bet · GH01SoU27 · 1994-05-24 00:00:00 — Motionärerna framhåller att kommittén gör ett bättrearbete om den får ta del av handikapprörelsens erfarenheter.Regeringen fastställde direktiven för kommitténs arbete den 30mars 1994 (dir. 1994:28) och förordnade ledamöterna i kommitténden . Kommittén består av två representanter frånregeringskansliet, kanslichefen för och ensakkunnig med erfarenhet från omstruktureringsarbete inomomsorgerna.Organisationskommittén har bl.a. beslutat om en utfrågning medHandikappförbundens samarbetsorgan och representanter från dehandikapporganisationer som inte ingår i samarbetsorganet samten bredare utfrågning med representanter frånhandikapporganisationerna.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att handikapporganisationerna inbjuditsatt ge sina synpunkter på hur omorganisationen bör ske. MotionSo57 (v) yrkande 3 är därmed i huvudsak tillgodosedd. Motionenavstyrks.Solidarisk finansiering av omsorg och serviceI motion So276 av m.fl. (s) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omsolidarisk finansiering av handikapprelaterad omsorg och service(yrkande 7). Motionärerna framhåller att deras principiellautgångspunkt är att välfärden skall finansieras solidariskt överskattsedeln. Det är inte priset på den tjänst man behöver föratt kunna leva ett accetabelt liv, som skall avgöra efterfrågan,utan enbart behovet.I propositionen anförs att utgångspunkten förhandikappolitiken är alla människors lika värde och lika rätt.Det betyder att personer med funktionshinder skall ha möjlighetatt som andra delta i olika aktiviteter. Personer medfunktionshinder skall, i likhet med andra, ges möjligheter attfå en god utbildning, ha ett förvärvsarbete, ha ett tryggt ochvärdigt boende, delta i olika fritids- och kulturaktiviteterm.m. Målet för handikappolitiken är att uppnå full delaktighetoch jämlikhet. Ansvaret för att detta mål kan infrias åvilarhela samhället, men ytterst staten, kommunerna och landstingen.Vidare anförs att den beslutade särskilda rättighetslagen förpersoner med funktionshinder har varit ett viktigt steg påvägen. De individuella insatserna är avgörande för attåstadkomma oberoende och förbättra de personligaförutsättningarna för personer med funktionshinder. Det äremellertid lika viktigt att de individuella åtagandena följs uppmed generella åtgärder för att funktionshindrade skall blilikställda med andra samhällsmedborgare. Den generellatillgängligheten inom varje samhällssektor behöver, enligtpropositionen, utvecklas och säkerställas och ansvaret inomvarje sektor måste göras tydligare. Regeringen har mot denbakgrunden i den senaste regeringsförklaringen lagt fast att1994 års handikappreform skall följas upp med ytterligarereformförslag.Utskottets bedömningMålet för handikappolitiken är att uppnå full delaktighet isamhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkoren för personer medfunktionshinder. Utskottet delar uppfattningen i propositionenatt ansvaret för att detta mål kan infrias åvilar helasamhället, men ytterst staten, kommunerna och landstingen.Utskottet anser inte att det behövs något tillkännagivande tillregeringen med anledning av motion So276 (s) yrkande 7. Motionenavstyrks.Avgifterna inom handikappomsorgenI motion So208 av och (båda s)begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad i motionenanförts om en översyn av och förslag till åtgärder för människormed funktionshinder som drabbas av avgiftshöjningar på fleraområden. Motionärerna anför att kommuner och landsting tvingastill stora besparingar på grund av ansträngd ekonomi och därförhöjer sina avgifter. Varje höjning i sig kan tyckas överkomligför den enskilde. Problemet är, enligt motionärerna, attmänniskor med funktionshinder drabbas av avgiftshöjningar påflera områden. Detta leder sannolikt till att många av dem leverpå en levnadsnivå som inte kan betecknas som skälig. Det behövsdärför en översyn av hur det samlade avgiftsuttaget slår förmänniskor med behov av många insatser samt förslag på hurvillkoren för dem kan förbättras.Även i motion So275 av m.fl. (s) berörsfrågan om avgifterna. Motionärerna yrkar att hosregeringen begär en redovisning av och förslag till förändringari principerna för kommunernas avgiftssystem inom äldre- ochhandikappfrågor (yrkande 4). Motionärerna anför att i dets.k. högkostnadsskyddet för sjukvård ingår inte den sjukvård somerhålls genom den kommunala hemsjukvården. Denna sjukvård harefter Ädelreformen blivit omfattande. Enligt motionärernasuppfattning är det självklart att patientkostnaden även fördenna sjukvård bör omfattas av högkostnadsskyddet och attregeringen bör komma med förslag till förändringar som bättresvarar mot vedertagna fördelningspolitiska principer.I samma motion yrkas också att hos regeringen begärförslag på en skyddslagstiftning för personer i särskilt boendeoch på sjukhem (yrkande 6). Motionärerna anför att höjningenav avgiften vid sjukhemmen och i särskilt boende i mångakommuner har blivit så stor att patienter och nära anhöriga intekan ha kvar sin bostad där de kanske levt tillsammans störredelen av sitt liv, därför behövs en skyddslagstiftning.Med anledning av proposition 1992/93:129 om avgifter inomäldre- och handikappomsorgen beslutade om attsärregleringen av avgifter som avsåg helinackordering isärskilda boendeformer för service och omvårdnad skulle upphävasoch ett nytt avgiftssystem införas (betänkande 1992/93:SoU12,rskr. 132).Socialstyrelsen fick i samband med beslutet om avgifterinom äldre- och handikappomsorgen i uppdrag att noga följautvecklingen och utformningen av kommunernas avgiftssystem.Slutrapporten, följer upp och utvärderar 1994:1De nya avgifterna för äldre- och handikappomsorgen, grundar sigpå en enkätundersökning till 95 kommuner och en djupstudie i 10kommuner. Studien visar att drygt hälften av kommunerna redanhar infört separata avgifter för boende, kost och omvårdnad isärskilda boendeformer. Merparten av dessa kommuner tar utavgift för omvårdnad enligt kommunens hemtjänsttaxa oavsettboendeform. Inkomstrelaterade taxor blir allt vanligare liksomatt avgiften bestäms dels av omsorgsbehovet, dels debiteras iprocent av hjälptagarens inkomst. pekar på attden fördelningspolitiska effekten av en sådan taxemodell är attpersoner med omfattande omvårdnadsbehov får betala en betydligthögre andel av sin inkomst i avgift än personer med mindreomvårdnadsbehov. Styrelsen konstaterar också att en fjärdedel avkommunerna gjort någon form av uppdelning av hemtjänstinsatsernai omvårdnads- respektive serviceinsatser. Den enskilde fårbetala enligt en högre taxa för serviceinsatserna.Socialstyrelsen konstaterar vidare att det råder storaskillnader i kommunernas avgiftsuttag och att i många kommunersaknas generella riktlinjer för hur avgiften kan jämkas.Styrelsen anser att samtliga kommuner bör utarbeta anvisningarför individuell jämkning av avgifterna.Styrelsen framhåller också att få kommuner har utarbetatregler, anvisningar eller praxis för avgiftsberäkning ochavgiftsbeslut för yngre personer med funktionshinder.Socialstyrelsen noterar att behovet av individuella hänsyn ochöverväganden vad gäller avgifterna för yngre personer medfunktionshinder särskilt har betonats i propositionen. Styrelsenanser mot bakgrund av detta att det är angeläget att kommunernautarbetar regler och riktlinjer för avgiftsprövning för dennagrupp.I årets budgetproposition redovisar regeringen att den harför avsikt att ta initiativ till en överläggning med , mot bakgrund av Socialstyrelsensrapport, diskutera tillämpningen av avgiftsreglerna.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att regeringen arbetar aktivt med fråganom tillämpningen av avgiftsreglerna inom äldre- ochhandikappomsorgen. Något initiativ från med anledningav motionerna So208 (s) och So275 (s) yrkandena 4 och 6 behövsinte. Motionerna avstyrks.Kostnadsersättning till vuxna med glutenintoleransI motion So275 av m.fl. (s) hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om kostnadsersättningen till vuxna medglutenintolerans (yrkande 9). Motionärerna anför att denförsämrade ekonomin hos kommuner och landsting tenderar att ledatill ökade levnadsomkostnader för enskilda människor. T.ex. harhälso- och sjukvården tidigare svarat för kostnadsersättningtill vuxna med glutenintolerans. Det förekommer att hälso-och sjukvården är beredd att stå för denna kostnad.Enligt lagen om begränsning av läkemedelskostnader m.m. gällerprisnedsättning för vissa speciallivsmedel till barn under 16 årenligt vad som finns angivet i förordningen (1979:1132) omprisnedsatta livsmedel vid vissa sjukdomar. Barn som lider avnågon av de i förordningen upptagna sjukdomarna, bl.a.glutenintolerans, har rätt till nedsättning av priset på vissalivsmedel.Regeringen tillsatte en kommitté med uppdrag attgöra en utredning om det samlade förmånssystemet för försäkrademed betydande kostnader för sjukdom och handikapp (dir. S1990:04). Enligt uppdraget skulle förslagen ta sikte på bl.a.systemet med läkemedelsförmåner, varvid bl.a. möjligheternaborde prövas att utvidga prisnedsättningen av läkemedel tillvissa produkter för vilka den enskilde helt får stå förkostnaderna samt ett slopande av åldersgränsen förprisnedsättning av speciallivsmedel vid vissa sjukdomar.Utredningen redovisade sina förslag i betänkandetMerkostnader vid sjukdom och handikapp (SOU 1992:129).Utredningen föreslår att åldersgränsen för rätt tillprisnedsatta speciallivsmedel avskaffas. Utredningen framhållervidare att endast läkare som är specialiserade på sådanasjukdoms- och bristtillstånd som kan medföra rätt tillprisnedsatta speciallivsmedel har förskrivningsrätt. Det finnsdärför enligt utredningen inte något egentligt skäl attbibehålla den diagnosförteckning som i grunden styr vilkadiagnosgrupper som kan få speciallivsmedel till nedsatt pris.Enligt utredningens förslag bör också patientens kostnader förspeciallivsmedel ingå i högkostnadsskyddet för vård och medicin.Samma regler som gäller för prisnedsättning av läkemedel ochkostnadsbefrielse genom högkostnadsskyddet bör gälla också förberäkning av prisnedsättning av speciallivsmedel, dvs. enförskrivning av livsmedel får inte avse större mängd än somsvarar mot det beräknade behovet . Förslaget harberäknats öka försäkringens kostnader med högst 25 miljonerkronor.Ärendet bereds efter remissbehandling i regeringskansliet.Utskottets bedömningUtskottet anser att regeringens kommande ställningstagande pådetta område inte bör föregripas. Motion So275 (s) yrkande 9avstyrks därför.Kommunernas kostnadsansvar för omsorgI motion So271 av () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att de ekonomiska konsekvenserna förkommunerna av LSS bör uppmärksammas och tas upp till förnyadprövning. Motionären anför att överföringen av omsorgerna frånlandstingen till kommunerna kommer att skapa ekonomiska problemför de kommuner som har vårdhem med många omsorgstagare frånandra landsting/kommuner, som t.ex. . harhemlandstinget betalt för dessa omsorgstagare. När omsorgenkommunaliseras kommer kommunen där vårdhemmet ligger att vid enstrikt tillämpning av LSS få ansvaret även för dessa boende.Motionären anser att detta måste lösas genom ändringar iLSS-lagstiftningen så att placeringskommunen kan stå förkostnaderna.I motion So240 av () begärs etttillkännagivande om ändring av vistelsebegreppet isocialtjänstlagen (SoL). Avvecklingen av vårdhemmen för psykisktutvecklingsstörda pågår runt om i landet och dessa flyttar uttill gruppbostäder eller eget boende. Denna process har skapatproblem när det gäller ersättningsfrågorna.Socialtjänstkommittén har föreslagit ändring i socialtjänstlagensom innebär att vid placering i annan kommun skall bistånd gesenligt 6 § SoL. Kommuner skall träffa avtal om biståndsansvarvid överflyttning. Motsvarande skulle kunna göras föromsorgsverksamheten innebärande att hemortskommunen får ett ökatansvar för kommuninvånare som placeras i annan kommun.I delbetänkande Rätten till biståndinom , SOU 1993:30 diskuteras vistelsebegreppetoch ansvarsfördelningen mellan kommunerna. Kommittén föreslåratt vistelsekommunens ansvar för stöd och hjälp enligtsocialtjänstlagen ligger fast. Från dessa regler görs vissaundantag. Undantagen gäller beslut om placeringar somverkställts utanför hemkommunen. I dessa fall harplaceringskommunen ansvaret för det bistånd som den enskildebehöver. Ett annat undantag gäller personer som vistas påkriminalvårdsinrättning eller sjukvårdsinrättning i en annankommun än hemortskommunen.Betänkandet har remissbehandlats och ärendet bereds förnärvarande inom regeringskansliet.Södertälje kommun och Antroposofiska sällskapet haruppvaktat utskottet angående konsekvenserna av 16 §(vistelsebegreppet) i LSS och bl.a. framfört att ansvaret enligt16 § LSS resulterar i att kommuner inte kan samarbeta om attbygga upp nödvändiga gemensamma boenderesurser av specialiseradkaraktär. Det krävs enligt dem en lagändring som gör det möjligtför en kommun att ta ekonomiskt ansvar även för personer som ärfolkbokförda utanför kommunen i synnerhet om placeringen sker påinitiativ av den kommunen.Socialministern har i ett frågesvar i den 15april 1994 tagit upp frågan om de ekonomiska konsekvenserna avavvecklingen av vårdhemmen och då anfört följande:Huvudmannaskapsförändringen kan innebära att en liten kommun ivilken en större institution är lokaliserad kan åsamkas högakostnader för verksamhet enligt LSS. Jag har erfarit att fråganom kostnadsansvar på en del håll i landet utgör ett reelltproblem i de pågående förhandlingarna om kommunalisering avomsorgerna. har också aktualiseratfrågan i , och den är föremålför beredning.Det är enligt min uppfattning viktigt att denna fråga får entillfredsställande lösning, så att huvudmannaskapsförändringenkan genomföras på det sätt som planerats. Om detta fordrarlagändringar av teknisk natur har regeringen för avsikt attåterkomma till tidigt med sådana förslag.Utskottets bedömningUtskottet anser det angeläget att frågan om kostnadsansvaretvid överföring av vårdhemmen från landstingen till kommunernasnarast får en lösning. Utskottet konstaterar attregeringen arbetar aktivt med frågan. Regeringen har för avsiktatt återkomma till om det behövslagändringar av teknisk natur för att lösa frågan omhuvudmannaskapsöverföringen. Frågan om rätten till bistånd ocheventuella ändringar i socialtjänstlagen bereds inomregeringskansliet. Regeringens kommande förslag bör enligtutskottet avvaktas. Något initiativ med anledning av motionernaSo240 (m) och So271 (kds) behövs inte. Motionerna avstyrks.Boendet för utvecklingsstörda och psykiskt funktionshindradeI motion So276 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts dels om boende för utvecklingsstörda ochpsykiskt funktionshindrade (yrkande 5), dels om behov avatt tidigare fattat beslut ligger fast om att vårdhemmen förutvecklingsstörda skall avskaffas (yrkande 6). Motionärernapekar på att i samband med införandet av omsorgslagen uttaladeriksdagen principen att vårdhemmen för utvecklingsstörda skulleavvecklas. När tog beslut om LSS, som ersätteromsorgslagen, föll detta ställningstagande bort. För att ingenoklarhet skall råda om inriktningen vad gäller boendet förutvecklingsstörda anser motionärerna att åter skallfastställa denna princip.Sedan omsorgslagen infördes har stora förändringar skett tilldet bättre. Ett stort antal gruppbostäder har tillkommit.Fortfarande finns dock ett stort antal utvecklingsstörda kvar påvårdhemmen varför utbyggnaden av gruppbostäder måste fortsätta.Kommunerna måste också ges förutsättningar att bygga utgruppboendet för psykiskt funktionshindrade. Inom ramen för detsocialt inriktade investeringsprogram som också föreslås imotionen bör också ingå stöd till byggande av ändamålsenligabostäder för både utvecklingsstörda och psykisktfunktionshindrade.I propositionen 1984/85:176 om en ny omsorgslaganfördes att en av de angelägnaste förändringar som bör ske äratt avveckla vårdhemmen och ge psykiskt utvecklingsstörda ettbättre boende. I de särskilda omsorgerna föreslogs ingå rätttill bostad i familjehem eller i elevhem för barn och ungdomarsom behöver bo utanför föräldrahemmet och bostad i grupphem förvuxna som inte kan bo självständigt.Utskottet behandlade propositionen i betänkandet SoU1984/85:27. Utskottet delade socialministerns uppfattningatt vårdhem och specialsjukhus efterhand borde avvecklas.Avvecklingen av vårdhem för barn borde ske skyndsamt. Vad gälldeavvecklingen av vårdhem för vuxna delade utskottetsocialministerns uppfattning att utflyttningen från vårdhem ochspecialsjukhus måste ske med varsamhet och med hänsynstagandetill och efter samråd med varje enskild individ. Utskottettillstyrkte att nyintagning i specialsjukhus och vårdhem förvuxna endast får ske om det finns synnerliga skäl.1989 års handikapputredning föreslog i betänkandet SOU1991:46 att avvecklingsplaner för vårdhemmen skulle upprättas avkommuner och landsting och attavvecklingen skulle vara slutförd senast den 1 januari 1998.I proposition 1992/93:159 om stöd och service till vissafunktionshindrade föreslogs att i lagen om införande av lagen omstöd och service till vissa funktionshindrade skulle skrivas kommuner och landsting gemensamt skall planera föravvecklingen av befintliga specialsjukhus och vårdhem och attavvecklingsplaner skall lämnas in till senastden . Nyintagning i specialsjukhus eller ivårdhem skall inte få ske i annat fall än när det är fråga omvård oberoende av samtycke. Kommunerna skall i samråd medlandstingen regelbundet minst en gång överväga omboendet i vårdhem eller specialsjukhus för en person skall kunnaersättas av någon boendeform enligt den nya lagen om stöd ochservice till vissa funktionshindrade.Socialministern framhöll i propositionen att avvecklingen avvårdhemmen borde påskyndas ytterligare. Vård oberoende avsamtycke borde dock finnas kvar ännu . Med anledning häravvar han för sin del inte beredd att föreslå en definitivtidpunkt när vårdhemmen och specialsjukhusen skulle vara heltavvecklade. Detta borde dock inte behöva påverkaavvecklingstakten.Utskottet behandlade propositionen i betänkandet1992/93:SoU19. Utskottet tillstyrkte lagförslagen och anfördeföljande angående vårdhemmen (s. 29):Utskottet delar i huvudsak förslaget i propositionenbeträffande vårdhem och specialsjukhusen. Utskottet instämmer iatt något slutdatum för avvecklingen av vårdhemmen ochspecialsjukhusen inte nu bör anges. Utskottet anser att störreinstitutioner bör avvecklas.I vissa fall kan dock, enligt utskottets mening, ett litetvälfungerande vårdhem för dem som bor där utgöra en väl så godvårdmiljö som ett gruppboende. Vårdbehoven är individuella ochdet är viktigt att alla vårdbedömningar utgår från den enskildeindividens behov. Huvudmännen bör därför utifrån varje vårdhemsförutsättningar kunna ta ställning tillfrågan om nedläggning eller fortsatt drift. Vad utskottet nuanfört bör med avslag på motionerna So18 (s) yrkande 5, So19 (s)yrkande 2, So20 (v) yrkande 10 och So29 (fp) ges regeringen tillkänna.Riksdagen följde utskottet (rskr. 321).Av statistik framgår att en kraftigutbyggnad av gruppbostäder för utvecklingsstörda skett undersenare år. bodde 5 957 utvecklingsstördapersoner i gruppbostäder, 9 992. För perioden1993--95 planeras ytterligare 2 100 lägenheter i gruppbostäder.I slutet av december 1992 bodde 3 610 utvecklingsstörda påvårdhem. Enligt uppgift från minskar antalet nurelativt snabbt.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att störreinstitutioner bör avvecklas.Utskottet vidhåller också uppfattningen att ett litetvälfungerande vårdhem för dem som bor där utgör en väl så godvårdmiljö som ett gruppboende. Vårdbehoven är individuella ochdet är viktigt att alla vårdbedömningar utgår från den enskildeindividens behov. Huvudmännen bör därför utifrån varje vårdhemsförutsättningar kunna ta ställning tillfrågan om nedläggning eller fortsatt drift. Utskottet avstyrkerdärmed motion So276 (s) yrkandena 5 och 6.Psykiskt utvecklingsstördas rätt till särskilda omsorgerI motion So269 av och (bådanyd) begärs att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om att skapa bättre förutsättningarför enskild utvecklingsstörd att gentemot landsting och kommunerhävda sin rätt till särskilda omsorger. Motionärerna anför attSocialstyrelsen gjorde en granskning av landstingenssätt att leva upp till omsorgslagen. Granskningen visade att enfjärdedel eller 241 av de domar som avkunnats sedan omsorgslagenträdde i kraft fortfarande inte verkställts hösten1991. Frågan om möjligheten att tvinga ett landsting eller enkommun att verkställa ett beslut fattat av förvaltningsdomstolhar utretts av (SOU 1989:64).Utredningens förslag om ett ekonomiskt sanktionssystem riktatmot kommun och landsting har inte lett till något lagförslag.Lokaldemokratiutredningen har senare fått i uppgift att bl.a.slutföra arbetet med hur ett sanktionssystem bör utformas (dir.1992:12). Motionärerna oroas av att högarna av domstolsbeslutdär landstingen trotsar beslut av länsrätten växer medanutredningsverksamheten pågår.Frågan om sanktionssystem för att förmå kommuner attverkställa beslut av förvaltningsdomstol behandlades avutskottet i betänkande 1993/94:SoU29. Utskottet konstateradedå att delbetänkande Förtroendevaldasansvar vid domstolstrots och lagtrots (SOU 1993:109)remissbehandlades. Utskottet ansåg att beredningen inomregeringskansliet borde avvaktas och avstyrkte den aktuellamotionen.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare inställning och avstyrkerdärför motion So269 (nyd).Handläggningsbestämmelser i lagen om stöd och service tillvissa funktionshindrade (LSS)I motion So245 av () hemställs att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom behovet av handläggningsbestämmelser i ärenden rörande lagenom stöd och service till vissa funktionshindrade. Motionärenanför att det i lagen om stöd och service till vissafunktionshindrade saknas bestämmelser om att lagen är komplementtill socialtjänstlagen (SoL). Detta gör att ärenden enligt LSSinte kan handläggas på samma sätt som enligt bestämmelserna iSoL. Det finns heller inga bestämmelser i om vad som händerom t.ex. föräldrar inte betalar fastställda avgifter. Inteheller frågan om delegering berörs i lagtexten.Av 22 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissafunktionshindrade (LSS) framgår att kommunen själv bestämmervilken nämnd som skall handlägga LSS-ärenden. Inte heller i dentidigare omsorgslagen fanns någon bestämmelse om vilken nämndsom hade att besluta i ärenden enligt omsorgslagen.Om fastställda avgifter inte erläggs träder vanligabestämmelser om indrivning in, dvs. ärendet överlämnas tilltingsrätten för indrivning.Frågan om delegering berörs inte i LSS. Här gällerbestämmelserna enligt kommunallagen (1991:900) 6 kap. 33--38 §§.Utskottets bedömningUtskottet anser det angeläget att kommunerna själva kan väljavilken nämnd som skall handlägga LSS-ärenden. Inte heller iövrigt anser utskottet att motion So245 (s) bör föranleda någotuttalande från sida. Motionen avstyrks.Resemöjligheter för funktionshindrade personerI motion So276 av m.fl. (s) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omallas lika möjligheter att resa (yrkande 3). Motionärernaanför att det finns stora brister på kommunikationsområdet såatt "hela kedjan" inte fungerar för funktionshindrade. Eninventering av dessa brister bör göras och en konkretinvesteringsplan läggas fram för att åtgärda bristerna. Dethandlar om tillgänglighet vad gäller färdmedel, terminaler ochvägar. Eftersom det berör många myndigheter och företag inomtrafikområdet måste samtliga berörda medverka i någon formav gemensamt programarbete.