bet · GI01SoU2 · 1994-10-27 00:00:00 — Motionärerna tar också upp olika aspekter pårätten till abort samt problem i samband med s.k. könsstympning.I motion 1993/94:So444 av och () begärs att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om vikten av aktiva åtgärder motkvinnlig könsstympning (yrkande 1). hartagit fram utbildnings- och informationsmaterial omkönsstympningen och har i samarbete med Invandrarverketgenomfört vissa utbildningsdagar i olika delar av landet. Det ärbra, men det krävs ett än mer aktivt målmedvetet arbete för attkomma till rätta med sedvänjan. Motionärerna begär vidare attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om svenska internationella insatser motkvinnlig könsstympning (yrkande 2). måste, enligtmotionärerna, med kraft internationellt verka för att brytadenna sedvänja som skördat och skördar många barns och kvinnorsliv och förstör deras hälsa under resten av livet.I motion 1993/94:A815 av m.fl. (c) begärsatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om våldtäktskliniker, terapi- ochrehabiliteringsinsatser (yrkande 51). Motionärerna anför attkvinnor som utsatts för våldsövergrepp har olika hjälpbehov. Detkan gälla såväl medicinsk vård som socialt och psykologisktstöd. Behovet av våldtäktskliniker i bedöms som stort,och igångsättandet av sådana skulle enligt motionärerna utgöraett viktigt komplement till övriga insatser inom hälso- ochsjukvården. I yrkande 52 i samma motion begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts om vistelse ijourlägenhet. Motionärerna pekar på att misshandlade kvinnor imånga fall söker sin tillflykt till kvinnojourer utanför denegna kommunen. Dessa kvinnor har sedan svårt att få socialhjälp,eftersom den kommun i vilken kvinnojouren finns många gångervägrar bistånd på grund av att kvinnan i fråga inte är skriven ikommunen eller där har stadigvarande bostad. Ett sätt att lösadetta problem är enligt motionärerna att jämställa vistelse ijourlägenhet med vistelse på sjukhus. Regeringen bör skyndsamtutreda frågan och återkomma till riksdagen.I motion 1993/94:So466 av och () hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om utbildning medinriktning på lymfödem. Motionärerna anser att det är angelägetatt man i kan erhålla utbildning för behörigalymfterapeuter. Utbildningen i släpar efter vad somerbjuds t.ex. i , och . Enbröstcancerpatient som drabbas av lymfödem måste kunna erbjudassnabb hjälp. Ju tidigare åtgärder sätts in, desto större blirmöjligheterna till om icke bot så bättring. En målsättningborde, enligt motionärerna, vara att alla bröstopererade kvinnorsom drabbats av lymfödem hade tillgång till behandling underöverinseende av ansvarig läkare.Tidigare behandling m.m.Utskottet har tidigare behandlat motioner om kvinnors hälsam.m., senast i betänkandet 1993/94:SoU7 vartill hänvisas (s.29 f.). Utskottet gjorde följande bedömningUtskottet vidhåller inställningen att det är angeläget attkvinnors särskilda hälsoproblem uppmärksammas ytterligare.Folkhälsoinstitutets arbete med ett särskilt program om kvinnorshälsa samt planerna på en särskild satsning för att förstärkaoch fördjupa kvinnoperspektivet är därvid angeläget. Motbakgrund av det arbete som redan pågår eller planeras fårmotionsyrkandena So448 (fp, m, c, kds) yrkandena 1 och 3, So475(fp) yrkandena 7--10, 12 och 16--17 samt So485 (kds) ansestillgodosedda och avstyrks därför.När det gäller rutinerna vid läkarundersökningar, stödsamtal,erbjudande om graviditetstest m.m. för kvinnor som blivitvåldtagna kan utskottet konstatera att dessa frågor omfattas avdirektiven för den tillsatta kommissionen om våld motkvinnor. Något initiativ från behövs inte.Motionsyrkandena So289 (v) yrkande 7 och Ju839 (fp, s, kds, nyd,v) yrkande 5 avstyrks därför.Riksdagen följde utskottet.Kvinnovåldskommissionen (S:1993:11) avgav i mars 1994delbetänkandet Ett centrum för kvinnor som våldtagits ochmisshandlats (SOU 1994:56). Kommissionen har i enlighet med sinadirektiv utrett förutsättningarna för att inrätta en eller fleras.k. Kommissionen har kommit fram till attdet på ett större sjukhus i landet behöver byggas upp enverksamhet för kunskapsutveckling och medicinsk behandling avkvinnor som våldtagits eller misshandlats och att en sådanverksamhet kan tjäna modell för hela hälso- och sjukvårdensbemötande och omhändertagande av våldsutsatta kvinnor.Kommissionen föreslår att centrumet bör placeras vid Akademiskasjukhuset i och dess kvinnoklinik där man sedan tidigarearbetat aktivt med dessa frågor. Centrumet bör också utvecklasamarbete med polis, åklagare och rättsväsendet i övrigt liksommed socialtjänst och kvinnojourer.I slutet av maj 1994 beslutade regeringen, på initiativ avsocial- och jämställdhetsministern, att stödja förslaget om attinrätta ett centrum för våldtagna och misshandlade kvinnor vidAkademiska sjukhuset i . Regeringen kommer att ställa 3miljoner kronor till förfogande för verksamheten för budgetåret1994/95. läns landsting, som blir huvudman förverksamheten, kommer enligt uppgift att bidra med minstmotsvarande belopp. En huvuduppgift för centrumet blir att taemot kvinnor som utsatts för våld för medicinsk undersökning ochbehandling. Centrumet skall också t.ex. kunna erbjuda krissamtaloch dygnet-runt-rådgivning per telefon. Verksamheten skallinnefatta forskning och utveckling om hur hälso- och sjukvårdenbemöter kvinnor som utsatts för våld. De metoder och modellersom utvecklas vid sjukhuset skall kunna spridas till andralandsting.I proposition 1993/94:147 om jämställdhetspolitiken Deladmakt -- delat ansvar berördes bl.a. Kvinnors hälsa (s. 73).Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt att öka kunskaperna omkvinnors hälsa. Bland annat bör detta område bättre belysas iden grundläggande läkarutbildningen. Projektmedel bör avsättasinom den ekonomiska ramen för särskilda jämställdhetsåtgärderför att vidareutveckla kurser och/eller kursmoment om kvinnorshälsa. En utredning kommer att tillsättas om hur kvinnor och mänbemöts inom hälso- och sjukvården.Socialutskottet ställde sig bakom den inriktning avjämställdhetspolitiken när det gäller kvinnors hälsa somförordades i propositionen (1993/94:SoU3y s. 3).Arbetsmarknadsutskottet instämde i Socialutskottetsbedömningar (1993/94:AU17 s. 50). följde utskottet(rskr. 290 och 291).Regeringen har beslutat kommittédirektiv för ensärskild utredare med uppgift att utreda frågor om hur kvinnoroch män bemöts inom hälso- och sjukvården (dir. 1994:95).Sammanfattningsvis skall utredarenkartlägga hur kvinnor och män bemöts när de söker råd ochhjälp inom hälso- och sjukvården,undersöka i vilken utsträckning könstillhörighet i sigpåverkar hur kvinnor respektive män bemöts och behandlas inomhälso- och sjukvården,belysa internationella erfarenheter och kunskaper inomområdet,analysera vad som påverkar hälso- och sjukvårdspersonalensbeteende i mötet med patienter liksom orsaker till skillnaderi bemötande och vid behandling som följd av könstillhörighethos såväl patient som personal,analysera och redovisa vilka effekter skillnader i bemötandeoch vid vård och behandling kan ha ur ett folkhälsoperspektiv,föreslå åtgärder som kan bidra till att utjämna skillnadermellan hur kvinnor och män bemöts och behandlas inom hälso-och sjukvården i den mån dessa skillnader har sin grund ikönstillhörighet och inte är relevanta för aktuellsjukdomsbild och vårdbehov.Ett motionsyrkande (mp) med begäran om översyn av utbildningentill lymfterapeut behandlades i betänkandet /92:SoU5 (s.71). Motionsyrkandet avstyrktes tillsammans med flera yrkandenom olika behörighetsfrågor.Motioner med krav på informations- och utbildningssatsningarom kvinnlig könsstympning behandlades senast i betänkandet1993/94:SoU7 (s. 33 f.) vartill hänvisas för en utförligbakgrund. Utskottet gjorde följande bedömning.Enligt utskottets mening är det angeläget med information ochutbildning om kvinnlig könsstympning och hur svensk lagstiftningser på det till både vuxna och barn inom de grupper där dettakulturmönster fortfarande lever kvar och till berördapersonalgrupper. Utskottet konstaterar attSocialstyrelsen har givit ut ett meddelandeblad medinformation om dessa frågor till berörda inom hälso- ochsjukvården samt . Styrelsen arbetar också med ettförslag till författningsändringar på området.Mot bakgrund av det anförda behöver , enligtutskottet, inte överväga något initiativ med anledning avmotionerna U224 (kds, s, m, fp, c, nyd, v) yrkandena 1 och 2,So217 (fp) yrkande 1 och So477 (fp) yrkande 1. Yrkandenaavstyrks.Riksdagen följde utskottet.Från har inhämtats att styrelsen följerfrågan på olika sätt. I pågår ett treårigt projekt somvänder sig till berörda afrikanska grupper samt personal inomhälso- och sjukvård, socialtjänst, skola, förskola ochflyktingmottagning. Projektet har pågått . Liknandeprojekt men i mindre skala finns bl.a. i och Sundsvall.Styrelsen har inlett arbetet med ett meddelandebladvilket skall rikta sig till socialtjänstpersonal som kommer ikontakt med kvinnlig könsstympning. Bladet beräknas vara klartvåren . följer också frågan internationelltgenom bl.a. deltagande i konferenser.Ansvaret för att den enskilde får den hjälp och det stöd somhan behöver åvilar enligt 3 § socialtjänstlagenvistelsekommunen. Med vistelsekommun avses den kommun därden enskilde befinner sig när hjälpbehovet inträder. Medhemkommun avses den kommun där en person är bosatt större delenav året. Oenighet mellan kommuner om vem som skall svara förbiståndet och kostnaderna för detta får inte gå ut över denenskilde. I sådana situationer är det alltid vistelsekommunensom har det yttersta ansvaret. Vistelsekommunen är dock inteskyldig att vidta alla de åtgärder som kan behövas när denhjälpsökande är bosatt i en annan kommun. I vissa fall kanvistelsekommunen flytta över ett ärende till hemkommunen om denenskildes hjälpbehov lämpligen kan tillgodoses där. Dennamöjlighet gäller i princip endast ärenden där den enskilde underen har behov av insatser inom socialtjänsten.Vistelsebegreppet och ansvarsfördelningen mellan kommunernahar behandlats av i delbetänkandet Rätttill bistånd inom , SOU 1993:30. Kommitténföreslår att vistelsekommunens ansvar ligger fast. Från dessaregler görs vissa undantag. (Undantagen gäller beslut omplaceringar som verkställts utanför hemkommunen. I dessa fallhar placeringskommunen ansvaret för det bistånd som den enskildebehöver. Ett annat undantag gäller personer som vistas påkriminalvårdsinrättning eller sjukvårdsinrättning i en annankommun än hemortskommunen. )Utskottets bedömningUtskottet vidhåller uppfattningen att det är angeläget attkvinnors särskilda hälsoproblem uppmärksammas. Mot bakgrund avdet arbete som redan pågår eller planeras anser utskottet dockatt inte nu bör ta något initiativ. Motionerna So444(fp), So466 (m), So467 (m, fp, c, kds), A813 (fp) yrkande 6 ochA815 (c) yrkandena 51 och 52 avstyrks därför.Behandling för tortyrskadadeI motion 1993/94:Sf636 av m.fl. (s)begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad i motionenanförts om behovet av förbättrad behandling av asylsökandes ochflyktingars tortyrskador (yrkande 7). Motionärerna anför attinom dagens sjukvård har man i allmänhet inte tillräckligakunskaper för att kunna konstatera om patientens problem har ettsamband med tortyr. I borde en specialutbildning, ilikhet med vad som finns i t.ex., vara angelägen föralla läkare men främst för dem som arbetar med sjuk- ochhälsovård på flyktingförläggningar m.m.I motionerna 1993/94:Sf616 av m.fl. (v)(yrkande 5) och 1993/94:Sf622 av samma motionärer (yrkande39) hemställs att ett centrum för diagnostik och dokumentationav tortyrskador inrättas. Motionärerna hänvisar tillPsykiatriutredningens förslag i frågan.I betänkandet 1993/94:SoU28 behandlade utskottetproposition /94:218 Psykiskt stördas villkor samtmotionsyrkanden. I propositionen föreslogs att åtgärder skullevidtas för att förbättra rehabiliteringen av tortyrskadadeflyktingar samt att ett statligt stöd om 50 miljoner kronorskulle avsättas för att stimulera insatserna på detta område.Regeringen föreslog att en särskild arbetsgrupp inomSocialdepartementet med representanter för berörda intressenborde tillsättas för att närmare överväga hur dessa medel böranvändas och fördelas.I två motionsyrkanden (v) med anledning av propositionenframfördes förslag liknande de nu ifrågavarande.Utskottet gjorde följande bedömning (s. 31).Psykiatriutredningen har föreslagit att ett institut inrättasmed uppgifter som bl.a. avser information och kunskapsspridningom skadeverkningar av tortyr, forskning om tortyr ochorganiserat våld, utveckling av rehabiliteringsprogram samtarbete med att förhindra tortyr i de länder där den förekommer.Utskottet delar regeringens bedömning att 50 miljoner kronoravsätts för att förbättra rehabiliteringen av tortyrskadadeflyktingar, vilket innebär att skall /95. Utskottet utgår från att de konkreta förslagsom presenterats av , bl.a. om inrättandetav ett institut, kommer att beaktas när frågan övervägs om hurmedlen skall användas och fördelas.Härmed ansågs syftet med motionerna tillgodosedda. Motionernaavstyrktes.Riksdagen följde utskottet (rskr. 396).Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare inställning i denna fråga.Motionsyrkandena Sf616 (v) yrkande 5, Sf622 (v) yrkande 39 ochSf636 (s) yrkande 7 avstyrks därför.Vård och behandling m.m.EpilepsivårdenI motion 1993/94:So461 av m.fl. (s) hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ökade resurser till epilepsivården(yrkande 1), att hos regeringen begär förslag tillsnabba åtgärder för att förbättra livssituationen för personermed epilepsi (yrkande 2) samt att hos regeringenbegär förslag om ett på lämplig plats i landet förbarn med svårbehandlad epilepsi (yrkande 3). Motionärernaanför att epilepsivården i vårt land är hopplöstunderdimensionerad. Detta har konstaterats i treexpertutredningar, vilka samfällt kommit fram till att betydandeinsatser behövs för att epilepsivården skall ha samma högastatus som övrig sjukvård i . I två tidigare rapporterhar konstaterats brister i bl.a. epilepsikirurgin. I den sista,Epilepsi -- Förekomst, handläggning och vårdorganisation, sombehandlar helheten i epilepsivården, konstateras problemen. Irapporten slås fast behovet av satsningar i vårdens olika led.Med hänsyn till de stora årliga samhällskostnaderna på enmiljard kronor, som expertrapporten redovisar för landetsepilepsisjukdomar, anser motionärerna att kostnaderna för eneffektiviserad epilepsisjukvård är väl motiverade. Motionärerna anser att det krävs konkreta åtgärder.En mycket viktig fråga är att det utarbetas ett vårdprogram förpersoner med epilepsi. Ett sådant bör utarbetas avSocialstyrelsen eller . Vidare måste vårdenför barn med epilepsi byggas ut ordentligt. Om man på ett tidigtstadium kan ställa diagnos och utarbeta vårdprogram ökarmöjligheten att barnen med epilepsi kan växa upp till ett fulltnormalt liv. Därför föreslår motionärerna ett rikscentrum.Resurser måste avsättas för att bygga ut habilitering av vuxna.En bra kvalitet på dessa områden är ett måste för att gemöjligheter för personer med epilepsi att fungera i samhället,heter det i motionen.I betänkandet 1993/94:SoU7 behandlade utskottet senastmotionsyrkanden om brister i epilepsisjukvården. I ensammanfattande bedömning om insatser mot olika sjukdomaruttalade utskottet följande.Enligt hälso- och sjukvårdslagen ankommer det påsjukvårdshuvudmännen att inom angivna ramar organisera vårdenoch fördela resurserna mellan olika ansvarsområden. Statensansvar består främst i att ange övergripande mål och krav samtfölja upp och utvärdera dessa samt utöva tillsyn. Staten bidrarockså till vårdens finansiering. Utskottet konstaterar också attPrioriteringsutredningen som en av sina huvuduppgifter har attöverväga och lämna förslag till vilka principer som skall liggatill grund för prioriteringar inom vården. I motionerna tas uppfrågor om hälso- och sjukvårdens organisation för olikasjukdomsgrupper och resurserna för dessa sjukdomar. Utskottethar tidigare inte velat ställa sig bakom motionskrav om attsatsningar bör göras på vissa sjukdomar eller att vården avdessa bör organiseras på visst sätt. Motionsyrkanden liknande denu aktuella har avslagits med motiveringen att detta är frågorfrämst för huvudmännen för hälso- och sjukvården och inte förriksdagen. Utskottet vidhåller denna inställning.Riksdagen följde utskottet.Socialstyrelsen har sänt en intresseförfrågan omatt bedriva epilepsikirurgisk verksamhet till länslandsting, läns landsting, ,, och länslandsting. I skrivelsen åberopas de två (av motionärernaåberopade) expertrapporterna. För att kunna ta ställning tillhur många enheter i landet som bör bedriva epilepsikirurgiskverksamhet -- med hänsyn till patientunderlag och resurskrav --riktar intresseförfrågan till desjukvårdshuvudmän som bedriver sådan verksamhet. Svarenförväntas visa den förväntade planerade kapaciteten på bl.a.utredningar och operationer samt samarbetsformer medlänssjukvården kring den högspecialiserade epilepsivården inomrespektive sjukvårdsregion. Resultatet av intresseförfrågankommer att publiceras i kommande Vårdkatalog samt i enmedicinsk fackdatabas. Svaren från sjukvårdshuvudmännenförväntas till senare delen av oktober 1994.Nationellt benmärgsregisterI motion 1993/94:So485 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts ombehovet av ett väl fungerande benmärgsregister. Motionären anföratt det s.k. är ett nationelltbenmärgsregister. Registret lider dock enligt uppgift av storaekonomiska problem eftersom det erhåller ett knappt offentligtstöd. På grund av litet stöd och höga kostnader är det ettför litet antal tänkbara givare som omfattas av registret.Registret bör få ökat stöd, heter det i motionen.I startades ett register över tänkbara benmärgsgivarevåren 1992. ansvarar för registretgenom med stöd från Tobiasstiftelsen.Registret över benmärgsgivare har fått namnetTobiasregistret, efter , som avled i enblodbristsjukdom 1991, utan att man kunnat finna en givare medpassande benmärg. familj tog initiativ till bildandet avTobiasstiftelsen, vars ändamål är att "stödja upprättandet ochvidmakthållandet av ett svenskt register över benmärgsgivaresamt forskning på området".I verksamhetsberättelsen för samtkompletterande handlingar anförs bl.a. att registret har sommålsättning att nå 40 000 s.k. klass I typningar av blod frånpotentiella benmärgsdonatorer under 1996.Benmärgstransplantation är en etablerad behandlingsform som harbedrivits vid . Det totala antaletpatienter i behov av benmärgstransplantation i uppgårtill ca 150 . Benmärgstransplantation är en metod att botat.ex. leukemier, livshotande blodbrist (aplastisk anemi) samtsvåra medfödda sjukdomar i ämnesomsättningen. Den idealiskagivaren av benmärg är ett syskon med identisk vävnadstyp. Detsvenska registret har sin bas vid det kliniskt immunologiskalaboratoriet vid . De resurser som finns vidkliniken kommer registerhanteringen till godo. länslandsting har skjutit till till registretunder 1992. Intäkter för sökning i registret uppgick under 1993till . bidrog med 450 000kr. /94 uppgick antalet registrerade "klass Itypningar" till knappt 15 000 och till 23 000. Iregistren, det svenska och de utländska, undersökte man tidigaregivarna endast med avseende på "klass I typning". Först när manhittade givare som var "klass I"-identiska med en patient gickman vidare med typning "klass II". Tyvärr visade det sig attdetta ofta tog så att patienten hann försämraseller avlida . Därför har man på senare årförsökt att öka andelen givare som redan initialt vävnadstypatsmed avseende på klass II i många register. Av ekonomiska skällär det dock inte vara rimligt att samtliga givare är typadebåde för klass I och klass II. Att registrera, med klass I- ochklass II- typning, en enda tänkbar givare kostar omkring 1 000kr uppges i verksamhetsberättelsen m.fl. handlingar.Hospice m.m.I motion 1993/94:So410 av ()hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att verka för att den inriktning avvård och omsorg som kännetecknar hospice skall ingå som ennaturlig del i den reguljära hälso- och sjukvården (yrkande1). Motionären anför att hospiceverksamhet innebär att vårdeninriktas på att behandla människan, den enskilda individen, merän sjukdomen, vars symtom dock bekämpas. Hospiceverksamhetenavser att skänka värdighet, frihet från ångest och smärta ochdärigenom förbättra kvaliteten på det liv som återstår.Forskning, vetenskaplig utvärdering och kvalitetskontroll ärnågra av hospicens grundstenar. Förutom en värdig vårdforminnebär hospice även att patienten bereds möjlighet att vårdas ihemmet av anhöriga och/eller att vara gäst på ett vårdhem förlängre eller kortare perioder. Patienten får där all densymtombehandling som är möjlig och som behövs för en drägligtillvaro. Parallellt med denna får hon också hjälp med hela sinexistens och bearbetning av sin situation. Vidare hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om en utbyggnad av hospiceverksamhet ioffentlig och privat regi (yrkande 2). Efter attursprungligen ha arbetat för omhändertagandet av patienter medobotlig cancer i slutstadiet har hospicerörelsen, enligtmotionären, utvecklats i många riktningar. Det finnsspecialiserade hospice som är riktade till en särskildsjukdomsgrupp: neuronsjukdomar, aids, cancer, respiratoriskasjukdomar, MS, kardiovaskulära sjukdomar osv. Det finns ocksåintegrerad hospice, där man tar hand om patienter i slutstadietav varierande sjukdomar med dödlig utgång. Motionären anförvidare att den numera mångskiftande palliativa (lindrande)vården har vuxit fram ur hospicerörelsen. Slutligen hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna (vad imotionen anförts om) att på lämpligt sätt sprida informationtill kommuner och landsting om hospiceverksamheten (yrkande3).I motion 1993/94:So497 av m.fl. (s) hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om initialt statligt stöd och om behovet avklara riktlinjer om vilken huvudman som har betalningsansvar förvården i livets slutskede. Motionärerna anför att hospicevårdenför patienter i livets slutskede håller på att byggas ut påflera håll i landet. Genom de oklarheter som uppstått mellankommuner och landsting blir det enligt motionärerna oftapåfrestande diskussioner om vilken huvudman som skall betalahospicevården. Motionärerna anser att de som önskar dö undersådana former som hospiceverksamheten kan erbjuda skall ha denrättigheten. Motionärerna föreslår att denna form för vård ilivets slutskede bör initialt ges statligt ekonomiskt stöd inomramen för statsbidragen till sjukvården.I betänkandet 1993/94:SoU7 behandlade utskottet någramotioner om palliativ vård och smärtbehandling (s. 43 f.).Utskottet ansåg sammanfattningsvis att ochregeringens kommande förslag med anledning av det pågåendeutrednings- och förändringsarbetet borde avvaktas innanriksdagen tog något initiativ. Motionen avstyrktes.Från har inhämtats att hospicevård bedrivspå flera ställen i landet. Det kan konstateras att det hittillshar varit en bristfällig utbildning i palliativ medicinomfattande endast , särskilt på läkarsidan.För att avhjälpa detta pågår nu arbete med en lärobok ipalliativ medicin. Boken beräknas komma ut . pågår arbete med en enkät om vård i livetsslutskede m.m. till medicinskt ansvariga sjuksköterskor inomramen för Ädeluppföljningen. En kort sammanfattning avresultatet kommer att publiceras i en rapport i slutet avoktober. Arbetet kommer därefter att drivas vidare. Planer finnspå att penetrera vårdpersonals och anhörigas synpunkter ocherfarenheter genom djupintervjuer.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare intagna inställning att inteställa sig bakom motionskrav om att satsningar bör göras påvissa sjukdomar eller att vården av dessa bör organiseras påvisst sätt. Att bedöma dessa frågor är i första hand en uppgiftför sjukvårdshuvudmännen.