltal, egna resultatmått, egna kvalitetsbedömningaroch utifrån dessa kunna fatta självständiga beslut om hur resurserna skallanvändas.Vi måste bygga upp helt nya modeller för kompetensutveckling, där vi skaparenkla utbildningsmodeller direkt ute på arbetsplatserna, där vi lär oss avvarandra över yrkes- och verksamhetsgränser, startar utbildningar som vändersig till hela arbetslag som en naturlig del av arbetstiden, och där vi ocksåanvänder de pedagogiska kompetenser som finns i respektive organisation.Vi måste se över hur vi fördelar ansvar och befogenheter. En mycket merkraftfull decentralisering än den som hitintills har genomförts behövs. Den hari allmänhet stannat upp på olika mellannivåer. Lokala mellanchefer har fått meratt säga till om, men de som jobbar i mötet med brukarna, med kunderna, i denkommunala verksamheten har fortfarande liten möjlighet att styra sinarbetssituation.Detta kommer steg för steg att leda till att vi får en helt nyarbetsorganisation, en helt ny yrkesstruktur. Den vanliga kopplingen mellanyrkestitel och arbetsuppgifter kommer steg för steg att helt försvinna.Utifrån de här idéerna är vi från sida nu beredda att mötaarbetsgivarna i en ny lönemodell. Vi går ut och säger till de lokalaarbetsgivarna att gentemot de arbetsgivare som är beredda att möta oss i sådanahär lokala utvecklingsprojekt är vi beredda att svara upp med vårt fackligaansvar. Utifrån resultatet av ett sådant här utvecklingsprojekt träffar viskräddarsydda, lokala kollektivavtal. Vi är beredda att se över allting i deavtalen som inte har med sjuklön och pensionsbestämmelser att göra. De anser viskall vara generellt giltiga över landet. Men i allt som har med yrkestitlar,lönesystem, arbetstidsregler, allt som har med yrkesroller, arbetsorganisation,servicekvalitet, produktivitet att göra är vi beredda att i de lokalakollektivavtalsförhandlingarna möta arbetsgivarna och hitta avtal som inte ärett hinder för den kommunala sektorns utveckling, utan tvärtom skall vara ettsmörjmedel för utvecklingen.Tack för ordet.Jan-Åke : Jag skall tala om morgondagens arbetsmarknad ikommunerna. Jag tänker lägga upp anförandet på det sättet att jag visar sexkommunala bilder och sedan pekar på två dilemman. De här bilderna och dessadilemman skall jag stämma av mot några framtidsfrågor. De bilder och dedilemman vi har bestämmer mycket av det som rör arbeten i kommunerna årenframöver.Bild 16Bilden visar personal fördelad på olika kategorier.Det finns i kommunerna 720 000 anställda. Görman om detta till årsarbetare blir det 570 000. Här är det framför alltbefolkningsutvecklingen som slår igenom. Det blir fler i äldreomsorg och skolapå grund av befolkningsutvecklingen.Någon har talat om förgiftade gåvor. Det kommunerna har fått är ansvar försådant som automatiskt blir dyrare på grund av befolkningsförändringarna ochdär rationaliseringsmöjligheterna är väldigt små jämfört med andraverksamheter.Bild 17Den andra bilden visar att tre fjärdedelar av kommunernas anställda ärkvinnor. Det är en tredjedel av alla anställda i landet.Bild 18Den visar att det är fråga om låga löner. Ni ser att tjänar mindre än12 på en full månadslön.Bild 19Den visar samma sak, men här är det enbart kvinnor. Då ser ni att lönerna ärännu lägre.Bild 20Denna bild visar vilka yrken det gäller och vilka löner de har. Det ärstädare, ekonomibiträden, dagbarnvårdare, vårdbiträden, barnskötare, brandmän,förskollärare osv. De ligger alla på nivån 11 000--i månaden.Bild 21Detta är den sista bilden. Den visar sysselsättningsutvecklingen. Minskningenär 50 000 årsarbetare . minskarantalet anställda i kommunerna med 90 000 personer.Så ser de kommunala bilder ut som vi skall föra med oss när vi talar ommorgondagens arbetsmarknad. Här finns också två dilemman. Det första är att närpersonalen minskar så här kraftigt uppstår stor förvirring när kommunerna görsom de skall enligt statsmakterna. Kommunerna skall framför allt "ta ner"ekonomin. För att lindra arbetslösheten tillförs kommunerna arbetslösa. Vartionde person på de kommunala arbetsplatserna finns där på grund avarbetsmarknadspolitiska åtgärder. De kan bara göra uppgifter som egentligeninte behövs. De gör ju inte det ordinarie kommunala arbetet. I t.ex. ettvanligt lärarrum var det för sedan kanske 7--8 lärare. är där 15personer. Hälften av dem får inte göra vanligt jobb. Det är det förstadilemmat.Det andra dilemmat är neddragningarna i kommunerna och jämställdheten.Riksdag och regering uppmanar kommunerna att på alla sätt främjajämställdheten. Man skriver om det i ekonomiska planer och annat. Menkommunerna har inga möjligheter att höja lönerna för alla sina lågavlönadekvinnor eller att behålla kvinnolönerna, om vi skall följa det första budskapetom ekonomin.Med de här kommunala bilderna och dessa dilemman i bakgrunden, vad finns dåatt säga om framtidens arbetsplatser i kommunerna? Jag skall ta upp någrapåståenden och några frågor.För det första gäller det övergången från industrisamhället tillinformationssamhället. Hur blir det då med de kommunala arbetena? Blir de tillstora delar kvar i det gamla, med mycket vårdarbete och sådant? Olika branscherfår olika utveckling i informationssamhället. I arbeten där datorn ochtelekommunikationen kan användas är vi bara i början av utvecklingen. Men de kommunala arbetena med mycket vård och omsorgförändras troligen minst. Hur påverkas skolan? Den är den minstförändringsbenägna.För det andra gäller det ungdomars värderingar. De kan ge en förändrad syn påarbetet. En hel del av er har läst om ungdomars värderingar, som markantskiljer sig från de värderingar vi i den här salen har. Hur passar devärderingar som kommer ihop med de kommunala arbetsplatserna? Jag ställer barafrågan.För det tredje har vi frågan om arbetslösheten, som vad jag förstår inteförsvinner med en konjunkturuppgång. En fråga för framtiden är: Kommer viverkligen undan arbetsdelning och kortare årsarbetstid med motsvarandelöneminskning? Kanske kan detta passa på många kommunala arbetsplatser och medden förändrade syn på arbetet som i vart fall ungdomarnas värderingar geruttryck för.För det fjärde kommer de kommunala arbetsplatserna så sakteliga att bli alltflexiblare i avtalsformer, i lönebildning och med tiden även i arbetsrätten.För det femte: Leder arbetsbristen och den större flexibiliteten till att vifår fler unga män på de kommunala arbetsplatserna och fler unga kvinnor utanarbete?För det sjätte kan organisationsutvecklingen leda till att vi får ytterst fåcentrala byråkrater i kommunerna, men desto fler byråkrater eller generalisterute i den kommunala produktionen. Här kan det finnas nya jobb.För det sjunde: Får de som blir över i kommunerna plats i andra sektorereller kan de kanske, som någon sade , t.o.m. bli biståndsarbetare iÖsteuropa?Till sist, vårt kommunala, lokala system med många små arbetslag passar i ochför sig bra som morgondagens arbetsplats. Då blir det inte några få modeller,utan det blir mängder av olika lösningar.Per : Det pågår, som sade tidigare, enomlärningsprocess inom den offentliga sektorn. I den processen blir folkfaktiskt arbetslösa.Det är väl ingen som tvivlar på att det kommer att rekryteras folk inom denoffentliga sektorn, kommuner och landsting, . Problemet är att detknappast blir en rekrytering som ersätter de förluster vi nu gör isysselsättning. Rekryteringen kommer att ske på en kompetensnivå som de som nublir arbetslösa tyvärr inte kan bjuda på, om de inte får en kraftigkompetensutveckling.De som blir arbetslösa är ofta människor med en svag ställning påarbetsmarknaden. Jag vill bara visa ett exempel.Bild 22Den här bilden illustrerar ganska väl vad som händer inom kommunens socialasektor. Av barnskötarna, som är en lågutbildad grupp, är redan bortåt 20 %arbetslösa.Ändå vill jag i det här korta anförandet i första hand nämna de jobb somfortfarande finns, men som vi kan komma att förlora. Frågan är vad vi inomArbetsmarknadsverket kan göra för att i varje fall under den här förfärligalågkonjunkturen stoppa utflödet från den kommunala och landstingskommunalasektorn.Jag vill först nämna ett exempel från det statliga området. För snart ett årsedan började vi resonera med ledningen för bank/kassa-verksamheten inomPosten. Där finns ungefär 12 000 anställda. Man berättade för oss att denärmaste åren kommer 3 000 människor, ofta kvinnor, bl.a. i glesbygd, attförlora sina jobb. var mycket enkel. Strukturomvandlingen ärnödvändig, finns det något alternativ till att kasta ut de här människorna i enren arbetslöshet? Naturligtvis var det kompetensutvecklingen som vi såg som detmest intressanta alternativet i sammanhanget.Vi stod litet handfallna inför frågan. Vi hade inte någon vana vid att ta ettsådant helhetsgrepp på en rikstäckande organisation i en så kraftigstrukturomvandlingssituation.Litet senare började vi inom AMS jobba med den s.k. treårsframställningentill regeringen. I vår styrelse kom frågan upp om det samhällsekonomisktrimliga i att , i den värsta av alla lågkonjunkturer, släppa ut så mångamänniskor från framför allt kommuner och landsting i öppen arbetslöshet.Jag vill påpeka att debatten inte handlade om att på något sätt ta bortförändringstrycket inom den offentliga sektorn. Det vet vi alla att det måstefinnas, att det måste pågå en strukturomvandling och en rationalisering. Frågangällde i stället om det finns någon möjlighet att i varje fall senareläggauppsägningar och att genom kompetensutveckling rusta de berörda så att de skallklara sig bättre på sikt.Vi har också inom AMS gjort en del beräkningar som visar hur stor "vinsten",naturligtvis med mycket stora citationstecken, blir för samhället när kommunaltanställda kastas ut i arbetslöshet. Vi kunde lätt påvisa att denna "vinst" förden kommunala sidan till största delen äts upp av kostnader för statskassan,a-kassa, arbetsmarknadspolitiska åtgärder osv. Vi menar att strukturomvandling,rationaliseringar med åtföljande arbetslöshet faktiskt kan vara något positivti samhället när det finns expansiva sektorer som kan suga upp dem som blirfriställda. Men är det inte på det sättet. Då måste det vara rimligt attgöra någonting för att i varje fall nu stoppa utflödet av människor som oftahar en svag ställning på arbetsmarknaden.Detta går att försvara ekonomiskt. Till detta kommer naturligtvis desamhällsproblem och det mänskliga lidande som kan undvikas om människor slipperkomma ut, i varje fall som det är just , i öppen arbetslöshet.Som har nämnts här sker en nedskärning av service ofta inomprioriterade områden. De som blir arbetslösa går då in i olikaarbetsmarknadsprogram -- ALU, dvs. arbetslivsutveckling, eller ungdomspraktik.Som bekant skall de programmen genomföras inom verksamhet som inte konkurrerarmed den reguljära verksamheten.Detta innebär att människor, som väl behövs inom omsorg -- barnomsorg, vårdosv. -- går över till lågprioriterad verksamhet som de behövs på sinaegentliga arbetsplatser för att hålla kvaliteten uppe.Det som vi åstadkommer med detta är alltså ett slags ineffektiv rundgång inomden offentliga sektorn, där viktiga yrkesaktiva människor överförs tilllågprioriterad verksamhet.Så återkommer jag till Posten. -- efter en vända tillArbetsmarknadsdepartementet och efter kraftigt stöd frånarbetsmarknadsministern -- träffade vi äntligen en överenskommelse med Posten.I korthet innebär den att AMS av sina åtgärdsmedel satsar 80 miljoner kronoroch den statliga trygghetsstiftelsen 40 miljoner. Motprestationen för Posten äratt fr.o.m. september och fram till inte säga uppnågon på grund av arbetsbrist inom bank-/kassaområdet. Man skall också sommotprestation utbilda ungefär 2 000 personer. De som hade beräknats bliarbetslösa omfattande var ungefär 1 500anställda. Det bör också sägas att Posten själv har mycket stora kostnader fördet här programmet.Vi i AMS verksledning har gått till regeringen och talat om att vi planeraratt använda av våra åtgärdsmedel för att på detsättet satsa på företagsutbildning och undvika öppen arbetslöshet inom detkommunala och landstingskommunala området. Vi tänker gå in med upp till 50 000kr per utbildad. Sedan kan bidraget bli mindre, om man motpresterar sämre änvad vi tänkt oss.Det har gjorts beräkningar som visar att kostnaden för samhället fören arbetslös rör sig om 125 000--. Om vi med en insats om 50 000kr kan åstadkomma att människor under framåt inte blir arbetslösa, ärdet något som måste betraktas som mycket bra.Den här typen av avtal är på gång på olika håll i landet. Jag kan nämnaBlekinge, , osv.Kostnaden rör sig alltså inom de ramar som är tillåtna för dens.k. företagsutbildning som ligger inom ramen för de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna. För att vara riktigt noga är maximibeloppet 55 000 kr.Modell Posten ser alltså nu ut att sprida sig över landet, också tillkommuner och landsting. Det är länsarbetsnämnderna som gör upp om de häravtalen. Det ser ut som om kommuner och landsting är villiga att på ungefär denhär bidragsnivån acceptera ett stopp för uppsägningar, i varje fall temporärt.Vi kan naturligtvis med de här åtgärderna inte utlova någon ljus framtid fördem som berörs. Men vi kan i varje fall se till att de inte i det förfärligaläge som just nu råder behöver gå ut i öppen arbetslöshet. Än en gång vill jagunderstryka att det väldigt ofta rör sig om människor som har en svag ställningpå arbetsmarknaden.Vi tror alltså att det här är bra insatser. Vi rustar de berörda förframtiden. Vi menar att detta, genom att det handlar om kompetensutveckling,kan genomföras utan att det nödvändiga förändringstrycket på den kommunalaverksamheten undanröjs.Casten : Det känns litet oroligt att komma upp i slutet av enlång talarlista. Det man vill säga kan ju redan vara sagt. Men så är det noginte riktigt i det här fallet. Mot bakgrund av att jag betraktar detta som denallra viktigaste frågan att diskutera här när det gäller jobben inom denoffentliga sektorn är jag nog litet överraskad.Huvudfrågan gäller följande. Om vi nu inför en rad mekanismer som ger endynamik som avvecklar jobb, behöver vi då inte överväga hur vi kan införa endynamik som skapar nya jobb med goda kvaliteter ungefär som har gälltför jobben inom den offentliga sektorn?Jan-Åke sade att kanske 90 000 arbeten försvinner. Jag var i gårhos SJ och hörde då att man kör lika många persontåg med 8 000 färre anställdaän . Inom statlig förvaltningsverksamhet försvinner 10 000jobb, osv. Det är alltså ett rätt stort antal arbetstillfällen som kommer attavvecklas, och då i rätt stor utsträckning till följd av en dynamik som införtsgenom konkurrensutsättning och andra nya idéer om hur verksamheten skallbedrivas.Jag menar att det i detta läge finns två alternativ. Det ena är att vi fårnya jobb av typen pigor, parkeringsvakter och påsfyllare i snabbköp plusmöjligen privat kollektiv konsumtion, som då inriktas inte mot de områden därvi menar att man från välfärds- och solidaritetssynpunkt får den bästautdelningen.Ett exempel är att det i enligt "" finns ungefär 30 000privata städer som har en alldeles utmärkt polisiär organisation, en utmärktgaturenhållning, förträffliga skolor och regler om vilka som får bo i områdetosv. Allt privat.Det är alltså inte på det viset att vi har ett mindre behov avkollektiva tjänster, utan enligt min uppfattning är detta ett område där detfinns ett påtagligt behov av tjänster och en betalningsvilja som det nuvarandeskattesystemet, av helt andra nationalekonomiska skäl lagt ett tak på. Detvisar sig inte bara i länder som har en välfärdsstatstradition utan också i detnya , osv.Men frågan är: Hur får man till stånd de här tjänsterna, och hur får man dematt präglas av det som har varit utmärkande -- nämligen att det ärkollektiva nyttigheter som blir tillgängliga för alla och att riskerna delassolidariskt?Denna underförsörjning av kollektiva nyttigheter aktualiserar naturligtvisfrågan om hur denna typ av verksamhet skall finansieras.Innan jag går in på några reflexioner som jag har, skall jag bara nämna hurjag ser på de nya styrmedel och företagsledningsformer som har införts, och somfortsatt kommer att införas.Inom verksamhet och landstingsverksamhet har ju konkurrens slagitigenom i rätt så stor utsträckning -- med, skulle jag viljasäga, betydande framgång.På svenska finns det egentligen bara ett ord som uttrycker vad som påengelska kan uttryckas antingen med "competition" eller "contestability". Detviktiga här tror jag inte är att ha en konkurrens som bygger på att det finnsett antal olika leverantörer, utan snarare det svagare begreppet"contestability", som innebär att ingen kan vara bergsäker på att patienteråterkommer oavsett vad man gör och hur man behandlar dem. Det finns alltid enrisk att kalken kan gå ifrån mig om jag inte sköter mitt jobb på ett effektivtsätt från ekonomisk synpunkt och kvalitetsmässigt.Denna "contestability", dvs. möjligheten att utmana den offentligaverksamheten, tycker jag är en viktig innovation i det här nya systemet.Fullfjädrad fri konkurrens och etableringsrätt m.m., ställer till mest eländei tredje parts finansierad verksamhet.En risk är att det kan bli en ökad byråkrati, därför att köp--sälj-systemetinnebär en väsentlig uppbyggnad av ekonomisk information inom organisationen.I i har antalet rena byråkrater ökat med1 sedan s.k. internal markets infördes, dvs. en form avköp--sälj-system.Är det för mycket eller för litet? Ja, det är svårt att säga. Vi har gjort enliten enkät på Arbetslivscentrum riktad till 300 klinikchefer. Det sägs attekonomiadministrationen har ökat väsentligt.