bet · GH01KU28 · 1994-06-03 00:00:00 — Är det möjligt att i tillämpaden tekniken? Hur långt har man kommit på det området?Sedan tycker jag att det verkar som om den här tekniken överhuvud taget öppnar möjligheter till ett storebrorssamhälle, dvs.att det är litet grand integritetskänsligt och kan kränkaprivatlivets helgd, om det finns möjlighet att man blir uppringdutan att man har möjlighet att förhindra det.Östen : Man kan inte bli uppringd och bli"betraktad" -- det finns möjligheter att förhindra det.I teorin är det möjligt att man själv kan påverka det man villse, genom val mellan ett antal i förväg inspelade sekvenser ochpå det sättet få viss interaktivitet, men för att det i praktikenskall vara allmänt möjligt krävs det att det finns en operatörsom tillhandahåller den tjänsten och att i avtalet med sinaabonnenter har tagit hänsyn till detta. Teoretiskt sett är detalltså möjligt att åstadkomma sådana system, men i praktiken ärförhållandena detsamma som med vilken verksamhet som helst -- detregleras genom avtal.Henrik S Järrel: Jag skulle gärna vilja att ni belystefrågan hur man granskar och kan kontrollera den här trafiken. Vadfinns det för avlyssnings-, koderings- och sekretessmöjligheter,om man skulle vilja granska den här trafiken för att se om detpågår någon form av olaglig informations- eller bildöverföring.Vilka resurser måste man i sådant fall använda sig av?Det är väl alltid så att det måste finnas en källa, men denkällan kan i och för sig finnas på andra sidan jordklotet. Detpågår kontinuerlig sändning, och det är individuell uppkoppling.Det är emellertid en total spridning till alla som har möjlighetatt koppla upp sig på nätet. Många kan alltså nås av den härinformationen, och det kan ge spridningseffekter. Kan du belysaden frågan litet närmare?Östen : Det är möjligt att via entelefon ringa vem som helst och överföra information. Sådanöverföring från en abonnent till en annan kommer det ävenframgent att finnas möjlighet till. Data kan koderas påolika sätt. En överföring från en abonnent till en annannågonstans i världen är mer svårkontrollerad just på grund avkoderingsmöjligheterna.Alla de öppna tjänster som var och en kan abonnera påkan man däremot hantera på ett helt annat sätt.Bengt : Om man vill koppla upp sig på det datorsystemsom vi här fick demonstrerat, måste man alltså först i sin egendator lagra den stillbild eller de rörliga bilder som man villtitta på. De finns alltså lagrade på den egna hårddisken.Finns det några möjligheter att titta på bilder så att säga online, där man får signalen direkt in på sin bildskärm? Jag tyckeratt det borde vara möjligt. Vi har i EG-delegationen haftkommunikationer med , där det sitter en TV-kamera i denena änden och en bildskärm i den andra. Man skulle väl på sammasätt kunna ha en video som man själv kan styra. Då finns det,såvitt jag förstår, ingen bild lagrad i den egna datorn.Östen : Den här förbindelsen med har hafttillräcklig kapacitet för att man skulle kunna överföra bildermomentant, låt vara i digitalform. Man kan inte titta på detta omman gör ett snitt på vägen, men man kan naturligtvis avkoda deninformationen och då se bilden.Henrik S Järrel: Jag tror inte att jag fick något svar påmin fråga om tredje part kan gå in och avlyssna en koderad ellerkrypterad informationsöverföring. Låt oss ta exemplet medbarnpornografi och en fotografisk bild, stillbild eller rörligbild. Är det möjligt att gå in och kontrolla förekomsten av sådanöverföring om den genomförs av ett koderings- ellerkrypteringssystem?Östen : Om det är fråga om en överföring mellan tvåägare av utrustningen, har de möjligheter attgenom kryptering göra det omöjligt för någon annan att komma åtöverföringen. Det är samma princip som när man överför datamellan t.ex. banker.Om det däremot är fråga om en publik tjänst, är ju algoritmernakända, vilket innebär att förbindelsen kan övervakas och avkodas.Liisa Rulander: Att det så att säga över vattnet förekommerkommunikation som vi här inte riktigt önskar är en sak. Men vadjag har funderat litet över är kostnadsaspekterna. Det måste väländå bli ganska dyrt för de här konsumenterna att beställa hemsina produkter. Jag brukar gräla på mina pojkar där hemma när deleker med modemet litet för mycket. Jag kan tänka mig att om manmåste ta till internationella baser för att komma åt deninformation man vill ha, så blir det väl ganska dyrbart.Den utrustning som ni här demonstrerade kostar ju en hel del,även om den numera blivit billigare . Men vilka ärkostnaderna för själva kommunikationen?Östen : Kostnaderna för användningen av dessasystem är ungefär desamma som för telefonsamtal med utlandet,dvs. 10, 20, beroende på vart manringer.Liisa Rulander: Jag tyckte bara att det, med tanke på teknik som krävs, lät väldigt litet när det sades att detskulle vara samma taxa som för vanliga samtal. Men utnyttjandetav denna teknik kostar tydligen inte mer.Östen : Nej, själva transporten kostar inte mycketmer än ett vanligt telefonsamtal, eftersom den egentligen intekräver så mycket mer. Däremot är det mer kostsamt i ändarna än sålänge. Även om det blir billigare, så är det fråga om ett antaltusenlappar som skall till.Thage G : Eftersom inga av utskottens ledamötertycks ha några ytterligare frågor i detta avsnitt, vill jag tackaÖsten och hans medarbetare för att de hade vänlighetenatt komma till vår hearing. Tack skall ni ha!Thage G : Vi går över till detryckfrihetsrättsliga aspekterna.Vi skall nu främst behandla de förslag till olika åtgärder motbarnpornografi som har lagts fram. Vi har bett justitiekanslernJohan Hirschfeldt att redogöra för de fyra lösningar som harföreslagits i debatten. Ledamöterna i de båda utskotten har fåttmaterial som belyser dessa fyra förslag, och med den kännedom jaghar om både justitieutskottet och är jagövertygad om att ledamöterna har satt sig in i de olikaförslagen.Två av dessa åtgärder lade JK fram förslag om i sittremissyttrande över promemoria. Det tredjeförslaget till lösning presenterades av viddess hearing för en månad sedan. Det fjärde förslaget är det somhar lagts fram av Brottsförebyggande rådet.Sedan justitiekanslern har kommenterat dessa förslag, kommerprofessor att redogöra för sitt förslag,alltså det femte förslaget. Därefter ger vi JK möjlighet attkommentera det förslaget.Johan Hirschfeldt: Får jag först i anslutning till dennatekniska genomgång bara nämna en fråga som jag tycker är mycketkänslig och viktig. Man kan naturligtvis tekniskt sett övervakatrafiken mellan bas och mottagare. Men om statsmakterna skulleanvända sig av en sådan övervakning skulle det, såvitt jagförstår, vara en form av telefonavlyssning. Detta är en möjlighetsom vår lagstiftning ger men som är kringgärdad medutomordentligt stränga restriktioner.Jag skulle alltså tala om de olika alternativen och tar då somutgångspunkt gällande förhållanden i tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen. Den fråga vi ställer oss är omnuvarande regler är uttryck för en riktigt gjord avvägning mellande aktuella intressena. En annan fråga är om reglerna i dagenssystem är effektiva när det gäller att bekämpabarnpornografibrott. Vidare inställer sig frågan om en ändringskulle medföra farliga skadeverkningar på de konstitutionellavärden som informationsfriheten utgör. Vi ser också en tekniskframtid målas upp. Detta illustrerar behovet av att man på ettbrett och långsiktigt sätt följer dessa frågor i ettutredningsarbete.Detta är den långsiktiga aspekten, och jag går över till denmer akuta frågan.Jag börjar med att säga några ord om det som har kallats förkonfiskationsalternativet, vilket man skulle kunna säga är detminst ingripande. Enligt dagens regler kan det vara nödvändigtatt efter lagföringen återlämna videogram som beslagtagits isamband med en utredning, såsom t.ex. i fallet i . Härkan det i en del fall visa sig vara fråga om videogram som inteär avsedda för spridning utan som redan har spritts. Förslaget omett renodlat konfiskationsalternativ innebär att man inte skallbehöva lämna tillbaka filmerna utan att dessa i stället skallförstöras.Juridiskt sett innebär det ett ingrepp i egendomsrätten. Ettsådant ingrepp skulle säkerligen vara rätt verkningsfullt när detgäller att rensa förekomsten av sådant material exempelvis idessa nätverk. Men den kriminalpolitiska signalen i en sådanlösning är mycket svag, om ens någon -- ett innehav är ju intekriminaliserat.I anslutning härtill vill jag också säga att man inte helt börglömma bort att om en gärningsman fotograferar sin egen gärningoch döms för sexualbrott, så kan filmen eller bilden enligtbrottsbalkens regler förverkas.Detta var det renodlade konfiskationsalternativet, och jagkommer då över till alternativet innehavskriminalisering. Denförsta fråga jag då vill beröra är huruvidainnehavskriminalisering måste göras i bådetryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Man bördå komma ihåg att vi har valt lösningen med två parallellagrundlagar just därför att de skall kunna innehålla olika reglerpå någon punkt. Det bästa exemplet på detta är biografcensuren,men det finns även andra exempel.Att i tryckfrihetsförordningen inte kriminalisera innehavskulle ha ett symbolvärde i det att man bibehållertryckfrihetsförordningen oförändrad på den punkten. Å andra sidankan det vara svårt att förklara varför bilderna inte skallbehandlas på samma sätt i de båda lagarna. Det praktiska behovetav en kriminalisering av innehav är dock säkerligen större närdet gäller videogram än i fråga om tryckta stillbilder.Straffvärdet är kanske detsamma, och det kan därför avkriminalpolitiska skäl vara svårt att inse varför man skulle göraen sådan här skillnad.Nästa distinktion blir huruvida en innehavskriminaliseringskall ske utan genombrott av censurförbudet eller med genombrottav censurförbudet. Båda dessa alternativ har förekommit idiskussionen.Det minst ingripande skulle naturligtvis vara eninnehavskriminalisering utan genombrott av censurförbudet.Utgångspunkten för den skissen är att det är ett viktigt intresseatt skydda informationsfriheten -- det skall inte förekommaingrepp före spridningen, dvs. husrannsakan och beslag t.ex. pånyhetsredaktioner skall inte vara tillåtna. Om man kriminaliserarinnehav med genombrott av censurförbudet, skulle Rapport hakunnat förhindras att sända det reportage om barnpornografi somblev föremål för straffrättslig åklagarprövning. Jag fann i dettafall att inslaget på grund av försvarlighetsreglerna inte varstraffbart som spridning av barnpornografi.Att man upprätthåller censurförbudet innebär också att man gerett skydd åt meddelare. Man kan tänka sig att någon innehar ettvideogram med barnpornografi som har ett mycket stortnyhetsvärde. Det skulle kunna vara ett material om marknaden föreller produktionen av barnpornografi. Det skulle kunna avmaterialet framgå att det är mycket mäktiga intressen i samhälletsom står bakom den produktionen. En medborgare -- det må vara enfrilansjournalist eller någon annan -- som har ett sådantarbetsmaterial i sitt hem skall kunna åtnjuta grundlagens skydd.Det finns ett problem med alternativet att man inte bryterigenom censurförbudet, och det har med importverksamhet att göra.Vi var inne på att import för eget bruk blirstraffbar genom en innehavskriminalisering. Om importen däremotsker i syfte att ge ut materialet på den inhemska marknaden, blirdenna regel inte verkningsfull.Det andra alternativet är att bryta igenom censurförbudet ochgenomföra en kriminalisering i de båda grundlagarna. Det kräveratt man går in i tryckfrihetsförordningens första kapitel, sominnehåller kärnpunkterna i informationsfriheten. är dessaregler så starka, att man inte gör något undantag fråncensurförbudet ens för krigstidsförhållanden. Det skulle alltsåhär bli fråga om ett mycket långtgående genombrott av frihetenatt trycka och ge ut skrifter och andra skyddade framställningar.Däremot blir naturligtvis problemet med import mindre vid ensådan lösning.Faran med denna lösning har angetts vara smittoeffekten, dvs.att gör man ett genombrott en gång, så kan det vara lättare attgöra det en gång till. Det kan också förekomma andra situationersom det kan framstå som välmotiverat att ingripamot.Madeleine : Jag vill börja med att kort erinraom hur det nuvarande straffansvaret i samband med barnpornografiser ut. Några av de nu närvarande var inte här ,och vad jag nu skall säga kompletterar i någon mån JK:sframställning . Detta är ju en viktig utgångspunkt för eneventuell lagstiftning, hur denna än anses böra utformas. Den ärockså nödvändig som bakgrund till det förslag som jag nu skallredogöra för.Jag använder några konkreta exempel från de beslag som gjortsunder senare tid för att visa hur det ser ut.Först den videofilm, i vilken en man hade fört in sin penis imunnen på ett spädbarn. Mannens handlande utgör våldtäkt. Vad hangör sig skyldig till är vad lagen kallar "med samlag jämförligtsexuellt umgänge". En erigerad penis kan inte utan våld trängasin i ett litet barns mun och hals. Högst sannolikt skulle den härvåldtäkten bli bedömd som grov. Handlandet innebär särskild råhetoch möjligen livsfara, särskilt om mannen ejakulerar i barnetshals med kvävningsrisk som följd.I den film, i vilken en man och en liten pojke låg på en sängoch höll i varandras könsorgan, begick mannen åtminstone detbrott som har den missvisande beteckningen "sexuellt umgänge medbarn". Troligen skulle brottet bli bedömt som sexuellt tvångeller sexuellt utnyttjande på grund av barnetsberoendeförhållande till den vuxne.Flickan som piskades naken utsattes naturligtvis för ettmisshandelsbrott. Men att hon användes för en pornografisk filminnebär också att hon utsattes för ett sexualbrott, nämligensexuellt ofredande. Det brottet föreligger alltid när barnanvänds i pornografiska filmer eller bilder. Men ofta är detalltså fråga om betydligt allvarligare sexualbrott.Den som filmade det hela -- vare sig det var förövaren själveller någon annan person -- gjorde sig skyldig tillbarnpornografibrott enligt 16:10 a. Självaframställandet av en barnporrfilm innebär alltså oftast flerabrott. Sexualhandlingen mot barnet utgör ett brott. Att användabarnet i en porrfilm utgör ett annat sexualbrott, och attframställa filmen i uppsåt att sprida den utgör ett brott motallmän ordning -- barnpornografibrott.När en sådan bild trycks i en tidning eller en sådan film visasi TV, blir det fråga om ansvar för brott enligttryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen förutgivaren av tidningen respektive TV-programmet. Det straffbudsom då används i tryckfrihetsförordningen elleryttrandefrihetsgrundlagen lyder likadant som brottet enligtbrottsbalken 16:10 a: att skildra barn i pornografisk bild meduppsåt att bilden sprids. Utgivaren undgår ansvar bara om det varförsvarligt att visa bilden eller filmen, vilket i praktikenbetyder att det skall ha varit fråga om en befogad och seriösnyhetsförmedling.Innehav är inte förbjudet. Man kan se filmen själv och visa denför sina vänner utan att det kan förhindras. Man kan ocksåbehålla barnporrtidningen med bilden av barnet.Bakgrunden till att jag är här är att juridiskafakultetsnämnden vid fickdepartementspromemorian Ökat skydd för barn på remiss. Ipromemorian avvisades tanken på ett förbud mot innehav avbarnpornografi. Den motivering som gavs var att detta skulleutgöra ett alltför långtgående ingrepp i själva grundtanken itryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen.Fakultetsnämnden delade inte denna utgångspunkt utan framhöllatt grundtanken bakom grundlagsskyddet är att tanke- ochåsiktsfriheten skall skyddas. Den friheten berörs inte, skriverfakultetsnämnden i sitt remissvar, när ett sexuellt övergreppbegås mot ett barn för att skildra detta i bilder att användas avvuxna personer som verktyg för sexuell tillfredsställelse. Attköpa eller att på annat sätt anskaffa och använda sådana bilderär inte att informera sig utan att utnyttja ett barn på ett sättsom skadar dess integritet.Nämnden ifrågasatte om tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen verkligen kunde anses bevara ettgrundslagsskydd för innehavet av sådana alster vars framställandeoch spridande har gjorts till brott enligt dessa lagar sommissbruk av tryckfriheten.I den rättspolitiska frågan intog fakultetsnämnden denståndpunkten att innehav bör förbjudas, eftersom självaförekomsten av bilderna ute bland människor utgör en fortsattkränkning av det utnyttjade barnet.Här vill jag, med anledning av förmiddagens diskussion omspridning kontra innehav, tillfoga att om innehav är en kränkningutgör det grund för att kriminalisera själva innehavet och intebegränsa kriminaliseringen till spridandet. Jag vill ocksåhänvisa till de andra skadliga effekter som professor berättade om och där kontentan var att detta ärförödande effekter för barnet.Hur ett förbud lagtekniskt skulle utformas gickfakultetsnämnden inte närmare in på -- det fanns ju i promemorianinget underlag att utgå från.Vid hearingen i representerade jag -- somprofessor i straffrätt och ledamot av nämnden -- den juridiskafakultetsnämnden. Underlag för hearingen var JK:s yttrande medtvå alternativa konstruktioner för ett förbud mot innehav ochytterligare ett alternativ utformat av departementet. Alla treförslagen förutsatte att förbudet skulle gälla all barnpornografi-- inte bara sådana där "verkliga" barn använts. Alla trealternativen förutsatte omfattande ändringar i grundlag. Dettagällde även det förslag från JK som bara möjliggjordekonfiskation.Rättschefen framhöll i sin inledning tillhearingen att vi skulle diskutera de tre konstruktionerna men attäven alternativa konstruktioner skulle prövas.De framlagda förslagen överensstämde visserligen till sinaeffekter med fakultetsnämndens rättspolitiska ståndpunkt, men medvår utgångspunkt låg en annan och enklare konstruktion närmaretill hands.Den logiska konsekvensen av vår ståndpunkt är attbarnpornografibrott som avser bilder och filmer, framställdagenom övergrepp på barn, skall beivras genom vanlig lag -- påsamma sätt som sker när det gäller exempelvisförmögenhets- och koppleribrott. Att lura till sig pengar genomvilseledande uppgifter i tryckt skrift och att främjaprostitution genom annonser i tidningar faller inte undertryckfrihetsförordningen. Motiveringen härför är att det inte ärfråga om bruk av yttrandefriheten. Tryckfrihetsförordningensexklusivitet som straff- och processlag sträcker sig inte sålångt att den omfattar all användning av massmedial teknik.Detta är inte någonting som fakultetsnämnden har gripit urluften, utan det är ett väletablerat faktum. ,förutvarande professor i offentlig rätt, skriver i standardverketpå området -- boken , som har kommit ut i tioupplagor:"Ordalagen i TF 1:1 kan ge det intrycket, att brottsligheten aven skrifts 'innehåll' alltid skulle vara att bedöma enligt TF.Detta gäller emellertid ej undantagslöst. Formuleringen i TF 1:3,som talar om 'missbruk av tryckfriheten', ger ett riktigareuttryck för rättsläget. Endast om skriftens innehåll ärresultatet av ett bruk av den yttrandefrihet, som TF avser att iprincip garantera, är dess brottslighet att bedöma enligt TF.Tryckfrihetens syfte sägs i TF 1:1 vara 'säkerställande av ettfritt meningsutbyte och en allsidig upplysning'. Som tidigareframhållits avser TF främst att skydda den politiska ochkulturella yttrandefriheten. En tryckt framställning, som ärbrottslig i annat avseende än som ett överskridande avyttrandefrihetens gränser, blir att bedöma enligt allmän lag. praktiken viktigaste konsekvensen härav är, att om en trycktskrift utgör medel för en handling, som företages i rentekonomiskt syfte, är handlingens brottslighet att bedöma enligtallmänna regler, även om själva innehållet i skriften skulleutgöra ett väsentligt led i handlingen. Man kan också uttryckasaken så, att ekonomiska brott begångna genom tryckt skrift äratt betrakta som vanliga brott och skall behandlas i vanligstraffprocess. I rättspraxis har denna princip vunnit tillämpningbeträffande bedrägeri, illojal reklam och brott motlotteriförordningen. -- -- -- Som allmänna brott bör säkerligenockså bedömas t.ex. svindleri genom tidningsuppgifter ochsedelförfalskning genom tryckpress. "fortsätter:"I princip är det säkerligen tänkbart att även andra genomtryckt skrift begångna brott än ekonomiska brott kan komma attbedömas enligt allmän lag på grund av att de saknar samband medyttrandefriheten. Koppleri och främjande av otukt bör kunnabestraffas enligt , även om verksamheten bedrivitsgenom annonser i tidningar. "Så långt professor det gäller koppleri genom tryckt skrift har det blivit justså här genom en prejudicerande HD-dom . Denverkställande direktören i ett tidningsföretag dömdes enligtbrottsbalkens koppleribestämmelser för att han hade tillåtitinförandet i tidningen av annonser om prostitution.Med hänsyn till att barnpornografibrott genom lagstiftning år1979 har gjorts till ett tryckfrihetsbrott, respektive nu ettyttrandefrihetsbrott, och alltså reglerats som ett missbruk avyttrandefriheten är möjligheten att genom prejudikat slå fast enannan ståndpunkt nu överspelad. Det krävs en lagstiftningsåtgärd,och det är fråga om en grundlagsändring. Men denna ärokomplicerad jämfört med de andra föreslagna konstruktionerna.Ett tillägg görs i tryckfrihetsförordningens 1 kap. 9 § genom enfjärde punkt -- efter den punkt som gäller alkohol- ochtobaksreklam -- med lydelsen:Utan hinder av denna förordning gäller vad i lag är stadgat.-- -- --"4. om ansvar för sådant barnpornografibrott som avserskildring, vars framställande innefattat brott enligtbrottsbalken 6 kap."Yttrandefrihetsgrundlagen 1:12 hänvisar till denna bestämmelseoch måste därför kompletteras på motsvarande sätt.Detta är allt som krävs i form av grundlagsändring.Vad man därmed gör är att man slår fast att debarnpornografiska bilder och filmer som det nu handlar om, somhar framställts genom övergrepp mot verkliga barn och varsförekomst ute i samhället kränker dessa barn inte omfattas avgrundlagsskyddet. Man utgår från det skyddsintresse som kränks avbefattningen med sådana här alster, dvs. barnets integritet, ochslår fast att befattningen inte utgör bruk av yttrandefriheten itryck och på film utan att syftet är ett annat, nämligen attutnyttja barnet av ekonomiska och/eller sexuella motiv.I motsats till de tre konstruktioner som presenterades vidhearingen i departementet ändras ingenting när det gäller annanbarnporr, dvs. sådan som inte kränker verkliga levande eller dödabarn. Frågan om vi alla -- vuxna och barn -- i samhället vill ochbör få slippa att se sådant och även annan pornografi med ellerutan våldsinslag, därför att vi känner oss illa berörda är enannan fråga, som jag menar inte behöver eller bör tas upp i dethär sammanhanget. Vad det nu handlar om är ju vår efterlevnad avFN:s barnkonvention.Med det här påpekandet i tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen blir bestämmelser ombarnpornografi tillämpliga -- och ensam tillämpliga -- på sådanbefattning som redan är kriminaliserad, nämligen framställningoch spridande av sådan barnporr som det varit fråga om iNorrköpings- och Huddingefallen. Vad det innebär skall jag straxåterkomma till.Men man kan därmed också, utan att gå in och ändra igrundlagens regelsystem, göra de utvidgningar av förbudet som mananser vara befogade. Man kan tillfoga innehav och kanske ävenin- och utförsel samt överlåtelse till de förfaranden somstraffbeläggs som barnpornografibrott i 16:10 a. Omman anser att straffansvar inte är motiverat, kan man utvecklabestämmelserna om förverkande i , så att de exemplarsom påträffas kan omhändertas och förstöras. Mycket haremellertid sagts som talar för att en sådan reglering inteskulle vara tillräcklig.Vad betyder det då att all befattning med barnpornografi somhar framställts genom övergrepp faller under vanlig lag? Detbetyder att det blir en vanlig domstol som prövar skuldfråganenligt vanliga regler om bevisning i brottmål. Det betyder attingen kan dömas utan att det har styrkts att han har tagituppsåtlig befattning med bilden eller filmen.