bet · GH01LU29 · 1994-05-17 00:00:00 — Ränteskillnadsersättning vid förtidsuppsägning avkonsumentkrediter, m.m. Utskottet behandlar i förevarande betänkande proposition1993/94:201 om ändring i konsumentkreditlagen jämte två medanledning av propositionen väckta motioner. I propositionenföreslås en ändring i konsumentkreditlagens bestämmelser omränteskillnadsersättning vid förtidsbetalning av krediter förbostadsändamål där räntan är bunden för hela eller del avavtalsperioden.I betänkandet behandlar utskottet också en motion från denallmänna motionstiden i vilken begärs åtgärder mot oskäliglåneverksamhet.I ärendet har , ochAB inkommit med skrivelser.Vidare har i samband med behandlingen av ärendet en hearingägt rum inför utskottet med företrädare frånFinansinspektionen, och Svenska bankföreningen.Utskottet tillstyrker propositionen och avstyrker bifall tillsamtliga motioner. I proposition 1993/94:201 föreslår regeringen() -- efter hörande av Lagrådet -- attriksdagen antar ett i propositionen framlagt förslag till lag omändring i konsumentkreditlagen (1992:830).Lagförslaget har intagits som bilaga till betänkandet. Motioner väckta med anledning av proposition 1993/94:2011993/94:L16 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen avslår proposition 1993/94:201Ränteskillnadsersättning vid förtidsuppsägning avkonsumentkrediter.1993/94:L17 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omregler för ränteskillnadsersättning.Motion väckt under den allmänna motionstiden /941993/94:L703 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om åtgärder mot oskälig låneverksamhet. InledningI betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition omränteskillnadsersättning vid förtidsuppsägning avkonsumentkrediter jämte två med anledning av propositionenväckta motioner. Vidare behandlas en väckt motion med begäran om åtgärder mot skäliglåneverksamhet.I ärendet har inkommit skrivelser från ,och AB . Vidare har i samband medbehandlingen av ärendet en hearing ägt rum inför utskottet den3 med företrädare från ,och Svenska bankföreningen.Allmän bakgrundRiksdagen beslutade att anta en nykonsumentkreditlag, som trädde i kraft (prop.1991/92:83, bet. LU28, rskr. Syftet med den nya lagen varfrämst att åstadkomma en anpassning till EG:s regelsystem omkonsumentkrediter. Genom denna anpassning har konsumenterna fåttett förstärkt skydd när det gäller de s.k. friståendekrediterna, dvs. lån och andra krediter som saknar direktsamband med ett särskilt köp eller en viss tjänst. Lageninnehåller också regler som begränsar kreditgivarens rätt atthöja räntan under löpande avtalstid. Förutsättningarna förräntehöjningar skall preciseras i avtalet, och räntan får höjasbara som en följd av vissa slag av kostnadsökningar. Ocksåkreditgivarens möjligheter att säga upp kreditavtalet tillbetalning har inskränkts. Konsumenten har å sin sidarätt att betala sin skuld tidigare än enligt avtalet.Kreditgivaren får inte ta ut någon särskild ersättning avkonsumenten vid förtidsbetalning, utom i de fall när kreditenlöper med bunden ränta. Konsumenten har vidare ett bättre skyddän tidigare i sådana fall då det förekommer flera parter pånäringssidan. Om konsumenten av misstag betalar till felnäringsidkare, får han normalt ändå tillgodoräkna sigbetalningen.Konsumentkreditlagen har ändrats vid tvåtillfällen. Sålunda fick bostadsinstituten genom enlagändring möjlighet att bestämma räntan för långfristigakrediter på villkorsändringsdagen till motsvarandenyutlåningsränta (bet. 1992/93:LU38, rskr. Genom enytterligare ändring i konsumentkreditlagen blev det möjligt förparterna i ett kreditavtal att knyta räntan till enreferensränta (prop. 1993/94:55, bet. 1993/94:LU6, rskr. 23).RänteskillnadsersättningI konsumentkreditlagen finns bestämmelser som ger konsumentenrätt att betala sin skuld och som reglerar denekonomiska uppgörelsen vid sådan förtidsbetalning (21 och24 §§). Därvid gäller att konsumenten skall betala ränta ochandra kostnader för krediten fram till förtidsbetalningen meninte för tiden därefter. Kreditgivaren får enligt huvudregelninte tillgodoräkna sig någon ersättning för att skulden betalasi förtid. I de fall räntan för en kredit är bunden för helaeller en del av avtalstiden, får dock kreditgivaren -- om hanhar gjort förbehåll om det -- ta ut s.k.ränteskillnadsersättning för återstående del av den räntebundnatiden.Enligt 24 § skall ränteskillnadsersättningen vara "ersättningför skillnaden mellan räntan för krediten och räntan på nyakrediter av motsvarande slag". Därav följer att ersättning förränteförlust kommer i fråga bara då räntenivån för motsvarandekrediter vid förtidsbetalningen är lägre än den avtalade bundnaräntan. Ersättningens storlek blir således beroende av denangivna ränteskillnaden, det förtidsbetalade beloppets storlekoch tiden fram till nästa räntejusteringstillfälle. Vidberäkningen skall som nämnts en jämförelse göras med "nya lån avmotsvarande slag". Detta innebär normalt att jämförelsen kangöras med den aktuella kreditgivarens lån av samma typ (se prop.1991/92:83 s. 138 f.). Skulle lånekonstruktionerna haförändrats, så att lånet i fråga inte längre ges, fårjämförelsen enligt propositionen avse något annat lån hoskreditgivaren som tillräckligt mycket liknar det gamla, ellernågot motsvarande lån hos en annan kreditgivare.De institut som lämnar räntebundna krediter erbjuder oftasttvå eller tre alternativa bindningstider. De vanligasteräntebindningstiderna är eller , men även t.ex. ettår och förekommer. Räntesatserna ligger normalt ganskanära varandra. Räntesatsen för ett lån med kort bindningstid äribland högre än räntesatsen för ett lån med lång bindningstid.Hur dessa räntesatser förhåller sig till varandra beror på fleraolika faktorer.I förevarande proposition anförs att det nuvarande sättet attberäkna ränteskillnadsersättning medför att konsumenterna ivissa räntelägen kan bli extra benägna att förtidsbetala ettbundet lån och ersätta det med ett annat bundet lån. Det gällerframför allt när den aktuella marknadsräntan för bundna lån ärlägre än räntan för krediten och den aktuella räntan förkrediter med samma räntebindningstid -- "krediter av motsvarandeslag" enligt 24 § första stycket 2 konsumentkreditlagen -- ärhögre än räntan för lån med kortare räntebindningstid. Omkonsumenten i den angivna situationen säger upp sin kredit ochersätter den med en annan räntebunden kredit för resten avkredittiden, utsätts kreditgivaren för en risk för att deåterbetalade pengarna under återstoden av kredittiden inte kanplaceras med en avkastning som är tillräckligt hög för attränteskillnadsersättningen skall täcka skillnaden i avkastningmellan den uppsagda krediten och den nya placeringen.Risksituationen för hypoteksinstituten är speciell på grund avde krav som gäller för instituten om en stabil relation mellanupplåning och utlåning. Kreditgivaren drabbas också av vissaadministrationskostnader. De förluster som kreditgivarnahärigenom kan komma att drabbas av kan sammanlagt uppgå tillbetydande belopp. Med tanke på de förutsättningar under vilka deberörda kreditgivarna på framför alltbostadsfinansieringsområdet arbetar, kan detta enligt regeringenknappast godtas. Särskilt om många konsumenter lösersina lån, kan konsekvenserna bli allvarliga för de berördakreditinstituten. Stabiliteten i systemet kan komma att hotas.Av propositionen framgår att företrädare för kreditinstitutenhar uppgivit att antalet förtidsuppsägningar har ökat sedankonsumentkreditlagen trädde i kraft . Särskiltmärkbart var detta med de ränteförhållandensom då rådde på kreditmarknaden.Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att det finnsanledning att göra en justering i reglerna och föreslår attkonsumentkreditlagens regler om ränteskillnadsersättning vidförtidsbetalning ändras i fråga om krediter för bostadsändamål.Förslaget innebär att ränteskillnadsersättningen ifortsättningen högst får motsvara skillnaden mellan räntan påden kredit som kredittagaren förtidsbetalar och räntan, ökad meden procentenhet, på statsobligationer eller, om den tid förvilken ränteskillnadsersättning skall betalas är kortare än ettår, på statsskuldväxlar.I motion L16 av m.fl. (v) yrkas avslag påpropositionen. Enligt motionärerna är skälen för förslaget fögaövertygande och det saknas därför anledning att ytterligarestärka kreditgivarnas ställning i förhållande tillkredittagarna.Lars () anför i motion L17 att den föreslagnaregleringen blockerar systemet med förtidsinlösen av krediter.För att undvika denna effekt och ändå ge finansinstituten enskälig kompensation för sina inlåningskostnader bör enligtmotionären ränteskillnadsersättningen utgöra skillnaden mellanden ränta på statsobligationer resp. statsskuldväxlar somgällde när lånet beviljades jämfört med motsvarande nivå påinlösendagen.Vad först gäller behovet av en lagändring kan utskottetkonstatera att de omständigheter härför som åberopas ipropositionen klart vitsordades vid den av utskottet i ärendetanordnade hearingen. Utskottet vill särskilt peka på de problemsom hypoteksinstituten har genom kraven på s.k. matchning mellanupplåning och utlåning. Dessa krav, som finns intagna ibolagsordningarna, innebär bl.a. att instituten inte skall lånaut mer pengar än de lånar upp, att instituten normalt skallanvända förtidsbetalda medel för att lösa motsvarande upplåningsamt att villkoren för upplåning och utlåning skall följas åt.Enligt vad som framkom vid hearingen har instituten -- på grundav nämnda krav -- begränsade placeringsmöjligheter avförtidsåterbetalade medel. Detta beror bl.a. på att tiden förnyutlåningen måste överensstämma med den tid som återstår avupplåningstiden för ifrågavarande medel. Givetvis försökerdock instituten att placera återbetalade medel så förmånligt sommöjligt. I de fall instituten inte har något annat alternativ änatt placera medlen i bostads- eller statsobligationer blirkonsekvensen att avkastningen understiger den ränta som förnärvarande används som jämförränta vid beräkning avränteskillnadsersättning. Enligt utskottets mening börutgångspunkten för ifrågavarande reglering vara attkreditgivaren skall få en skälig ersättning för den förlust handrabbas av till följd av förskottsbetalningen. Av vad som ovananförts framgår att nuvarande regler om ränteskillnadsersättningvid förtidsinlösen av krediter inte regelmässigt tillförsäkrarkreditgivaren en sådan skälig ersättning. Utskottet finnerdärför -- i likhet med regeringen -- att det finns anledning attvidta en ändringav reglerna.Utskottet delar också regeringens bedömning att reglerna börändras endast såvitt avser krediter för bostadsändamål.Beträffande innebörden av uttrycket krediter för bostadsändamålvill utskottet erinra om vad utskottet uttalade i denna fråga isitt av godkända betänkande 1991/92:LU28, nämligen attdärmed avses främst krediter som beviljas mot säkerhet ifastighet eller bostadsrätt. Att säkerheten är det avgörandekriteriet för om krediten skall anses beviljad förbostadsändamål synes enligt utskottet vara den enda praktisktrimliga ordningen, inte minst med hänsyn till den nu förordadeåtskillnaden mellan reglerna för ränteskillnadsersättning vidförtidsinlösen av krediter för bostadsändamål och reglerna förränteskillnadsersättning vid förtidsinlösen av övriga krediter.Utskottet övergår härmed till frågan om hur en ny regel omränteskillnadsersättning bör utformas. Enligt utskottets meningbör ränteskillnadsersättningen utgöra skillnaden mellan räntanför ifrågavarande kredit och lämplig jämförränta. Ett problemmed nuvarande regel där jämförräntan är "räntan för krediter avmotsvarande slag" är, som ovan anförts, att kreditgivaren intealltid kan placera om förtidsbetalda medel genom att lämna enkredit av motsvarande slag. Omplaceringen blir därför oftastmindre förmånlig. Ett annat problem är -- som framhålls ipropositionen -- att det inte alltid finns någon ny kredit sompå det sätt som anges i gällande rätt kan läggas till grund förbestämmandet av ränteskillnadsersättningen. Det kan exempelvisbero på att kreditgivaren av någon anledning inte vidinlösentillfället erbjuder nya krediter eller att kreditgivarenvisserligen erbjuder nya krediter men inte sådana som motsvararden kredit som skall inlösas. Mot denna bakgrund delar utskottetregeringens bedömning att det inte är lämpligt att i en ny regelbasera jämförräntan på räntan för nya krediter som kreditgivarenerbjuder utan att en ny regel i stället bör utgå från enplaceringsmöjlighet som generellt står till förfogande förkreditgivaren och som är offentligt noterad. Så är fallet medstatsobligationer och statsskuldväxlar. Därvid bör jämförräntanbaseras på räntan för de statsobligationer resp.statsskuldväxlar som har en förfallotid som motsvararåterstående räntebindningstid för krediten.Som framhålls i propositionen bör man dock kunna utgå från attinstituten genomsnittligt sett kan åstadkomma en bättreavkastning på återbetalda medel än vad som institutenkan få genom en placering i statsobligationer ochstatsskuldväxlar. Detta gäller även om man beaktar derestriktioner som finns för de ifrågavarande kreditinstitutensplaceringar. I likhet med regeringen anser utskottet därför attden ränta på alternativplacering som bör användas i den nyaregeln som avdragspost bör vara något större än räntan påstatsobligationer och statsskuldväxlar. Den i propositionenföreslagna nivån med en ränta som med en procentenhet överstigerräntan på ifrågavarande statsobligationer resp. statsskuldväxlarsynes enligt utskottets mening vara väl avvägd.En viktig aspekt på utformningen av de nya bestämmelserna omränteskillnadsersättning är att de inte får leda till attkreditgivaren i ett enskilt fall blir överkompenserad. Medhänsyn härtill är det enligt utskottet av stor betydelse attregeringens förslag innebär att reglerna utformas på ett sådantsätt att de anger vad konsumenten högst skall betala iersättning till kreditgivaren. Som framhålls i propositionenfår det anses strida mot god kreditgivningssed om det i ettenskilt fall är uppenbart att schablonen leder till attkreditgivaren blir överkompenserad och kreditgivaren fullt ututnyttjar den ram för ersättningen som regeln ger. Enligtpropositionen får det ankomma på att övervakaatt kreditgivarna tillämpar god kreditgivningssed i dettaavseende. Utskottet vill för sin del starkt understrykavikten av att noga följer utvecklingen ochvid behov ingriper för att rätta till missförhållanden. Medhänsyn till frågans stora betydelse för enskilda konsumenternoterar utskottet med tillfredsställelse att det avpropositionen framgår att börutvärdera de nya reglerna och avge rapport till regeringen.Utvärderingen bör avse dels en bedömning av om jämförräntanenligt propositionen ligger på rätt nivå, dels en granskning avom institutens tillämpning överensstämt med godkreditgivningssed.Sammanfattningsvis finner utskottet att den föreslagnabestämmelsen om beräkning av ränteskillnadsersättning vidförtidsinlösen av krediter för bostadsändamål är ändamålsenligtutformad.När det gäller ränteskillnadsersättning för krediter som inteär avsedda för bostadsändamål har utskottet uppmärksammat attdet av den föreslagna lagtexten -- 24 § första stycket 2 fjärdemeningen -- framgår att ersättningen högst får motsvaraskillnaden mellan å ena sidan räntan på krediten och å andrasidan räntan på nya krediter av motsvarande slag. Enligtpropositionens specialmotivering (s. 16) skall dock i fråga omkrediter för annat än bostadsändamål gälla oförändrade regler.Med hänsyn till att ordet högst inte återfinns i gällandebestämmelse och att regeringens avsikt uppenbarligen inte varitatt åstadkomma någon förändring i detta avseende förordarutskottet att ordet högst utgår ur lagrummet när det gällerkrediter som inte är avsedda för bostadsändamål.Utskottet har i övrigt ingen erinran mot propositionen ochutskottet avstyrker följaktligen bifall till motionerna L16 ochL17.Utskottet vill i detta sammanhang avslutningsvis beröraen fråga som aktualiserats i skrivelse tillutskottet. Spörsmålet rör ränteskillnadsersättning vidförtidsinlösen av kreditköp där räntan för krediten är bunden.Verket påpekar att genom att något undantag inte har gjorts förkreditköpen i nu nämnt hänseende i konsumentkreditlagen harkonsumentens rätt i fråga om förtidslösen av sådana köpförsämrats i förhållande till vad som gällde före den nyakonsumentkreditlagens ikraftträdande. Verket framhåller vidareatt konsumenten har en sämre rätt också i förhållande till vadsom allmänt gäller för näringsidkare enligt lagen (1978:599) omavbetalningsköp mellan näringsidkare. Enligt bören konsument alltid ha rätt att kostnadsfritt lösa enavbetalningskredit även om räntan är bunden.Utskottet anser sig inte -- inom ramen för förevarande ärende-- kunna ta ställning till den av aktualiseradefrågan. Utskottet utgår emellertid från att regeringen ilämpligt sammanhang gör de överväganden som spörsmålet kan ansespåfordra.Övriga frågorI motion L703, som väckts under den allmänna motionstideninnevarande år, begär och (bådav) åtgärder mot oskälig låneverksamhet. Som exempel på sådanverksamhet hänvisar motionärerna till annonser, vari erbjuds lånpå till en effektiv ränta på . Återbetalningskall ske med inkl. ränta ochavgifter. Motionärerna anför att vad som skall betalas tillkreditgivaren i absoluta tal uppgår till . Exempletvisar enligt motionärernas mening att det finns anledning attöverväga införande av en ockerlagstiftning eller annan form avkriminalisering när det gäller sådan penningutlåning påockervillkor.Utskottet erinrar om att den som vid kreditgivning inäringsverksamhet eller i annan verksamhet som bedrivsvanemässigt eller annars i större omfattning bereder sig räntaeller annan ekonomisk förmån, som står i uppenbartmissförhållande till motprestationen, kan dömas för ocker enligt9 kap. 5 § andra stycket . Det ankommer inte pålagutskottet att bedöma om den bestämmelsen är ändamålsenlig.Utskottet vill vidare hänvisa till de förslag som lagts fram idepartementspromemorian, Ds 1994:29, Oskäliga avtalsvillkor m.m.-- Införlivande med svensk rätt av EG:s direktiv om oskäligavillkor i konsumentavtal. Promemorian innehåller förslag somsyftar till att införliva EG-direktivet om oskäliga villkor ikonsumentavtal (93/13/EEG) med svensk rätt. I promemorianföreslås en ny lag om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, somskall ersätta lag i ämnet. En nyhet i den föreslagnalagen är att denna, till skillnad från den nuvarande, skallgälla för alla avtalsvillkor på det finansiella området. Omförslaget genomförs kommer det att bli en uppgift förKonsumentombudsmannen och att pröva avtal omfinansiella tjänster enligt samma marknadsrättsliga regler somnu gäller på andra avtalsområden. Ett oskäligt avtalsvillkorskall enligt förslaget kunna förbjudas av intebara som om det är påkallat från allmän synpunkt, utandessutom om ett förbud är i konsumenternas eller konkurrenternasintresse. Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 januari1995.Enligt vad som upplysts i proposition 1993/94:203 om ändringari avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet() m.m. bedrivs nu inom Justitiedepartementetifrågavarande lagstiftningsarbete vidare i samarbete med deövriga nordiska länderna. Avsikten är att en ny lagstiftningskall träda i kraft /95. Enligt utskottetsmening bör regeringens ställningstaganden inte föregripas.Utskottet avstyrker därför bifall till motion L703. beträffande ränteskillnadsersättningatt med avslag på motionerna 1993/94:L16 och1993/94:L17 antar regeringens förslag till lag om ändringi konsumentkreditlagen (1992:830) med den ändringen i 24 §första stycket 2 fjärde meningen att ordet högst utgår,2. beträffande oskälig låneverksamhetatt avslår motion 1993/94:L703.Stockholm den 17 maj 1994På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), HolgerGustafsson (kds), Per Stenmarck (m), (), OweAndréasson (s), (), (), BertilPersson (m), (), (nyd), HansStenberg (s), (), (), LennartFridén (m) och ().Propositionens lagförslag