bet · GH01KU22 · 1994-03-17 00:00:00 — En överlåtelse förutsätter beslut enligt de regler som gäller förändring av grundlag. Visserligen kan, om beslut i denna ordning inte kanavvaktas, besluta om överlåtelse om minst fem sjättedelar av deröstande och minst tre fjärdedelar av ledamöterna förenar sig därom. Om ensådan majoritet inte finns och en tredjedel av ledamöterna beslutar att väntaöver ett val och också ordna en folkomröstning kring överlåtelseförslaget,utlöses en folkomröstning.Bestämmelser i ämnet finns vidare i folkomröstningslagen (1979:369). Införrådgivande folkomröstning skall i särskild lag anges den fråga som skallställas till folket samt tidpunkten för omröstningen (18 §).MotionerGudrun m.fl. (v) tar upp frågan om folkomröstningsinstitutet imotioner såväl från allmänna motionstiden som allmänna motionstiden 1994.I motion 1992/93:K207 anser motionärerna att det i samband med debatten omfolkomröstning om EG-medlemskap blivit tydligt att inget alternativ somgrundlagen erbjuder är tillfredsställande. Om folkomröstningen hålls separatfrån riksdagsval kan den bara vara rådgivande, och erfarenheten säger då enligtmotionärerna att mycket väl kan fatta ett annat beslut än utslaget ifolkomröstningen ger. Skall folkomröstningen vara beslutande måste den gällavilande grundlagsförslag. En möjlighet vore enligt motionärerna att genomförabeslutande folkomröstningar skilda från riksdagsvalet och utan direkt kopplingtill valdeltagandet i närmast föregående riksdagsval, även om någon spärr motatt folkomröstningen skall kunna bli beslutande vid alltför lågt deltagandetorde behövas. Motionärerna begär att frågan om förstärkning avfolkomröstningsinstitutet skall utredas (yrkande 10). I motion 1993/94:K210begär motionärerna att en parlamentarisk utredning skall tillsättas med uppdragatt ta fram förslag om att förstärka folkomröstningsinstitut (yrkande 2).Även i motion 1992/93:K208 av tredje vice talman m.fl. (c)begärs en översyn av reglerna om folkomröstning. I motionen redogörs förgällande ordning. Motionärerna framhåller att det är mycket angeläget attfolkomröstningsinstitutet har en sådan utformning att det kan tillämpas på ettmeningsfullt sätt. De anser att det i detta avseende finns stora brister.Möjligheten att göra omröstningar formellt beslutande är begränsad. Vidrådgivande omröstningar kan, som skedde vid kärnkraftsomröstningen , fleraalternativ förekomma och därigenom inget alternativ få majoritet. Tvister omhur omröstningsresultat skall tolkas minskar effekten av folkomröstningen ochtilltron från allmänhetens sida till de beslutandes ärliga vilja. Motionärernaanser att de erfarenheter som vunnits i vårt land och andra länder underefterkrigstiden skall sammanställas, utvärderas och läggas till grund för nyaregler om folkomröstning. Det naturliga bör vara att omröstningarna skall varabeslutande, vilket de är i flertalet andra länder. Det som ligger närmast tillhands är enligt motionärerna att anknyta till de regler som gäller förfolkomröstningar i grundlagsfrågor men utan den bindning till bl.a. detidsregler och den knytning till de allmänna valen som där gäller. I ettavseende förefaller det särskilt lämpligt att ha liknande regler, nämligen såatt först skall fatta ett beslut men detta beslut på vissa villkorskall kunna gå till folkomröstning. Vilket minoritetsskydd som bör byggas invad gäller andra frågor än grundlagsfrågor kan behöva övervägas ytterligare,liksom om alla frågor under alla omständigheter skall kunna gå till omröstning,eller om en riksdagsmajoritet i vissa fall skall kunna förhindra detta.Utredningsbetänkanden m.m.Frågan om en utbyggnad av folkomröstningsinstitutet diskuterades iFolkstyrelsekommitténs betänkande (SOU 1987:6) Folkstyrelsens villkor.Kommittén, som ville slå vakt om de politiska partiernas centrala ställning ivår demokrati och ansåg att partiernas ansvar inför väljarna så småningomskulle urholkas om folkomröstningar skulle bli ett normalt inslag i vårtstyrelseskick, föreslog inga ändringar i gällande regler.I betänkande (SOU 1993:90) Lokal demokrati iutveckling ges en översikt över regler om lokala folkomröstningar i andraländer i Europa.Frågan om folkomröstning om EG-anslutning har diskuterats iGrundlagsutredningens inför EG betänkande (SOU 1993:14) EG och våra grundlagar.Utredningen lämnar inte några uttryckliga förslag om vilket slag avfolkomröstning som bör hållas eller om när den bör äga rum. Utredningenframhåller dock att, oberoende av vilken form av omröstning som väljs, börklara alternativ ställas mot varandra och att omröstningen bör gälla frågan ommedlemskap, baserat på ett färdigförhandlat förslag till avtal.Tidigare utskottsbehandlingFrågor om folkomröstningsinstitutet behandlades av utskottet senast i dessbetänkande 1992/93:KU5. Utskottet angav att den svenska grundlagen baseras påden representativa demokratins principer men att folkomröstningar kangenomföras. Utskottet hänvisade till att det (1990/91:KU1 och 32) förklarat att ett vidgat bruk av folkomröstningar kanförsvaga det parlamentariska styrelseskicket och motverka strävandena attstärka ställning. Utskottet fann ingen anledning att frångå sinatidigare ställningstaganden om användningen av konsultativa folkomröstningar.Utskottets bedömningSåsom anförs i motionerna finns brister i nuvarande folkomröstningsinstitut.En sådan brist är att möjligheten att göra omröstningar formellt beslutande ärbegränsad. Genom att flera alternativ än två kan förekomma vid en omröstningkan resultatet bli att inget alternativ får absolut majoritet, och tvister kandå uppstå om hur resultatet skall tolkas. Det finns enligt utskottetsuppfattning anledning att sammanställa och utvärdera erfarenheter avfolkomröstningar i och i andra länder. Sammanställningen bör ligga tillgrund för en översyn av gällande regler och ett övervägande av behovet av nyaregler. Övervägandena bör innefatta frågan hur nära bestämmelserna bör anknytatill de regler som gäller för folkomröstningar i grundlagsfrågor och fråganom vilket minoritetsskydd som behövs.Det anförda bör med bifall till motion 1992/93:K208 och med anledning avmotionerna 1992/93:K207 yrkande 10 och 1993/94:K210 yrkande 2 ges regeringentill känna.Allmän grundlagsöversyn m.m.De centrala bestämmelserna om landets styrelse finns, som nämnts ovan, iregeringsformen. Nuvarande bestämmelser hänför sig till genomgripandegrundlagsreformer som genomfördes åren 1969--1970 -- enkammarriksdagen,förändrat valsystem och gemensam valdag -- samt 1974 -- regeringsformen m.m.Därefter har en utbyggnad av fri- och rättighetsskyddet i 2 kap.regeringsformen genomförts.MotionerI två motioner behandlas förslag till större författningsreformer.Martin m.fl. (s) framhåller i motion 1992/93:K218 vikten av attförfattningen garanterar grundläggande fri- och rättigheter och av attdemokratin sidoordnas friheten och jämlikheten. Författningstekniska lösningarbör väljas som inte bara tillgodoser de formella kraven på en demokrati utanockså främjar rättvisa beslut, effektivt offentligt beslutsfattande och stortdeltagande av medborgarna. Motionärerna begär att en författningspolitiskutredning skall tillsättas (yrkande 1).Karl m.fl. (nyd) anser i motion 1992/93:K222 att en ny grundlagbör renodla och regeringens roller och befästa skyddet förmedborgarnas frihet och personliga integritet. Motionärerna anser bl.a. attpersonval till och direkt val av statsminister bör införas. Deföreslår att en grundlagsutredning skall tillsättas med sikte på att låtasvenska folket ta ställning till en samlad ny grundlag för 2000-talet(yrkande 1).I detta sammanhang behandlas också två motioner av m.fl. (v),som tar upp mer allmänna demokratifrågor. I motion 1993/94:K210 anförs attdemokrati hänger ihop med den sociala och ekonomiska utvecklingen och att ökadeekonomiska och sociala klyftor också medför ökade skillnader i möjlighet attfylla de demokratiska rättigheterna med innehåll. En ekonomisk och socialutjämningspolitik, en aktiv kamp för att få ned arbetslösheten, och enförkortning av arbetstiden och andra åtgärder för att få ner stressen itillvaron är enligt motionärerna viktiga led i en politik för demokratinsfördjupning. Likaså anser de att privatisering och kommersialisering avoffentlig verksamhet måste stoppas. De begär ett tillkännagivande om betydelsenav att politiken inriktas mot ett jämlikt samhälle med allas rätt till arbeteoch en kortare arbetstid för att demokratin skall kunna utvecklas och fördjupas(yrkande 1). I motion 1992/93:K207 anförs att de underprivilegierades politiskaresurser måste stärkas och ett tillkännagivande begärs om nödvändigheten avdetta (yrkande 1). Motionärerna anför vidare att ökade inslag avmarknadsstyrning i ekonomin kombinerade med större ojämlikhet vad gällerinkomster och förmögenhet bidrar till att makten över samhällsutvecklingen blirmer ojämnt fördelad och att minskad arbetslöshet och inkomstutjämning stärkerdemokratin. De begär ett tillkännagivande om vad som anförts om hurarbetslöshet, ökade ekonomiska klyftor i samhället och privatiseringar påverkardemokratin (yrkande 2).Vidare behandlas i detta sammanhang motion 1993/94:K807 av . (fp, m, c, kds, v). Motionärerna pekar på att förtroendet för politikertycks ha sjunkit stadigt under senare årtionden och att det är allvarligt omgapet mellan medborgare och folkvalda vidgas. Motionärerna vill få till stånden självkritisk granskning av det politiska uppträdandet när man som politikersträvar efter att få och utöva makten och att söka finna orsakerna tillmisstron mot politiker. De pekar på att en grupp riksdagsledamöter frånsamtliga riksdagspartier under innevarande riksdagsår fört debatten om etiken ipolitiken vid seminarier, i artiklar och i en särskild tidning . För att komma vidare anser de dock att en parlamentarisktsammansatt utredning bör tillsättas för att pröva hur förtroendet för politikerskall kunna höjas och begär ett tillkännagivande härom.Utredningsbetänkanden m.m.Under innevarande valperiod har, som delvis berörts ovan, olika kommittéeravlämnat bl.a. följande betänkanden: betänkande (SOU1993:16) Nya villkor för ekonomi och politik, betänkande(SOU 1993:21) Ökat personval samt Fri- och rättighetskommitténs betänkande (SOU1993:40) Fri- och rättighetsfrågor. Vidare har avlämnats betänkanden rörandegrundlagarna och EG, dels inför EG betänkande (SOU1993:14) EG och våra grundlagar, dels promemoria (Ds1993:36) Våra grundlagar och EG -- förslag till alternativ.Förslag har förelagts om viktiga förändringar i vårgrundlag; förutom den i detta betänkande behandlade propositionen, även bl.a.prop. 1993/94:114 om grundlagsändringar inför ett svenskt medlemskap iEuropeiska unionen och 1993/94:117 om inkorporering av ochandra fri- och rättighetsfrågor. Fri- och rättighetskommittén beräknas avgesitt slutbetänkande i juni 1994.År 1990 avlämnade sitt huvudbetänkande (SOU 1990:44)Demokrati och makt i . Utredningen hade haft i uppdrag att analyserafördelningen av makt och inflytande inom olika områden av det svenskasamhället. Utredningen var sammansatt av forskare från olika discipliner ochhade till uppgift att fördjupa kunskaperna om den svenska demokratins villkor,om medborgarnas möjligheter att påverka sina levnadsvillkor och om de faktorersom skapar makt att forma morgondagens . Utredningens direktiv hade restett antal centrala frågor om makten i det svenska samhället. Vilken betydelsehar skillnader i levnadsvillkor och fördelningen av olika resurser förmedborgarnas faktiska möjligheter att delta i samhällets beslutsprocesser? Hurfördelas maktresurser och inflytande inom olika områden av svenskt samhällsliv?Hur påverkar samhällsutvecklingen olika former av maktutövning? Utredningenframhåller att någon heltäckande beskrivning inte kan ges om de frågor omdemokrati, makt och samhällsutveckling som formuleras i direktiven. Ihuvudbetänkandet diskuteras mot bakgrund av de pågående förändringarna inom ettantal centrala samhällsområden några av demokratins principiella problem ochdilemman. Sålunda tas i olika kapitel upp frågor om opinionsbildningen, omgenussystemet, om makten över kapitalet, om de organiserade intressena, ommedborgarna och politiken, om den offentliga sektorn, om makten övermarknaderna, om makteliten, om yttre krafter samt om makt och demokrati underförändrade villkor.Tidigare utskottsbehandlingUtskottet uttryckte vid sin behandling av författningsfrågor /91års det angelägna i att den författningspolitiska debatten fortsatte isyfte att uppnå breda politiska lösningar (1990/91:KU1 och KU32).Vid sin behandling av frågan under förra (se 1992/93:KU5) hänvisadeutskottet till att det författningspolitiska arbetet fortgick på två parallellavägar, nämligen dels genom politiska samtal mellan partierna, dels genombehandling i flera separata utredningar. Med hänvisning till att det, närförfattningsfrågor utreds, alltid föreligger en strävan att uppnå breda ochsamlande lösningar och till att regeringen förklarat att detta är avsikten medpartisamtalen, avvaktade utskottet denna beredning och avstyrkte föreliggandemotioner.Utskottets bedömningUnder har, som ovan redovisats, lämnats utredningsbetänkanden i fleragrundlagsfrågor, och propositioner har också avlämnats till riksdagen.Utskottet anser inte att det nu finns anledning till ytterligare utredningar avdet slag som begärs i motionerna 1992/93:K218 yrkande 1 och 1992/93:K222yrkande 1. Utskottet avstyrker motionsyrkandena.De frågor som berörs i motionerna 1992/93:K207 yrkandena 1 och 2 och1993/94:K210 yrkande 1 är av central betydelse för demokratin, och utskottetanser det vara värdefullt att de diskuteras i en fri och öppen debatt.Utskottet avstyrker motionsyrkandena.Utskottet anser det vidare viktigt att diskussionen om etik i politiken försinom och mellan partierna och i den allmänna debatten. Utskottet avstyrkerdäremot förslaget i motion 1993/94:K807 om tillsättande av en särskildparlamentarisk utredning.FinansbemyndigandeGällande bestämmelser m.m.9 kap. regeringsformen innehåller bestämmelser om finansmakten. Bl.a. anges i2 § att statens medel inte får användas på annat sätt än harbestämt. bestämmer om användningen av statsmedel för skilda behovgenom budgetreglering, men får också bestämma att medel tas i anspråki annan ordning. I 7 § anges att i samband med budgetreglering ellerannars kan besluta riktlinjer för viss statsverksamhet än anslagtill verksamheten avser och i 10 § att regeringen inte utan riksdagensbemyndigande får ta upp lån eller i övrigt ikläda staten ekonomiskförpliktelse.Med stöd av finansfullmakten kan regeringen, om arbetsmarknadsläget kräverdet, besluta om utgifter för vissa sysselsättningsskapande åtgärdertrots att särskilda medel inte har anvisats på statsbudgeten för ändamålet. Denbeloppsmässiga omfattningen av detta bemyndigande omprövas . Enligtgivna bemyndiganden får finansfullmakten användas för vissa specificeradeändamål.Inom försvarssektorn används beställningsbemyndiganden för att styramaterielanskaffningen. Genom ett sådant bemyndigande ger regeringenfullmakt att medge att varor och tjänster beställs upp till ett vissttotalbelopp, men utan hänsyn till det aktuella budgetåret.I lagen (1988:1387) om statens upplåning anges för vilka ändamål regeringeneller efter regeringens bestämmande får ta upp lån tillstaten. Dessa ändamål är bl.a. att finansiera löpande underskott istatsbudgeten och andra utgifter som grundar sig på beslut samt atttillhandahålla sådana krediter och fullgöra sådana garantier som riksdagenbeslutat om. Lån får tas upp endast efter särskilt bemyndigande som lämnas avriksdagen för ett budgetår i sänder. Lånebemyndigandet är beloppsmässigtopreciserat.MotionI motion 1992/93:K219 av () yrkas att beslutar omen översyn av utformningen av finansbemyndiganden -- de beslutriksdagen fattar inom ramen för finansmakten, i synnerhet 7 och 10 §§ i 9 kap.regeringsformen.Motionären anför att beslut om åtgärder föratt stärka det finansiella systemet inrymde det största finansbemyndigande somriksdagen någonsin har givit regeringen. Motionären utgår från att regeringensjälv överväger behovet av preciseringar och begränsningar av bemyndigandet,och uppmärksammar i stället främst en mer principiell konstitutionell fråga,nämligen om det är ändamålsenligt att finansbemyndiganden kan ges utan krav pålagform. En olycklig effekt av den rådande formlösheten är enligt motionärensvårigheten att hålla ordning på alla de bemyndiganden som är givna, en annanär att tolkningen kan försvåras. En särskild omständighet är att bemyndigandetsinnebörd och omfång är av stort intresse inte enbart för dess direkta adressat,dvs. regeringen, utan också för många andra ekonomiska aktörer.BakgrundI proposition 1992/93:135 om åtgärder för att stärka det finansiella systemetföreslog regeringen att staten skulle garantera att banker och vissakreditinstitut kan fullgöra sina förpliktelser i rätt tid samt att regeringenskulle bemyndigas att besluta om stödåtgärder som säkerställer detta åtagande.I propositionen utsades att de statliga åtagandena skulle komma att bliomfattande och kunna uppgå till åtskilliga miljarder kronor, men att det inte"nu" gick att beräkna kostnaden för åtagandena. föreslogs därförbemyndiga regeringen att besluta om stöd till banker och andra kreditinstitut ierforderlig omfattning. Med hänsyn till att regeringen kunde väntas görabetydande åtaganden för statens räkning med stöd av det begärda bemyndigandetaviserades att regeringen fortlöpande skulle hålla informerad omvilka åtgärder som vidtas. Större enskilda åtaganden skulle kunnainformeras om under pågående . Härutöver avsågs redovisningar lämnasårligen i budgetpropositionen fr.o.m. år 1994.På tillstyrkande av näringsutskottet biföll regeringens förslag inämnda delar (1992/93:NU16, rskr. Lagen (1993:765) om statligt stöd tillbanker och andra kreditinstitut trädde i kraft den 1 juli 1993.Frågor om bankstödet m.m. behandlades även senare under /93.Med anledning av förslag i budgetpropositionen (prop. 1992/93:100 bil. 8)behandlades frågor om bankstödet m.m. i näringsutskottets betänkande NU24. Enproposition (prop. 1992/93:245) om lagreglering av det statliga stödet tillbanker och andra kreditinstitut, m.m. behandlades i betänkandet NU35 ochregeringens skrivelse 1992/93:251 med vidtagna åtgärder för att stärka detfinansiella systemet i betänkandet NU37. -- Även till årets harregeringen avlämnat en skrivelse med redogörelse för vidtagna åtgärder för attstärka det finansiella systemet (skr. 1993/94:61, NU7). Ytterligare redovisningges i budgetpropositionen (1993/94:100, bil. 8).Begärd utredningFinansutskottet behandlade i sitt betänkande 1992/93:FiU30 frågan om påvilket sätt skall utöva sin finansmakt.Utskottet påpekade att det finns motiv för att införa andra finansieringsformerför investeringar än via anslagsmedel men underströk att det är nödvändigt atti detta sammanhang beakta de krav som ställer beträffande möjlighetertill inflytande och överblick. Utskottet anförde vidare bl.a. att det hittillsvedertagna sättet att genom anslagsbeslut fastställa en budgetreglering förnästkommande budgetår skulle behöva utvecklas vidare till att omfatta äveninvesteringsbemyndiganden och liknande långsiktiga utgiftsåtaganden och att ennärmare prövning därför borde göras av hur finansmakt skallutformas. Utskottet ansåg att en utredning borde tillsättas med uppgift att seöver hur utgifter för statliga investeringar skall tas upp i statsbudgeten ochhur de skall redovisas. Det är därvid, framhöll utskottet, av stor vikt attinte endast strävan att förbättra den statliga redovisningen beaktas utan ävenhur beslutsunderlag skall utformas. Vidare bör bedömningar göras avvad skall ta ställning till och hur sådana utgifter skallfinansieras. Utskottet ansåg även att den av utskottet förordade utredningenockså bör överväga omfattningen av den statliga budgeten -- vilka principer somöver huvud taget skall gälla för att statlig verksamhet skall redovisas överbudgeten eller vid sidan av budgeten. -- Utskottet ansåg slutligen attriksdagen som sin mening borde ge regeringen till känna vad utskottet anfört omatt utreda frågan om avgränsningar för statsbudgeten och i samband därmedöverväga en uppdelning av statsbudgeten i drifts- och investeringsutgifter.Riksdagen godkände vad finansutskottet anfört om att utreda frågan omstatsbudgetens omfattning och uppdelningen av statens utgifter i en drift- ochen kapitalbudget samt gav som sin mening regeringen detta till känna (rskr. 447och 454).I årets finansplan (prop. 1993/94:100, bil. 1) redovisas att det inomFinansdepartementet inletts ett utredningsarbete om hur statens inkomster,utgifter och förmögenhet bör budgeteras och redovisas samt att inom ramen fördetta arbete behandlas hur de statliga investeringarna bör budgeteras ochredovisas. Regeringen avser att successivt återkomma till med enredovisning av resultatet av detta arbete.Utskottets bedömningRiksdagen har begärt en utredning om bl.a. statsbudgetens omfattning. Därvidpåpekades att det är nödvändigt att beakta de krav som ställerbeträffande möjligheter till inflytande och överblick och att en närmareprövning bör göras av hur finansmakt skall utformas.Utredningsarbete pågår också inom Finansdepartementet.Utskottet anser att resultatet av den begärda utredningen skall avvaktas ochavstyrker motion 1992/93:K219.RiksbanksfrågorGällande bestämmelserRiksbanken är enligt 9 kap. 12 § regeringsformen rikets centralbank medansvar för valuta- och kreditpolitik. Den skall också främja ett säkert ocheffektivt betalningsväsende. är en myndighet under . Denförvaltas av åtta fullmäktige, av vilka sju väljs av . Valet avserriksdagens valperiod (8 kap. 6 § riksdagsordningen). Dessa sju riksdagsvaldaväljer i sin tur en fullmäktig, som skall vara chef för väljs för av . De riksdagsvalda fullmäktige väljerinom sig ordförande.MotionI motion 1992/93:K211 av () framhålls att rolli den ekonomiska politiken har ökat . Motionären anser attdemokratiskt valda politiker och inte marknadskrafterna skall bestämma om denviktiga avvägningen mellan inflation och sysselsättning och om valuta- ochräntepolitiken i övrigt. Han hänvisar till att det inför anpassningen till EGpågår en översyn av riksbankslagen samt anför att det finns starka förespråkareför en avpolitisering av . Inom EG får nu centralbankerna en alltsjälvständigare ställning i förhållande till regeringar och parlament. skall regeringar eller parlament inte kunna påverka beslut avcentralbankerna. Detta anser motionären vara en farlig utveckling, som på alltsätt måste motverkas. Han hemställer att skall besluta attRiksbankens inflytande över penning- och valutapolitiken skall vara politisktförankrad i (yrkande 1) och att riksbankschefens mandatperiod skallöverensstämma med (yrkande 2).Utredningsbetänkanden m.m.Riksbanksutredningen avlämnade sitt betänkande (SOU 1993:20)och prisstabiliteten. Utredningens uppdrag var att analyseraRiksbankens ställning och lämna förslag om mål och former för Riksbankensverksamhet i syfte att skapa en klar och ändamålsenlig ram förpenningpolitiken. Enligt tilläggsdirektiv hade utredningen att lämna förslagsom tillgodoser de krav som kan komma att ställas på penning- ochvalutapolitisk lagstiftning vid ett svenskt medlemskap i I syfte att ökapenning- och valutapolitikens effektivitet borde institutionellaoberoende därvid stärkas.Riksbanksutredningens förslag innebär bl.a. följande. skall ävenfortsättningsvis vara direkt underställd , som också skall utseledamöter i riksbanksfullmäktige. skall ange mål och ge andraföreskrifter i penning- och valutapolitiska frågor genom lag. Bankens ställningbör vara fristående i den meningen att riksdag och regering inte får bestämmahur den skall besluta i enskilda frågor. skall självständigt kunnaförfoga över de penningpolitiska styrmedlen. Ökad självständighet förRiksbanken förutsätter att ett mål för dess verksamhet anges av riksdagen.Härigenom får penning- och valutapolitiken en demokratisk förankring. Målet förRiksbanken bör vara att värna penningvärdet.