bet · GH01JuU25 · 1994-05-11 00:00:00 — Dettaställningstagande leder utskottet till att avstyrka bifall tillmotionerna Ju24, Ju25, Ju30 och Ju803 i nu behandlade delar.Motion Ju810 i denna del får anses tillgodosedd.Resurser till brottsofferjourer m.m.I motion Ju810 (nyd) förespråkas en utökad verksamhet vidbrottsofferjourer, kvinnojourer och kvinnohus.Utskottet har i ett stort antal ärenden under senare årbehandlat frågor om stöd och hjälp till brottsoffer, bl.a. iform av brottsoffer- och kvinnojourer m.m. (se senast1992/93:JuU27). Utskottet har vid upprepade tillfällen ocksåunderstrukit vikten av åtgärder för att förbättra situationenför människor som drabbats av brott.Ett av huvudsyftena med den i detta ärende av regeringenföreslagna brottsofferfonden är att skapa ökade möjligheter tillekonomiskt stöd till olika former av brottsofferinriktadverksamhet, bl.a. i form av bidrag till olika ideellaorganisationer som brottsofferjourer och kvinnojourer.Något riksdagsinitiativ i frågan är inte nödvändigt. Utskottetavstyrker bifall till motion Ju810 i denna del.Forskning och utbildning m.m.I motionerna Ju806 (s), So273 (fp, s, m, c, kds, nyd, v, -)och A815 (c) begärs satsningar på forskning, utbildning ochinformation m.m. kring våld och sexuella övergrepp mot kvinnoroch barn. I motion Ju24 (v) förespråkas att forskningen kringbrottsoffrens situation bör äga rum inom ramen för kriminologiskforskning och forskningsgrenar som anknyter till brottsoffrensproblematik.Utskottet konstaterar inledningsvis att ett av huvudsyftenamed inrättandet av den nu föreslagna brottsofferfonden är, somtidigare anförts, att bl.a. ge ett förbättrat stöd tillforskning, utbildning och information om brottsofferfrågor.Utskottet har i olika sammanhang uttalat sig om betydelsen avforskning, utbildning och information i frågor med anknytningtill det sexualiserade våldet och brottsoffrens situation.I förra årets ärende rörande anslag till domstolarna(1992/93:JuU24 s.10 f) redovisade utskottet utförligt detomfattande arbete som lagts ned inom rättsväsendet på utbildningi fråga om våld mot kvinnor och barn, och utskottet hänvisartill denna redogörelse. Utskottet redovisade i sammanhanget attjustitieministern i ett frågesvar i ()anfört att hon ansåg att den utbildning som då bedrevs påJustitiededepartementets område i dessa frågor var väl ägnad attöka kunskapen om de stora problem som hänger ihop med sexuellaövergrepp mot barn och att hon inte ansåg att det då fanns skälatt vidta ytterligare åtgärder för utbildning av rättsväsendetspersonal i dessa frågor.Utskottet föreslog emellertid i ärendet ett resurstillskott på3 bl.a. till utbildninginsatser inomdomstolsväsendet rörande det sexualiserade våldet. Riksdagenbeslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 289).I sitt betänkande rörande övergrepp mot kvinnor och barn ihöstas (1993/94:JuU3) noterade utskottet bl.a. att det inrättatsen professur i sociologi med särskild inriktning påkvinnoforskning och frågor som rör våld mot kvinnor och att detdå tillsatts en innehavare på tjänsten.Kvinnovåldskommissionen skall enligt sina direktiv ocksåundersöka i vilken utsträckning frågor om våld mot kvinnor tasupp i grundutbildning m.m. för de yrkesgrupper som i sinverksamhet berörs av dessa frågor. Kommissionen skall kartläggaom inslagen i dessa frågor i t.ex. grundutbildningen förjurister, poliser, sjukvårdspersonal, psykologer och socionomersamt fortbildningen för berörda yrkesgrupper ärtillfredsställande samt överväga hur eventuella brister i dettahänseende skall kunna rättas till. Arbetet skall vara avslutatföre utgången av år 1994.I sammanhanget bör nämnas att (1993/94:SoU30, rskr. 251) givit regeringen till känna behovetav forskning med inriktning på att skapa underlag för bättreomhändertagande och rehabilitering av barn som drabbats avsexuella övergrepp.Utskottet konstaterar att forskning och utbildning m.m. ibrottsofferfrågor får ett ökat stöd genom införandet av enbrottsofferfond. Utskottet konstaterar vidare attKvinnovåldskommissionen har till uppgift att se över och lämnaförslag till hur eventuella brister skall rättas till när detgäller utbildning i hithörande frågor inom såväl rättsväsendetsom sjukvården och m.m. samt att riksdagennyligen tagit initiativ till forskningsinsatser när det gällerbarn som drabbats av sexuella övergrepp. Några ytterligareriksdagsinitiativ i frågan är inte nödvändiga , och utskottetavstyrker bifall till motionerna Ju806, So273 och A815 i nubehandlade delar.Utskottet, som anser att forskning i frågor som rörbrottsoffrens situation m.m. skall kunna bedrivas i olikasammanhang på bred front, är inte berett att förorda vissautpekade institutioner framför andra. Utskottet avstyrker bifalltill motion Ju24 i nu behandlad del.Brottsoffermyndigheten m.m.BSN:s huvuduppgift är att pröva ärenden enligtbrottsskadelagen (1978:413) om ersättning av statliga medel,s.k. För att sådan ersättning skalllämnas krävs att skadan uppkommit till följd av brott.Brottsskadeersättning kan lämnas för personskada och i vissafall för sakskada och ren förmögenhetsskada. Ersättning kanockså lämnas för lidande som någon tillfogat annan genom brottmot bl.a. den personliga friheten.En uppgift för BSN är också informationsverksamhet rörandebrottsofferfrågor.Regeringen bedömer att verksamheten vid nämnden på ettrationellt och effektivt sätt har bidragit tillatt lindra följderna av att ha blivit utsatt för brott. Ipropositionen anförs att denna verksamhet även i fortsättningenbör vara en av det allmännas mest betydelsefulla insatser föratt hjälpa brottsoffer, men att det är naturligt att nu vidgaverksamheten vid nämnden till att avse brottsofferfrågor i ettmer heltäckande perspektiv.Enligt regeringens uppfattning är det lämpligt att frågor ombidrag ur brottsofferfonden och ärenden om ersättning enligtbrottsskadelagen handläggs av en gemensam myndighet.Tillskapandet av en myndighet med ett övergripande ansvar förbrottsofferfrågor skulle ge väsentligt bättre förutsättningarför överblick, samordning och utveckling av ett allt merbetydelsefullt verksamhetsområde för det allmänna. Regeringenföreslår därför att en sådan brottsoffermyndighet bildas genomatt BSN ombildas, får ytterligare uppgifter och byter namn tillBrottsoffermyndigheten.Myndigheten föreslås, utöver att besluta om brottsskadeärendenoch om användningen av brottsofferfondens medel, ha somövergripande mål att främja brottsoffrens rättigheter, behov ochintressen. I detta ligger också ett ansvar för att brottsoffrenssituation följs upp i olika sammanhang. Vidare är avsikten attmyndigheten skall fungera som ett i frågor somrör brottsoffer och förmedla information i sådana frågor.Myndigheten skall genom effektiva informationsinsatser medverkatill att de som är berörda får kännedom om såväl möjligheternatill brottsskadeersättning som möjligheter till bidrag urbrottsofferfonden.Den ekonomiska förvaltningen av brottsofferfondens medel skalltills vidare handhas av Kammarkollegiet.För att skapa ett tydligt ledningsansvar för myndighetenenligt de principer för statliga myndigheter som vinnertillämpning föreslår regeringen att brottsoffermyndighetenorganiseras som ett enrådighetsverk, dvs. med myndighetschefensom ytterst ensam ansvarig för verksamheten. Enligt regeringensmening talar också den utveckling som har skett i BSN vad gällerformerna för avgöranden i ärenden om brottsskadeersättning föratt enrådighetsmodellen bör väljas. Nämnden kan överlämnaåt ordföranden, en vice ordförande eller en tjänsteman vidkansliet att på nämndens vägnar bl.a. avgöra ärenden ombrottsskadeersättning som inte är av principiell betydelse ellerannars av större vikt. av brottskadeärendena avgörsefter delegation från nämnden. Myndighetschefen föreslås vara engeneraldirektör.Vissa brottskadeärenden är dock av sådan karaktär att debehöver avgöras av en nämnd på samma sätt som sker . skall det därför finnas en nämnd med ihuvudsak samma sammansättning som BSN har med uppgift attbesluta i brottsskadeärenden som är av principiell betydelseeller annars av större vikt.I denna fråga gör utskottet följande bedömning. Med hänsyntill vissa internationella konventionsåtaganden måste en nämndsom den förevarande vara ett domstolsliknande organ. Detförhållandet att nämndens beslut inte kan överklagas ställerockså särskilda krav på nämndens sammansättning. BSN har betydande prejudikatbildande verksamhet. Inget annat organhar så bred erfarenhet av t.ex. bedömningar av ersättning vidolika former av integritetskränkningar. Det är därför inteovanligt att () i sina domar hänvisar tillden praxis som har utvecklats hos BSN. Utskottet har kommit tillslutsatsen att dessa viktiga funktioner förutsätter attordföranden i nämnden och ersättare för honom är eller har varitinnehavare av ordinarie domarämbete. I samband med bildandet avBSN (prop. 1977/78:126, JuU 1977/78:32, rskr. 280) fästeäven Lagrådet stort avseende vid frågan om nämndenssammansättning. I propositionen framgår visserligen attregeringen tänkt sig i huvudsak samma sammansättning av nämndensom den BSN har men utskottet anser denna fråga vara såväsentlig att den bör komma till uttryck i lagtexten. I 13 §brottsskadelagen bör därför även fortsättningsvis stadgas attordförande och vice ordförande i nämnden vidbrottsoffermyndigheten skall vara lagfarna och erfarna idomarvärv.Myndigheten, som själv skall besluta om sin inre organisation,beräknas behöva ungefär 20 årsarbetskrafter. Myndighetenshandläggning av brottsofferfonden bör enligt förslagetfinansieras med fondens medel.Verksamheten i den nya formen föreslås starta ,och regeringen aviserar att en utredningsman skall få i uppdragatt handha genomförandet av ombildningen av BSN tillbrottsoffermyndigheten.I motionerna Ju24 (v), Ju25 (fp), Ju26 (m) och Ju30 (s) yrkasavslag på förslaget om inrättande av en brottsoffermyndighet. Imotionerna förespråkas att BSN ges i uppdrag att administrerabrottsofferfonden.I motion Ju807 (s) yrkas att den modell för brottsofferarbetesom byggts upp i (Karlstadsmodellen) prövas i sambandmed överväganden rörande förändringar av m.m.Karlstadsmodellen innebär, såvitt utskottet har sig bekant, attdet därstädes bildats grupper med representanter för ideellaföreningar för unga och gamla, fackföreningar och polisen föratt stödja brottsoffer.Utskottet delar regeringens uppfattning att det är naturligtatt nu vidga verksamheten vid BSN till att avsebrottsofferfrågor i ett mer heltäckande perspektiv, och att detär lämpligt att frågor om bidrag ur brottsofferfonden ochärenden om ersättning enligt brottsskadelagen handläggs av engemensam myndighet. Utskottet ansluter sig också tillregeringens bedömning att tillskapandet av en myndighet med ettövergripande ansvar för brottsofferfrågor skulle ge bättreförutsättningar för överblick, samordning och utveckling.Utskottet ställer sig alltså bakom förslaget att enbrottsoffermyndighet bildas genom att BSN ombildas och får de ipropositionen föreslagna uppgifterna.Med hänvisning till utskottets nu gjorda ställningstagandenavstyrker utskottet bifall till motionerna Ju24, Ju25, Ju26,Ju30 och Ju807 i nu behandlade delar.I motion Ju29 yrkas att det av kompetens-, resurs- ocheffektivitetsskäl övervägs att den föreslagnabrottsoffermyndigheten slås samman med Justitiekanslerns resp.Kammarkollegiets skaderegleringsfunktioner till en samladskaderegleringsfunktion.JK-utredningen har i betänkandet (SOU 1993:37)Justitiekanslern En översyn av JK:s arbetsuppgifter m.m. bl.a.föreslagit att JK även i fortsättningen skall vara centralinstans för statens tvistemålshantering. Regeringen delar dennauppfattning och anför i budgetpropositionen (prop. 1993/94:100bil. 3 s. 14 f) bl.a. att regleringen av beslutsskador, varmedavses anspråk på ersättning som grundas på påståenden omfelaktigt beslut eller underlåtenhet att meddela beslut, även ifortsättningen bör ankomma på JK.Utskottet ser inga skäl till en utredning rörande en sådansammanslagning som förespråkas i motion Ju29. Motionen avstyrks.Lokalisering av brottsoffermyndighetenI propositionen föreslås att brottsoffermyndigheten avregionalpolitiska skäl utlokaliseras från Stockholmsområdet.För att ge den nya myndigheten förutsättningar att på ettnaturligt sätt växa in i sin nya roll under det förstaverksamhetsåret som behovet av kontinuitet i dennuvarande verksamheten tillgodoses föreslås dock attbrottsskadeärendena under en övergångstid -- fram till senastden -- liksom skall handläggas i Stockholm.I ett antal motioner föreslås lämpliga lokaliseringsorter förbrottsoffermyndigheten. I motion Ju21 (s) yrkas att myndighetenutlokaliseras och att den därvid, vilket yrkas också i motionJu28 (m, fp, c, kds), placeras i . I motion Ju23 (fp)förordas --och i motion Ju27 (s, kds, m, fp)Norrköping.I ärendet föreligger också flera skrifter med förslag pålämpliga lokaliseringsorter.Riksdagen har uttalat sig om decentralisering ochutlokalisering av statlig verksamhet från . Senastförra våren (1992/93:AU13 s. 27) uttaladearbetsmarknadsutskottet i sitt av godkända betänkandeatt de allmänna principer för omlokalisering ochdecentralisering som beslutade om 1990 -- attomlokalisering och decentralisering är viktiga inslag isträvandena att åstadkomma en balanserad regional utveckling --ligger fast. konstaterade attdessa principer, genom de av regeringen utfärdade generelladirektiven (dir. 1992:50) till kommittéer och särskilda utredareom att redovisa regionalpolitiska konsekvenser, ytterligare harunderstrukits. Det åligger sålunda kommittéerna och de särskildautredarna att vid förslag till större och mer omfattandeomorganisationer eller bildande av nya myndigheter ellermotsvarande redovisa överväganden om decentralisering ochlokalisering utanför . Hänsyn skall därvid tastill verksamhetens karaktär och omfattning.Utskottet, som beaktar vad som anförts, ställer sig bakomförslaget att brottsoffermyndigheten utlokaliseras frånStockholm. Motionerna ger dock inte underlag för något särskiltuttalande om omlokalisering av verksamheten till någon av deföreslagna orterna. I stället bör det ankomma på regeringen attbesluta om lokaliseringen av den nya myndigheten. Utskottetavstyrker sålunda bifall till motionerna Ju21, Ju23, Ju27 ochJu28 i behandlade delar.MedelstilldelningenRegeringen har i budgetpropositionen (prop. 1993/93:100bil. 3) under punkterna G 3 Brottsskadenämnden:Förvaltningskostnader och G 4 : Ersättning förskador på grund av brott föreslagit att i avvaktan påen särskild proposition rörande bl.a. förslag till organisationm.m. av en myndighet med övergripande ansvar förbrottsofferfrågor för /95 beräkna från föregåendebudgetår oförändrade belopp.Regeringen återkommer med förslag till anslag under dessapunkter.Regeringen har under punkt G 3 föreslagit att tillBrottsoffermyndigheten: Förvaltningskostnader för budgetåret1994/95 anvisa ett ramanslag på 7 944 000 kr.Det föreslagna beloppet överstiger det tidigare föreslagnaanslaget till BSN med . Regeringen anför ipropositionen att antalet brottsskadeärenden ökat kraftigt.I propositionen föreslås som tidigare nämnts attbrottsoffermyndighetens hantering av ärenden som rörbrottsofferfonden skall finansieras med medel ur fonden.För igångsättning m.m. av myndigheten anser regeringen attsärskilda medel utöver BSN:s medel engångsvis bör tillförasmyndigheten. Regeringen avser att finansiera detta genombesparingar på annat håll inom Justitiedepartementetsansvarsområde.Utskottet tillstyrker regeringens förslag.Regeringen har under punkt G 4 föreslagit att tillBrottsoffermyndigheten: Ersättning för skador på grund avbrott för /95 anvisa ett förslagsanslag på 50000 000 kr.Under /93 utbetalades brottsskadeersättningarför . Mot bakgrund av att antalet ansökningarhar ökat och fortsätter att öka föreslår regeringen att anslagetökas till . I beloppet ingår liksom tidigare1 till ()I motion Ju810 (nyd) yrkas utöver vadregeringen föreslagit för bildande av en brottsofferfond.Utskottet, som i det föregående tagit ställning tillfinansieringen av brottsofferfonden på annat sätt än genomskattemedel, ansluter sig till regeringens bedömning avmedelsbehovet och avstyrker bifall till motion Ju810 i nubehandlad del.MålsägandefrågorMålsägandens insyn i förundersökningenMålsägande är den, mot vilken brott är begånget eller somdärav blivit förnärmad eller lidit skada (20 kap. 8 § fjärdestycket RB).En målsägande har två möjligheter att med rättsliga medelreagera på brott i straffrättsligt hänseende. Han kan dels angebrottet till åtal, dels själv väcka åtal.Målsäganden kan därutöver föra talan om enskilt anspråk ianledning av brott.I BrB och annan lagstiftning anges vilka brott som är sådanaatt endast målsäganden äger åtala (målsägandebrott) och vilkasom är sådana att angivelse av målsäganden förutsätts för attallmänt åtal skall få äga rum (angivelsebrott). I övriga fallkan åklagaren åtala utan begränsning -- målen ligger underallmänt åtal (åklagarbrott).RB utgår från den förutsättningen att målsäganden i och försig har rätt att föra ansvarstalan. Bakom regleringen liggerantagandet av en s.k. naturlig rättighet i detta avseende. 8 § görs emellertid viktiga inskränkningar i denna antagnarättighet på det sättet att målsägandens talerätt genom dennareglering görs subsidiär vid åklagarbrott och angivelsebrott.Detta innebär att målsäganden som regel får föra ansvarstalanför brott som ligger under allmänt åtal bara i de fall hanangivit brottet till åtal och åklagaren beslutat att åtal inteskall äga rum eller nedlagt ett av honom väckt åtal. Undantaggäller enligt 20 kap. 8 § tredje stycket RB för talan om ansvarför falskt eller obefogat åtal, falsk angivelse eller annanosann tillvitelse angående brott. I dessa fall får målsägandenväcka talan utan att först ha angivit brottet till åtal.I de fall åklagaren väckt åtal äger målsäganden enligt 20 kap.8 § andra stycket RB biträda åtalet. Han blir part i målet vidsidan av åklagaren och har samma rätt som denne att förebringautredning och bevisning. Målsäganden kan emellertid inte medstöd av denna regel yrka ansvar för någon annan gärning än densom är föremål för åklagarens talan, men han kan för dennagärning framställa ett annat ansvarsyrkande än åklagaren gjort.Ett exempel kan vara att åklagaren yrkar ansvar för grovmisshandel medan målsäganden anser att gärningen skall bedömassom mordförsök.Målsägandens subsidiära åtalsrätt innebär att han också, ävenom åklagaren inte fullföljer talan mot domen, kan föra talan motdenna i högre rätt. Denna befogenhet tillkommer honom oberoendeav om han biträtt åtalet vid den lägre rätten eller inte.Målsägandens rätt att överklaga inbegriper inte bara domar utanockså andra rättens beslut i målet.Enligt reglerna i 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100, SekrL)innebär sekretess ingen begränsning i en parts rätt enligt RBatt få ta del av alla omständigheter som läggs till grund föravgörandet av ett mål eller ärende. En målsägande är emellertidinte part i förundersökningsärendet hos åklagaren och reglerna i14 kap. 5 § SekrL är därför inte tillämpliga på målsäganden.Innan förundersökningsprotokollet har överlämnats till domstolenär målsägandens möjligheter att få ta del av detta på grund avbl.a. förundersökningssekretessen starkt begränsade. Efter detatt protokollet har överlämnats till domstolen upphör normaltförundersökningssekretessen att gälla och målsäganden har dårätt att få del av protokollet i den mån det inte rådersekretess för uppgifterna hos domstolen.En målsägande som har väckt talan, biträtt ett åtal ellerframställt ett yrkande om enskilt anspråk blir part i målet hosdomstolen och reglerna om partsinsyn i 14 kap. 5 § SekrL blirdärmed tillämpliga även på honom. En målsägande som är part irättegången har samma rätt som den tilltalade att ta del avsekretessbelagda uppgifter i förundersökningsprotokollet i denmån de utgör processmaterial i målet.I sammanhanget kan nämnas att ombudsmän () ianslutning till det s.k. buggningsmålet överväger frågor ombl.a. parts rätt att ta del av och få tillgång tillsekretessbelagt förundersöknings- och/eller processmaterial.Regeringen konstaterar i propositionen (s. 41 f) attmålsäganden redan enligt gällande rätt har långtgåendemöjligheter att ta del av uppgifter från förundersökningen ochatt en utvidgning av denna rätt skulle komma i konflikt medsekretesslagens regler. Regeringen föreslår därför ingenutvidgad rätt för målsäganden att ta del avförundersökningsprotokoll.Utskottet delar regeringens bedömning i denna del.I motion Ju710 (nyd) yrkas tillägg i 23 kap. 18 och 19 §§ RBså att målsäganden ges samma rätt som den tilltalade att begärakompletterande utredning m.m. i förundersökningen, och i motionJu810 (nyd) begärs förstärkningar av målsägandens rätt attåtala.En förutsättning för att målsäganden skall kunna ges sammamöjligheter som den tilltalade att begära kompletterandeutredning m.m. under förundersökningen är att han har insyn idenna. En konsekvens av utskottets gjorda ställningstagandeär att några ändrade regler i RB till följd av yrkandena imotion Ju710 inte är aktuella. Utskottet avstyrker bifall tilldenna motion.Frågor om målsägandens ställning behandlades av utskottet ihöstas (1993/94:JuU4 s. 18 f). Utskottet anförde i fråga ommålsägandens rätt att åtala att utskottet inte fann skäl attinitiera någon ändring av dessa regler och avstyrktemotionsyrkandet härom.Utskottet vidhåller denna inställning och avstyrker bifalltill motion Ju810 i nu behandlad del.Stödperson, m.m.I samband med ändringar (prop. 1983/84:105,JuU 1983/84:25, rskr. 332) av bestämmelserna om sexualbrott i 6kap. BrB infördes en möjlighet för målsäganden att underrättegång åtföljas av en stödperson (20 kap. 15 § RB).Bestämmelsen infördes i första hand med tanke på mål omsexualbrott och andra våldsbrott och syftet var att ge denmålsägande som inte för talan om ansvar eller enskilt anspråkmöjlighet att ta med sig någon lämplig person vidrättegångstillfället när målsäganden skall höras.Det finns inga uttryckliga regler om att målsäganden fåråtföljas av en stödperson under förundersökning. Vid alla förhörskall dock om möjligt ett av undersökningsledaren anmodattrovärdigt vittne vara närvarande (23 kap. 10 § RB). Avbestämmelsen framgår också att ett målsägandebiträde har rättatt närvara vid förhör med målsäganden och att envårdnadshavare bör vara närvarande vid förhör med barn under 15år, om det inte är olämpligt av utredningsskäl.Regeringens förslag går ut på att målsäganden själv skall fåbestämma, om han eller hon skall åtföljas av en stödperson underrättegången samt att målsäganden skall ha rätt att, om det inteär till men för utredningen, åtföljas av en stödperson vidförhör under förundersökning.I motion So273 (fp, s, m, c, kds, nyd, v, -) begärs att barnalltid skall få ett eget biträde när barnet deltar i enrättegång. I motionen anförs också att situationen för små barnsom i flera instanser tvingas upprepa sina vittnesmål är mycketpåfrestande och att rätten bör kunna överväga att spela uppvideoinspelade förhör i stället för att låta barnet genomgåytterligare ett förhör.Utskottet vill i sammanhanget framhålla att ett barn somdrabbats av sexualbrott regelmässigt är berättigat tillmålsägandebiträde [se 1 § första stycket lagen (1988:609) ommålsägandebiträde].Åklagarutredningen -90 tar i sitt betänkande (SOU 1992:61)upp frågan om användandet av videoteknik under förundersökning.Utredningen konstaterar att tekniken används framför allt vidförhör med barn, där avsikten redan från början är att barnetinte skall kallas till en eventuellt kommande förhandling, utanvideoförhöret åberopas.