bet · GH01BoU15 · 1994-03-24 00:00:00 — Den har ocksåinneburit att vi kunnat undvika den hårda segregation påbostadsmarknaden som är vanlig i många andra länder. Ivårt land har bostadspolitiken länge varit en central del av dengenerella välfärdspolitik som syftar till att skapa godalevnadsbetingelser för alla oavsett inkomst- ochförmögenhetssituationer.Denna beskrivning av den svenska modellen för bostadspolitikskulle till ha varit en självklarhet. En breduppslutning syntes råda om uppfattningen att bostäder inte är envara bland andra som helt kan överlåtas till en marknad därenbart de ekonomiska spelreglerna gäller. Utvecklingen under desenaste åren ger tyvärr inte längre belägg för dennauppfattning.Under valrörelsen lovade företrädare för de partier somsedermera bildade regering att föra en bostadspolitik som skulleleda till sänkta boendekostnader och ökad valfrihet i boendet.Trovärdigheten i detta påstående ifrågasattes av bl.a.socialdemokratiska politiker och företrädare för de boende.Efter snart tre års borgerligt regeringsinnehav kan det nu varadags att bedöma hur utfallet blev i verkligheten. Detta utfallkan bl.a. avläsas i dagliga rapporter i massmedia, i statistiskaredovisningar över bostadsmarknadsläget och förbostadsutskottets del i en strid ström av skrivelser ochuppvaktningar. Men det kan framför allt avläsas ute ibostadsområdena, i den oro som drabbar allt fler för höjdaboendekostnader och för att tvingas lämna sin bostad.Den valfrihet som enligt borgerliga politiker skulle komma deboende till del har för många kommit att gälla valet mellan enhavererad hushållsekonomi eller att byta till en mindre ochbilligare bostad. Andra har inte ens det valet. Många som köpten nyproducerad bostadsrättslägenhet ochsom drabbats av oförutsebara kostnadshöjningar kan inte lämnasin bostad utan att förlora sitt sparkapital. Ettökande antal vräkningar och exekutiva auktioner innebär nästanalltid personliga tragedier. En bostadsproduktion som fallittill rekordlåga nivåer kan redan nu förutsägas leda tillbostadsbrist på många orter. Uteblivna satsningar på attförbättra boendemiljöerna trots att ledig arbetskraft nu finnstillgänglig kan visa sig bli mycket kostsamma.Det är visserligen inte rättvist att helt skylla dennautveckling på den förda bostadspolitiken, en djup lågkonjunkturhar starkt bidragit till svårigheterna, men de politiskabesluten har ofta förvärrat i stället för att mildra effekternaav den ekonomiska krisen. Det ansvaret måste däremot läggas påregeringspartierna. På nivå har också dessa partierfört en politik som leder till ökad segregering.Regeringen har sagt sig eftersträva ett systemskifte inombostadspolitiken. Man är på god väg att lyckas. Det finnsgivetvis ett behov av förändringar av bostadspolitikens medelutifrån samhällsutvecklingen i övrigt. Sådana förändringar harockså löpande gjorts fram till hösten1991. Vad som därefter skett är emellertid något annat. Dethandlar om en nedmontering av det tidigare gällandebostadspolitiska målet att alla skall ha tillgång till en brabostad till rimligt pris.Vad har då hänt på detbostadspolitiska området sett ur ett riksdagsperspektiv? Denborgerliga majoriteten har bl.a. drivit igenom följandeförändringar:samhällets inflytande över bostadsproduktionen har begränsatsgenom att bl.a. markvillkoret och den kommunalabostadsanvisningsrätten slopades,ett nytt bostadsfinansieringssystem har införts som kommer attge successivt ökande boendekostnader i nyproduktionen,flera former av stöd riktade mot svaga grupper påbostadsmarknaden har avvecklats,stöd till angelägna ombyggnader i bl.a. miljonprogramsområdenahar avvecklats,kommunernas inflytande över bostadsförsörjningen har kraftigtminskats genom att bostadsförsörjningslagen ochbostadsanvisningslagen har avskaffats,besparingar inom bostadssektorn har enbart lagts ut på debostäder som redan har höga kostnader.Listan kan göras mycket längre. Förslag om ytterligareförsämringar är att vänta -- förslag som innebär att kraven påbostädernas standard sänks, att hyresgästernas ställningförsvagas och större hyresskillnader accepteras, att nyaupplåtelseformer skräddarsydda för kapitalstarka hushåll införsosv.Det är nu hög tid att återge bostadspolitiken en socialinriktning och skapa förutsättningar för en samhällsutvecklingsom inte leder till ökad segregation och utslagning. Det ärockså viktigt att återskapa ett förtroende bland de boende ochbland bostadsmarknadens aktörer för de bostadspolitiskaambitionerna. Denna fråga tas också upp i ett stort antal av demotioner som väckts i bostadspolitiska frågor under åretsallmänna motionstid. I flera av motionerna finns yrkanden om atten utredning bör tillsättas i syfte att återskapa en fastgrundval för bostadspolitiken i bred bemärkelse samt att gelångsiktigt hållbara spelregler för bostadsmarknaden.dels att den del av utskottets yttrande som på s. 16börjar med "Utskottet har" och på s. 18 slutar med "avstyrkssåledes" bort ha följande lydelse:Utskottet har ovan i korthet beskrivit sin syn på vad som börvara målet för bostadspolitiken och hur den förda politikenunder fjärmat sig från detta mål. Även om depolitiska skiljaktigheterna på området därigenom harökat bör stora ansträngningar nu göras för att uppnå en så bredsamsyn som möjligt i de frågor som är grundläggande förbostadssektorn. Behovet av långsiktiga lösningar påbostadsområdet är mer uppenbart än inom många andrapolitikområden. Det är därför givetvis av stort värde omlösningar med ett så brett stöd som möjligt kan uppnås. Underriksdagsbehandlingen av olika bostadspolitiska frågor under desenaste åren har även bland regeringspartierna funnitsförespråkare för en i grunden social inriktning av besluten.Även i de motioner som väckts av företrädare för deborgerliga partierna finns överväganden och förslag som visaratt överenskommelser över partigränserna i många förbostadssektorn centrala frågor borde vara möjliga att uppnå.Utskottet ställer sig således bakom motionsförslagen om attriksdagen bör ge regeringen till känna att en parlamentariskutredning bör tillsättas. Utredningen bör ha tillövergripande uppgift att lämna förslag till en ny bostadspolitiki bred bemärkelse och utarbeta långsiktigt hållbara förslag tillde medel som samhället behöver för att de bostadspolitiska målenskall kunna uppnås. Detta innebär att såväl ekonomiska somövriga styrmedel inom bostadspolitiken bör övervägas. I detföljande redovisar utskottet kortfattat några av de frågor sombehöver övervägas i den förordade utredningen.Målen för bostadspolitiken: Det grundläggande målet att allahar rätt till en god bostad till rimlig kostnad behöver interevideras. Däremot föreligger ett behov av att precisera måletsinnebörd i med stora samhällsförändringar i övrigt. Vihar uppnått en för majoriteten hög boendestandard. Debostadspolitiska ambitionerna behöver därför i högre grad äntidigare inriktas på att bevara vad som redan uppnåtts samtidigtsom särskild uppmärksamhet riktas mot de svaga gruppernassituation.Segregation: Som redan framhållits har enbostadssektor där de sociala klyftorna är mindre än i flertaletandra jämförbara länder. Oroande tecken på tilltagandesegregation finns dock . Vissa bostadsområden håller på attfå en mycket ensidig befolkningsstruktur, t.ex. områden med heltövervägande andel invandrare. Bostadspolitiken bör inriktas påatt motverka dessa tendenser som kan leda tillallvarliga sociala konflikter. Det är också en bostadspolitiskuppgift att verka för en fortsatt integrering av handikappade ivanliga bostadsområden.Nyproduktion: är inte färdigbyggt. Det är dock intenödvändigt att upprätthålla den höga nyproduktion somgenomfördes kring 1990. I stället börbostadspolitiken inriktas på att ge rimliga förutsättningar fören jämn produktion på en nivå som gör det möjligt att bibehålladagens bostadsstandard och tillgodose ett ökat behov av bostäderför vissa grupper, t.ex. äldre. Det har i olika sammanhanghävdats att en nyproduktion kring 25 000--30 000 lägenheterper år skulle vara en långsiktigt lämplig nivå. De kraftigasvängningar i nyproduktionen som har kunnat registreras underdet senaste årtiondet har varken varit till gagn för de boendeeller för byggbranschen.Ombyggnad och förnyelse: genomförda inventeringarvisar att det finns omfattande ombyggnadsbehov såväl i det äldrebostadsbeståndet som i bl.a. miljonprogrammets bostadsområden.Eftersatt underhåll och uteblivna upprustningar kommer på siktatt visa sig mycket kostsamma. Det är mot denna bakgrund starktoroande att tillräckliga avsättningar för underhåll inteanses kunna göras i stora delar av bostadsbeståndet. I enpressad ekonomisk situation är det ofta underhållet som får ståtillbaka. Det är en bostadspolitisk uppgift att ge rimligaförutsättningar för ombyggnad och förnyelse av vårtbostadsbestånd. visade att resurssvagahushåll är överrepresenterade i områden med byggnads- ochförvaltningstekniska brister. Bostadspolitiska insatser för attunderlätta upprustningen av nedslitna bostadsområden är därförockså en bostadssocial fråga.Bostadsfinansiering och bostadsbidrag: Ett stödsystem förbostadsinvesteringar måste givetvis utgå från samma mål sombostadspolitiken i övrigt. Detta innebär med stor sannolikhetatt staten även i fortsättningen kommer att behöva ta ett ansvarför att det ges rimliga förutsättningar för omfördelning avkapitalkostnaderna över tiden, både för ny- och ombyggnad.Krisen på dagens bostadsmarknad visar att nedtrappning avbostadssubventionerna på det sätt och i den takt som genomförtsunder inte kan ske utan att många hushålldrabbas orimligt hårt. Den automatiska avveckling som är inbyggdi det bostadssubventionssystem som infördes bör därförstoppas i avvaktan på att nya och långsiktigt hållbara villkorför statens bostadssubventioner kan utarbetas.Förändringarna i finansieringsvillkor och skatteregler inombostadssektorn har medfört att det frånmånga håll starkt ifrågasätts om tidigare självklara målfortfarande gäller. En viktig del i arbetet med att utarbeta nyavillkor är därför att subventioner och skatteregler utformas ochsamordnas på ett sådant sätt att rättvisa mellan olikaupplåtelseformer uppnås -- dvs. Detsamma gäller för övrigt paritetsmålet somsyftar till att utjämna orättvisor mellan bostäder av olikaålder.Under de senaste åren har bostadspolitiken ibland kommit attreduceras till en del av den allmänna ekonomiska politiken. Detär visserligen riktigt att samhällsekonomin och statsfinansernamåste ange ramarna för ambitionsnivån för de politiska beslutenäven inom bostadssektorn. Förändringarna av samhällets insatsermåste emellertid stå under demokratisk kontroll och inte baravara styrda av automatik och index. Det är också viktigt att detgenerella stödet till bostadssektorn även i fortsättningenkompletteras med de riktade insatser som bäst görs genombostadsbidragen. Bidragens relativa betydelse ökar om detstatsfinansiella läget ger snäva ramar för de generellainsatserna. Det är viktigt att människor har möjlighet attplanera sitt boende på lång sikt. Även bostadsbidragssystemetmåste därför vara stabilt och förutsebart genom attbidragsnivåerna justeras i takt med kostnads- ochinkomstutvecklingen.Samhällets ansvar och kommunernas roll: Utskottet har ovanredan i flera avseenden redogjort för sin syn på statens ansvarför utvecklingen inom bostadssektorn. Bostadspolitiken har sedanlänge utgått från att statens roll är att ange de legala ochekonomiska förutsättningarna medan kommunerna har ansvar för detpraktiska arbetet med bostadsförsörjningen. Under de senasteåren har dock kommunernas möjligheter att leva upp till sittansvar snabbt förändrats. Bostadsförsörjningslagen ochbostadsanvisningslagen har avvecklats. Kommunalabostadsförmedlingar har lagts ned. Villkoren för deallmännyttiga bostadsföretagen har förändrats osv.Samtidigt som kommunerna har avhänts sina styrmedel harbehovet av aktiva insatser på olika områden ökat.Tendenserna till social segregering tilltar. Bostäder behövstill nya flyktinggrupper. Behovet av äldrebostäder är långtifrån tillgodosett. En viktig uppgift för utredningen blir motdenna bakgrund att överväga hur kommunerna skall ges möjlighetatt leva upp till sitt ansvar för bostadsförsörjningen. De lagaroch villkor som har betydelse i detta sammanhang måste åter sesöver.Bostadsutskottet har med det anförda redovisat sin syn i någraav de huvudfrågor där en omläggning av den fördabostadspolitiken måste ske. Utskottet kommer nedan attytterligare beröra inriktningen på det förordadeutredningsarbetet i vissa frågor som speciellt uppmärksammats imotioner.Vad utskottet ovan förordat med anledning av motionerna Bo202(s) yrkandena 1, 5 och 6, Bo204 (s) yrkande 1, Bo211 (s) yrkande1, Bo214 (s), Bo218 (s), Bo231 (v) yrkande 6, Bo240 (fp) ochBo242 (s) yrkande 2 om behovet av en parlamentarisk utredning ombostadspolitiken samt om inriktningen på utredningsarbetet börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna.dels att moment 1 i utskottets hemställan bort ha följandelydelse:1. beträffande en utredning om bostadspolitikenatt med anledning av motionerna 1993/94:Bo202yrkandena 1, 5 och 6, 1993/94:Bo204 yrkande 1, 1993/94:Bo211yrkande 1, 1993/94:Bo214, 1993/94:Bo218, 1993/94:Bo231 yrkande6, 1993/94:Bo240 och 1993/94:Bo242 yrkande 2 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört,2. En utredning om samhällsförändringen m.m. (mom. 2)Bo G Jenevall (nyd) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 18börjar med "Vad gäller" och slutar med "samhällsförändringenm.m." bort ha följande lydelse:Bostadspolitiken är en av de politiska frågor som på någotsätt berör alla medborgare, gammal som ung, kvinna som man. Förde flesta hushållen är också utgiften för bostaden den störstaenskilda posten i hushållsbudgeten. Ett bra boende är enförutsättning för ett bra och harmoniskt liv. Som framhålls i Nydemokratis partimotion betyder detta att ett särskilt ansvarvilar på politikerna vid de bostadspolitiska besluten.Kortsiktiga partipolitiska överväganden får inte tillåtas ifrågor som har så stor betydelse för de enskilda människorna.Bostadspolitiken borde därför lyftas över block- ochpartipolitik och ges en långsiktighet som medger denplaneringshorisont som medborgarna har rätt att kräva.När politikerna tagit sitt ansvar och utformat långsiktigthållbara spelregler för bostadsmarknaden bör också ett ökatansvarstagande från medborgarnas sida kunna krävas. Således börett ökat ägande av våra bostäder eftersträvas. Förutsättningarnaför en sådan utveckling kommer starkt att förbättras när detblir möjligt att göra en livslång kalkyl i samband med enbostadsinvestering. Hyresrätter kan omvandlas tillägarlägenheter och valfriheten vad gäller typ av bostad blistörre. Det är också angeläget att bostadsinvesteringen föregåsav ett bosparande redan från ungdomen. Möjligheterna attstimulera ett sådant sparande bör övervägas.Behovet av långsiktighet inom bostadspolitiken gör också atten anpassning bör påbörjas av bostadsmarknaden till desamhällsförändringar som redan nu kan förutses. Genom dentekniska utvecklingen kommer många arbeten att kunna utföras pådistans. Behovet av närhet mellan arbetsplatser och bostäderkommer således att minska. Utflyttningen till mindre orterkommer att öka och därigenom också antalet lediga bostäder itätorterna. I tätorterna får därigenom ROT-sektorn storbetydelse medan nyproduktionen måste anpassas till ensmåskalighet och större andel småhus.De överväganden som utskottet ovan redovisat med anledning avNy demokratis partimotion Bo250 yrkandena 2 och 12 bör riksdagensom sin mening ge regeringen till känna. Det bör ankomma påregeringen att ta erforderliga initiativ för att uppnå deneftersträvade långsiktigheten inom bostadspolitiken.dels att moment 2 i utskottets hemställan bort ha följandelydelse:2. beträffande en utredning om samhällsförändringen m.m.att med anledning av motion 1993/94:Bo250 yrkandena2 och 12 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört,3. Reduktion av räntebidragen (mom. 3), , , , , och (alla s) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 19börjar med "Utskottet finner" och slutar med "avstyrks således"bort ha följande lydelse:Sedan överenskommelsen om en besparing inom bostadssektorn på3 miljarder kronor gjordes har situationen påbostadsmarknaden påtagligt förvärrats. Lågkonjunkturen och denborgerliga regeringens oförmåga att hantera dess effekter harbidragit till att göra krisen för boendet djupare. Andelen tommalägenheter ligger på en rekordhög nivå. Antaletbostadsrättsföreningar som försätts i konkurs ökar hela tiden.Barnfamiljer tvingas byta till mindre lägenheter för att fåhushållsekonomin att gå ihop. Misstron från byggherrar,kreditinstitut och de boende mot varaktigheten ibostadssubventionerna är närmast total. Nyproduktionen avlägenheter ligger på den lägsta nivån . Arbetslösheten inom byggbranschen är skrämmandehög. Att i detta läge fullfölja det beslut om formerna förbesparingen på räntebidragen som de borgerliga partierna medstöd av Ny demokrati drev igenom i måstebetecknas som oansvarigt. De beslutade besparingarna skulleinnebära att ytterligare bördor läggs på den del avbostadsbeståndet där problemen redan är som störst.Utskottet ifrågasätter inte att även bostadssektorn måstepåverkas när statsfinanserna skall saneras. Tidpunkten förbesparingar måste dock väljas så att de inte motverkar sitt egetsyfte. Det är helt uppenbart att ytterligare nedskärningar avräntebidragen leder till ett ökat antal konkurser ochvräkningar. Det bör slås fast att framtida besparingar inombostadssektorn måste fördelas på ett rättvist sätt. Allabostäder och samtliga upplåtelseformer måste vara med och bärasin del av bördan.Vad utskottet ovan anfört med anledning av motionerna Bo202(s) yrkande 2, Bo231 (v) yrkande 1 och Bo232 (s) yrkande 1 lederfram till slutsatsen att de redan beslutade besparingarna föråren 1995 och 1996 bör skjutas upp tills fastighetsmarknaden harstabiliserats. När det blir möjligt att ytterligare belastabostadssektorn skall besparingen fördelas på helabostadsbeståndet och på alla upplåtelseformer. Detta börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna. Vad gällerfrågan om den uppskjutna besparingen bör föranleda en revideringav beräkningen på anslaget för räntebidrag under budgetåret1994/95 får regeringen återkomma med förslag om ett sådant behovanses föreligga.dels att moment 3 i utskottets hemställan bort ha följandelydelse:3. beträffande reduktion av räntebidragenatt med anledning av motionerna 1993/94:Bo202yrkande 2, 1993/94:Bo231 yrkande 1 och 1993/94:Bo232 yrkande 1som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,4. Bostadskreditmarknaden (mom. 4), , , , , och (alla s) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 20börjar med "För cirka fyra" och på s. 21 slutar med "Motionernaavstyrks" bort ha följande lydelse:Som klart framår av motion Bo232 (s) kan inte de åtgärder föratt stabilisera bostadskreditmarknaden som beslutadehösten anses vara till fyllest. Redan vid detta tillfälleframhölls i en reservation från utskottets (s)-ledamöter att ettgenomförande av de förslag som regeringen hade presenterat varotillräckligt för att förhindra att fastighetskrisen spreds.Utvecklingen har givit reservanterna rätt.Konkurserna bland bostadsrättsföreningar och bostadsföretagfortsätter. Banker och kreditinstitut är fortfarande alltförrestriktiva i sin kreditgivning till byggande och refinansieringinom bostadssektorn. De omfördelningslån som infördes hösten1993 kan inte utnyttjas av bostadsföretag som riskerar enobeståndssituation och har inte heller i övrigt nästan allskommit att användas. Regeringen tycks dock stå handfallen införde fortsatta problemen på bostadsmarknaden, och ett ingripandefrån sida är därför åter nödvändigt.Bostadsutskottet anser att ett flertal åtgärder, både frånstatens och kreditgivarnas sida, nu måste vidtas för att lösa deakuta problemen inom bostadssektorn. Utskottet har redan ovanredovisat sin syn på behovet av långsiktigt hållbara regler förbostadssubventioner m.m. En bostadspolitik som förs med fasthetoch konsekvens bör medverka till att bostadskreditinstitutenåter blir benägna att ta normala risker vid finansiering av ny-och ombyggnad av bostäder. Vidare bör bankernas räntemarginalerkunna sänkas till en nivå betydligt under den nuvarande. Dennafråga har även samband med frågan om metoden för fastställandeav subventionsräntan som övervägs av utskottet nedan.En annan fråga som måste övervägas är problemet medstorleken på egeninsatsen vid en bostadsfinansiering. 1993 årsbostadsfinansieringssystem är beräknat på en egeninsats på 10 %av investeringen. Systemets schablonregler och de faktiskabyggkostnaderna gör emellertid att egeninsatser på 20--kankomma att krävas. Ett sätt att hantera detta problem i avvaktanpå att nya villor för bostadsfinansieringen hunnit utarbetas äratt ytterligare fördjupa den statliga garantin.Det bör enligt utskottets mening ankomma på regeringen att motbakgrund av vad ovan anförts ta initiativ till överläggningarmed kreditgivarna inom bostadssektorn samt att återkomma medförslag på de områden där ställningstaganden från riksdagenerfordras. bör som sin mening ge regeringen till kännavad utskottet med anledning av motionerna Bo202 (s) yrkande 4,Bo232 (s) yrkande 12 och Bo246 (c) anfört.dels att moment 4 i utskottets hemställan bort ha följandelydelse:4. beträffande bostadskreditmarknadenatt med anledning av motionerna 1993/94:Bo202yrkande 4, 1993/94:Bo232 yrkande 12 och 1993/94:Bo246 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,5. Bosparande (mom. 6), , , , , och (alla s) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 21börjar med "Utredarens förslag" och slutar med "ettbosparande" bort ha följande lydelse:Utskottet delar bedömningen i motion Bo221 (s) att ett ökatbosparande kommer att bli nödvändigt . Flera skäl kananföras för att ett sådant sparande också bör stimuleras avstaten. Sådana insatser från samhällets sida förutsätteremellertid att villkoren för bosparandet blir rättvistutformade. Bosparandet bör således inte vara förbehållet vissaupplåtelseformer utan alla boende bör kunna avsätta medel föratt utjämna bostadsutgifterna över tiden.Vad utskottet ovan anfört om villkoren för bosparande medanledning av motion Bo221 (s) yrkande 2 bör som sinmening ge regeringen till känna. Regeringen bör genomtilläggsdirektiv eller på annat sätt delge den pågåendeutredningen i frågan de förutsättningar som bör utgöra grundenför kommande förslag.Förslaget om att koppla bosparandet till ett införande avägarlägenheter i motion Bo225 (m) i motsvarande del låter siginte förenas med vad utskottet anfört. Motionen avstyrks.dels att moment 6 i utskottets hemställan bort ha följandelydelse:6. beträffande bosparandeatt med anledning av motion 1993/94:Bo221 yrkande 2och med avslag på motion 1993/94:Bo225 i motsvarande del som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,6. Utredning om en ny bostadsanvisningslag m.m. (mom. 8), , , , , och (alla s) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 22börjar med "En del" och på s. 23 slutar med"bostadsanvisningslag m.m. avstyrks" bort ha följandelydelse:De frågor om kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen somtas upp i de två aktuella motionerna (s) har utskottet ovan ävenbehandlat i sina överväganden angående en utredning ombostadspolitiken. Därvid har förordats att överväganden med iprincip samma inriktning som motionärerna föreslagit bör ingåsom en del av arbetet för en parlamentarisk utredning.Behovet av ett kommunalt ansvarstagande för bostadssektorn kaninte nog understrykas. Ingen av bostadsmarknadens aktörer tareller kan begäras ta ett samlat ansvar för bostadsförsörjningeninom kommunen. För att kunna leva upp till sitt ansvar måsteemellertid kommunen ha vissa styrinstrument.Bostadsförsörjningsplaner, bostadsanvisningsrätt ochbostadsförmedling har givit underlag för kommunernasagerande inom bostadssektorn.