bet · GH01AU11 · 1994-03-03 00:00:00 — Resultatenhetens ekonomiansågs dock inte ge utrymme för någon ekonomisk kompensation. I den situationenslutade en av de tre arbetsledarna. De två kvarvarande beslutade i samråd medenhetschefen att tjänsten inte skulle återbesättas. I stället skulle de trecheferna dela på hennes arbetsuppgifter. Med resultatenhetens nyvunna frihetbeslutade de också att som belöning för sina ökade arbetsprestationer dela påhennes lön. kom uppgörelsen till kökspersonalens kännedom, vilketskapade konflikter och spänningar inom resultatenheten. Enligt vittnesmål"slogs man med limpor i köket".Vad illustrerar detta exempel, som är ett av hundratals att välja bland? Härillustreras förändrad rationalitet, ekonomisk rationalitet, ibland till prisetav sakprofessionalitet. Att tänka på sin egen enhets ekonomi har blivit en saksom engagerar ganska snabbt i övergången från anslagsstyrd förvaltning tillintäktsstyrd resultatenhet. Inom barnomsorgenbetraktades fler barn i grupperna tidigare som överinskrivningar, men allt flernya daghemschefer talar numera i stället om plusbarn. Det har "gått ekonomi iallt" säger många, en del med bekymrad min, andra med förtjusning. För förstagången kan personalen -- om enheten inte hindras av kommunledningen -- seekonomiskt resultat av sina aktiviteter.Den nyvunna ekonomiska rationaliteten och friheten har emellertid ett pris --det finns som i andra sammanhang också en baksida. För det första kaninnehållet i verksamheten bli en underordnad fråga. För det andra kan det ledatill en fragmentering och en anonymisering. Om varje resultatenhet i huvudsaktänker på sig själv, kan det vara svårt att hålla i helheten, med bl.a. ökadetransaktionskostnader som följd. Det blir resultatenheterna som i allt störreutsträckning balanserar ambitioner, behov och resurser. Denna balanseringbetraktades tidigare som ett genuint politiskt problem i kommunerna. Jag haribland ute i kommunerna fått höra att ur ett produktionsperspektiv tenderardemokratiprocedurer att betraktas som "overheadkostnader".Andra faktorer som här illustreras är individuell lönebildning ochprestationsrelaterade belöningar. Den huvudsakliga tesen är att sådana ärpositiva och främjar produktiviteten. Den har också visat sig riktig i de fallden har fungerat. I praktiken stoppas den dock ofta av centrala uppgörelsereller av att en resultatenhet inte får behålla sitt överskott. Här finnssåledes en konflikt mellan "gammalt" anslagstänkande och nytt ekonomiskttänkande. Många hävdar att personalens kreativitet beskärs ochproduktivitetsutvecklingen hindras av centralistiska och byråkratiska regler.Det finns emellertid studier som klart visar att prestationsrelateradindividuell lönebildning har sina baksidor. Studier i visar t.ex. attarbetsmoralen minskas, att det blir hemlighetsmakeri i organisationen och attprestationerna faktiskt kan bli sämre . Här i finns ocksåstudier som pekar på att det är svårt att hitta legitima kriterier för närnågon skall belönas. Är det chefen som skall belönas eller övrig personal? Detfinns också en annan aspekt på det hela, nämligen: Vore det inte bra omlöneskillnaderna mellan könen fixades innan den individuella lönebildningen fårfritt spelrum? Med nuvarande takt lär det enligt vissa beräkningar ta ca 130 årinnan kvinnor och män med samma ansvar får lika löner.Mitt exempel 2, med rubriken , har hämtats från för sedan.I det snabba förändringsarbete som pågår i åtskilliga kommuner inträffarmånga händelser. I en kommun demonstrerade förskollärare med papperspåsar överhuvudet. De demonstrerade för att protestera mot förändringar inombarnomsorgen, och de dolde sina ansikten därför att de kände sig hotade. Enligtegna uppgifter hade de fått veta att "de som inte ställer upp på det nyakonceptet ska se över sin situation". I många andra kommuner har personalupplevt rädsla för och hot från den politiska och administrativa ledningen.Hur skall man tolka denna händelse? En tolkning är att kravet på sådanlojalitet som innebär att personal inte får demonstrera eller skriva insändarei lokalpressen är ett brott mot den grundlagsfästa yttrandefriheten. Så har detockså lyfts fram i massmedierna. En annan tolkning är att personalen måste lärasig att vara lojal, på samma sätt som personalen på eller något annatföretag. Yttrandefriheten gäller "utanför grindarna". Med denna tolkningjämställs verksamhet med vilken annan företagsverksamhet som helst. Entredje tolkning, som ofta framförs av ledningen i de aktuella kommunerna, äratt personalen överdriver -- det är inte alls så att lojalitetskraven är såomfattande.Oavsett vilka tolkningar man gör finns här ett principiellt problem som rörarbetsförhållanden och förändringsprocesser. har det publiceratsforskningsrapporter som pekar på att resultaten av en organisationsförändringblir bättre om de anställda är delaktiga i processen. Det finns en uppsjö avlitteratur kring "human resource management" där detta betonas. ärdet många förändringsagenter som menar att en sådan process aldrig tar slut --det blir ingen radikal förändring i kommunen på detta sätt. Vi har inte tid ochråd med alltför mycket av medinflytande. Det är bättre att vi snabbt får detundanstökat.Ena stunden framhålls att "personalen är vår viktigaste resurs", men i nästaandetag är den ett hinder för utvecklingen. talades det omvikten av att hålla kvar personal inom den offentliga sektorn, t.ex. inombarnomsorg och äldreomsorg. gäller det omvända i vissa kommuner. Att krävalojalitet och tystnad kan också tolkas som en rädsla från ledningens sida. Detsom händer är att det uppstår förtroendeproblem på båda hållen. Personalensförtroende för den politiska och administrativa ledningen minskar, samtidigtsom ledningens förtroende för personalen minskar. Men rädslan och oron finnsinte bara bland dem som riskerar att förlora sitt arbete. Den finns också iorganisationer som förändras utan friställningar. Det ställs krav som av mångauppfattas som motstridiga: anpassning och lojalitet å ena sidan samtkreativitet och förslag till effektiviseringar å den andra. Det finnsomfattande kreativitet i verksamheterna. Bl.a. har införande av resultatenheterinneburit att produktivitetshöjningar ofta sker "i smyg". Det sker ingaglamourösa förändringar, men man får effektiva besparingar eller nya intäkter.Människor i kommuner och landsting börjar lära sig att organisationer är iständig rörelse. Den hierarkiska och regelstyrda organisationen skapadetrygghet. Den decentraliserade och rörliga organisationen skapar en hel delotrygghet. Organisationen kräver mer av människorna själva. I bästa fall får deökad kontroll över sin arbetsorganisation. Men vid omorganiseringar bordepersonalens kompetens tas till vara på ett bättre sätt. Även om resultatet kanbli gott bör inte detta motivera att själva förändringsprocessen är ond.Sammantaget kan sägas att framtidens arbete och arbetsorganisation inom denoffentliga sektorn troligen kommer att vara av mer rörlig karaktär och ställastörre krav på de enskilda människorna, på gott och ont. Det finns tendensertill att nya och starka hierarkier byggs upp, bl.a. inom resultatenheter. En nybetoning på starka administrativa chefer kan innebära en begränsning av såvälpolitikernas som personalens delaktighet. Mot detta kan vi ställa behovet avledarskap som samlar kompetens och "bär fram hinkar" snarare än att utövastarkt chefskap.Exempel 3, som har rubriken , gäller dedemokratiska institutionernas problem.Dagens Nyheter redovisade för någon tid sedan resultat från en undersökningav ungdomars förhållande till samhällsengagemang. Frågorna besvarades av 1 000gymnasieungdomar. Drygt tre fjärdedelar av ungdomarna menade att partierna intelyckas förmedla sina budskap till ungdomar . "Jag vill uppleva en positiv kraft, en verklig känsla av att kunna påverka.Och en sådan kan jag inte känna hos de politiska partierna", sade en intervjuad21-årig tjej.Bland de ungdomar som vill engagera sig i en samhällsfråga skulle knappt enfemtedel göra det inom ett parti, och närmare tre fjärdedelar skulle väljaenfrågerörelser.Vad illustrerar detta exempel? Det är inte bara ungdomarna som svikerpartierna, utan det gör också flertalet andra -- utom de som följt med i denpartipolitiska fostran och som fortfarande tror på att de viktigasteorganisationerna i den svenska demokratin är de traditionella partierna. Skullevi ta alla indikatorer på partiernas kris på allvar, verkar partierna snartkunna placeras i Jurassic Park.Vad har dessa problem för bäring på dagens frågeställningar? Jo, det handlarom att definiera samhällsproblem och göra prioriteringar. Det finns och kommeratt finnas ett antal "för vem"-frågor att ställa och besvara. Inom sjukvården,barnomsorgen, äldreomsorgen etc. görs prioriteringar, men många är framkastadei all hast -- utan grundlig utvärdering av hur behovsstrukturen ser ut. Attdefiniera, prioritera och utvärdera är en viktig del av politikens innehåll.Det finns alltid behov som inte kan tillgodoses. Det har bland förtroendevaldasåväl i riksdag som i kommuner och landsting funnits ett drag av en"alla-kan-få-allt"-attityd. När det visar sig att detta inte är möjligtdelegeras prioriteringarna till tjänstemän eller till "marknaden". De mestintensiva diskussionerna bland politiker i kommuner och landsting handlar oftaom styrningsformer, t.ex. hur stor andel av den kommunala verksamheten somskall konkurrensutsättas. Tjänstemännen formar politiken, och politikernadiskuterar organisationsfrågor. Litet tillspetsat förvisso, men det saknasdemokratiska och legitima forum där olika behov och problem diskuteras, frittfrån nuvarande regler, sektorsbindningar, specialiserade professioner m.m., isyfte att utveckla arbetsuppdrag som i högre grad utgår från sammansatta behovoch problem. Det finns många som tar tag i t.ex. arbetslöshetsfrågor på lokalnivå, men det är sällan partierna är med.Ofta går både identifiering av problem och diskussioner av lösningarpartierna förbi. Politikerna har hamnat i en situation där de inte har svar påalla frågor, men tvingas ibland uppträda som om de hade det. Förtrovärdighetens och demokratins skull borde politikerna i kommuner ochlandsting ibland vara mer frågande än svarande.I exempel 4 tar jag upp inriktningar på lösningar. Jag vill peka på "fyra S",som står för samverkan mellan socialtjänst, sjukvård och sjukförsäkring. I enkommun i , , kommer det att bildas ett"beställarförbund", om erforderliga beslut härför fattas i . Det är enny juridisk enhet, som skall ansvara för resurser från sjukhusvård ochprimärvård, sjukersättning och arbetsskadeersättning samt socialtjänst. För det första handlar det om att skapa en mer kostnadseffektivanvändning av resurserna. Det andra syftet är behovs- och problemorienterat.Det behövs samverkan mellan olika professioner för att tillgodose människorssammansatta behov av omsorg, hälso- och sjukvård och socialt stöd.Vad illustrerar detta? Jo, ett försök att bygga broar mellan stenhusen ellerkanske t.ex. riva vissa stenhus. användes ofta ord somhelhetssyn, integrering och samverkan. Men det fanns då ingen ordentligpolitisk tyngd i argumenteringen. Det behövs politiskt styrd samordning avkompetens. Vi kan nu -- kanske paradoxalt nog som konkurrenstänkandetdominerar -- se flera exempel på olika ambitioner till samverkan, utöver demsom jag redan nämnt också olika former av medborgarkontor. Sådanasamverkansprojekt behöver generalistkompetens och organisering över yrkes- ochprofessionsgränser. Här ligger säkerligen många av framtidens arbetsuppgifter.Det börjar kanske bli allt mindre relevant att tala om den "offentligasektorn" utan snarare om "offentlig verksamhet", eftersom kompetens för attlösa gemensamma problem kan mobiliseras från olika delar i samhället. Detbehövs också "politisk generalistkompetens", som klarar av att uppmärksammasammansatta problem och behov och att styra gemensam kompetens, politiker somtillsammans med såväl medborgare som professionella frågande kan samtala omolika fenomen i samhället. Likaväl som det behövs undersökande journalisterbehövs det undersökande politiker och partier.Som slutord vill jag säga följande. Det pågår en rad omlärningsprocesser ikommuner och landsting samt i stora delar av den statliga sektorn. Det är idessa processer som framtidens arbetsplatser inom den offentliga verksamheteninnehållsligt sett formas. Under historiens gång har behovet av olika typer avkompetens förändrats. har omsorgen om barn och äldreexpanderat kraftigt. Inom den pågående processen kommer det troligen attbehövas alltmer av generalistkompetens och framför allt mer av samarbete mellanspecialister inom den offentliga och den privata verksamheten.Organisationerna kommer att vara mer rörliga. Kanske är det bättre att börjatala om organisering i stället för organisationer -- organisering på tvärs översektorsgränser. Det kommer att ställas allt större krav på enskilda människor iarbetsorganisationen. En sak som är viktig att uppmärksamma i detta sammanhangär att bygga upp förtroendefulla förhållanden mellan personal och ledning iorganisationerna.Vi kanske också behöver definiera behovet av "demokratikompetens". En av deviktigaste utmaningarna för de etablerade demokratiska institutionerna och förden offentliga verksamheten är att bibehålla och stärka legitimiteten.Demokrati, effektivitet och legitimitet hänger samman. En demokratiskorganisering innebär att identifiering av problem och olika lösningar skertillsammans med dem som finns i den aktuella problemverkligheten.Prioriteringsproblemen kräver inte mindre demokrati, utan tvärtom: ju störrebehov av prioriteringar, desto större behov av demokratisk organisering somdefinierar problem, diskuterar lösningar och hanterar konflikter. Nuvarandedemokratiska procedurer bör utvecklas till demokratiska processer.Sture : Fru ordförande! Tack för detta initiativ, som vi tycker äralldeles utmärkt. Frågorna om välfärdstjänsterna och sysselsättningen är enligtvår mening de absolut viktigaste i . Jag har bara några få minuterpå mig och väljer därför att framför allt beröra frågor som knyter an till demsom har tagit upp.Låt mig, även om det är känt, påminna om att vi för att diskuteramorgondagens jobb måste se på situationen som den är i dag.För tredje året i rad sjunker BNP. Ekonomerna betecknar läget som depression.Uppemot 15 % av arbetskraften kommer att stå utanför den ordinariearbetsmarknaden . Olika bedömningar visar att med en 2-procentig ökningav BNP under resten av 90-talet kommer arbetslösheten att ligga kvar på ungefäroförändrad nivå. För att få ner arbetslösheten till 5--måste BNP öka med4 % under resten av 90-talet.I denna extrema situation försvinner nu sysselsättning inom den offentligasektorn. Vi kan mäta detta på olika sätt. Ungefär 90 000 jobb har försvunnit ikommuner och landsting 1991--1993, men mellan september 1991 och september 1993har registreringen till de fyra stora offentliga sektorskassorna ökat med256 %, från 55 000 till 140 000. Försiktiga prognoser från visar att åtminstone 26 000 jobb försvinner nästa år.Finns det då behov av dessa anställda i verksamheten? Frågan är delvis redanberörd, men situationen är nu sådan att verksamheter försvinner och kvalitetenurholkas. Även inom tunga områden som vård, omsorg och skola sker betydandeneddragningar. Barngrupperna på dagis ökar, och skolklasserna blir större.Kommunerna talar om att omsorgerna om de äldre kommer att beröras ibetydande utsträckning.Vi vet utifrån befolkningens ålderssammansättning att behovet av kommunalatjänster ökar med och att den största delen av det berorpå att andelen äldre, och särskilt äldre äldre, ökar. Behoven av tjänsternafinns. Behoven av jobben finns. Frågan är hur de skall finansieras och utföras.Vi anser att det allvarliga i dagens situation är att den totalaarbetslösheten är så kostsam att ekonomin urgröps, att den arbetslöshet somhärrör från kommunsektorn är onödig, eftersom samhället i den situation som vibefinner oss i inte spar pengar, totalt sett, och medborgarna får sämretjänster och större arbetslöshet, men till i huvudsak samma kostnader.De arbetslösa från kommunerna är i hög grad kvinnor. I vårt eget förbund ärungefär av de arbetslösa kvinnor, och av våra medlemmar är kvinnor.Många är och har kort utbildning. Var och när skall de få jobb?Sysselsättningen i kommuner och landsting är en fråga om kvinnorssysselsättning. Jag är oroad över sysselsättningsmöjligheterna för kvinnornaunder återstoden av 90-talet på grund av den stora arbetslösheten ochneddragningarna i den offentliga sektorn.Bild 14Bengt Furåker har visat på sambandet mellan den praktiska möjligheten förkvinnor att arbeta och den offentliga sektorns utbyggnad. har en högförvärvsfrekvens, för kvinnorna, och dessa är också mestrepresenterade inom den offentliga sektorn. Vi ser i tabellen sambanden också iövrigt.Bild 15Bengt Furåker har också visat att behoven av sociala tjänster, skola och vårdkommer att öka. Spelar det någon roll om detta sker i offentlig eller privatregi? Vi vet att har en avsevärt lägre kvinnlig förvärvsfrekvens. Det kan istor utsträckning förklaras av skillnaden i sysselsättning inom området socialatjänster. Dessa tjänster berör till stor del människor med lägre inkomster, ochde måste finansieras gemensamt och drivas offentligt. Alltså blir utbyggdavälfärdstjänster av bra kvalitet en central förutsättning för att klarasysselsättningen och för kvinnors faktiska rätt till förvärvsarbete och egenförsörjning.Det som sker allt oftare när behoven av tjänsterna är stora, men folkändå måste sägas upp inom den kommunala sektorn, är att arbetsmarknadsåtgärderanvänds på ett sätt som inte var avsett. Jag bad inför dessa överläggningarnågra medarbetare runt om i landet att ta fram bara några exempel på vadALU-anställningar innebär. I den hög som kom in adderades till det som vi redankänner till från biblioteksområdet jobb som är rena socialsekreterarjobb ochrena kontoristanställningar. Det visar att nedskärningen inom den kommunalasektorn finansieras över ett annat konto och att det däri inte ligger någonsamhällsekonomisk besparing.Den slutsats som jag vill bidra med är att det enligt vår mening är fråga omen rundgång i ett system som varken spar pengar eller ger bra tjänster. Ettsätt att agera i den mycket svåra situation som vi befinner oss i just nuskulle vara att gå in för en friare användning av arbetsmarknadsmedel ikommuner och landsting. Långsiktigt sysselsättningen i kommunerna ellerför kvinnorna inte utan en förbättrad ekonomisk tillväxt.Monica : Vi skulle kort kommentera dels vilka arbeten som kommeratt finnas inom vår sektor, dels vilken betydelse lönebildning ocharbetsorganisation har för förnyelse av den offentliga sektorn. Först vill jagberöra vilka arbeten som kommer att finnas i landstingen framöver. Det kan manbedöma med ledning av de senaste årens erfarenheter, med ledning av densannolika utvecklingen inom medicin och teknik och även med ledning av hur denregionala samhällsnivån kommer att organiseras framöver.De senaste årens utveckling i landstingen, som domineras av hälso- ochsjukvård -- den är 75--av vår verksamhet -- är en minskning avarbetskraften och en förändrad yrkesstruktur. Jag har liknande siffror somSture . Med justering för huvudmannaskapsförändringar minskade delandstingsanställda 1991 och 1992 med sammanlagt 30 000 personer. ochnästa år har vi prognoser på sammanlagt 20 000. Det är alltså en minskning med50 000 anställda --1994.Vi har också , , noterat en påtagligt förbättradproduktivitet. Det handlar om nya organisationsformer, mer decentraliseradverksamhet, nya system för styrning av ekonomin och naturligtvis nyabehandlingsmetoder, med vilka färre medarbetare faktiskt uträttar mer arbete änförut.Yrkesstrukturen har förändrats relativt sett. Även om man tar hänsyn till denstora förändring som Ädelreformen innebar, kan vi konstatera att andelensjukvårdsbiträden och undersköterskor i vården har minskat påtagligt. Samtidigthar andelen läkare och sjuksköterskor ökat. De s.k. paramedicinarna, psykologeroch sjukgymnaster, har en svagt positiv trend.Den medicinsk-tekniska utvecklingen har mycket stor betydelse föryrkesstrukturen i vår verksamhet. Man kan t.ex. göra kirurgiska ingrepp med nyatotalt sett mycket mindre personalkrävande metoder nu än för bara några årsedan. Det medför inte bara snabbare tillfrisknande utan påtagligt mycketkortare vårdtider, vilket naturligtvis påverkar strukturen för de anställda.Detta går snabbt.Min bedömning är att vi inom hälso- och sjukvården går mot färre antal yrkenmed en alltmer kvalificerad utbildning och ett alltmer kvalificeratarbetsinnehåll. Det gäller såväl inom institutionell vård, sjukhusvård, sominom primär- och hemsjukvård.Relativt sett kommer andelen läkare att öka liksom andelen personal medmedellång vårdutbildning. De yrken som minskar påtagligt är de med kortutbildning och med rutinmässiga arbetsuppgifter.Detta kommer att leda till färre nivåer i vårdhierarkin. Den individuellakompetensen kommer att bli allt viktigare. Vi kommer att få satsa betydligt merpå kompetensinventering och kompetensutveckling för att få en större bredd ochvariation i omvårdnadsarbetet.Landstingen är också regionala organisationer med ansvar för insatser inomutbildning, kultur, trafik, näringslivsstöd. Vi kommer även fortsättningsvisatt inom de här verksamheterna ha behov av kvalificerade yrken som lärare ihögskolor och gymnasier, musiker i de regionala musikstiftelserna för att baranämna några exempel. Vi vet att utbildning, kultur, transporter ochkommunikationer är viktiga regionala tillväxtfaktorer, som i sig är viktiga förhur sysselsättningen och tillväxten blir i en region.Det här var en kort redogörelse för vilken typ av arbeten som kommer attfinnas.Beträffande lönebildningens och arbetsorganisationens betydelse för förnyelseav offentlig sektor vill jag för vår del -- och det gäller generellt -- sägaatt de inte bara är nödvändiga förutsättningar, utan de utgör i sig en stor delav förnyelsen.För att börja med lönebildningen följer självfallet av det jag sade omframtidens mer kvalificerade yrken och den individuella kompetensens betydelseatt lönerna måste hanteras lokalt och sättas individuellt. Vi har steg för stegsedan mitten av 80-talet monterat ned det centrala stela regelverk som vi harhaft för att ge så stort lokalt ansvar som möjligt för lönebildningen.Vår förbundsstyrelse har antagit ett program som heter90-talets lönebildning, där vi slår fast väldigt bestämt att förbundet skallavtala om utrymmet för löneökningar, men att utrymmet i sin helhet skallfördelas av landstingen. Vi har kommit en bra bit på väg, och jag vill gärna geett erkännande till våra fackliga motparter som i årets avtalsrörelse gick medpå att rensa lönesystemet från en mängd gamla lönedrivande och lönestyrandekomponenter.Men vi har fortfarande problem kvar att lösa. Ett sådant är bundenheten bestämd pott för varje fack inom de lokala förhandlingarna. Det tror jag ärett bekymmer. Det ger en stelhet som hindrar för verksamheten nödvändiga ochönskvärda omfördelningar och ett kostnadseffektivt utnyttjande av lönesumman.Enligt vår uppfattning skall och bör det vara ett enda förhandlingsutrymme perlandsting, och vi ser fram emot att diskutera sådana frågor med de fackligaorganisationerna.Arbetsorganisationen, slutligen, är beroende av teknikutvecklingen,yrkesrollerna, individuell kompetens, ekonomi, krav på produktivitet och vårsyn på kvalitet. Jag är övertygad om att vi även fortsättningsvis kommer att semycket nytänkande och många nya organisatoriska lösningar. Det är en enormomvandlingsprocess på gång. Den går med full kraft, och den förstärks också avatt medborgarna , som visade tidigare, har betydligt störrekunskap, betydligt större aktivitet och engagemang samt ställer krav på attvårdgivarna ställer upp med en mer flexibel organisation.Vi vill också från vår sida fortsätta att jobba med att utveckla olikaarbetstidslösningar.