bet · GH01KU22 · 1994-03-17 00:00:00 — Om efter höstens val däremot förkastardet vilande förslaget, kommer nästa ordinarie riksdagsval att äga rum .-- Utskottet tillstyrker förslaget även i den del det avser mandattider för dekommunala beslutande församlingarna. Genom förslaget i propositionentillgodoses också motion 1992/93:K218 yrkande 2.Regeringens förslag till lag om ändring i kommunallagen innefattar intemandattiden för ledamöter och ersättare i styrelsen för kommuner och landsting.Enligt utskottets mening bör förlängningen av mandatperioden omfatta ävenstyrelserna, och utskottet lägger därför i bilaga 3 fram ett eget förslag tilllag om ändring i kommunallagen.Propositionen innehåller inte heller något förslag till ändring avmandattiden för ledamöter och ersättare i förbundsfullmäktige ikommunalförbund. Även kommunalförbundsfullmäktige bör omfattas av förlängningenav mandatperioden. Utskottet lägger i bilaga 3 också fram förslag till lag omändring i kommunalförbundslagen.I fråga om val till kyrkliga församlingar vill utskottet hänvisa till attkyrkoberedningen beräknas avlämna sitt slutbetänkande under våren 1994.Utskottet anser vidare såvitt avser valperiodernas längd för de kyrkliga valenatt resultatet av fortsatta överläggningar mellan företrädare förriksdagspartierna bör avvaktas. Utskottet avstyrker därmed motionerna1993/94:A815 yrkande 56 och 1992/93:K705.Förlängningen av valperioderna kan ha betydelse i ytterligare hänseenden.Utskottet vill peka på att beräkningen av det statliga stödet till de politiskapartierna sker med varierande genomslag för de båda senaste valen mellan åren ivalperioden. Utskottet utgår från att regeringen uppmärksammar i vilkahänseenden ändringar behöver göras i denna och annan lagstiftning med anledningav att valperioden förlängs samt i den mån så behövs lägger fram förslag förriksdagen.Som ovan angivits har i överläggningar mellan företrädare förriksdagspartierna överenskommelse träffats om förlängning av valperioderna förriksdag, landsting och kommuner utan förändringar i fråga om den gemensammavaldagen. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motion 1992/93:K218 yrkandena5 och 6.Personval m.m.Gällande bestämmelser m.m.I 3 och 4 kap. regeringsformen finns bestämmelser om ochriksdagsarbetet.I 3 kap. anges att mandaten fördelas mellan partier (7 §) och att för varjemandat som ett parti har erhållit en riksdagsledamot och ersättare för honomutses (9 §). Någon direkt bestämmelse som reglerar frågan om personval finnsinte i regeringsformen.Närmare bestämmelser om registrering av partibeteckning och anmälan avkandidater finns i 5 kap. vallagen (1972:620). I 6 kap. samma lag finnsbestämmelser om valsedlar. På en valsedel skall finnas partibeteckning, och denbör dessutom innehålla namn på en eller flera kandidater. -- Ett parti kan gåfram med en eller flera listor inom samma valkrets. Grupper inom partiernaanmäler också ibland s.k. spränglistor. Partiernas nomineringsförfarande ärinte reglerat i lag. Med den inskränkning som ligger i att det första namnet påen valsedel måste vara anmält till centrala valmyndigheten för att ordningenmellan kandidaterna på valsedeln skall beaktas, råder stor frihet för väljarnaatt sätta in eller stryka namn på partiernas valsedlar. -- Valsystemet kankaraktäriseras som ett renodlat partival. Väljaren tar ställning till dealternativ som partierna utgör. Inom partivalets ram finns möjligheter förväljaren att påverka vilka personer som skall ta plats i de beslutandeförsamlingarna. Formellt har väljarna i det närmaste total frihet att lägga sinröst på just de personer som bäst svarar mot deras preferenser. I realiteten äremellertid inslaget av personröstning obetydligt.Enligt 4 kap. 7 § regeringsformen får en ledamot inte själv lämna sittuppdrag utan medgivande och inte annat än i vissa undantagsfall motsin vilja skiljas från uppdraget.UtredningsbetänkandePersonvalskommittén avlämnade sitt betänkande (SOU 1993:21)Ökat personval. Kommitténs huvudsakliga uppgifter var att, inom ramen för detnuvarande partivalssystemet, lägga fram förslag till ett ökat personvalsinslagför val till samt att föreslå åtgärder som förhindrar att den frianomineringsrätten missbrukas. I betänkandet läggs fram fyra modeller som allabygger på inslag från utländska system. För en modifierad dansk modell harutarbetats mer detaljerade bestämmelser än för de övriga. Grunddragen i dennamodell är följande. Partierna förutsätts liksom nu presentera listor på vilkakandidaterna rangordnats i enlighet med partiets nominering. Väljarna fårmöjlighet att göra en markering intill ett av namnen på valsedeln. Därmed haren personröst avgetts för den aktuella kandidaten. Avgörande för vilken ellervilka kandidater som skall förklaras valda är antalet personröster på varjekandidat under förutsättning att kandidaten fått ett visst minsta antalpersonröster. Den kandidat som har fått flest personröster blir vald först,kandidaten med näst flest personröster blir vald därnäst osv. Om inte allamandat som partiet vunnit kan tillsättas med kandidater som kommit överspärren, övergår man till att utse ledamöter med den nuvarande metoden, vilkeninnebär att listordningen i regel blir bestående.Kommittén har också redovisat överväganden i frågan om valfinansiering i ettpersonvalssystem. Kommittén har därvid gjort den bedömningen att ett ökatpersonvalsinslag i den form kommittén presenterat inte skulle komma att medförasådana oönskade konsekvenser i fråga om valfinansiering att det var befogat attföreslå att det nu införs beloppsmässiga begränsningar eller andrainskränkningar i fråga om bidrag till enskilda kandidater. Kommittén har gjortsamma bedömning vad gäller införandet av en särskild skyldighet för kandidateratt redovisa för mottagna medel. Skulle utvecklingen visa sig bli en annan änvad kommittén förutspått måste naturligtvis frågan, enligt vad kommitténframhåller, tas upp till behandling på nytt.Kommittén har vidare lämnat förslag för att komma till rätta med missbruk avden s.k. fria nomineringsrätten. -- En proposition (prop. 1993/94:146) grundadpå kommitténs förslag i detta avseende har också lagts fram förriksdagen och skall behandlas i utskottets betänkande KU46.Ökat inslag av personvalPropositionen m.m.I propositionen föreslås att en bestämmelse skall införas i regeringsformenom att vid val till röstning sker på parti med möjlighet för väljarnaatt avge särskild personröst. -- Vidare anmäls att företrädare förriksdagspartierna kommit överens om att en personvalsreform bör föregås avförsök vid valen år 1994.En proposition om försök i vissa kommuner där väljarna skall kunna avgesärskild personröst har också lagts fram för (prop. 1993/94:129). Denpropositionen behandlas i betänkande 1993/94:KU23.Regeringen avser enligt propositionen vidare att efter den utvärdering sombör göras med anledning av försöksverksamheten lägga fram ett slutligt förslagi frågan om personröstning samt om de övriga förslag som kvarstår beträffandePersonvalskommitténs betänkande.Som skäl för förslaget att föra in bestämmelsen i regeringsformen anförs attinslaget av personval i valsystemet är av så grundläggande betydelse attprincipen bör komma till uttryck i grundlag. Även i fortsättningen skallemellertid de närmare bestämmelserna ges i vallagen. Den princip som slås fastbör gälla för alla allmänna val.MotionerFrågan om personval tas upp i två motioner som väckts med anledning avpropositionen. I motion 1993/94:K17 av och (nyd) anser motionärerna att personval skulle vitalisera demokratin ochmotverka fastlåsningar i åsikter och handlingsstrategier inom partierna. Deanser att en bättre personvalsmodell kommer att förhindras av den föreslagnagrundlagsbestämmelsen och yrkar därför avslag på propositionen med begäran attriksdagen i stället beslutar sådan ändring i regeringsformen att val tillriksdagen skall ske i form av personval i stället för partival. (m) ifrågasätter i motion 1993/94:K16 i stället fördelarna medpersonvalsinslaget. Han varnar för korruption och ekonomiskt beroende avbidragsgivare och anser att det inte går att utesluta att politikerna kan blimindre oberoende. Vidare efterlyser han en analys av fördelarna med ökatpersonvalsinslag.Från allmänna motionstiden finns också två motioner om personval. m.fl. (s) anser i motion 1992/93:K218 att det skall vara möjligt bådeatt ge en ren partiröst och att personrösta på av partierna nomineradekandidater. Motionärerna begär därför att möjligheterna ökas till personvalinom det starka partisystemets ram (yrkande 3). I motion 1992/93:K321 av UlfKristersson m.fl. (m, s), som rör riksdagsledamöternas ställning och riksdagensarbetsformer, tas också frågan om personval upp. I denna del anser motionärernaatt det skall vara ett personligt förtroendeuppdrag att vara riksdagsman, ettsätt för väljarna att medvetet lägga makt och ansvar för det gemensamma pånågon som de har förtroende för och att förslag måsteinnebära en dramatisk förändring och verkliga personvalsinslag.Utskottets bedömningMed regeringens förslag blir, förutom det grundläggande partivalsmoment somredan finns i det svenska valsystemet, personröstningsmomentetgrundlagsreglerat. Genom ett sådant system får väljarna bättre möjlighet attpåverka vilka personer som skall representera dem, och detta bör kunna bidratill ett stigande intresse hos såväl politiker som allmänheten inför envalrörelse. Utskottet är dock medvetet om att ett större inslag av personvalkan medföra risker för oönskade bindningar mellan enskilda kandidater och storabidragsgivare. Utvecklingen måste därför följas med uppmärksamhet.Utskottet tillstyrker med det anförda propositionen i denna del och avstyrkermotionerna 1993/94:K16, 1993/94:K17, 1992/93:K218 yrkande 3 och 1992/93:K321 idenna del.Samband mellan mandat och partiMotionerDen personvalet närliggande frågan om ett riksdagsmandat bör anses knutettill partiet eller individen, när en riksdagsledamot som kommit in i riksdagenför ett visst parti lämnar detta under pågående mandatperiod, tas också upp itvå motioner från allmänna motionstiden . I motion 1992/93:K215 av BengtSilfverstrand och () yrkas att hos regeringen begär enöversyn av regeringsformens bestämmelser vad avser riksdagsmandatets knytningtill individ resp. parti, och i motion 1992/93:K220 av m.fl.(nyd) yrkas ett tillkännagivande om att reglerna måste ändras så att den somlämnar sitt parti i blir tvungen att ställa sin plats somriksdagsledamot till förfogande.Tidigare utskottsbehandlingFrågan om sambandet mellan mandat och parti behandlades av utskottet underriksmötet /84. I betänkande KU 1983/84:26 ville utskottet framhålla att detsvenska valsystemet utmärks av att väljarna röstar på parti snarare än påperson. Varje mandat är emellertid knutet till en viss individ. Ingen ledamotav kan utom i vissa undantagsfall tvingas att mot sin vilja frånträdasitt mandat. Det föreliggande motionsförslaget bröt mot denna grundläggandeprincip, och utskottet avstyrkte motionen.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller bedömningen att en skyldighet för en riksdagsledamot attställa sin riksdagsplats till förfogande om han eller hon lämnar sitt partiunder pågående valperiod skulle bryta mot den grundläggande principen att ingenriksdagsledamot utom i vissa undantagsfall kan tvingas att mot sin viljafrånträda sitt mandat. Utskottet avstyrker därmed motionerna 1992/93:K215 och1992/93:K220.Antalet ledamöter i riksdagenGällande bestämmelser med bakgrundEnligt 3 kap. 1 § regeringsformen består av en kammare med 349ledamöter.Författningsutredningen föreslog i sitt betänkande (SOU 1963:17) Sverigesstatsskick att vid övergång till enkammarriksdag antalet ledamöter i riksdagenskulle reduceras från dåvarande 383 till 290. Enligt utredningens mening skulleman då trots reduktionen få lika fullständig representation som man hade iandra jämförbara länder. Vid remissbehandlingen av utredningens förslag varmeningarna starkt delade om det lämpliga antalet ledamöter.Grundlagberedningen ansåg i sitt betänkande (SOU 1967:26) Partiellförfattningsreform att det fanns anledning att gå fram med försiktighet om begränsa antalet ledamöter i en enkammarriksdag. Enligt beredningenskulle en begränsning sannolikt gå ut framför allt över glesbygdernasrepresentation. Vid en avvägning mellan de skilda synpunkter som framförts komberedningen för sin del till uppfattningen att enkammarriksdagen borde bestå av350 ledamöter.Frågan om den nya ledamotsantal blev föremål för en omfattandedebatt. (KU 1968:20) konstaterade att det även inomutskottet funnits delade meningar, men att flertalet ledamöter funnit sig böragodta den kompromiss som träffats av Grundlagberedningens majoritet.I Grundlagberedningens betänkande (SOU 1970:17) Ersättare förriksdagsledamöterna väcktes tanken att ett införande av ett ersättarsystemborde kombineras med en sänkning av ledamotsantal. Beredningen fanndock att det angelägna i en nära och levande kontakt mellan väljare och valdabjöd till försiktighet inför tanken att minska ledamotsantalet.Föredragande statsrådet anförde i samband med förslaget om införande aversättare (prop. 1972:66) att det enligt hans mening inte fanns anledning attkoppla samman ersättarfrågan med den större frågan om lämpligt antalriksdagsledamöter. Han tillfogade att den senare frågan varken kunde ellerborde bedömas uteslutande eller ens huvudsakligen under hänsynstagande tillarbetsförhållandena i . Andra faktorer som t.ex. hänsynen tillmöjligheterna att bereda olika landsdelar allsidig representation i riksdagenmåste enligt föredragande statsrådet väga tyngre. Utskottet (KU 1972:30) kundeför sin del ansluta sig till denna ståndpunkt. Enligt utskottets mening bordedärför inte frågan om ledamotsantal tas upp till prövning i detsammanhanget.Antalet ledamöter i ändrades vid antagandet av 1974 årsregeringsform till 349.Folkstyrelsekommittén ansåg i betänkandet (SOU 1987:6) Folkstyrelsens villkoratt antalet ledamöter i inte gärna kunde minskas om man ville behållaen rimlig representation även för de rena glesbygdsområdena.Utredningsbetänkande m.m.Ekonomikommissionen föreslår i sitt betänkande (SOU 1993:16) Nya villkor förekonomi och politik att antalet riksdagsledamöter minskas, förslagsvis tillhälften. En mindre riksdag skulle enligt kommissionen bli mer effektiv ochhandlingskraftig, bl.a. genom att sektorsspecialiseringen inte kan drivas sålångt. I regeringens proposition 1993/94:25 om inriktningen av den ekonomiskapolitiken meddelas att regeringen inom ett tiotal områden inte delarkommissionens analys och inte avser att lägga fram förslag, och att dettagäller bl.a. förslaget att minska antalet riksdagsledamöter.MotionerI fyra motioner tas frågan upp om att minska antalet riksdagsledamöter.Jerzy () anför i motionerna 1992/93:K201 och 1993/94:K203 attSverige jämfört med andra länder har ett i förhållande till sin folkmängd stortantal riksdagsledamöter. Motionären har intrycket att riksdagsarbetet skulleeffektiviseras om antalet minskas till förslagsvis 251, och han begär att enutredning görs om önskvärt antal riksdagsledamöter.Daniel Tarschys (fp) anser i motion 1992/93:K204 att "vi är för många" ochyrkar att beslutar om sådan ändring i regeringsformen att antaletriksdagsledamöter års val minskas till 299.Även i motion 1992/93:K321 av m.fl. (m, s), som rörriksdagsledamöternas ställning, tas frågan om antalet ledamöter upp.Motionärerna anser i denna del att antalet ledamöter bör halveras.Tidigare utskottsbehandlingUtskottet behandlade motioner om att minska antalet riksdagsledamöter i sittbetänkande 1989/90:KU12 och delade därvid uppfattningatt antalet ledamöter i inte gärna kunde minskas om man ville behållaen rimlig representation även för de rena glesbygdsområdena. Utskottet pekadepå att det framgått bl.a. av de studier som utförts för Folkstyrelsekommitténsräkning att kraven på och önskemålen om deltagande av riksdagsledamöter isammankomster och andra aktiviteter i valkretsarna ökat starkt under senare år.Ett minskat antal ledamöter i skulle göra det ännu svårare förframför allt ledamöterna från de mindre partierna att tillfredsställa dessaönskemål om deltagande i verksamhet i valkretsarna. Utskottet avstyrkteföreliggande motioner.När utskottet senast behandlade frågan (1992/93:KU5) hänvisade utskottetinledningsvis till att det lämpliga antalet ledamöter i behandlats aven rad författningsutredningar. Utskottet erinrade om att det gällande antaletmandat härrör från den partiella författningsreformen 1969--1970, 1974modifierat till 349 för att undvika parlamentariska dödlägen, och att antaletavspeglar den strävan som fanns att minska antalet ledamöter jämfört medtvåkammarsystemet. Utskottet påpekade att motioner om minskat antal ledamötervid flera tillfällen avstyrkts av utskottet, varvid utskottetinstämt i den bedömning som presenterat. Utskottetbedömde att frågan om riksdagsledamöternas antal kunde komma att beröras ipågående samtal mellan de politiska partierna, och utskottet ansåg att det iavvaktan på att dessa samtal slutfördes inte fanns anledning för utskottet attta något initiativ i anledning av då föreliggande motionsyrkanden.Utskottets bedömningEnligt utskottets mening medför en minskning av antalet riksdagsledamöter,under förutsättning att den är mer än helt marginell, svårighet att behållasåväl en rimlig partirepresentation som en representation över huvud taget frånolika delar av landet. Som utskottet tidigare påpekat skulle också ett minskatantal ledamöter göra det ännu svårare för framför allt ledamöterna från demindre partierna att tillfredsställa önskemål om deltagande i sammankomster ochandra aktiviteter i valkretsarna. Utskottet avstyrker motionerna 1992/93:K201,1992/93:K204 och 1992/93:K321 i denna del.Rösträtt i valGällande bestämmelser m.m.Förutsättningarna för rösträtt i riksdagsval anges i 3 kap. 2 §regeringsformen. För att ha rösträtt krävs svenskt medborgarskap och en uppnåddålder . Den som uppfyller dessa krav och är bosatt i landet harrösträtt enligt regeringsformen. För den som inte är bosatt i landet finnsbestämmelser i lag, även om har antagit som vilande ett förslag omgrundlagsreglering av utlandssvenskarnas rösträtt. Vid utskottsbehandlingenav förslaget reserverade sig s-ledamöterna, och vid omröstningen i kammarenröstade s- och v-ledamöterna mot förslaget. -- Frågan om rösträtt föreliggeravgörs på grundval av en före valet upprättad röstlängd.RösträttsåldernMotion1993/94:K705 av () vari yrkas att beslutar omsådan ändring i 3 kap. 2 § regeringsformen att rösträttsåldern . Som skäl till förslaget anför motionären bl.a. att en sänkt rösträttsålderskulle kunna minska de politiska ungdomsförbundens svårigheter att få ungdomaratt engagera sig i politiskt arbete.Bakgrund till gällande bestämmelseRösträttsåldern sänktes, liksom den civilrättsliga myndighetsåldern, från 21till 1969. Genom regeringsform sänktes rösträttsåldernytterligare till nuvarande . Som skäl framhölls bl.a. (prop. 1973:90 s.162 f.) att samhällsutvecklingen fört med sig att ungdomen i allmänhet hadestörre insikter i sociala, politiska och ekonomiska frågor än tidigare och atten sänkning av rösträttsåldern borde kunna medverka till att rikta ungdomensintresse i samhällsfrågor till den politiska aktivitet som hade denrepresentativa demokratin och dess olika organ som bas. Det ansågs samtidigtvärdefullt att bevara sambandet mellan rösträttsåldern och myndighetsåldern,som sänktes till genom en ändring 1974.Utskottets bedömningUtskottet anser inte att det finns skäl att sänka rösträttsåldern under denålder som gäller för rösträtt och i civilrättsligt avseende. Utskottetavstyrker motion 1993/94:K705.MedborgarskapskravetMotionerI fyra liknande motionsyrkanden -- 1992/93:K207 yrkande 4, 1992/93:Ju618yrkande 10, 1993/94:K210 yrkande 3 och 1993/94:Sf616 yrkande 8 -- begär GudrunSchyman m.fl. (v) att regeringen skall förelägga ett förslagom rösträtt för invandrare i riksdagsval, oberoende av medborgarskap.Motionärerna anser att rösträtt i riksdagsval på samma grunder som i kommunalaval är ett viktigt led i invandrares integrering i det svenska samhället.Liknande synpunkter i fråga om nordiska medborgare som bor i framförsi motion 1992/93:K216 av (). I motionen begär hon enutredning i frågan.Tidigare utskottsbehandlingVid sin senaste behandling av frågor om rösträtt för invandrare (1992/93:KU5)erinrade utskottet om bl.a. följande. i betänkandet(SOU 1984:11) Rösträtt och medborgarskap framlagda förslag om rösträtt iriksdagsval för medborgare i övriga nordiska länder efter tre årskyrkobokföring föranledde ingen åtgärd, då någon överenskommelse med andraländer avseende dubbel rösträtt inte kunde ingås. Ett i Nordiska rådetdiskuterat förslag om rösträtt men inte valbarhet vid val till det nationellaparlamentet för de medborgare som flyttat till ett nordiskt grannland har inteförts vidare. -- Medborgarbestämmelser och politiska rättigheter är underomprövning i flera länder, bl.a. som en följd av internationalisering och deneuropeiska integrationen. -- Motionsyrkanden i frågan hade tidigare avstyrktsmed hänvisning till , som undersökte sambandet mellanrösträtt och medborgarskap. Kommitténs arbete avslutades år 1988.Utskottet noterade att utredningar om sambandet mellan medborgarskap ochrösträtt inte föranlett någon åtgärd, att rösträtt vid val till riksdagentillkommer svensk medborgare och att möjlighet för invandrare att erhållamedborgarskap successivt underlättats genom lagstiftningen om naturalisation.Utskottet avstyrkte med hänvisning till detta det föreliggande motionsyrkandet.Utskottets bedömningUtskottet noterar att utredningar om sambandet mellan medborgarskap ochrösträtt inte föranlett någon åtgärd från regeringen. Utskottet noterar vidareatt rösträtt vid val till tillkommer svensk medborgare och attmöjligheten för invandrare att erhålla svenskt medborgarskap successivtunderlättats genom lagstiftningen om naturalisation. Utskottet vidhållersåledes sin tidigare uppfattning i denna fråga och avstyrker motionerna1992/93:K207 yrkande 4, 1992/93:K216, 1992/93:Ju618 yrkande 10, 1993/94:K210yrkande 3 och 1993/94:Sf616 yrkande 8.FolkomröstningsinstitutetGällande bestämmelserBestämmelser om folkomröstning finns i 8 kap. regeringsformen och iriksdagsordningen. I 8 kap. 4 § regeringsformen anges att föreskrifter områdgivande folkomröstning i hela riket och om förfarandet vid folkomröstning igrundlagsfråga meddelas genom lag. I 8 kap. 15 § regeringsformen, sominnehåller bestämmelser om stiftande av grundlag, anges förutsättningarna föratt folkomröstning om vilande grundlagsförslag skall anordnas och gesföreskrifter om folkomröstningen.För att folkomröstning om vilande grundlagsförslag skall anordnas, krävsbl.a. att minst en tredjedel av ledamöter röstar för sådanomröstning. Folkomröstningen skall hållas med val till . Vidomröstningen får de delta som har rösträtt vid valet. Förslaget faller, om deflesta av dem som deltar i omröstningen röstar mot förslaget och de är fler änhälften av dem som har avgett godkända röster vid riksdagsvalet. Om förslagetinte faller, tar upp det till slutlig prövning.I 10 kap. regeringsformen, som gäller förhållandet till andra stater,hänvisas till bestämmelserna om s.k. beslutande folkomröstning.Enligt 10 kap. 2 § får regeringen inte ingå en för riket bindandeinternationell överenskommelse utan att har godkänt den, omöverenskommelsen förutsätter att lag ändras eller upphävs eller att ny lagstiftas eller om den i övrigt gäller ett ämne i vilket skall besluta.Om särskild ordning är föreskriven för det riksdagsbeslut som förutsätts, skallsamma ordning iakttas vid godkännandet av överenskommelsen. Ett internationelltfördrag, som i sig förutsätter ändringar i grundlag, måste alltså, om integrundlagen hunnit bli ändrad innan godkännande skall ske, godkännas i sammaform som gäller för grundlagsändring. Det innebär att, om en tredjedel avriksdagen så beslutar, kan i denna situation också ett internationellt fördragsom sådant bli föremål för beslutande folkomröstning.10 kap. 5 § gäller överlåtelse av beslutanderätt till mellanfolkligorganisation.