bet · GH01FöU9 · 1994-04-19 00:00:00 — Men B-H Commandhar dessutom i uppgift att upprätta statusen "säkra" eller"demilitariserade områden" i , Tuzla, Zepa, Gorazde,och . Om så blir nödvändigt skall detta skegenom nyttjande av våld, inkluderande flygunderstöd. Denuppgiften löses ju inte som bekant, utom möjligen iSarajevo.Jag vill något kommentera bestämmelserna för nyttjande avvåld. I säkerhetsrådets beslut gäller som stående order att våldskall utnyttjas i minsta möjliga utsträckning och normalt endasttill självförsvar. Detta kan också gälla som uttryck för densvenska synen på hur våld skall användas. Vedergällning ärförbjuden, dvs. ett allmänt bombande med flyg skulle alltså intetillämpas. Våld får däremot användas i självförsvar för attmotstå försök att med våld hindra styrkan att lösa sinauppgifter och för att motstå avsiktliga försök till intrång imilitära eller paramilitära styrkor in i UNPA:s (United NationsProtected Area) områden, de s.k. safe areas. Inte heller densista uppgiften löser man med våld, som bekant.För att gå in mer på detaljer när det gäller den enskildesoldaten vid bataljonen i Bosnien, kan jag säga att han har rättatt bära vapen. Vapnen skall bäras med fyllda och isattamagasin. Vid hot skall han varna och rapportera. Han skallstanna på platsen om riskförhållandena medger det. Han skallvarna om utnyttjande av våld och understryka detta med lämpligamedel. Han kan exempelvis osäkra och rikta sitt vapen, grupperasamt på annat sätt markera att det börjar bli farligt för densom uppträder aggressivt.Vid eldgivning skall soldaten ta skydd, observera ochrapportera. Han skall varna om utnyttjande av våld med lämpligamedel, t.ex. genom varningsskott. Chef på platsen kan beordraeldöppnande, oavsett vilken nivå chefen befinner sig på i dennordiska bataljonen. Den nordiska bataljonen har använthandeldvapen och automatkanoner. Man har skjutit bredvid den somöppnat eld mot det svenska förbandet. Man har använt granatgevärmed rökammunition mot stridsvagnar som öppnat eld. Man har gjortdet för att markera att man vet var de som skjuter är och vet vem som skjuter. Det har man gjort med framgång förövrigt. Man har använt sig av överflygningar med flygplan närdet skjutits mot nordiska förband från stridsvagns- ochartilleriställningar. Man har alltså kallat in de flygplan somär i luften, som bara flyger över på låg höjd.I självförsvar får soldaten ta skydd. Han får besvara eldenoch rikta eld mot den som riktar eld mot förbandet. Även det harskett , rapporterar NACC.Det finns vissa saker man som soldat inte får göra. Exempelvisfår man inte avväpna parternas personal. Man får inte bemannaegna vapensystem i närvaro av parter i konflikten när de stårmot varandra. De två sist nämda reglerna är framför allt tillför att inte onödigt våld skall användas mot den nordiskabataljonen.Det är viktigt att de olika FN-förbanden visar en viss fasthetoch inte tolererar allt av parterna i Bosnien. Det är viktigtför att det över huvud taget skall kunna bli någotförhandlingsresultat. För att parterna skall kunna komma överensoch skriva under ett papper måste de lita på att någon ser tillatt parterna håller den överenskommelse som undertecknats.Annars kan man inte förvänta sig att nå förhandlingsresultat ochfå papper underskrivna.FN:s agerande har, enligt min uppfattning,skapat en mycket dålig grund för att få ett förhandlingsresultattill stånd. FN lät ju, utan kraftfulla markeringar, kroaternaanfalla de serbiska områdena i . Ett par förband gjordesådana markeringar. återvände kroaterna ini , och de fullföljde inte anfallet. Men på de allraflesta platserna lät FN kroaterna anfalla. I och med detskapades grunden för påståendet att man inte kan lita på FN. Manskall då inte heller tro att förhandlingarna kan leda någonvart.FN har en mängd förtroende att återupprätta; det kan baraenheterna på plats göra.Det försöker den nordiska bataljonen göra genom att varanärvarande i stället för att dra ihop sig på bataljons- ochkompaniförläggningar och ligga stilla. Det gäller att vara utepå observationsplatser och att röra sig i området. Den nordiskabataljonen återupprättar förtroendet genom att inte accepteraatt fastna i vägspärrar i områden där man blivit lovad att fåröra sig. Tyvärr har FN i alltför stor utsträckning låtit denena parten visitera fordon vid passering av vägspärrar. Det börman inte tillåta. FN:s fordon är FN:s område, och ingen skall fåtitta in i dem. Ni minns säkert den bosniske politikern somsköts inne i ett . Sådant skaparinget förtroende. Det är därför glädjande att den serbkontroll utanför där man alltid skullevisa upp sig.Jag anser att den svenska bataljonen uppträtt välavvägt närdet gäller att visa fasthet och att inte skapa onödigarisker för personalen. Den har uppträtt välavvägt när det gälleratt röra sig ute på observationsplatser och att dra sig tillbakanär riskerna för personalen blivit för stora. Det är inte baradet skydd vi gett soldaterna, dvs. den utbildning vi gett dem,som har gjort att vi inte fått större skador än vifått, utan det är den taktiska ledningen av förbandet.Omgrupperingsfrågan har varit uppe till diskussion härtidigare. Tre fall av omgrupperingar har förekommit.FN-befälhavarna, bl.a. , beordrade ju den nordiskabataljonen kort och gott. De frågade ingen, utan de endastberordrade; det är deras policy.Den första orden den nordiska bataljonen fick var attförbereda ett kompani och gå till . Den nordiskebataljonschefen fick då order från att icke lydaFN-ordern. Därefter processades saken via New York.Den andra omgrupperingen gällde en pluton öster om ,väsentligt söder om . Den berodde på dementalpatienter som kanadensarna skött. Det har inte förekommitnågon diskussion i frågan vare sig mellan mig och bataljonchefenhär i eller på politisk nivå. Vi har alla bara låtit detske av kanske lättförklarliga skäl.Vid den tredje omgrupperingen som gällde kompaniet i Sarajevotog det från det att vi fick rapport om attbataljonschefen fått uppgiften till dess att vi hade ettpreliminärt svenskt regeringsbeslut om att accepteraomgrupperingen. Omgrupperingen berörde enbart svensk personaloch koordineringen med de övriga nordiska regeringarna kunde skei efterhand. Vi har blivit snabbare och bättre på att reglerasådana situationer.De som vi använder i Bosnien är försedda medradarvarnare och motmedel. Sedan ankomsten dit har radarvarnareaktiverats hittills.Det har förelegat viss restriktion när det gällt att ta medannan personal i flygplanen. I det sammanhanget vill jag sägaatt den uppgift som vi har är att transportera den medicin, delivsmedel och andra förnödenheter som UNHCR vill ha in, den ärinte att transportera personal. Vi är mycket restriktiva vidtransport av personal av det skälet att vi, om vi är alltförsläpphänta när det gäller vilka människor vi tar in och ut,äventyrar just intransporten av medicin och livsmedel. Det rådernämligen stor misstänksamhet hos parterna i Bosnien. Ett annatskäl är naturligtvis riskerna för egen besättning, men även fördem som åker med.Slutligen kommer jag fram till den diskussion som förekommittidigare här . Det är mycket riktigt så, somstatssekreterare säger, att vi i högkvarteret nuförbereder förslag om utlandsförmåner. Jag har ett parkommentarer i anslutning till det. Man kan aldrig tala omriskpengar. Det går inte att förutse risker. Det är så lokaltbetonat. Under de gångna månaderna har vi sett att deallvarligaste skadorna och förlusterna -- i varje fall -- har vi inte haft i Bosnien utan i och i Makedonien.Detta går dessutom inte att förhandla medpersonalorganisationerna. Hur förhandlar man när det gäller vadsom skall betalas för en risk i det ena eller det andra fallet?Däremot kan man naturligtvis tala om skilda obekvämligheter. Desom exempelvis bor inne i campen i bor ganska bra,jämfört med dem som bor i eller med dem som bodde i dethårda klimatet i . På den punkten, när det gällerobekvämligheten, finns det skäl att diskutera om man skalltillämpa differentierad ersättning. Vad gäller frågan om hurmycket man egentligen jobbar, kan jag säga att det i Bosnieninte existerar någon fritid. I är man ofta ledig påfritiden. Man åker in i , och man kan alltså röra sig.När vi nu skall fastställa en nivå är jag orolig över vilkamänniskor vi kommer att rekrytera. och liggerrelativt lågt vad gäller ersättning, medan ochDanmark och ligger betydligt högre. Hurlångt skall man närma sig de tre som ligger högre? Kommer vi attsluta rekrytera rätt människor? Vi vill inte rekryteralegosoldater som vill tjäna pengar, utan vi vill rekryteramänniskor med de rätta värderingarna för att jobba i den miljösom vi har i åtanke. skall de som vi rekryterar få enrimlig ersättning för det svåra och tunga jobb som de utför. Dejobbar ofta 14, med dåliga förhållanden vidvila och måltid. Men det är svårt att hitta balanspunkten. Jagvet inte riktigt var den ligger. Vi funderar rätt mycket på detjust nu.Arne : Vi sparar frågorna tills alla de treföredragningarna är gjorda. De ligger nog i visst avseendeganska nära varandra. Men skall vi inta detutlovade kaffet. Låt oss försöka klara det , såborde det i varje fall gå . De som finns här isalen är välkomna till kaffet. (Kaffepaus): Vi återupptar nu våra överläggningar. Jaglämnar ordet till överste , chef för . Han är också chef för utbildningen avvåra FN-trupper.Anders Anerud: Herr ordförande! Försvarets internationellacentrums () uppgifter är att stödja de chefer som ärutsedda för våra FN-förband. Det innebär att vi har anammat denprincipen att den som är chef också skall ha ansvaret och kunnage direktiv och annat som behövs för utbildningen. Centrumetsuppgifter är att ge honom så bra förutsättningar som möjligt föratt utbilda sin bataljon.Det innebär att rekryterar och anställer den personalsom bataljonschefen tar ut. ger specifik FN-utbildningtill bataljonschefens förband enligt hans anvisningar. Viunderstödjer bataljonen avseende personaltjänst ochunderhållstjänst då bataljonen är ute i tjänstgöringsområdet. Viplanerar för avlösningstransporter av den styrka som skallavlösa den utevarande styrkan. Vi planerar för avvecklingen avstyrkan när den kommer hem.Det pågår ett intensivt inhämtande av erfarenheter från denpågående verksamheten. Det är inte avslutat, utan det kommer attbearbetas när bataljonen kommer hem. Jag kommer att ta upp någraerfarenheter från det område som berör SWEDINT.Först gäller det stresshanteringen. Det är en viktig fråga.Det gäller förmågan att hos den enskilde och i förband kunnahantera den stress som förbandet är utsatt för.Målbilden för den här hanteringen är att innan ett förband gårut skall all personal ha utbildning i stressymtom så att denenskilde på sig själv skall kunna läsa av om det är något som äronormalt. Vidare skall chefernas ansvar definieras. De haransvaret för att, i samband med saker som inträffar viduppdraget (missionen), beskjutning och annat, starta denuppföljningsdiskussion (debriefingprocess) som måste komma igång på plats för att den skall vara verkningsfull.Den bataljon som är ute nu har fått utbildning.Den har dessutom haft en bra handledare i de här frågorna i sinbataljonsläkare.Under tjänstgöringen ute är det bataljonschefen och hansunderchefer som har ansvaret för att detta fungerar. När detgäller Bosnienbataljonen kan vi här hemma konstatera att dettahar fungerat på ett bra sätt. I samband med bl.a. incidenterna iVaresområdet har man tidigt startat samtal på grupp- ochplutonsnivå. Där har man pratat av sig de upplevelser man harhaft.Detta är inte specifikt för Bosnienbataljonen. Vi ger sammautbildning till styrkan i och till styrkan i Libanon.I samband med tråkiga incidenter har vi också sett resultatet.Man har hanterat detta på ett lämpligt sätt på platsen.När förbandet kommer hem gäller det att avveckla förbandet påett annat sätt . har principen mest styrtsav ekonomiska faktorer, dvs. man har velat nedbringa kostnadernaså långt som möjligt genom att inte ha folk i tjänst någonlängre tid. har planeringen inriktats på andra saker. Nugäller det att behålla personalen för att manskall kunna genomföra en utvärdering av verksamheten. Man skallockså kunna genomföra den s.k. debriefingverksamheten.Det innebär att när den nuvarande Bosnienbataljonen avlöses imars kommer styrkorna att rotera i delar till i Almnäs.Där genomför vi ett avvecklingsprogram med hjälp av bataljonensegen personal och personal från övriga delar av försvaret.Uppläggningen i stort kommer att innebära att man har en allmängenomgång om debriefing och vikten av detta, en föreläsning omsymtom och reaktioner vid posttraumatisk stress och råd hurdenna kan bearbetas och hur effekterna kan lindras.Det kommer att vara en plutonsvis utvärdering där man skallsummera intrycken av vad som var bra och vad som var dåligt. Denleds av bataljonens egen personal. Man skall skapa en gemensambild av vad som hänt under tjänstgöringen.Det tredje steget i den här avvecklingsprocessen är endefriefing med utbildade handledare i mindre grupper. Där skallman vädra intryck och känslor under tjänstgöringen i Bosnien ochpåbörja bearbetningen av posttraumatisk stress.Det viktigaste budskapet vid en sådan här avveckling av enstyrka är egentligen att tala om för var och en att det inte ärnågot onormalt om man är utsatt för stress och kanske även visarsymtom på det. Det är viktigt att få var och en att förstå det.Det viktigaste är att man måste erkänna det för sig själv. Manmåste vara beredd att ta steget att söka hjälp.Erfarenheterna visar att det finns personal som inte mår bra.De har mycket svårt att ta steget att gripa tag i den livlinasom finns och skall finnas. Där kan man få hjälp. Det är nog detsvåraste. Det är det viktigaste budskapet när styrkorna kommerhem. Det har också ordnats anhörigträffar. Det kommer belysa i sin genomgång.Låt mig ta upp några erfarenheter på personalsidan av nupågående tjänstgöring. Om vi gör en jämförelse med de enheter vihar ute , Nordbat 1 i och underhållsbataljoneni , kan man säga att det är fler enskilda som har sagtupp sina avtal under pågående tjänstgöring i Nordbat 2 iBosnien. Uppsägningstiden är ömsesidigt. Avtalen kansägas upp med kortare varsel om bataljonschefen rekommenderardet, men gränsen är . Det är som harsagt upp sina avtal under pågående tjänstgöring i Bosnien.Det finns inga stora skillnader jämfört med de två andraFN-kontingenterna när det gäller folk som blir repatrierade avdisciplinära skäl. Det är inte heller någon större skillnad omvi statistiskt tittar tillbaka på ett antal FN-kontingenter.Antalet ligger . När det gäller antalet repatrieradeav sjukdom och skada är det ungefär samma låga procentsats.Det var en medveten strävan att få personal med tidigareFN-tjänst som varit på andra FN-missioner i den första av dessatvå omgångar. Det har visat sig av erfarenhet att det då ärlättare att bygga upp en ny pionjärmission. När vi tittar pårekryteringsresultatet till nästa omgång, den omgång som ärunder utbildning i , kan vi konstatera att den faktiskthar något större procentsats personal med tidigareFN-erfarenhet. Det rör sig om ca 35 %.Rekryteringen av avlösningsbataljonen, den som vi benämnerBosnienbataljon nr 2, har gått trögt. Jag tror att vi aldrigtidigare har lagt ner så mycket arbete för att kunna rekryteraen fulltalig bataljon. Vi startade rekryteringen redan i höstas.Vi fick in 282 svar från yrkesofficerare och ca 1 700 svar frånvärnpliktiga. Vi bedömde att detta var ett alldeles för litetunderlag för att kunna göra en ordentlig uttagning mot kvalitet.Därför startade vi en kompletterande rekrytering.Då fick vi ytterligare ett antal svar. Det rör sig om 2 804svar. När den bataljon som är ute rekryterades fick vi 4 000svar på rekryteringen. Det har skett en nedgång. Av detillfrågade i Bosnienbataljonen fanns det 250 som var villigaatt skriva på kontrakt till. Efter det attbataljonschefen och stabspersonal besökt området plockade man påplatsen ut 120 som fick kontraktet förlängt med ensexmånadersperiod till.Det finns olika anledningar till varför det har varit så svårtatt rekrytera. Det är dels så att händelserna i området påverkarintresset för den här typen av "peace-keeping"-uppdrag, dels harde stora svåra grupperna varit yrkesofficerare. Där harbudskapet till oss som arbetat med detta varit att detta byggerpå frivillighet. Med hänsyn till de ekonomiska förmåner som vikan erbjuda har man sagt att man får så litet i handen för attvara frivillig att det inte är intressant. Det gäller framförallt yrkesofficerarna. De får behålla den lön de har i Sverigeoch får ett påslag på . Om de jämför med sin dagligasituation där de har en grundlön samt får ersättning förberedskapstjänstgöring, förbandsövningar och övertid har de ipraktiken en lika stor lön när de tjänstgör hemma på förbanden.Detta har varit en svårighet.I dagens läge har vi 66 vakanser på den bataljon som i dagpåbörjar sin utbildning. Det är 6 yrkesofficerare och 60soldater som saknas.Sedan personalen fick det förstauttagningsbeskedet som talade om att de var uttagna tillNordbat 2 har vi omsatt av dem. De har alltså sagt uppsig innan utbildningen börjat och vi har fått rekrytera nya.Normalbilden är 20--uppsägningar från första uttagningtill dess utbildningen börjar. Här ligger det alltså något över,ca 10 %.När det gäller satsningen på utbildningens längd ochomfattning är det en sak som bataljonschefen styr och gerdirektiv för.Förberedelserna startade när bataljonschefenhade möjlighet att besöka Nordkom-Tuzla. Vecka 2 och 3genomförde bataljonschefen tillsammans med nyckelpersonalenrekognosering nere i området. Vecka 4 genomgick allt befälsärskild FN-utbildning på i . Syftet med denutbildningen var att skapa förutsättningar hos befälen attsjälva leda FN-specifik utbildning för sina förband. Under vecka5 genomfördes en stabstjänstövning i med nyckelpersonal,ca 60 personer. Där genomförde man olika typer av "casestudies", dvs. incidenter och situationer som har inträffatunder Nordbat 2:s tjänstgöring i Bosnien, och hur de harhanterats. Det gör man för att ge personalen en bakgrund ochlåta dem agera under övningsförhållanden innan det blir skarpt.Med start vecka 7 har sedan olika typer av kurser och övningarpågått för att utbilda framför allt sådan personal som inte varrätt utbildad vid uttagningen, t.ex. pbv-förare. Ett mycketlitet antal hade den grundutbildningen som värnpliktiga. I ochmed att det har saknats måste vi lägga in en extra kurs för attutbilda dem till pbv-förare så att de kan köra under skarpaförhållanden nere i Bosnien.Vi har också utbildat våra SISU-förare i eftersomFinland har erbjudit det utbildningsstödet. Vi har förnärvarande inte sådana fordon i i tillräcklig mängd föratt vi själva skall kunna utbilda på dem. ryckerhuvuddelen av pansarskyttekompanierna in för sin utbildning.Befälet för stabs- och trosskompanierna påbörjar sin utbildningi . Vecka 1994 räknar vi med att den förstakontingenten skall kunna vara beredd att påbörja avlösningen.Avlösningen kommer att vara klar i början av april.Arne : Tack så mycket! Med den ordning som vifastställde lämnar jag nu ordet tillöverstelöjtnant . Han är stabschef vid den nordiskabataljonen och kommer att kunna informera oss om hur detfaktiskt är på platsen.Alf Görsjö: Jag skall gå tillbaka till erfarenheterna frånstarten av missionen, eftersom det har antytts att detta är entyp av verksamhet som kommer att genomföras ett antal gångeräven i framtiden.I dag kan vi konstatera: Det är krig i Bosnien. Bataljonen harvarit beskjuten vid omkring hundra tillfällen. Vi har skjutittillbaka vid cirka tio tillfällen. Vid tre av av dessa hundratillfällen har vi fått egna förluster, nioskadade soldater.Vi kanske kommer att åka till motsvarandeuppgifter i andra delar av världen. Om vi utgår från vårasvenska militära förband, är de organiserade och utrustade föratt verka i med stöd av svensk infrastruktur. När manåker ut på sådana här äventyr finns inte infrastrukturen där,utan den måste medföras.Utrustningen måste kompletteras, vilket i sin tur ställer kravpå mycket tidig rekognosering i området.Den rekognoseringen måste utföras av yrkesmän med rätt kompetensför denna uppgift så att man får klart för sig vilkenorganisation man skall ha och vilken materiel man måste medföraför att klara sig.Vi kan exempelvis i nyheterna se att det har varit ettelavbrott i som har väckt en del uppståndelse. Elavbrotteni Tuzla är legio. Man har elström i området två till tre timmarper dag i bästa fall, och man vet aldrig när denkommer. Alltså måste man ha med sig utrustning för att klaraströmförsörjningen helt och hållet. Men då måste man också kännaden lokala situationen.Alla dessa grundfakta måste man ha när man börjarorganisationsarbetet. Det kräver att det fattas tidiga beslutoch vilja att avdela pengar för att skaffa materiel. Denmateriel som man behöver måste man använda under utbildningen.Den måste kunna förberedas, lastas, kunna transporteras, och manmåste tidigt kunna ordna sådana enkla saker som tullhandlingaroch liknande, så att man får in materielen i den ordning manbehöver den i missionsområdet.Vi fick bra förutsättningar. Vi fick bra materiel. Vi fickanpassa en del av den svenska krigsmateriel som inte var lämpligatt medföra, exempelvis bensindrivna bilar. Vi fick köpadieseldrivna småbilar. Vi använde fordon med modern lastteknik-- rullflak, växelflak, containersystem, m.m.Det visade sig att svensk vägstandard tillåter 4,5 m högafordon, vilket man i resten av inte tycker om. Det är bramed moderna bilar. Men det är ännu bättre om man kommer igenomvägportar och liknande. EG-anpassning kan vara bra ibland.Man behöver ha kyl- och fryshantering på ett helt annat sättän om man befinner sig här hemma. Våra splitterskyddade fordonär ovärdeliga för att verka i området. Våra bandgående fordonanvänds inom vårt eget operationsområde, och våra pansradehjulfordon används för längre körningar.Våra fordonskonvojer åker inte för att hämta vårtunderhåll, utan de kör för att hämta underhåll.Det är ungefär som att ha bataljonen i , men hämtaunderhållet i . Vi får då bara köra små skogsvägar ditner. Man passerar genom ett antal stridsområden, medbeskjutningar som följd. Våra lastbilar behöver någon sortsskydd för att vi skall spara vår personal.Det har visat sig, precis som vi sagt tidigare, att vårbataljon är väl utrustad. Vi har sannolikt den bästautrustningen av alla bataljoner i området. Men vi ligger ocksålängst bort i området, sett ifrån platsen där man hämtarunderhåll.Det har talats om personal. Väljs modellen med frivilliga,vilket vi har valt, är det marknadskrafterna som styr ochbestämmer vilka människor man kan få tillgång till. Det är demänniskornas utbildningsbehov som styr utbildningen. Det innebäratt förutsättningarna måste vara klara och att man måste vetaveta vilka spelregler för som gäller för förmåner när virekryterar, inte efter rekryteringstidens utgång.Det har också diskuterats nödvändigheten av tidigareFN-erfarenhet. Vår erfarenhet just nu är att det inte är såviktigt. Det är viktigare med god yrkeserfarenhet. Det är såmånga mer saker än att vara soldat som skall kunnas. Det krävermänniskor med bred yrkeserfarenhet. Hantverkare m.fl. hjälpertill att lösa många av de utomordentligt praktiska problem somfinns att lösa när man skall etablera sig i ett sådant område.Man kan heller inte bortse från att det behövs människor medspråkkunskaper. Det måste finnas sådana som kan tala det lokalaspråket. Vi förlitar oss i stor utsträckning på lokaltanställda tolkar. Men de kan vi inte föra överkonfrontationslinjen. Där är vi litet grand i händerna påparterna, även om de tolkar vi har är mycket duktiga. Det är ensak som man nu har löst inför vår avlösning.Den utbildning vi genomgick var en mycket traditionell"peace-keeping"-utbildning där tyngdvikten var lagd vid fastheti uppträdandet. Det visade sig vara utomordentligt bra. Med ettfast uppträdande, en klar linje som man inte viker ifrån, vinnerman respekt i området. Vi har mycket att tacka för närdet gäller den delen av utbildningen.Den avslutande delen av utbildningen genomfördes i .