bet · GH01UU26 · 1994-05-05 00:00:00 — Trots invändningar från presidentKravtjuk lät Mesjkov genomföra folkomröstningen om Krimsframtida tillhörighet i samband med de allmänna val som hölls iUkraina den 27 mars 1994.De ryska nationalisternas framgångar i valen på och ifolkomröstningen har, tillsammans med ekonomiskasönderfall och motsättningarna mellan president ochparlamentet om landets kärnvapen och mellan och Rysslandom bl.a. Svarta havsflottan, lett till ökad spänning i regionen.Det har förekommit allvarliga oroligheter bland krimtatarerna,vilka bl.a. vänder sig emot att skulle bryta sig urUkraina. Många krimtatarer har bojkottat valen eftersom deflesta kandidaterna ställt sig skeptiska till som en del avUkraina.I dag finns närmare en kvarts miljon tatarer på Krim.Ytterligare 100 0000--150 000 beräknas kunna komma att återvändatill halvön. Många lever under svåra lägerliknande förhållandeni närheten av Simferopol.Utskottets övervägandenGenom ambassaden i har fortlöpande kontakt medrepresentanter för tatarerna på . Även FN:s därvarandekontor bevakar, enligt vad utskottet inhämtat, uppmärksamtkrimtatarernas svåra situation. En eventuellhänvändelse om bistånd kan enligt uppgift komma att riktas tillde skandinaviska länderna . Enligt vad utskotteterfarit lämnar SIDA redan stöd till ukrainska korset, varsinsatser bl.a. sker till stöd för tatarerna på Krim.Utskottet utgår från att , såväl bilateralt som inomramen för exempelvis ESK:s minoritetskommissaries missioner,fortsätter att med stor uppmärksamhet bevaka krimtatarernassituation. Utskottet utgår från att i dessa sammanhangframhåller krimtatarernas rätt att återvända till sin hembygdsamt understryker nödvändigheten av att även dennabefolkningsgrupps grundläggande fri- och rättigheterrespekteras.Därmed betraktar utskottet motion U621 (m) som besvarad.11. av motionernaI flera motioner framhålls som otillfredsställande attsituationen i alltjämt får betecknas som ettoavslutat kolonialt problem och att områdets framtid ännu intehar kunnat avgöras i enlighet med befolkningens fritt uttaladeönskemål. Den fredsplan som antagits av harinte kunnat genomföras till fullo. I motionerna (U201 (v)yrkande 1, U223 (fp) yrkande 1, U602 (c) yrkande 1 samt U614 (s)yrkande 1, U622 (kds) yrkande 1 begärs att i FN och iandra internationella sammanhang skall agera kraftfullt tillstöd för genomförandet av den av FN beslutade fredsplanen,inbegripet hållandet av en folkomröstning om landetssjälvständighet.I motion U614 (s) yrkande 2 begärs att skall verka föratt en upprättas med uppgiften attgranska situationen för de mänskliga rättigheterna i såvälMarocko- som Polisariokontrollerade områden. I motion U602 (c)yrkande 2 föreslås svenskt agerande för bildandet av enkommission med uppdraget att undersöka föregivet försvunna resp.frisläppta västsahariers öde. I motion U622 (kds) yrkande 2begärs att skall agera kraftfullt för att skallförmås upphöra med kränkningar av de mänskliga rättigheterna iVästra Sahara.BakgrundI undertecknade , och Mauretanienett trepartsavtal gällande kolonin . utfäste sig att avkolonisera området ochöverlåta överhögheten till och i samarbetemed en på traditionellt vis utsedd folkförsamling. Det närmareansvaret för områdets avkolonisering överläts av åt FN.När 1976 dragit sig tillbaka från kolonin annekterades området av och . Marockoskung hade då inlett "Grönamarschen" för "återtagandet" av . 350 000marockanska civila, åtföljda av reguljära marockanska förband,tågade in i . Den sedan några årverksamma motståndsrörelsen Polisario utropade landetssjälvständighet under namnet Demokratiska sahariskaarabrepubliken (RASD). Strider pågick därefter i området medvarierande intensitet . På ena sidan ikonflikten står Polisario, stött av , och på den andraMarocko.1979 slöt fred med Polisario och drog sig urkonflikten. Den del av som tidigaregjort anspråk på annekterades då av . Kort efter Marockosannektering uppdrog åt generalsekreteraren attinleda konsultationer med parterna. uppmanades attomedelbart dra tillbaka alla deltagare i "Gröna marschen".Sedan 1985 har FN:s generalsekreterare tillsammans med OAU:sordförande bedrivit ett medlingsarbete i syfte att uppnå ettvapenstillestånd i konflikten mellan och Polisario ochen överenskommelse om formerna för en folkomröstning. Engemensam fredsplan framlades 1988 och godkändes i princip avparterna. Enligt planen skall generalsekreterarens särskilderepresentant ha visst överinseende över administrationen iområdet samt exklusivt ansvar för organisationen ochgenomförandet av en folkomröstning. beslötsäkerhetsrådet att inrätta en särskild observatörsstyrka med enmilitär komponent, , för genomförandet avfolkomröstningen.Sedan den 6 september 1991 råder vapenvila i har emellertid i övrigt hamnat i ett dödläge,beroende såväl på bristande samarbetsvilja hos parterna som påoklarheter i fredsplanen. Enligt en del bedömare bär också FN:ssäkerhetsråd -- där få medlemmar aktivt driver frågan --ansvar för den uppkomna situationen.Ingen bestående enighet har kunnat nås i den grundläggandefrågan om hur de röstberättigade i folkomröstningen skallidentifieras. Polisario håller fast vid det ursprungligakriteriet, att man skall finnas upptagen i den spanskafolkräkningen . Ett senare förslag från FN:s förregeneralsekreterare innebär att rösträtten utsträcks till allabona fide västsaharier . Tanken är att människor somlämnade området , och deras därefter föddabarn inte skall berövas möjligheten till inflytande.FN-sekretariatets uppfattning bygger på tidigare principiellaställningstaganden i liknande fall som t.ex. ochKambodja.Marocko har tidigare hävdat att antalet röstberättigade bordeutvidgas till att omfatta ett större antal västsaharier bosattai . godkände dock motvilligt det nyarösträttsförslaget 1991. Utvidgningen av antalet röstberättigadeantas med de nya kriterierna bli mindre än vad hadehoppats, men uppfattas av internationella bedömare somtillräcklig för att sannolikt skall tro på en seger ifolkomröstningen. Generalsekreteraren har därefter gång eftergång till säkerhetsrådet tvingats rapportera om uteblivnaframsteg i ansträngningarna att söka nå en kompromiss mellanparterna.En grundläggande stötesten är att betraktar VästraSahara som marockanskt territorium, som efter ett kolonialtmellanspel återgått till moderlandet. har också agerat ienlighet med denna uppfattning. ägde t.ex. enfolkomröstning rum i om förslag till en ny konstitution.Folkomröstningen genomfördes också i , trots attområdet står under FN:s administration. har heller intetillmötesgått FN:s begäran att deltagarna i "Gröna marschen"skall dras tillbaka från . I stället har Marockogenomfört en ny "Grön marsch" som innebär att mer än 100 000marockaner förflyttas till . harPolisarios stöd från minskat.De försök som FN:s generalsekreterares särskilde representanthar gjort för att närma parterna och få bådas godkännande avrösträttskriterierna har inte lyckats. Generalsekreterarenssenaste rapport till säkerhetsrådet, som är daterad den 10 mars1994, innehåller, i likhet med tidigare rapporter, fleraalternativa förslag för rådet att ta ställning till. Efter sinbehandling av rapporten antog säkerhetsrådet den 29 marsenhälligt resolution 907, i vilken rådet väljer att ansluta sigtill generalsekreterarens s.k. alternativ B. Detta innebär attden kommission som har i uppgift att fastställa röstberättigandeskall fortsätta sitt arbete t.o.m. den 30 juni.Generalsekreteraren skall sedan rapportera till rådet om läget.Avsikten är att folkomröstningen, som skall fastställaterritoriets status, skall kunna hållas mot slutet av 1994.Samtidigt fortsätter generalsekreteraren och hans särskilderepresentant försöken att nå enighet kring kompromissförslagetom kriterier för röstberättigade och vilka som skall kunna hörasav kommissionen om stamtillhörighet. I nämnda resolution 907välkomnar säkerhetsrådet detta förfaringssätt. Rådet uppmanarparterna att samarbeta med generalsekreteraren, hans särskilderepresentant samt identifikationskommissionen i enlighet med denfredsplan som accepterats av bägge parter.Utskottets övervägandenUtskottet har under en lång följd av år tagit upp frågan omVästra (senast i bet. 1992/93:UU3). Utskottet har därvidfastslagit att frågan bör betraktas som ett oavslutat kolonialtproblem och att områdets framtid måste avgöras i enlighet medbefolkningens fritt uttalade önskemål. Utskottet ser det därföralltjämt som mycket angeläget att den planerade folkomröstningenkan genomföras på ett fritt och demokratiskt sätt, attidentifieringen av de röstberättigade sker på det sätt som FNbeslutat och att parterna avhåller sig från fortsattastridigheter och till fullo samarbetar med FN. FN måste gestillräckliga resurser och starkt stöd så att organisationen medauktoritet kan hävda fredsplanen. Provokationer mot FN ochfredsplanen, som den i bakgrundsbeskrivningen nämndafolkomröstningen om en ny konstitution, måste fördömas.Utskottet framhåller det väsentliga i att de mänskligarättigheterna respekteras och att politiska fångar släpps.Enligt uttalanden av utrikesminister -- bl.a. i svarpå en riksdagsfråga -- har i ett antaldirektkontakter med bl.a. framfört sin oro för åtgärdersom kan störa fredsprocessen och understrukit den vikt Sverigefäster vid att folkomröstningen kan genomföras. Utskottet utgårfrån att regeringen aktivt stödjer fredsprocessen ochgenomförandet av folkomröstningen, såväl inom ramen för FN somgenom bilaterala kontakter.Med det anförda betraktar utskottet motionerna U201 (v)yrkande 1, U223 (fp) yrkande 1, U602 (c) yrkande 1, U614 (s)yrkande 1 samt U622 (kds) yrkande 1 som besvarade.Utskottet konstaterar att MR-situationen i i alltväsentligt tycks oförändrat negativ. Vissa förbättringar ägdeenligt uppgift rum . Som utskottet tidigare noterat,tycks dessa dock ha varit huvudsakligen kosmetiska till sinnatur och förefaller knappast ha avspeglat någon vilja att igrunden förändra det rådande systemet. Avsaknaden avförbättringar avseende MR-situationen tycksbekräfta detta intryck.Enligt Amnesty International har ett okänt antal saharierförsvunnit sedan ockuperade . Detstora flertalet av dessa försvinnanden ligger tillbakai tiden. Marockanska myndigheter vägrar enligt uppgiftkategoriskt att diskutera frågan. Marockanska MR-organisationerär förbjudna att ha kontakt med Polisario eller andra sahariskagrupperingar. Det är därför svårt att göra några uppskattningarav antalet försvunna eller fängslade. frigavs omkring300 saharier genom en kunglig amnesti. Enligt officiellamarockanska uppgifter finns därmed inte längre några fängsladesaharier. En uppskattning som gjorts är dock att ytterligare ca500 saharier hålls i fängsligt förvar. synes enny våg av omfattande arresteringar ha ägt rum i förutsätter att regeringen såväl inom ramen för FN:sarbete som genom bilaterala kontakter fortsätter att verka förrespekt för de mänskliga rättigheterna i . Utskottetutgår från att regeringen på samma sätt agerar aktivt för attsituationen beträffande de mänskliga rättigheterna i såvälMarockokontrollerade som Polisariokontrollerade områden i VästraSahara skall kunna granskas av internationella experter.Utskottet har tidigare gjort bedömningen att , som föreslås i motionerna U602 (c)yrkande 2 samt U614 (s) yrkande 2, kan bli ett värdefulltinstrument i detta sammanhang.Utskottet vidhåller denna uppfattning.Därmed betraktar utskottet motionerna U602 (c) yrkande 2, U614(s) yrkande 2 samt U622 (kds) yrkande 2 som besvarade.12. SudanSammanfattning av motionenMotion U623 (kds) tar upp den allvarliga situationen i Sudan.Landets invånare beskrivs i motionen som hjälplösa offer för encynisk maktkamp. Omvärlden har ännu inte reagerat tillräckligtoch med kraft. Motionären hänvisar till Amnesty Internationalsuppfattning om att det är brotten mot mänskliga rättigheter somorsakar svältkatastrofen i krigszoner. Därför är det enuppgift för det internationella samfundet, inkl. , att setill att respekten för de mänskliga rättigheterna finns med somen central del vid varje försök att förhandla om fred ocheldupphör i . Humanitära och fredsskapande insatser måsteföljas åt. bör enligt motionären verka för attfredsobservatörer sänds till . Dessas uppgift skall varaatt försöka upprätthålla ingångna fredsuppgörelser och skapaförsoning mellan tidigare stridande grupper. Deras rapportertill FN och resp. regering skall utgöra grund för nyaförebyggande och fredsbevarande åtgärder. Dessa synpunkterföreslås i motionens yrkande som sin mening geregering till känna.Enligt motion U623 (kds) tillsatte FN:s i mars1993 en särskild rapportör för , vilken dock harmotarbetats. I yrkande 2 begärs att regeringen skall stödjaförsöken att tillsätta flera oberoende observatörer förbevakning av de mänskliga rättigheterna i Sudan.BakgrundSudan blev självständigt 1956. Det politiska, huvudsakligenmuslimska, ledarskapet i norra har haft svårt attacceptera det södra, företrädesvis kristna, som enjämnbördig partner i byggandet av den nya nationen. Ett uppror isödra ledde till fullt inbördeskrig. Trotsansträngningar till nationell försoning harmotsättningarna mellan norra och södra successivt ökat.1983 infördes den muslimska lagstiftningen sharia i hela landet.Den uppfattas som helt oacceptabel för icke-muslimerna i söderoch inbördeskriget trappades åter upp. En militärkupp avmuslimska fundamentalister innebar ytterligareislamisering av tidigare huvudsakligen sekulära och iviss mån traditionellt toleranta samhälle. Det Sudanska FolketsBefrielsearmé, SPLA, fortsätter i söder kriget för regionalautonomi och självständighet för södra allt mer brutala kriget beräknas ha orsakat mer än en halvmiljon civila dödsoffer . Omkring 4,5 miljoner hartvingats fly från sina hem. Av dessa har ett mycket stort antal-- enligt vissa uppskattningar 2--3 miljoner människor -- i desödra delarna av landet tvångsförflyttats av regimen. avbarnen i delar av södra lider enligt FN av allvarligundernäring och många av dem dör av hunger.President fall i medförde atttiotusentals sudanesiska flyktingar tvingades lämna ochåtervända till . Händelserna bidrog till att utlösa enintern revolt inom SPLA. Olika fraktioner i södra stridernu också inbördes som regeringen i fortsättersina operationer mot de olika separatistarméerna. Den humanitärasituationen försämrades kraftigt . Flertaletinternationella bedömare utesluter en militär lösning på detlånga inbördeskriget.De allvarligaste och flesta MR-övergreppen i Sudansammanhänger med kriget. Övergreppen begås av såvälregeringssidan som av rebellerna. Ett flertal FN-resolutionerhar antagits om situationen i . antog en resolution i vilken uttrycks djup oro överallvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter i landet, inkl.godtyckliga avrättningar, fängslanden utan rättegång,tvångsförflyttningar och tortyr. Den sudanesiska regeringenuppmanas respektera de mänskliga rättigheterna och anpassanationell lagstiftning till de internationella MR-konventionersom har ratificerat. Alla parter i konflikten uppmanastillåta internationella organisationer och biståndsgivare atttillhandahålla humanitär hjälp till civilbefolkningen ochsamarbeta med för humanitära frågor.Resolutionsförslaget hade bl.a. som medförslagsställare.FN har tillsatt en särskild MR-rapportör för . Vissauppgifter tyder på att situationen avseende de mänskligarättigheterna i norra skulle ha förbättrats något sedandessa FN-initiativ togs.Utskottets övervägandenUtskottet ser med oro på den långvariga och förödandekonflikten i . En varaktig och fredlig lösning avkonflikten måste enligt utskottets uppfattning inbegripagrundläggande respekt för de mänskliga rättigheterna. En förstamålsättning torde dock vara att nå en överenskommelse omeldupphör. Genom en sådan skulle de internationellahjälporganisationernas arbete i landet underlättas och denhumanitära situationen förbättras. Utskottet noterar att i undersökermöjligheterna att på lämpligt sätt söka bidra till en lösning avkonflikten i Sudan.Utskottet noterar även det initiativ som tagits inom ramen förden s.k. (Intergovernmental Authority onDrought and Development) verksamhet. Kommittén, som leds avKenyas president arap Moi och där också ,och regeringschefer medverkar, arbetar för attsöka få till stånd försoning mellan de olika stridandefraktionerna i södra noterar att utrikesminister , i ettuttalande inför det regionala toppmöte som inleddes i Nairobiden , uttryckt sitt helhjärtade stöd för deansträngningar att skapa fred i som görs inom ramen förIGADD. I uttalandet framhålls att konflikten i bara kanlösas på politisk väg. Den , som fördömerbombningar och andra angrepp mot flyktingläger, uppmanarparterna att göra sitt yttersta för att åstadkomma en hållbarförhandlingslösning.I uttalandet konstateras att tillhör de störstabiståndsgivarna till den utsatta befolkningen i södra utgår från att regeringen har fortsatt god beredskapför ytterligare katastrofbistånd till , om så skullebehövas.Utskottet konstaterar att FN:s har tillsatt ensärskild rapportör för . Utskottet anser att frågan omtillsättandet av ytterligare rapportörer bör göras avhängigförbättrade förutsättningar att effektivt övervaka de mänskligarättigheterna i Sudan.Med det anförda betraktar utskottet motion U623 (kds)yrkandena 1 och 2 som besvarade.13. SomaliaSammanfattning av motionenI motion U605 av (-) anförs att visatsig vara en misslyckad internationell statsbildning. Ett områdei norra har brutit sig loss från det övriga landet ochgör under namnet Republic of Somaliland anspråkpå att vara en självständig republik. Motionären hemställer omatt snabbt skall erkänna detta område som en sådansjälvständig statsbildning.BakgrundDet sociala och politiska sammanbrott som följde efterdiktatorn fall i föranledde FN:ssäkerhetsråd att fatta beslut om militär intervention.Interventionen inleddes under amerikansk ledning i december1992. ersattes de amerikanska styrkorna successivt avreguljära FN-förband. Försörjningssituationen förbättradessamtidigt väsentligt och en försoningsprocess inleddes underFN:s egid. Denna resulterade i undertecknandet den 24 mars 1994av ett fredsavtal mellan 15 politiska grupperingar i . Iuppgörelsen ingår en tidtabell för valförberedelser ochtillsättande av en nationell regering. I fredsavtalet riktarsamtliga parter ett tack till FN och till biståndsgivande länderför deras värdefulla stöd till försoningsprocessen.Somalia präglas alltjämt av omfattande politiskt ochekonomiskt sönderfall, vilket kommer att sätta hållbarheten ifredsavtalet på hårda prov. Det självproklamerade Somaliland inordvästra har dock till stor del förskonats från deinbördes strider och svältkatastrofer som följt i krigets spår.Dessa har huvudsakligen drabbat landets mellersta och södradelar.Utskottets övervägandenUtskottet välkomnar att 15 politiska grupper i harenats om att försonas och gemensamt verka för återupprättandetav ett stabilt och självständigt . noterarutskottet med oro att strider mellan olika klaner fortfarandeäger rum i och att vägen mot verklig fred alltjämt tyckslång och farofylld. Utskottet ser allvarligt på de attentat motFN-soldater och sabotage mot FN:s närvaro som förekommit.Enligt vad utskottet erfarit har ingen stat erkäntdet självproklamerade Somaliland. Utskottet konstaterar att ettisolerat svenskt erkännande av Somaliland inte heller äraktuellt med hänsyn till läget i ,ansträngningarna att stödja den påbörjade försoningsprocessenmellan parterna samt motståndet från flertalet politiska grupperi mellersta och södra mot en uppdelning av landet.Utskottet noterar att flera svenska organisationer ärengagerade i biståndsinsatser i . Liv och Fred-instituteti deltar, bland andra organisationer, i deinternationella ansträngningarna att få till stånd enförsoningsprocess och bestående politisk lösning av konflikten.Med det anförda avstyrker utskottet motion U605 (-).14. CubaSammanfattning av motionernaI motion U620 (s) anförs att genomgår endjup ekonomisk och politisk kris. I motionen ges bl.a. ettflertal aktuella exempel på grova kränkningar av de mänskligarättigheterna i . Motionären citerar internationellabedömare som menar att den amerikanska sanktionspolitiken motCuba är onödig och skadlig och att man i stället borde främjadet fria flödet av information och idéer till det kubanskafolket. I motionens yrkande 1 begärs att regeringen aktivt skallverka för att sanktioner mot upphör.I motion U209 (v) framhålls att blockad mot stridermot internationell rätt och hotar andra staters suveränitet. Torricelli-lagen sägs i motionen vara en oacceptabelutvidgning av lagstiftning utanför eget territorium.Blockaden åsamkar det kubanska folket stora umbäranden. Imotionens yrkande 1 föreslås att i internationellasammanhang och i kontakter med amerikanska regeringen skallkräva att blockad mot och Torricelli-lagen avskaffas.I motion U620 (s) yrkande 2 begärs vidare att inte föregen del skall medverka i sanktioner mot . I yrkande 3hemställs att skall verka för att respekterar demänskliga rättigheterna samt avskaffar dödsstraffet.BakgrundCuba blev efter det spansk-amerikanska krigets slut 1898formellt en självständig republik. I realiteten kom emellertidden tidigare spanska överhögheten över att ersättas av ettbetydande amerikanskt inflytande via det s.k. Platt-tillägget(1903). Detta upphävdes 1934, men bibehöllrätten till marinbasen på sydöstra sida. Efterbrytningen mellan och har krävt attFörenta staterna skall utrymma basen.Det drygt 30-åriga amerikanska handelsembargot mot Cubaförbjöd ursprungligen all handel med och ägde enligtamerikansk uppfattning även tillämpning på amerikanska företagverksamma utanför gränser. På grund avinvändningar från allierade modifierades den ursprungligalagen 1975 och kom därefter inte längre att gällaextraterritoriellt. antog dock hösten1992 en ny lag, den s.k. Cuban Democracy Act, varmed bl.a. dentidigare modifieringen av embargot upphävs och amerikanskadotterbolag utomlands i praktiken förbjuds handla med Cuba.Canada, EG m.fl. reagerade mycket negativt på lagen. Även frånvissa exilkubanska kretsar uppmanades Bushadministrationen attvetera lagen, som ansetts motverka ansträngningarna att få tillstånd en demokratiseringsprocess i . President lagen den 23 oktober 1992.Sverige har framfört att den amerikanskasanktionspolitiken är kontraproduktiv om avsikten är attåstadkomma förbättringar avseende de mänskliga rättigheterna iCuba. Mot denna bakgrund röstade för första gångenhösten 1993 för den resolution i somkritiserar det amerikanska embargot mot Cuba.FN:s har antagit flera resolutioner angåendesituationen i och har bl.a. tillsatt en särskild rapportörmed uppgift att upprätthålla direkta kontakter med kubanskaregeringen och individuella medborgare angående MR-läget. Denresolution, som antogs vid kommissionens 50:e möte (--) och som samlat trettiotalet medförslagställare,däribland , fäster särskild uppmärksamhet vid denkubanska regeringens vägran att samarbeta med den särskildarapportören, vid de rapporter om MR-situationen som regeringenlämnat obesvarade, vid godtyckliga arresteringar ochfängslanden, repressalier mot MR-försvarare samt vid de alltjämtförhärskande bristerna avseende bl.a. förenings- ochyttrandefriheten i . Den särskilde rapportörens mandatförlängs ytterligare ett år.Utskottets övervägandenAllvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter fortsätter attäga rum i . Enligt utskottets uppfattning sammanhängerproblemen vad gäller MR-situationen i landet främst med detpolitiska systemet, som inte tillåter grundläggande demokratiskafri- och rättigheter. Personer som ger uttryck för åsikter somav den kommunistiska regimen uppfattas som obekväma haravskedats eller fängslats på politiska grunder och under starktbristande rättssäkerhet. Organisationer som verkar för mänskligarättigheter motarbetas av myndigheterna. Utskottet noterar medoro, att den särskilde rapportör för FN:s somutsetts att upprätthålla kontakten med den kubanska regeringen ifrågor som rör de mänskliga rättigheterna, inte till fullokunnat uppfylla sitt mandat. 1992 utsågs ambassadör iKöpenhamn, , till speciell rapportör.