bet · GH01SfU19 · 1994-05-17 00:00:00 — Om arbetsgivaren undandrarsig ansvaret för rehabiliteringsutredningen skallförsäkringskassan ha rätt att få ersättning för sina kostnader.En uppföljning bör ske av hur arbetsgivarna uppfyller sinaskyldigheter att rapportera sjukfall som avslutas inomsjuklöneperioden till försäkringskassorna.4. En lagstadgad skyldighet för enskild att medverka irehabilitering som bedöms rimlig bör införas.5. Arbetsmiljölagens regler och rehabiliteringslagstiftningenbör kollektivavtalsanpassas.6. bör inrättas.Arbetsmarknadens parter och berörda myndigheter bör ta ansvarför verksamhetens inriktning, och verksamheten bör finansierasgenom arbetsgivaravgifter.7. Varje försäkringskassa bör få i uppdrag att redovisa enmålmedveten plan för en övergång till en mera aktivrehabiliteringsstrategi. Redovisningen bör kompletteras medallmänna råd om olika strategier och med ett beting förförsäkringskassorna att under det kommande budgetåretrehabilitera tillsammans 2 500 personer, vilket motsvarar enbesparing på . Målsättningen förrehabiliteringen bör vara att minst 10 000 långtidssjuka ellerförtidspensionerade personer skall kunna återgå i arbete framtill /99. Detta motsvarar en besparing i enbartförsäkringsutgifter på ca 1 miljard kronor.8. De kunskaper och erfarenheter som Arbetslivsfonden skaffatsig bör tas till vara när fonden upphör . Det ärangeläget att redan nu finna metoder härför.9. Resultatet av rapporter som tas fram av Statens beredningför utvärdering av medicinsk metodik (SBU) bör användas.Särskilda ansträngningar bör göras för att rekrytera regionalaförmedlare av innehållet i SBU:s rapporter.10. En nationell kampanj bör genomföras för att göraarbetstagare och arbetsgivare mer medvetna om vad som kan görasför att minska belastningssjukdomar och psykisk ohälsa.Utskottets bedömningEnligt utskottets mening tar det åtgärdsprogram som föreslås imotion Sf39 upp många viktiga frågor. En hel del avprogrampunkterna berörs även i fördjupadeanslagsframställning för budgetåren 1995/96--1997/98. I dennaframställning anges bl.a. följande.Förutsättningarna på vilka arbetsmiljö- ochrehabiliteringsreformerna byggdes har under de senaste årenförändrats i flera viktiga avseenden. Det gäller, förutom detdramatiskt försämrade arbetsmarknadsläget, bl.a. de förändradevillkoren för företagshälsovården samt primärvårdens nyaorganisation. Arbetslivsfondens bidragsgivning upphör dessutom iår. Ytterligare insatser för att förverkliga reformernasintentioner blir nu nödvändiga. En viktig förutsättning för atten uppstramning av regler och deras tillämpning skall uppfattassom rimlig och få avsedd effekt är att positiva insatser får enframträdande plats i förändringsarbetet.Riksförsäkringsverket anför vidare att arbetsgivarna har ettstort ansvar både enligt arbetsmiljölagen och lagen om allmänförsäkring; ett ansvar som de generellt sett inte lever upptill. Inom försäkringskassorna försöker man på olika sätt fåarbetsgivarna mera delaktiga, i många fall utan påtagligaresultat bl.a. eftersom ansvaret är otydligt beskrivet. Ettförtydligande av arbetsgivarens roll tycks vara nödvändigt omden avsedda ansvarsfördelningen skall bli verklighet. Dessutombör någon form av sanktioner vid ett konsekvent åsidosättande avreglerna införas.Enligt integreras rehabiliteringsarbetetute på arbetsplatserna naturligt med förebyggandearbetsmiljöarbete. har dock begränsademöjligheter att på egen hand verka för en bättre arbetsmiljö utepå enskilda arbetsplatser. Mycket skulle kunna vinnas i närmaresamverkan mellan försäkringskassa och yrkesinspektion. Det kaneventuellt vara motiverat att i form av försöksverksamhet prövaför- och nackdelar med en längre driven samverkan än vad somligger i nuvarande roll- och ansvarsfördelning. Den fråganövervägs i samråd med Arbetarskyddsstyrelsen.Verket anser att möjligheter att köpatjänster bör utvidgas till att även gälla vissa förebyggandeinsatser. På motsvarande sätt som gäller för finansiering frånArbetslivsfonden, bör sådana tjänster som arbetsgivaren ärskyldig att svara för inte komma i fråga. Denna modell kanlämpligen prövas i form av försöksverksamhet i något län.Utformningen av en sådan försöksverksamhet övervägs förnärvarande i samråd med Arbetslivsfonden.I anslagsframställningen anför ocksåatt, trots fokuseringen och den stora satsningen pårehabilitering , det på sina håll har råttoklarheter inom försäkringskassorna om vilken roll man har ochom arbetets innebörd. Inom försäkringskassorna sker nufortlöpande aktiviteter för att klargöra och utveckla den rollkassorna har i rehabiliteringsverksamheten.Utskottet vill även hänvisa till att regeringen ikompletteringspropositionen (prop. 1993/94:150 bil. 5) bedömeratt det är viktigt att insatserna för rehabiliteringsarbetetfortsätter och att de ansvariga utvecklar och förbättrarrehabiliteringsarbetet. Det är därvid viktigt att deerfarenheter som finns inom rehabiliteringsområdet tas till varaoch att man på olika sätt verkar för att dessa erfarenheteromsätts i det praktiska utvecklingsarbetet. Detta arbete måstebedrivas parallellt med andra åtgärder som syftar till attreducera antalet nybeviljade förtidspensioner. Vidare anges attett beredningsarbete med inriktning på att bryta den stigandetrenden inom förtidspensioneringen pågår inom regeringskansliet.Inom kort kommer en interdepartemental arbetsgrupp som berettfrågan att lämna en rapport. Åtgärderna kommer att inriktas ävenpå tidiga åtgärder i sjukfallen inom sjukförsäkringen.Arbetsgruppen kommer bl.a. att överväga om börges möjlighet att helt eller delvis sätta ned ersättning om denförsäkrade utan giltig anledning inte medverkar i sådan åtgärdsom syftar till att utreda behovet av och möjligheten tillrehabilitering.Vad gäller motionens förslag att arbetsgivare skall varaskyldig att betala för rehabiliteringsutredning somförsäkringskassan gör vill utskottet hänvisa till att utskottetredan vid rehabiliteringsreformens införande i sitt av riksdagengodkända betänkande 1990/91:SfU16 ansåg att regeringen bordelåta utreda denna fråga.I den fördjupade anslagsframställningen redovisas attarbetsgivaren i många fall inte gör någonrehabiliteringsutredning. anser att det ärangeläget att rehabiliteringsutredningen görs och medtillfredsställande kvalitet. Om arbetsgivaren inte ombesörjerdetta, bör kunna beställa utredningen t.ex.hos en företagshälsovårdsenhet och arbetsgivaren vara skyldigbetala utredningskostnaden. har hosregeringen gjort en framställan om införandet av en sådanbetalningsskyldighet.Vad gäller arbetsgivarnas rapportering av korta sjukfall villutskottet erinra om att utskottet såväl i samband medsjuklönelagens genomförande (bet. 1991/92:SfU5) som därefteransett att en rapportering av korta sjukfall behövs, bl.a. föratt kunna följa upp förändringar i fråga om befolkningens hälsaoch ohälsa.I den nämnda anslagsframställningen anges att inte allaarbetsgivare fullgör den ålagda rapporteringsskyldigheten, imånga fall inte ens efter påstötning från försäkringskassan.Utskottet vill tillägga att utskottet i sitt betänkande1993/94:SfU23 Administration av socialförsäkringen harframhållit att det är av största vikt att försäkringskassornasbehov av resurser för rehabilitering beaktas. Vid bedömningen avi vilken mån besparingsåtgärder är möjliga under perioden1995/96--1997/98 måste särskilt beaktas vilka effekter enrationalisering av administrationen får på utgifterna för iförsta hand sjukpenning och förtidspension. Vad utskottet anförtgav som sin mening regeringen till känna.I programförslaget i motion Sf39 anges att en lagstadgadskyldighet för arbetsgivaren att svara för företagshälsovård börinföras.Det generella statsbidraget till företagshälsovården upphördevid ingången av . I ett betänkande av FHU92 (SOU1992:103) föreslogs som huvudalternativ att den offentligastyrningen av företagshälsovården upphör. Förslaget utgår frånatt arbetsmarknadens parter träffar sådana kollektivavtal, somstödjer en flexibel och effektiv resursanpassning för arbetetmed arbetsmiljö och rehabilitering. Utredarens alternativaförslag innebär att bestämmelser med krav på företagshälsovårdförs in i arbetsmiljölagen. Detta förslag läggs fram underförutsättning att en avtalsreglering, som täcker den heltövervägande delen av arbetsmarknaden, inte finns. -- Betänkandethar remissbehandlats. Flertalet av remissinstanserna anser attfrågan om företagshälsovård bör lösas avtalsvägen.Frågan om det bör införas en lag om obligatoriskföretagshälsovård har tidigare behandlats avarbetsmarknadsutskottet. I betänkandet 1993/94:AU12 redovisadesatt avtal om företagshälsovård träffats inom någraavtalsområden. Ett nytt avtal om företagshälsovård har träffatsinom den statliga sektorn med ikraftträdande . Ensärskild överenskommelse på det kommunala området har träffats imaj 1993. Inom den privata sektorn har träffats ett antal avtal,och förhandlingar pågår inom ytterligare ett antalavtalsområden. utgick från attlagstiftning om företagshälsovård skall tillgripas för det fallatt det inte visar sig möjligt för parterna på arbetsmarknadenatt träffa avtal om företagshälsovården och dess organisation.Vidare angavs att det av vad regeringen anfört ibudgetpropositionen framgår att man inom ärberedd att ta ställning till frågan om en eventuell lagstiftningom företagshälsovården men att man tills vidare avvaktarpågående förhandlingar inom några avtalsområden.Arbetsmarknadsutskottet ansåg det därför inte påkallat förriksdagen att uppmärksamma regeringen på möjligheten attlagstifta om företagshälsovård för det fall frågan inte reglerasgenom avtal.I motion Sf39 tas också upp frågan om metoder för att, närArbetslivsfondens verksamhet nu upphör, ta till vara dekunskaper och erfarenheter som fonden förvärvat.Arbetslivsfondens verksamhet startade ochskall vara slutförd . Arbetslivsfondens uppgiftär att på olika sätt bidra till förnyelse av arbetslivet ochmedverka till bättre arbetsmiljö med färre arbetsskador, sänktsjukfrånvaro och färre förtidspensioner. Fondens insatser riktasi huvudsak mot åtgärder på arbetsplatserna.Utredningen om kunskapsbildning i arbetslivet,, har haft till uppgift att bl.a. föreslå hurerfarenheterna från Arbetslivsfondens verksamhet skall kunnaföras vidare efter fondens avveckling (dir. 1993:15).Utredningen konstaterar i sitt betänkande SOU 1994:48 attfondens arbetssätt, med särskild anpassning till situationen ivarje enskilt företag och med en integrerad syn på arbetsliv ochverksamhet, stämmer överens med utredningens grundsyn. Deerfarenheter som utredningen tagit del av vittnar om attArbetslivsfonden i hög grad bidragit till konstruktivtförändringsarbete på arbetsplatserna. I Riksrevisionsverketsgranskning (FU 1992:28) framhålls särskilt fondens nära kontaktmed arbetsgivare och företag. Det är enligt utredningen förtidigt att dra säkra slutsatser om i vilken gradArbetslivsfondens insatser avsatt resultat i företagen. Deforskningsutvärderingar som redovisats avArbetslivscentrum, Tekniska och StockholmsUniversitet tyder på att företagen har utnyttjat och utvecklatsåväl intern som extern kunskap och erfarenhet i projekt somfonden bidragit med medel till. Fondens arbetssätt bekräftar,enligt utredningens mening, att lokal anpassning, en bred syn påarbetslivsfrågor och en direkt dialog är betydelsefullt.En beredningsgrupp till har föreslagit att enregional funktion inrättas i syfte att föra vidareArbetslivsfondens arbetsmetoder. föreslår därföratt ett regionalt råd för arbetslivsfrågor bildas i varje län.Det regionala rådet bör fungera som forum för samverkan medsyfte att främja arbetslivs- och verksamhetsutveckling i småföretag. I det regionala rådet bör ingå företrädare förnäringslivet, den offentliga verksamheten samt de anställda ochderas fackliga organisationer. -- Betänkandet skall bli föremålför remissbehandling.I motion Sf39 tas, vilket utskottet redan angivit, upp mångaviktiga frågor, och utskottet kan instämma i flertalet av dessa.Som framgår av ovanstående redovisning har många av frågornaredan uppmärksammats. har i sin fördjupadeanslagsframställning redovisat flera problem som föreligger irehabiliteringsverksamheten. Dessa belystes också vid denoffentliga utfrågning om rehabilitering ochrehabiliteringsersättning som utskottet höll (enutskrift från utfrågningen har fogats till utskottets betänkande1993/94:SfU12).Vad som anförts i fördjupadeanslagsframställning och uppgifter som lämnades vid utskottetsoffentliga utfrågning samt i andra sammanhang tyder enligtutskottet på att arbetsgivarens ansvar irehabiliteringssammanhang måste klargöras. Bl.a. uppgavföreträdaren för Arbetslivsfonden under utfrågningen attansvarsfördelningen mellan arbetsgivare och framför alltförsäkringskassa är oklar och att en översyn bör göras. bedömning måste ett klargörande i dessa avseendenvara en förutsättning för att rehabiliteringsarbetet i övrigtskall kunna fungera, och utskottet anser att regeringen bör låtautreda denna fråga. Därvid bör även beaktas de minsta företagenspraktiska möjligheter att leva upp till sitt ansvar i dettahänseende. I utredningen kan också övervägas om den närmareinnebörden av arbetsgivarens ansvar bör regleras ikollektivavtal. I detta sammanhang bör också kunna övervägas omförsäkringskassan och arbetsgivaren skall vara skyldiga atterbjuda rehabilitering . Regeringen bör snaraståterkomma till med förslag i den månlagstiftningsåtgärder erfordras.Utskottet anser att med anledning av motion Sf39 idenna del som sin mening bör ge regeringen detta till känna.Regeringens mål för försäkringskassornasrehabiliteringsverksamhet uttrycks bl.a. i krav på en sänkningav ohälsotalet. Enligt utskottets mening behöver detta målkompletteras med en mer aktiv rehabiliteringsstrategi förvarje försäkringskassa. Utskottet anser att motionärernasförslag om ett beting för försäkringskassorna att under ettbudgetår rehabilitera ett visst antal personer är värt att tavara på. Genom ett sådant beting sätts också den enskildeförsäkrade mer i centrum för rehabiliteringsverksamhetensamtidigt som en besparing kan göras i försäkringsutgifterna.Utskottet förutsätter att frågan om en mer aktivrehabiliteringsstrategi för försäkringskassorna övervägs isamband med behandlingen av fördjupadeanslagsframställning. Utskottet vill i detta sammanhang tilläggaatt det också behövs ett effektivare utnyttjande frånförsäkringskassornas sida av de resurser som finns inomrehabiliteringsområdet som t.ex. företagshälsovården.I övrigt vill utskottet hänvisa till att det av den tidigareredovisningen framgår att det redan vidtas en hel del åtgärder ifrågor som motionärerna tar upp. Eftersom förebyggande åtgärderoch rehabilitering berör många olika sektorer är det emellertidviktigt med en helhetssyn vad gäller behovet av ytterligareåtgärder. Enligt utskottets mening skulle det därför vara mycketvärdefullt om regeringen utformade ett samlat program förförebyggande och rehabiliterande insatser. Utskottet föreslåratt med anledning av motionen ger regeringen dettatill känna.Vad gäller motionärernas förslag om en nationell kampanj föratt minska belastningssjukdomar och psykisk ohälsa får detankomma på att ta eventuella initiativhärtill.Kvinnors ohälsaMotionerKvinnors ohälsa tas upp i två motioner.I motion A40 av m.fl. (s) anförs attarbetsverktyg m.m. är anpassade för manliga kroppar, och dettaleder till att belastningssjukdomarna drabbar LO-kvinnorna mest.Kvinnorna får också längre sjukskrivningsperioder ochförtidspensioneras oftare än männen. Motionärerna föreslår iyrkande 12 att får i uppdrag att redovisasärskilda åtgärder för att minska kvinnors ohälsotal och ökarehabiliteringsinsatserna för kvinnor.Även m.fl. (s) anför i motion A452 yrkande2 att kvinnors sjukfrånvaro är högre än mäns. Vidare hardeltidsanställda kvinnor högre sjukfrånvaro än heltidsanställdamän. Enligt motionärerna kan det förhållandet att kvinnorförtidspensioneras tidigare än männen vara ett resultat av sämrearbetsmiljö, dubbelarbete och ansvar för hem och barn.Motionärerna anser att försäkringskassorna bör tillföras merresurser för att aktivt öka satsningen på kvinnor iarbetsrehabiliteringen. Man bör därvid satsa på yrkesinriktadrehabilitering samt forskning och utveckling för att utvecklaarbetsmiljön för kvinnor. Motionärerna begär etttillkännagivande om det anförda.Utskottets bedömningI fördjupade anslagsframställning finnsäven en redovisning av ohälsotalets fördelning på män ochkvinnor. Redovisningen avser det s.k. partiella ohälsotalet,dvs. hänsyn har inte tagits till isjukfallen. Det partiella ohälsotalet är per tredjekvartalet 1993 och fördelar sig på män och kvinnor med 34,7resp. Ohälsotalet har bland männen i relation tillår 1991 totalt sett ökat från 34,2 . Förkvinnorna har nivåerna minskat från 42,8 till42,. Skillnaderna mellan könen finns framför allt inomåldersgruppen 30--. För denna åldersgrupp visar uppgifternaför männen en klar ökning av ohälsotalet medan kvinnornasohälsotal minskat markant. Ökningen bland män haruppgått . För kvinnorna i motsvarande ålder harökningen varit 12,3 dagar.I proposition 1993/94:147 Jämställdhetspolitiken: Delad makt-- delat ansvar finns ett avsnitt om kvinnors hälsa. Därkonstateras att kvinnor har ett högre ohälsotal än män. Vidareanges att arbetslivets förhållanden är avgörande för folkhälsan.Kvinnors och mäns arbetsmarknader skiljer sig fortfarande åt.Kvinnor har ofta mer monotona arbetsuppgifter och mindreinflytande över sin arbetssituation än män. Kombinationen avmonotona arbetsuppgifter och brist på inflytande är särskiltallvarlig när det gäller uppkomst av hälsoproblem. Exempelvisfinns det en oroväckande ökning av belastningsskador även blandmycket unga kvinnor.I jämställdhetspropositionen anges att inomFolkhälsoinstitutets program Kvinnors hälsa pågår ettutvecklingsarbete för att klarlägga likheter och skillnader ifolkhälsan och dess villkor mellan kvinnor och män.Folkhälsoinstitutet avsätter för en särskildsatsning på kvinnors hälsa ur ett livscykelperspektiv.I en separat rapport kommer i samarbete medFolkhälsoinstitutet att ägna särskild uppmärksamhet åtkönsspecifik hälsa. I propositionen anges vidare att kunskapenhos läkarna om det forsknings- och utvecklingsarbete som pågårom kvinnors hälsa och sjukdomar är bristfällig. Regeringen anserdet därför angeläget att etablera ett kvinnoperspektiv iläkarutbildningen. En särskild satsning kommer att göras för atti ökad utsträckning föra in kunskaper om kvinnors hälsa såväl iden grundläggande läkarutbildningen som i fortbildningen.I propositionen anges vidare att studier visar att kvinnorofta behandlas annorlunda än män som patienter i sjukvården. Enutredning kommer att tillsättas inomSocialdepartementet för att närmare belysa hur kvinnor och mänbemöts inom hälso- och sjukvården.I jämställdhetspropositionen finns också ett avsnitt omkvinnor med funktionshinder. Enligt regeringen bör möjligheternaundersökas att göra en könsuppdelad statistikredovisning för attbättre kunna belysa villkoren för kvinnor med funktionshinder.Utskottet vill nämna att i tidigare nämndabetänkande SOU 1994:48 finns redovisat bl.a. en utvärdering avolika fallstudier som Arbetslivscentrum låtit göra. Av dennaframgår att Arbetslivsfondens bidrag per berörd person är lägrepå kvinnodominerade arbetsplatser. Några av de mest lönsammaarbetsplatsprogrammen hade dock genomförts med begränsade bidraginom tungt vårdarbete. I betänkandet anges att analysen tyder påatt det är förenat med ett lågt ekonomiskt risktagande att satsapå kvinnors arbetsmiljö. Det är ofta fråga om små investeringarsom varit lönsamma. Utifrån fallstudierna och annan forskningdrogs bl.a. slutsatsen att många arbetsplatser har en outveckladarbetsmiljö just för att jobben utförs av kvinnor som ett slagsförlängning av traditionellt kvinnligt hemarbete. Arbetet hardärför inte betraktats som riktigt och inte blivit föremål förutprövning av adekvat arbetsorganisation. Arbetsplatsprogrammenbör utformas med hänsyn till att det är kvinnor som berörs ochatt de ofta har särskilda livserfarenheter ochlivsomständigheter. De flesta kvinnor med familj harhuvudansvaret för att samordna familjemedlemmarnas behov och gördet genom att anpassa sin egen tid så långt som möjligt efter deövrigas behov. Möjligheten att variera arbetstiden är i dettaperspektiv avgörande för hur de kan jämka samman arbete ochfamilj. Kvinnorna har varit duktiga på att göra dettasamordningsproblem osynligt och har därför fått betala prisetgenom deltidsarbete, stress och dålig arbetsmiljö.Av vad utskottet ovan redovisat framgår att kvinnors hälsa ocharbetsmiljö uppmärksammas i många sammanhang. Utskottetförutsätter att försäkringskassorna ser till att kvinnor och mänhar samma möjligheter att få en arbetslivsinriktadrehabilitering.Något uttalande från sida med anledning avmotionerna A40 yrkande 12 och A452 yrkande 2 är med hänsyn tilldet anförda inte påkallat.Social rehabilitering och tidsbegränsning avrehabiliteringsersättningI två motioner, Sf238 av () och Sf256 avKristina och (), anförs attkraven på att rehabilitering skall vara direktarbetslivsinriktad och en ettårsgräns för insatsen begränsarmöjligheterna för människor med funktionshinder att få del avrehabilitering i former som stämmer med deras behov. Mångapersoner med funktionshinder kan behöva lång, kanske flerårig,socialt och psykologiskt inriktad träning innan den egentligaarbetslivsinriktade rehabiliteringen kan påbörjas, en träningsom med fördel kan ges vid folkhögskola. För dem som harhjärnskador och andra personer med stora funktionshinder tar densociala rehabiliteringen extra . Motionärerna begärmed hänsyn härtill tillkännagivanden om dels att möjlighet börfinnas att inom ramen för rehabilitering vid behov inrymmalängre perioder av social rehabilitering vid folkhögskola, delsatt ettårsgränsen för rehabiliteringsinsatser bör slopas förhjärnskadade och andra med svåra funktionshinder.Rehabiliteringsersättning utges vid arbetslivsinriktadrehabilitering, och utskottet är inte berett tillstyrka någonändring därvidlag. Vad gäller den ettårsgräns som motionärernahänvisar till vill utskottet framhålla att det i lagen intefinns någon tidsbegränsning för hur längerehabiliteringsersättning skall kunna utges. En sådantidsbegränsning hade emellertid föreslagits i proposition1990/91:141. Utskottet anförde i sitt betänkande 1990/91:SfU16att inriktningen på rehabiliteringsarbetet bör vara att enförsäkrad skall ha återfått sin arbetsförmåga ochatt i vart fall en eventuell utbildning bör vara avslutad inomdenna tid. Enligt utskottet är det ett övergripande mål att ensjuk person verkligen blir rehabiliterad och kan komma tillbakai arbete. Utskottet var därför inte berett tillstyrkaregeringens förslag att rehabiliteringsersättning längst skallkunna utges om inte synnerliga skäl föreligger.Utskottet avstyrker bifall till motionerna Sf238 och Sf256till de delar motionerna inte är tillgodosedda med vad utskottetanfört. beträffande i propositionen föreslagenförsöksverksamhetatt riksdagendels antar regeringens förslag till lag om lokalförsöksverksamhet med finansiell samordning mellansocialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst,dels godkänner de riktlinjer för sådan lokalförsöksverksamhet med finansiell samordning som regeringenförordar,dels medger att femte huvudtitelns anslag Bidrag tillsjukpenning och rehabilitering samt medel beräknade påstatsbudgetens inkomstsida vad avser sjukförsäkringen fårdisponeras för de utgifter i samband med försöksverksamheten somregeringen förordar,dels medger att femte huvudtitelns anslag Allmännaförsäkringskassor får disponeras för de utgifter i samband medförsöksverksamheten som regeringen förordar,2. beträffande försöksverksamhet med arbetsförmedlingatt avslår motion 1993/94:Sf39 i denna del,3. beträffande hälsoarbetet i länatt avslår motion 1993/94:Sf38,4. beträffande finansiell samordning i övrigtatt avslår motionerna1993/94:Sf214, 1993/94:Sf224 och 1993/94:Sf257,5.