bet · GH01KU44 · 1994-04-28 00:00:00 — För att detvalet skall hållas under den i riksdagsordningen angivna tiden skall riksdagendärför enligt 13 kap. 12 § fjärde stycket bestämma tiden för därnäst följandeordinarie val till den månad under tredje eller fjärde året efter det förstnämnda valet då ordinarie val skall hållas enligt riksdagsordningen.För kommunerna vid krig eller krigsfara finns bestämmelser i lagen (1988:97)om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna underkrig eller krigsfara m.m.PartiföreträdaröverläggningarVid de överläggningar som hölls mellan företrädare förriksdagspartierna om vissa författningsfrågor har överenskommits attmandatperioden för samt landstings- och kommunfullmäktige förlängstill utan förändringar i fråga om den gemensamma valdagen.Vid överläggningarna har också överenskommits att mandatperioden och valdagenför kyrkofullmäktige skall diskuteras mellan partierna under våren 1994.PropositionenI propositionen föreslås att ordinarie val till och de kommunalabeslutande församlingarna års val skall förrättas istället för som . Sålunda skall de första ordinarie valendärefter hållas . Detta föranleder förutom ändring i regeringsformenäven en ändring i 5 kap. 5 § kommunallagen (1991:900) så att den kommunalavalperioden också blir fyra år.Propositionen innehåller inte något förslag om förlängning av valperiodernainom det kyrkliga området.MotionerNågon motion har inte väckts med anledning av propositionen.I en motion, 1993/94:A815 av m.fl. (c), från årets allmännamotionstid påpekas dock att frågan om valperioder för kyrkliga församlingar ochsamfälligheter inte behandlas i proposition 1993/94:115. Enligt motionärernasmening bör även de kyrkliga valperioderna förlängas till , och de begär(yrkande 56) att beslutar ändra kyrkolagens bestämmelser omvalperiod.En motion om de kyrkliga valen väcktes också under förra årets allmännamotionstid. () anser i motion 1992/93:K705 (yrkande 1) attett sätt att höja intresset för de kyrkliga valen är att vidga möjligheternaatt påverka kyrkan genom att direktval införs även till stiftsfullmäktige ochkyrkomöte och att detta direktval bör hållas med valen tillkyrkofullmäktige. Vidare anser motionären (yrkande 2) att kyrkofullmäktigevaletär felplacerat i tiden och borde hållas ett annat år än riksdags- ochkommunalval samt att mandatperioderna borde bli fyraåriga i stället förtreåriga.Frågan om valperiodens längd och sammanhängande frågor tas upp i en motionfrån förra årets allmänna motionstid. I motion 1992/93:K218 av . (s) föreslås att mandatperioden för kommuner, landsting och riksdagförlängs till (yrkande 2). I motionen föreslås vidare att skildavaldagar införs vid val till å ena sidan och till regionala ochlokala självstyrelseorgan å den andra (yrkande 5) samt att kommuner ochlandsting (länsparlament) ges rätt att själva bestämma tidpunkt för sina val(yrkande 6).Utskottets bedömningSom redovisas ovan gäller val till från det att den nyvaldariksdagen samlats till dess att den närmast därefter valda samlas.Denna tid är valperiod. Utskottet tillstyrker förslaget ipropositionen att förlänga perioden mellan ordinarie val till . Förändringen bör, som föreslås i propositionen, träda i kraft den 1januari 1995. Om nu antar förslaget som vilande och efter höstens valslutligt antar det vilande förslaget, kommer alltså nästa ordinarie val tillriksdagen att äga rum . Om efter höstens val däremot förkastardet vilande förslaget, kommer nästa ordinarie riksdagsval att äga rum år 1997.Som vidare redovisas i avsnittet om gällande bestämmelser har periodlängdenmellan ordinarie riksdagsval betydelse även i andra hänseenden som regleras iregeringsformen. De fasta valkretsmandaten fördelas mellan valkretsarna för entid av i sänder. bör givetvis harmoniera med den ordinarievalperioden, och utskottet föreslår att även förlängs till fyraår.En annan bestämmelse, som också redovisas i avsnittet om gällandebestämmelser, rör möjligheten att förlänga tiden till nästföljande ordinarieriksdagsval, när ett val skjutits upp till följd av att riket varit i krigeller krigsfara. Föreskriften att ett ordinarie val som skjutits upp skallhållas efter det att kriget eller krigsfaran har upphörtkan få till följd att valet kommer att hållas av året än den iriksdagsordningen föreskrivna, som är september månad. Viss möjlighet gesdärför för att jämka uppåt eller nedåt för att det skall bli möjligtatt återgå till den normala tiden för val. Enligt 13 kap. 12 § regeringsformenskall bestämma tiden för det efter det uppskjutna valet följandeordinarie riksdagsvalet till den månad under tredje eller fjärde året efter detuppskjutna valet, då ordinarie val skall hållas enligt riksdagsordningen.Utskottet anser att tidrymden för denna jämkning av valperioden bör förskjutasså att den står i överensstämmelse med den förlängda ordinarie valperioden.Med hänsyn till att utskottet således föreslår ändring i två paragraferutöver dem som tas upp i regeringens förslag lägger utskottet i bilaga 2 framett eget förslag till lag om ändring i regeringsformen. Utskottets förslagomfattar således även de delar vari regeringen föreslagit ändring.Utskottet tillstyrker vidare regeringens förslag i den del det avsermandattider för de kommunala beslutande församlingarna. Genom förslaget ipropositionen tillgodoses också motion 1992/93:K218 yrkande 2.Förslaget till lag om ändring i kommunallagen innefattar endast mandattidenför ledamöter och ersättare i fullmäktige. Mandattiden för ledamöter ochersättare i styrelserna för kommuner och landsting samt för borgarråden iStockholms kommun omfattas inte av förslaget. Inte heller berörs ipropositionen frågan om mandattid för revisorer och revisorsersättare, somväljs av nyvalda fullmäktige för granskning av verksamheten under de treföljande åren.Enligt utskottets mening bör förlängningen av mandattiden omfatta ävenstyrelserna för kommuner och landsting.I proposition 1993/94:188 om lokal demokrati föreslås i fråga om denkommunala särregleringen för att borgarrådsinstitutet görsfrivilligt. Någon förlängning av mandattiden föreslås inte i den propositionen.Enligt utskottets uppfattning måste emellertid även mandattiden för borgarrådenanpassas till förlängningen av fullmäktiges och styrelsers mandattider. Fråganskulle kunna behandlas i samband med utskottets behandling av propositionen omlokal demokrati, men utskottet anser det väsentligt att i detta betänkandesamla de bestämmelser om förlängning av mandattider inom kommuner och landstingsom aktualiseras av förlängningen av den ordinarie valperioden för riksdagen.Revisorer och revisorsersättare väljs av nyvalda fullmäktige för granskningav verksamheten under de tre följande åren. En enhetlig treårig mandattid förrevisorer och revisorsersättare infördes . Genom att mandattiden förrevisorerna blev lika lång som för nämndledamöterna borde enligtkommunallagsutredningen revisionens effektivitet som kontrollinstrument öka ochgranskningen av flerårsprojekt underlättas. Utskottet (KU 1976/77:25) ansåg vidsin behandling av frågan, liksom föredragande statsrådet (prop. 1975/76:187),att det är fördelaktigt för revisionsarbetet att revisorerna väljs för en följdav år.Utskottet föreslår att mandattiden även för revisorer och revisorsersättareförlängs till fyra år.I detta sammanhang vill utskottet även beröra frågan om kommuners ochlandstings budgetplaner. Dessa skall gälla för treårsperioder och vara rullandepå så sätt att en plan alltid skall omfatta budgetåret och de två följandekalenderåren. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 1990/91:117) påpekas atten nytillträdd majoritet genom treårsplanen får en möjlighet att redovisa sinaambitioner och målsättningar avseende den kommunala verksamheten för helamandatperioden.Utskottet anser en sådan redovisning av ambitioner och målsättningar somomnämns i bestämmelsens förarbeten vara av värde. Det finns dock inte någothinder för en sådan redovisning än den som budgetplanenomfattar. Anknytningen till de beslutande församlingarnas mandattid är inte såfast att utskottet i detta sammanhang vill föreslå att ändratidsperioden för budgetplanerna.Utskottet lägger med hänsyn till det anförda i bilaga 2 fram ett eget förslagtill lag om ändring i kommunallagen.Propositionen innehåller inte heller något förslag till ändring avmandattiden för ledamöter och ersättare i förbundsfullmäktige ikommunalförbund. Även kommunalförbundsfullmäktige bör omfattas av förlängningenav mandattiden. Utskottet lägger i bilaga 2 också fram förslag till lag omändring i kommunalförbundslagen.I fråga om val till kyrkliga församlingar vill utskottet hänvisa tillberedningen av kyrkoberedningens ovan nämnda slutbetänkande. Utskottetavstyrker därmed motionerna 1993/94:A815 yrkande 56 och 1992/93:K705.Förlängningen av ordinarie valperiod och mandattiderna inomkommunerna kan, som utskottet erinrade om i betänkande KU22, ha betydelse iytterligare hänseenden. Inom utskottet har uppmärksammats och från andra hållhar pekats på bl.a. så olika företeelser som beräkningen av det statliga stödettill de politiska partierna och mandattider för styrelseledamöter i allmännaförsäkringskassor. Utskottet anser emellertid att de förslag som lämnas i dettabetänkande bör begränsas till att avse de grundläggande funktionerna förfolkstyrelsen.Utskottet utgår från att regeringen i andra frågor som har anknytning tillriksdagens ordinarie valperiod och de kommunala mandattiderna noga övervägerbehovet av ändringar och lägger fram de förslag för som anseserforderliga.Som ovan angivits har i överläggningar mellan företrädare förriksdagspartierna överenskommelse träffats om förlängning av valperioderna förriksdag, landsting och kommuner utan förändringar i fråga om den gemensammavaldagen. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motion 1992/93:K218 yrkandena5 och 6.Personval m.m.Gällande bestämmelser m.m.I 3 och 4 kap. regeringsformen finns bestämmelser om ochriksdagsarbetet.I 3 kap. anges att mandaten fördelas mellan partier (7 §) och att för varjemandat som ett parti har erhållit en riksdagsledamot och ersättare för honomutses (9 §). Någon direkt bestämmelse som reglerar frågan om personval finnsinte i regeringsformen.Närmare bestämmelser om registrering av partibeteckning och anmälan avkandidater finns i 5 kap. vallagen (1972:620). I 6 kap. samma lag finnsbestämmelser om valsedlar. På en valsedel skall finnas partibeteckning, och denbör dessutom innehålla namn på en eller flera kandidater. -- Ett parti kan gåfram med en eller flera listor inom samma valkrets. Grupper inom partiernaanmäler också ibland s.k. spränglistor. Partiernas nomineringsförfarande ärinte reglerat i lag. Med den inskränkning som ligger i att det första namnet --enligt förslag som behandlas i de två första namnen -- på envalsedel måste vara anmält till centrala valmyndigheten för att ordningenmellan kandidaterna på valsedeln skall beaktas, råder stor frihet för väljarnaatt sätta in eller stryka namn på partiernas valsedlar. -- Valsystemet kankaraktäriseras som ett renodlat partival. Väljaren tar ställning till dealternativ som partierna utgör. Inom partivalets ram finns möjligheter förväljaren att påverka vilka personer som skall ta plats i de beslutandeförsamlingarna. Formellt har väljarna i det närmaste total frihet att lägga sinröst på just de personer som bäst svarar mot deras preferenser. I realiteten äremellertid inslaget av personval obetydligt.Enligt 4 kap. 7 § regeringsformen får en ledamot inte själv lämna sittuppdrag utan medgivande och inte annat än i vissa undantagsfall motsin vilja skiljas från uppdraget.UtredningsbetänkandePersonvalskommittén avlämnade sitt betänkande (SOU 1993:21)Ökat personval. Kommitténs huvudsakliga uppgifter var att, inom ramen för detnuvarande partivalssystemet, lägga fram förslag till ett ökat personvalsinslagför val till samt att föreslå åtgärder som förhindrar att den frianomineringsrätten missbrukas. I betänkandet läggs fram fyra modeller som allabygger på inslag från utländska system. För en modifierad dansk modell harutarbetats mer detaljerade bestämmelser än för de övriga. Grunddragen i dennamodell är följande. Partierna förutsätts liksom nu presentera listor på vilkakandidaterna rangordnats i enlighet med partiets nominering. Väljarna fårmöjlighet att göra en markering intill ett av namnen på valsedeln. Därmed haren personröst avgetts för den aktuella kandidaten. Avgörande för vilken ellervilka kandidater som skall förklaras valda är antalet personröster på varjekandidat under förutsättning att kandidaten fått ett visst minsta antalpersonröster. Den kandidat som har fått flest personröster blir vald först,kandidaten med näst flest personröster blir vald därnäst osv. Om inte allamandat som partiet vunnit kan tillsättas med kandidater som kommit överspärren, övergår man till att utse ledamöter med den nuvarande metoden, vilkeninnebär att listordningen i regel blir bestående.Kommittén har också redovisat överväganden i frågan om valfinansiering i ettpersonvalssystem. Kommittén har därvid gjort den bedömningen att ett ökatpersonvalsinslag i den form kommittén presenterat inte skulle komma att medförasådana oönskade konsekvenser i fråga om valfinansiering att det var befogat attföreslå att det nu införs beloppsmässiga begränsningar eller andrainskränkningar i fråga om bidrag till enskilda kandidater. Kommittén har gjortsamma bedömning vad gäller införandet av en särskild skyldighet för kandidateratt redovisa för mottagna medel. Skulle utvecklingen visa sig bli en annan änvad kommittén förutspått måste naturligtvis frågan, enligt vad kommitténframhåller, tas upp till behandling på nytt.Kommittén har vidare lämnat förslag för att komma till rätta med missbruk avden s.k. fria nomineringsrätten.Ökat inslag av personvalPropositionen m.m.I propositionen föreslås att en bestämmelse skall införas i regeringsformenom att vid val till röstning sker på parti med möjlighet för väljarnaatt avge särskild personröst. -- Vidare anmäls att företrädare förriksdagspartierna kommit överens om att en personvalsreform bör föregås avförsök vid valen år 1994.En proposition med förslag till lag om försök i vissa kommuner där väljarnaskall kunna avge särskild personröst har också lagts fram för riksdagen.Riksdagen har antagit förslaget (prop. 1993/94:129, KU23,rskr. 232).Regeringen avser enligt propositionen vidare att efter den utvärdering sombör göras med anledning av försöksverksamheten lägga fram ett slutligt förslagi frågan om personröstning samt om de övriga förslag som kvarstår beträffandePersonvalskommitténs betänkande.Även en proposition grundad på förslag mot missbruk avden fria nomineringsrätten har lagts fram för (prop. 1993/94:146) ochbehandlas i utskottets betänkande KU46.Som skäl för förslaget att föra in bestämmelsen om personröstning iregeringsformen anförs att inslaget av personval i valsystemet är av sågrundläggande betydelse att principen bör komma till uttryck i grundlag. Även ifortsättningen skall emellertid de närmare bestämmelserna ges i vallagen. Denprincip som slås fast bör gälla för alla allmänna val.MotionerFrågan om personval tas upp i två motioner som väckts med anledning avpropositionen. I motion 1993/94:K17 av och (nyd) anser motionärerna att personval skulle vitalisera demokratin ochmotverka fastlåsningar i åsikter och handlingsstrategier inom partierna. Deanser att en bättre personvalsmodell kommer att förhindras av den föreslagnagrundlagsbestämmelsen och yrkar därför avslag på propositionen med begäran attriksdagen i stället beslutar sådan ändring i regeringsformen att val tillriksdagen skall ske i form av personval i stället för partival. (m) ifrågasätter i motion 1993/94:K16 i stället fördelarna medpersonvalsinslaget. Han varnar för korruption och ekonomiskt beroende avbidragsgivare och anser att det inte går att utesluta att politikerna kan blimindre oberoende. Vidare efterlyser han en analys av fördelarna med ökatpersonvalsinslag.Från allmänna motionstiden finns också två motioner om personval. m.fl. (s) anser i motion 1992/93:K218 att det skall vara möjligt bådeatt ge en ren partiröst och att personrösta på av partierna nomineradekandidater. Motionärerna begär därför att möjligheterna ökas till personvalinom det starka partisystemets ram (yrkande 3). I motion 1992/93:K321 av UlfKristersson m.fl. (m, s), som rör riksdagsledamöternas ställning och riksdagensarbetsformer, tas också frågan om personval upp. I denna del anser motionärernaatt det skall vara ett personligt förtroendeuppdrag att vara riksdagsman, ettsätt för väljarna att medvetet lägga makt och ansvar för det gemensamma pånågon som de har förtroende för och att förslag måsteinnebära en dramatisk förändring och verkliga personvalsinslag.Utskottets bedömningMed regeringens förslag blir, förutom det grundläggande partivalsmoment somredan finns i det svenska valsystemet, personröstningsmomentetgrundlagsreglerat. Genom ett sådant system får väljarna bättre möjlighet attpåverka vilka personer som skall representera dem, och detta bör kunna bidratill ett stigande intresse hos såväl politiker som allmänheten inför envalrörelse. Utskottet är dock medvetet om att ett större inslag av personvalkan medföra risker för oönskade bindningar mellan enskilda kandidater och storabidragsgivare. Utvecklingen måste därför följas med uppmärksamhet.Utskottet tillstyrker med det anförda propositionen i denna del och avstyrkermotionerna 1993/94:K16, 1993/94:K17, 1992/93:K218 yrkande 3 och 1992/93:K321 idenna del.Samband mellan mandat och partiMotionerDen personvalet närliggande frågan om ett riksdagsmandat bör anses knutettill partiet eller individen, när en riksdagsledamot som kommit in i riksdagenför ett visst parti lämnar detta under pågående valperiod, tas också upp i tvåmotioner från allmänna motionstiden . I motion 1992/93:K215 av BengtSilfverstrand och () yrkas att hos regeringen begär enöversyn av regeringsformens bestämmelser vad avser riksdagsmandatets knytningtill individ resp. parti, och i motion 1992/93:K220 av m.fl.(nyd) yrkas ett tillkännagivande om att reglerna måste ändras så att den somlämnar sitt parti i blir tvungen att ställa sin plats somriksdagsledamot till förfogande.Tidigare utskottsbehandlingFrågan om sambandet mellan mandat och parti behandlades av utskottet underriksmötet /84. I betänkande KU 1983/84:26 ville utskottet framhålla att detsvenska valsystemet utmärks av att väljarna röstar på parti snarare än påperson. Varje mandat är emellertid knutet till en viss individ. Ingen ledamotav kan utom i vissa undantagsfall tvingas att mot sin vilja frånträdasitt mandat. Det föreliggande motionsförslaget bröt mot denna grundläggandeprincip, och utskottet avstyrkte motionen.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller bedömningen att en skyldighet för en riksdagsledamot attställa sin riksdagsplats till förfogande om han eller hon lämnar sitt partiunder pågående valperiod skulle bryta mot den grundläggande principen att ingenriksdagsledamot utom i vissa undantagsfall kan tvingas att mot sin viljafrånträda sitt mandat. Utskottet avstyrker därmed motionerna 1992/93:K215 och1992/93:K220.Antalet ledamöter i riksdagenGällande bestämmelser med bakgrundEnligt 3 kap. 1 § regeringsformen består av en kammare med 349ledamöter.Författningsutredningen föreslog i sitt betänkande (SOU 1963:17) Sverigesstatsskick att vid övergång till enkammarriksdag antalet ledamöter i riksdagenskulle reduceras från dåvarande 383 till 290. Enligt utredningens mening skulleman då trots reduktionen få lika fullständig representation som man hade iandra jämförbara länder. Vid remissbehandlingen av utredningens förslag varmeningarna starkt delade om det lämpliga antalet ledamöter.Grundlagberedningen ansåg i sitt betänkande (SOU 1967:26) Partiellförfattningsreform att det fanns anledning att gå fram med försiktighet om begränsa antalet ledamöter i en enkammarriksdag. Enligt beredningenskulle en begränsning sannolikt gå ut framför allt över glesbygdernasrepresentation. Vid en avvägning mellan de skilda synpunkter som framförts komberedningen för sin del till uppfattningen att enkammarriksdagen borde bestå av350 ledamöter.Frågan om den nya ledamotsantal blev föremål för en omfattandedebatt. (KU 1968:20) konstaterade att det även inomutskottet funnits delade meningar, men att flertalet ledamöter funnit sig böragodta den kompromiss som träffats av Grundlagberedningens majoritet.I Grundlagberedningens betänkande (SOU 1970:17) Ersättare förriksdagsledamöterna väcktes tanken att ett införande av ett ersättarsystemborde kombineras med en sänkning av ledamotsantal. Beredningen fanndock att det angelägna i en nära och levande kontakt mellan väljare och valdabjöd till försiktighet inför tanken att minska ledamotsantalet.Föredragande statsrådet anförde i samband med förslaget om införande aversättare (prop. 1972:66) att det enligt hans mening inte fanns anledning attkoppla samman ersättarfrågan med den större frågan om lämpligt antalriksdagsledamöter. Han tillfogade att den senare frågan varken kunde ellerborde bedömas uteslutande eller ens huvudsakligen under hänsynstagande tillarbetsförhållandena i . Andra faktorer som t.ex. hänsynen tillmöjligheterna att bereda olika landsdelar allsidig representation i riksdagenmåste enligt föredragande statsrådet väga tyngre. Utskottet (KU 1972:30) kundeför sin del ansluta sig till denna ståndpunkt. Enligt utskottets mening bordedärför inte frågan om ledamotsantal tas upp till prövning i detsammanhanget.Antalet ledamöter i ändrades vid antagandet av 1974 årsregeringsform till 349.Folkstyrelsekommittén ansåg i betänkandet (SOU 1987:6) Folkstyrelsens villkoratt antalet ledamöter i inte gärna kunde minskas om man ville behållaen rimlig representation även för de rena glesbygdsområdena.Utredningsbetänkande m.m.Ekonomikommissionen föreslår i sitt betänkande (SOU 1993:16) Nya villkor förekonomi och politik att antalet riksdagsledamöter minskas, förslagsvis tillhälften. En mindre riksdag skulle enligt kommissionen bli mer effektiv ochhandlingskraftig, bl.a. genom att sektorsspecialiseringen inte kan drivas sålångt. I regeringens proposition 1993/94:25 om inriktningen av den ekonomiskapolitiken meddelas att regeringen inom ett tiotal områden inte delarkommissionens analys och inte avser att lägga fram förslag, och att dettagäller bl.a. förslaget att minska antalet riksdagsledamöter.MotionerI fyra motioner tas frågan upp om att minska antalet riksdagsledamöter.Jerzy () anför i motionerna 1992/93:K201 och 1993/94:K203 attSverige jämfört med andra länder har ett i förhållande till sin folkmängd stortantal riksdagsledamöter. Motionären har intrycket att riksdagsarbetet skulleeffektiviseras om antalet minskas till förslagsvis 251, och han begär att enutredning görs om önskvärt antal riksdagsledamöter.Daniel Tarschys (fp) anser i motion 1992/93:K204 att "vi är för många" ochyrkar att beslutar om sådan ändring i regeringsformen att antaletriksdagsledamöter års val minskas till 299.Även i motion 1992/93:K321 av m.fl. (m, s), som rörriksdagsledamöternas ställning, tas frågan om antalet ledamöter upp.Motionärerna anser i denna del att antalet ledamöter bör halveras.Tidigare utskottsbehandlingUtskottet behandlade motioner om att minska antalet riksdagsledamöter i sittbetänkande 1989/90:KU12 och delade därvid uppfattningatt antalet ledamöter i inte gärna kunde minskas om man ville behållaen rimlig representation även för de rena glesbygdsområdena. Utskottet pekadepå att det framgått bl.a. av de studier som utförts för Folkstyrelsekommitténsräkning att kraven på och önskemålen om deltagande av riksdagsledamöter isammankomster och andra aktiviteter i valkretsarna ökat starkt under senare år.Ett minskat antal ledamöter i skulle göra det ännu svårare förframför allt ledamöterna från de mindre partierna att tillfredsställa dessaönskemål om deltagande i verksamhet i valkretsarna.