bet · GH01LU27 · 1994-04-12 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet åtta motioner som gällerersättningsrättsliga frågor. Motionerna har väckts under denallmänna motionstiden . Motionsspörsmålen gällerskadeståndsreglerna i produktansvarslagen och trafikskadelagen,vissa försäkringsfrågor samt ersättning till hivsmittade. Ibetänkandet berörs också en fråga som gäller skadeståndslagensregler om jämkning vid medvållande.Utskottet avstyrker bifall till samtliga motioner.Till betänkandet har fogats ett särskilt yttrande från desocialdemokratiska ledamöterna. 1993/94:L601 av () vari yrkas att hosregeringen hemställer om förslag till sådan ändring iförsäkringslagen att i motionen redovisade brister iförsäkringsskyddet på bilar undanröjs.1993/94:L602 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av ökad ekonomisk ersättning tillblödarsjuka som smittats av hiv vid blodöverföring.1993/94:L603 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en översyn av skadeståndsreglernai samband med skada på väg som i sin tur förorsakat skada påfordon.1993/94:L604 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen beslutar om sådan ändring i produktansvarslagen attdess regel om jämkning vid personskada överensstämmer medskadeståndslagen.1993/94:L605 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om åtgärder för att förebyggaförsäkringsbedrägeri.1993/94:L606 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om behovet av en översyn avgällande lagstiftning rörande försäkringsbolagens ersättning vidmisshandel och skadegörelse.1993/94:L607 av och (nyd) variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ökad ersättning till den aktuella gruppenav hivsmittade.1993/94:L609 av och () vari yrkasatt hos regeringen begär förslag om sådan lagändringatt hästägares ansvar i trafiken tydliggörs. 1 Jämkning av skadestånd vid medvållande1.1 Produktansvarslagen, m.m.För skadeståndsansvar i allmänhet gäller i svensk rätt dens.k. Denna regel, som återfinns i 2 kap. 1 §skadeståndslagen (1972:207), innebär att den som uppsåtligeneller av vårdslöshet vållar person- eller sakskada skall ersättaskadan. Enligt 6 kap. 1 § skadeståndslagen kan skadeståndjämkas under vissa förutsättningar när vållande på denskadelidandes sida har förelegat. Skilda regler gäller därvidför personskada å ena sidan och för sakskada å andra sidan. Vidsakskada kan skadestånd jämkas om den skadelidande genomvållande, dvs. uppsåtligen eller genom vårdslöshet, harmedverkat till skadan. Vid personskada däremot kan skadeståndjämkas endast om den skadelidande själv uppsåtligen eller genomgrov vårdslöshet har medverkat till skadan.Om en bristfällig produkt orsakar personskador eller skador påkonsumentegendom har de skadelidande enligt produktansvarslagen(1992:18) ett förstärkt skydd i förhållande till vad som gällerenligt skadeståndslagen. Produktansvaret innebär nämligen atttillverkare och importörer har ett strikt ansvar för skador somorsakats av att produkten inte varit så säker som skäligenkunnat förväntas. Ersättningsskyldighet föreligger såledesoavsett om någon har varit vårdslös eller inte.I produktansvarslagen, som trädde i kraft ,finns en särskild jämkningsregel (10 §) som innebär attskadeståndet kan jämkas efter vad som är skäligt om vållande påden skadelidandes sida har medverkat till skadan. Bestämmelsenmedför att skadeståndet vid personskada kan jämkas i störreutsträckning än vad skadeståndslagen medger.I motion L604 av m.fl. (s) yrkas att riksdagenskall besluta om en ändring i produktansvarslagen så att regelnom jämkning vid personskada överensstämmer med motsvarande regeli skadeståndslagen.Utskottet vill med anledning av motionen erinra om vad somförevarit i samband med produktskadelagens tillkomst. Ipropositionen om produktskadelag (prop. 1990/91:197), som byggerpå ett EG-direktiv om produktansvar (85/374/EEG), föreslogsbl.a. att skadeståndslagens regler om jämkning av skadestånd pågrund av medvållande på den skadelidandes sida skulle tillämpasäven när skadeståndsansvaret följer av produktskadelagen. Någonsärskild jämkningsregel hade därför inte intagits ilagförslaget. Enligt propositionen ansågs EG-direktivet inteutgöra något hinder för att behålla de generellt gällandejämkningsreglerna. En sådan lösning framstod också som mergynnsam för den skadelidande när det gäller personskada.EG-direktivet (artikel 8 andra stycket) föreskriver attskadestånd vid produktskada kan jämkas vid såväl personskada somsakskada om vållande på den skadelidandes sida har medverkattill skadan. Härvid bör dock noteras att direktivet ocksåinnehåller en regel (artikel 13) enligt vilken direktivet inteskall påverka de rättigheter som en skadelidande kan ha enligtden skadeståndslagstiftning som gäller närdirektivet blir bindande för medlemsländerna.I en med anledning av proposition 1990/91:197 väckt motionframhölls att vid en jämförelse mellan propositionens förslagoch EG-direktivets regel, inställningen inom EG framstår som enrimligare ståndpunkt. Motionären begärde därför att riksdagenskulle besluta att i lagen införa en särskild jämkningsregel vidmedvållande som överensstämmer med EG-direktivets regel härom. Isitt av godkända betänkande (bet. 1991/92:LU14), sombl.a. innebar att lagens rubrik ändrades tillproduktansvarslagen, framhöll utskottet som sin principiellauppfattning att lagen inte heller i fråga om jämkning avskadestånd vid medvållande borde avvika från EG-direktivet.Också andra skäl talade enligt utskottet för att jämkning avskadestånd vid produktskada borde ske om den skadelidande genomvårdslöshet medverkat till skadan oavsett om det är fråga ompersonskada eller sakskada. Ett starkt sådant skäl var enligtutskottets mening att svenska företag skall ha möjligheter attkonkurrera utomlands på likvärdiga villkor med företagen inomEG-länderna. Utskottet ansåg sig dock inte kunna överblicka dekonsekvenser som en jämkningsbestämmelse i enlighet medmotionärens förslag kunde få för bl.a. de skadelidande. Medhänsyn till att lagen skulle träda i kraft först ett drygt årsenare fanns det dock utrymme för ytterligare överväganden ifrågan, och utskottet var därför inte berett att då förorda ensärskild jämkningsbestämmelse i produktansvarslagen i enlighetmed EG-direktivet. Regeringen borde efter överväganden avspörsmålet återkomma till med förslag till en särskildjämkningsregel i produktansvarslagen, om inte starka skäl talademot en sådan reglering.I en proposition (prop. 1992/93:38) redovisas deöverväganden av frågan som gjorts inom medanledning av tillkännagivande. Sammanfattningsvisfann föredragande statsrådet att det visserligen medför en delnackdelar för de skadelidande om man inför en jämkningsregel iproduktansvarslagen med EG-direktivets innebörd men att dessanackdelar inte utgör så starka skäl mot en sådan reglering atten ändring inte bör komma till stånd. Sålunda föreslogs ipropositionen att en ny paragraf (10 §) införs iproduktansvarslagen av innebörd att skadeståndet skall jämkasefter vad som är skäligt, om vållande på den skadelidandes sidahar medverkat till skadan. Vidare föreslogs i propositionen atten motsvarande bestämmelse införs i ellagen som komplement tillde beslutade reglerna om produktansvar i den lagen.Utskottet konstaterade i sitt av godkända betänkande(bet. 1992/93:LU9) att spörsmålet var noggrant analyserat ipropositionen med en utförlig redovisning av såväl skälen försom emot en särskild reglering av frågan i produktansvarslagen,och utskottet instämde i föredragande statsrådets överväganden.Därvid pekade utskottet särskilt på att förhållandena är någotspeciella på produktansvarets område, eftersom det här är frågaom strikt ansvar och inte som enligt skadeståndslagen ansvarpå grund av vållande (culpa). Orsaken till att en produktskadauppkommer är vanligtvis, framhöll utskottet, att denskadelidande tar aktiv befattning med produkten på ett klartoaktsamt sätt, även om inte oaktsamheten kan bedömas som grov. Iett sådant fall när det enda vållande som förekommer ärhänförligt till den skadelidande kan det te sig stötandeom skadeståndet inte kan jämkas. Det bör i sammanhanget ocksåerinras om, anförde utskottet vidare, att i ett internationelltperspektiv skadeståndslagens bestämmelse om jämkning vidpersonskada är närmast unik. Inte ens i övriga nordiska länderär jämkningsmöjligheterna så begränsade som här i landet.Slutligen pekade utskottet på att den föreslagnajämkningsbestämmelsen i produktansvarslagen skall tillämpasendast när ett skadeståndskrav skall bedömas enligt den lagen.Den skadelidande har emellertid full frihet att i stället grundasin talan på skadeståndslagen, och i sådant fall blirskadeståndslagens bestämmelser om jämkning vid medvållandetillämpliga. Sammanfattningsvis fann utskottet att de skäl somtalar mot en särskild reglering av jämkning av skadestånd vidproduktskador inte har sådan styrka att en sådan reglering intebör komma till stånd. Med det anförda tillstyrkte utskottetregeringens förslag.Utskottet anser att vad som anfördes i lagstiftningsärendethösten 1992 fortfarande äger giltighet. Fråga uppkommer vidareom det numera efter ikraftträdande är förenligt meddet EG-direktiv som lagen bygger på att införa en sådanjämkningsregel som motionärerna begär. I och med ärSverige, liksom övriga EFTA-länder som är bundna av avtalet,skyldigt att anpassa sin lagstiftning till de delar av som parterna gemensamt definierat som relevanta, ochdit hör direktivet om produktansvar. Nuvarande 10 §, som liksomlagen i övrigt trädde i kraft ,överensstämmer med EG-direktivets artikel 8 andra stycket. IEG-direktivet finns visserligen en särskild regel (artikel 13)enligt vilken direktivet inte skall påverka de rättigheter somen skadelidande kan ha enligt den skadeståndslagstiftning somgäller då direktivet blir gällande. Eftersom de skadelidande vidEES-avtalets ikraftträdande inte hade några rättigheter somavvek från direktivets artikel 8 torde det numera, såvittutskottet kan bedöma, knappast vara möjligt för del attnu åberopa artikel 13 som stöd för en ny ordning för jämkning avskadestånd vid personskada enligt produktansvarslagen.Regeringen har också ansett att och EG-direktivet omproduktansvar inte medger någon ändring av den nu gällandesärregeln i produktansvarslagen, varvid hänvisas till artikel 13i direktivet (se prop. 1993/94:88, s. 18).Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motion L604.Utskottet vill i detta sammanhang också ta upp frågan omskadeståndslagens regler om jämkning vid medvållande.Hösten 1991, i samband med behandlingen av regeringens förslagtill produktskadelag (prop. 1990/91:197), behandlade utskottetett motionsyrkande med begäran om förslag från regeringen om enändring i skadeståndslagens jämkningsregel. Yrkandet gick ut påatt möjligheten till jämkning vid personskador borde varadetsamma som vid sakskador. I sitt av godkändabetänkande /92:LU14 fann utskottet inte påkallat med någottillkännagivande och motionsyrkandet avstyrktes. Utskottetuteslöt emellertid inte att utformningen av skadeståndslagensjämkningsbestämmelser skulle komma att aktualiseras i sambandmed de överväganden rörande jämkning av produktskador somutskottet förordat i samma betänkande. Så blev emellertid intefallet, utan regeringen återkom i stället till frågan förstunder i helt annat sammanhang, nämligen iproposition 1993/94:88 om ändring i lagen (1973:1199) omersättning från den internationella oljeskadefonden, m.m. Vidbehandlingen av propositionen uttalade utskottet att man senareunder skulle återkomma till frågan om utformningen avskadeståndslagens regler om jämkning vid medvållande (bet.1993/94:LU14).I den nu aktuella delen av proposition 1993/94:88 redovisasgällande rätt och de överväganden som gjordes i början av1970-talet i samband med de nuvarande bestämmelsernas tillkomst.Vidare redogörs för vad som framkommit vid en avJustitiedepartementet anordnad hearing om bl.a.frågan om jämkning av skadestånd på grund av medvållande vidpersonskada. Vad som framkom vid hearingen ger enligtregeringens mening inte anledning att anta att det skulleföreligga något praktiskt behov av att ändra reglerna i 6 kap.1 § skadeståndslagen. Tvärtom synes den allmännauppfattningen bland åtminstone dem som deltog i hearingen varaatt regeln bör finnas kvar med samma innehåll som . Med hänsyntill vad som anförts anser regeringen att det saknas skäl att nugöra någon ändring i 6 kap. 1 § första stycketskadeståndslagen.Utskottet gör för sin del ingen annan bedömning.1.2 TrafikskadelagenSkadeståndslagen gäller i och för sig också i fråga om skadorsom uppkommer vid trafik med motorfordon. På detta område haremellertid de skadelidande ett förstärkt skydd genomtrafikskadelagen (1975:1410), som innehåller bestämmelser omtrafikförsäkring och om ersättning vid trafikskada.I 18 § andra stycket trafikskadelagen föreskrivs attskadestånd med anledning av skada på motordrivet fordon kanjämkas efter vad som är skäligt med hänsyn tillomständigheterna. Bestämmelsen har sin grund itrafikförsäkringens objektiva ansvar för person- och sakskadasom tillfogas utomstående när fordonet är i trafik. Mot bakgrundhärav har det framstått som följdriktigt att jämkning skallkunna ske av ägares, brukares och förares krav på ersättningfrån en utomstående för sakskada oavsett vållande från derassida eller bristfällighet hos fordonet (prop. 1975/76:15, s.84). I praxis har jämkningsbestämmelsen kommit att innebära att,när en utomstående ensam har vållat en skada på ett motorfordon,skadeståndet som regel jämkats till hälften men att undantaghärifrån gjorts när det förelegat särskilda omständigheter (serättsfallen NJA 1985 s. 309, NJA 1987 s. 749 och NJA 1990 s.569).Nuvarande ordning kritiseras i två motioner. I motion L603anför och (båda m) attskadeståndsreglerna bör ses över så att vägtrafikanter får fullersättning av väghållare när deras fordon skadats på grund avbristande vägunderhåll.Rosa Östh och (båda c) anser i motion L609att gällande lagstiftning i vissa avseenden inte är anpassadtill dagens trafiksituation. Många biltrafikanter som varit medom en olycka där hästekipage är inblandade har erfarit att deuppkomna skadekostnaderna åläggs bilägarens försäkring oavsettvem som kan anses vållande till olyckan eller om båda har felat.I motionen yrkas att hos regeringen begär förslag omsådan lagändring att hästägares ansvar i trafiken tydliggörs.Utskottet erinrar om att frågan om en ändring avtrafikskadelagens jämkningsbestämmelse behandlades (prop. 1992/93:8, bet. LU35, rskr. I propositionenföreslogs att frågan om jämkning med anledning av skada påmotordrivet fordon i trafik eller egendom som befordras med ettmotordrivet fordon skall vara beroende avförsäkringsförhållandena. I den mån en föreliggandeansvarsförsäkring ger utrymme att betala fullt skadestånd bilägare som inte på något sätt har varit medvållande till ensammanstötning borde alltså enligt förslaget ojämkat skadeståndkunna tillerkännas bilisten. Vid tillämpningen av den föreslagnabestämmelsen förutsattes att staten och andra självförsäkrandeorgan skall jämställas med den som omfattas av enansvarsförsäkring.Utskottet förklarade sig för sin del ha förståelse för demotiv som låg bakom förslaget i propositionen -- att undanröjaden känsla av obillighet som många bilägare upplever med dennuvarande ordningen. Det är naturligt, framhöll utskottet, attden bilist som uppträtt oklanderligt men till följd av t.ex. encyklists eller väghållares vårdslöshet fått sin bil skadad harsvårt att acceptera att endast få en del av sin skada ersatt.Förslaget kunde emellertid om det genomfördes enligt utskottetleda till nya situationer som på motsvarande sätt skulleupplevas som orättvisa bland skadelidande bilister. En bilägaresom råkar ut för oförsäkrade skadevållare skulle genom denföreslagna bestämmelsen komma att uppfatta sig som missgynnad iförhållande till den som får sin bil skadad av en försäkrad.Vidare anförde utskottet att frågan hur trafikansvaret skallförhålla sig till det allmänna vållandeansvaret inrymmer mångakomplicerade inslag och har varit föremål för debatt i denjuridiska litteraturen. Det anförda ledde utskottet till denslutsatsen att det då föreliggande förslaget inte bordegenomföras utan att mera ingående överväganden kom till stånd.Enligt utskottets mening borde därvid prövas om inte enmöjlighet att underlåta jämkning även i andra fall än där denskadeståndsskyldige har någon ansvarsförsäkring skulle kunnainföras. Det borde, anförde utskottet, ankomma på regeringen atti lämpligt sammanhang göra dessa överväganden. Utskottetsställningstagande innebar således att utskottet avstyrkte bifalltill regeringens förslag samt förordade ett tillkännagivande ienlighet med det anförda. följde utskottet.Enligt vad regeringen upplyst (skr. 1993/94:15 s. 26)behandlades frågan vid en hearing den 22 oktober 1993.De överväganden som bör komma till stånd med anledning avriksdagens tillkännagivande omfattar de frågor somtas upp i motionerna L602 och L609. I avvaktan på att regeringenredovisar sina överväganden anser utskottet att motionerna intebör föranleda någon åtgärd. Utskottet avstyrkerbifall till motionerna.2 Försäkringsrättsliga frågor2.1 Förebyggande av försäkringsbedrägerierBåde lagen (1927:77) om försäkringsavtal ochkonsumentförsäkringslagen (1980:38) ger försäkringsbolagen rättatt sätta ned ersättningen, om oriktiga uppgifter lämnasuppsåtligen eller av grov oaktsamhet i samband medskaderegleringen (23 § resp. 34 §). Ersättningen kan sättasned endast då de oriktiga uppgifterna tar sikte på denersättningsberättigade själv, inte då de avser annans eventuellarätt till försäkringsersättning.I motion L605 av () begärstillkännagivande om åtgärder för att förebyggaförsäkringsbedrägerier. Enligt motionärens mening bör enförsäkringstagare som ljuger i skadeanmälan eller beter siggrovt oaktsamt riskera att helt förlora rätten tillförsäkringsersättning. Vidare bör övervägas om inteförsäkringsbolagen borde ha rätt att föra särskilda sökregisterför att underlätta för försäkringsbolagen att upptäckabedrägeriförsök.Utskottet har ingen annan uppfattning än motionären om att detär angeläget att bekämpa försäkringsbedrägerierna. I samband medkonsumentförsäkringslagens tillkomst (prop. 1979/80:9, bet.LU18, rskr. 127) diskuterades frågan om den som har försökt attbedra sig till högre försäkringsersättning än han har rätt tillskulle kunna drabbas av den påföljd som består i attförsäkringsbolaget inte betalar ut sådan försäkringsersättningsom han enligt försäkringsavtalet har rätt till. I propositionenanförde föredragande statsrådet att behovet av tillräckligtavhållande sanktioner i de flesta fall borde kunna tillgodosesinom ramen för det straffrättsliga förfarandet. En påföljd iform av förverkande av försäkringsersättning borde dock kunnatillgripas under speciella omständigheter, t.ex. dåförsäkringsbolaget har haft avsevärda kostnader för att utredabedrägeriförsöket. Också i fall som inte utgör straffbarabedrägeriförsök men som innebär att den försäkrade gjort sigskyldig till grov vårdslöshet kunde det enligt föredragandensmening vara rimligt att försäkringsbolagen ges möjlighet tillett skäligt avdrag på försäkringsersättningen. Vad som sålundaanfördes i propositionen föranledde inga särskilda uttalandenfrån utskottets sida.På försäkringsavtalsrättens område pågår ettomfattande nordiskt reformarbete. Till grund för arbetet iSverige ligger båda betänkanden(SOU 1986:56) Personförsäkringslag och (SOU 1989:88)Skadeförsäkringslag. Inom har kommitténsförslag omarbetats, bl.a. med hänsyn till den internationellautvecklingen och till vad som framkommit vid remissbehandlingenav kommittéförslagen. Resultatet av arbetet har redovisats idepartementspromemorian (Ds 1993:39) Ny försäkringsavtalslag,vari föreslås en försäkringsavtalslag som skall ersätta bådeförsäkringsavtalslagen och konsumentförsäkringslagen. Ipromemorian föreslås en särskild bestämmelse som innebär attförsäkringsersättningen kan sättas ned om denersättningsberättigade lämnar felaktiga uppgifter i samband medskaderegleringen, vare sig de oriktiga uppgifterna lämnasuppsåtligen eller av grov oaktsamhet. I ett avseende gården föreslagna bestämmelsen något längre än motsvarande regel ikonsumentförsäkringslagen. Ersättningen kan enligt förslagetsättas ned inte bara då de oriktiga uppgifterna tar sikte på denersättningsberättigade själv utan också då de avser annanseventuella rätt till försäkringsersättning. Enligt vad som redovisas i åretsbudgetproposition (prop. 1993/94:100, bil. 3, s. 20) bereds nuärendet vidare i med sikte på enlagrådsremiss under år 1994.Enligt utskottets mening saknas det anledning för riksdagenatt föregripa den beredning som pågår inomregeringen med förslag till en ny försäkringsavtalslag.Utskottet avstyrker därför bifall till motion L605.2.2 Försäkringsersättning till dem som försökt stoppa brottJohnny och (båda s) kritiserar imotion L606 försäkringsbolagen för att inte betala utförsäkringsersättning i erforderlig omfattning till personer somskadats i samband med att de sökt stoppa misshandel ochskadegörelse. I motionen yrkas tillkännagivande om en översyn avgällande lagstiftning.Någon lagstiftning som direkt reglerar rätten tillförsäkringsersättning i sådana fall som motionärerna tar uppfinns inte. Både i lagen om försäkringsavtal ochkonsumentförsäkringslagen finns emellertid bestämmelser omvad som skall gälla vid framkallande av försäkringsfallet frånden försäkrades sida. Enligt försäkringsavtalslagens regler,vilka dock inte är tvingande, är försäkringsbolaget fritt frånansvar mot försäkrad som uppsåtligen eller av grov vårdslöshetframkallat försäkringsfallet. Undantag föreskrivs dock om denförsäkrade var eller psykiskt störd eller om hanhandlat i en nödsituation (18--20 §§). Ocksåkonsumentförsäkringslagen fritar försäkringsbolaget från ansvarnär den försäkrade framkallat försäkringsfallet med uppsåt meninnehåller något avvikande bestämmelser när det gällervårdslöshet. Vid grov vårdslöshet kan ersättningen nedsättasefter skälighet, dock inte vid ansvarsförsäkring. Vidare kanbolaget av särskilda skäl göra förbehåll om nedsättning även vidannan vårdslöshet som inte är ringa (32 §).I den ovan nämnda departementspromemorian (Ds 1993:39) Nyförsäkringsavtalslag föreslås en särskild bestämmelse förpersonförsäkring som innebär att försäkringsbolaget inte fåråberopa förbehåll om framkallande av försäkringsfall om denförsäkrade har handlat i en nödliknande situation. Ettmotsvarande förslag fanns också i Försäkringsrättskommitténsbetänkande (SOU 1986:56) Personförsäkringslag. Den föreslagnabestämmelsen innebär att även den som har förstått att han måstebli skadad genom de åtgärder han vidtog har rätt till ersättningfrån sin personförsäkring, om hans handlande framstår somförsvarligt. Bestämmelsen förutsätts gälla inte bara om denförsäkrade försöker bistå någon annan, utan även när han handlarför att skydda sig själv. Regeln kan här sägas, enligt vadkommittén anför, i viss mån samverka med den räddningsplikt somi allmänhet åvilar den försäkrade.Utskottet delar motionärernas uppfattning om vikten av attpersoner som är försäkrade får ut berättigadförsäkringsersättning i sådana situationer som beskrivs imotionen. Av den ovan lämnade redovisningen framgår emellertidatt det föreligger förslag om ändrade regler som ligger i linjemed motionärernas önskemål. I avvaktan på den fortsattaberedningen av en ny försäkringsavtalslag kan utskottet inte senågot direkt behov av åtgärder från sida.Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motion L606.2.3 Bilägares försäkringsskyddGöthe () redovisar i motion L601 ett ärende iAllmänna reklamationsnämnden där en bilägare som haft sin bilstöldförsäkrad inte fått försäkringsersättning när hans bilförsvunnit i samband med att den bilverkstad där bilen varinlämnad för reparation försatts i konkurs.