bet · GI01JuU1 · 1994-11-15 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet ett regeringsförslag omlagändringar när det gäller förfarandet vid lagföring avungdomar som misstänks för brott.Åtgärder föreslås bl.a. för att förbättra samarbetet mellanmyndigheterna vid ungdomsmål och att öka snabbheten vidförfarandet hos polis, åklagare och domstol. Vid domstolarnaskall mål mot ungdomar under tjugoett år normalt handläggas avdomare med särskild fallenhet för uppgiften. i ungdomsmålskall, om det inte finns synnerliga hinder, avkunnas muntligen isamband med huvudförhandlingen. Vidare föreslås lagändringar sombl.a. syftar till att de ungas vårdnadshavare och företrädareför i ökad utsträckning skall medverka i sambandmed lagföringen. Möjligheterna att meddela åtalsunderlåtelse vidåterfall i brott begränsas.Utskottet tillstyrker i huvudsak regeringens förslag. Enmindre justering föreslås när det gäller avkunnandet av domar iungdomsmål.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 mars 1995.Till betänkandet har fogats tre reservationer (v), (m, c, fp,kds) och (v, kds). I proposition 1994/95:12 har regeringen() föreslagit att antar de ipropositionen framlagda förslagen till1. lag om ändring i lagen (1964:167) med särskildabestämmelser om unga lagöverträdare och2. lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen avhäktade och anhållna m.fl.Lagförslagen, som har granskats av Lagrådet, har fogats tillbetänkandet, se bilaga. 1994/95:Ju1 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om inriktningen av påföljdssystemet för ungalagöverträdare.1994/95:Ju2 av m.fl. (v) vari yrkas1. att avslår regeringens proposition 1994/95:12Handläggning av ungdomsmål,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om de nya reglerna för handläggning avungdomsmål,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om inriktningen av kriminalpolitiken avseendeungdomar som begår kriminella handlingar. InledningMed stöd av regeringens bemyndigande tillkallade chefen förJustitiedepartementet en kommitté för att göra enöversyn av det allmännas insatser vid brott av unga och för attutvärdera det nuvarande regelsystemet på området. Huvuduppgiftenvar att undersöka om den nuvarande fördelningen av uppgiftermellan och rättsväsendet var väl avvägd när detgäller unga lagöverträdare och om samordningen mellanmyndigheterna kan förbättras. Utredningen antog namnetUngdomsbrottskommittén (Ju 1990:07; dir. 1990:53).Kommittén lade fram betänkandet (SOU 1993:35)Reaktion mot ungdomsbrott. I betänkandet behandlas hurreaktionssystemet mot ungdomar som begår brott bör vara utformatoch hur handläggningen av ungdomsmålen skall gå till.Betänkandet har remissbehandlats. Betänkandets förslag om hurungdomsmålen skall handläggas hos framför allt polis, åklagareoch i domstol och remissbehandlingen därav ligger till grund förde i detta ärende aktuella lagförslagen. Kommitténs förslag närdet gäller utformningen av påföljdssystemet bereds vidare inomJustitiedepartementet.I propositionen tas också upp frågan om svensk lagstiftningbehöver ändras för att stå i överensstämmelse med FN:sbarnkonvention när det gäller rätten till offentlig försvarareför barn som misstänks för brott. Propositionen bygger i dennadel på vad som föreslagits i den inom Justitiedepartementetupprättade promemorian (Ds 1993:80) Ökat skydd för barn ochremissbehandlingen av promemorian.I ärendet har inkommit en skrivelse från landetshovrättspresidenter.Gällande ordningSedan länge särbehandlas unga lagöverträdare under arton år.Deras brottslighet skall i betydligt mindre utsträckning än deäldres bli föremål för domstolsprövning och åtgärder inomkriminalvården. Principen är i stället att de ungalagöverträdarna skall uppmärksammas av de sociala myndigheternaoch att dessa på olika sätt skall ge råd och stöd eller ingripamed andra åtgärder. Tanken är att åtal skall kunna underlåtas omlika goda eller bättre behandlingsmöjligheter för en unglagöverträdare kan åstadkommas utan att åtal väcks. Denrättsliga regleringen finns i första hand i socialtjänstlagen(1980:620), lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vårdav unga (LVU) och lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser omunga lagöverträdare (LUL).Särskilda bestämmelser om förfarandet i brottmål mot ungafinns i den ovan nämnda LUL. Lagen har karaktären av komplementtill och innehåller bl.a. bestämmelser omåtalsunderlåtelse, yttranden från socialnämnden,strafföreläggande, underrättelse om brottsmisstanke tillvårdnadshavare och särskilda regler för unga som gripits avpolis. Vidare finns särskilda bestämmelser som rör förfarandet idomstol, bl.a. om häktning, offentlig försvarare,personutredning och om vårdnadshavares medverkan. Det finnsockså en bestämmelse om en tidsfrist för hållande avhuvudförhandling. Flertalet bestämmelser avser dem som är , men några gäller även för dem som har fyllt arton meninte tjugoett år. I lagen regleras också förfarandet närutredning inleds i fråga om den som misstänkts för att ha begåttbrott före ålder.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås ett antal lagändringar som syftartill att anpassa förfarandet vid lagföring av ungdomar sommisstänks för brott till de speciella krav som ställs just iungdomsmål.Åtgärder föreslås för att förbättra samarbetet mellanmyndigheterna vid handläggning av ungdomsmål och att ökasnabbheten vid förfarandet hos polis, åklagare och domstol.Bland annat föreslås att särskilt lämpade poliser och åklagareskall leda förundersökningen i mål med ungdomar under arton åroch att en tidsfrist för förundersökningen skall gälla i sådanamål. Vidare skall åklagare i ökad utsträckning varaförundersökningsledare i ungdomsmål. Vid domstolarna skall målmot ungdomar under tjugoett år normalt handläggas av domare medsärskild fallenhet för uppgiften. i dessa mål skall, omdet inte finns synnerliga hinder, avkunnas i samband medhuvudförhandlingen. I propositionen föreslås också lagändringarsom syftar till att de ungas vårdnadshavare och företrädare försocialtjänsten i ökad utsträckning skall medverka i samband medlagföringen.Det föreslås också att beslut om åtalsunderlåtelse normaltskall meddelas den unge från det att beslutetfattades. Detta skall ske vid ett personligt sammanträffande medden åklagare som har fattat beslutet varvid den ungesvårdnadshavare och företrädare för om möjligtskall närvara.Möjligheten att meddela åtalsunderlåtelse vid återfall i brottskall enligt förslaget begränsas.I fråga om yttrande från ochfrivårdsmyndigheten föreslås att dessa skall inhämtas avåklagare redan under förundersökningen. Målsättningen skall varaatt förundersökningen och personutredningen i mål mot ungalagöverträdare är klara samtidigt.En ändring föreslås i den särskilda bestämmelse om offentligaförsvarare som gäller för unga lagöverträdare. Skälet är attregeln bättre skall överensstämma med FN:s barnkonvention.I propositionen redovisas också beredningsläget beträffandearbetet med frågor om hur påföljdssystemet för ungdomar bör varautformat . Utgångspunkten för detta arbete är attreaktioner på brott som begås av unga skall vara en uppgift förrättsväsendet. Vidare bör eftersträvas att de påföljder somanvänds för unga tillgodoser de grundläggande straffrättsligaprinciperna om förutsebarhet, enhetlighet och proportionalitet.Några lagförslag läggs inte fram i detta sammanhang.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 mars 1995.Utskottets övervägandenAvslag på propositionenI motion Ju2 (v) yrkas dels avslag på propositionen, dels etttillkännagivande om att lagförslagen, om de genomförs, försvårarmöjligheterna för unga att bli dömda till vård inomsocialtjänsten.Utskottet har uppfattningen att samhällets reaktion påungdomars brott skall vara snabb, enkel och tydlig. Ipropositionen föreslås också en rad åtgärder som kommer attmedverka till att en sådan ordning kan uppnås. Socialtjänstenhar huvudansvaret för de unga lagöverträdarna, och utskottet kaninte se att att det finns någon principiell motsättning mellanstöd, hjälp och vård å den ena sidan och tydliga snabbareaktioner mot ett inte acceptabelt beteende å den andra.Tvärtom kan sådana reaktioner ha ett pedagogiskt värde genom attinpränta och befästa normer som är grundläggande i samhället.Utskottet ställer sig således i princip bakom lagförslagen ipropositionen och avstyrker därför bifall till nu behandlademotionsyrkanden. Till enskilda frågor i propositionen återkommerutskottet i det följande.Reform av påföljdssystemet för unga lagöverträdareBakgrundSom framgått ovan särbehandlas unga lagöverträdare sedan långtid tillbaka. De yngsta lagöverträdarna blir föremål fördomstolsprövning i betydligt mindre omfattning än de vuxna ochsådana påföljder som verkställs inom kriminalvården döms ut ibetydligt mindre utsträckning för unga än för vuxna.Brottsbalken (BrB) innehåller också en särskild påföljd förungdomar under tjugoett år. Bestämmelsen härom, som finns i 31kap. 1 § BrB, innebär att rätten får döma en ung person sombegått en brottslig gärning till överlämnande till vård inomsocialtjänsten. En förutsättning är att den unge kan bli föremålför vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen eller LVU.Ett sådant överlämnande innebär att det ankommer påsocialnämnden att ensam besluta vilka åtgärder som skall vidtasbeträffande den unge. Socialtjänstlagen möjliggör olikavårdinsatser under förutsättning att den unge frivilligtmedverkar till dessa. Aktualiseras tvångsvård enligt ansöka därom hos länsrätten, som beslutar ifrågan. bestämmer hur sådan tvångsvård av den ungeskall ordnas, var han skall vistas och hur längevården skall pågå. åtgärder anpassas helt tillden unges behov. Domstolen, som fastlägger det straffrättsligaansvaret, saknar i dessa fall i princip inflytande överinnehållet i den utdömda påföljden. Om brottets straffvärde m.m.påkallar det finns dock möjlighet för domstolen att förenaöverlämnandet till vård med dagsböter, även om böter inte ingåri straffskalan för det aktuella brottet.Myndigheterna inom rättsväsendet har teoretiskt sett möjlighetatt utnyttja alla de alternativ som står till buds för vuxnalagöverträdare när det gäller att bestämma reaktionerna på ettbrott som begåtts av en ung person. Genom den särreglering somfinns för unga lagöverträdare är mellertid möjligheterna ipraktiken väsentligt begränsade. Andra påföljder än överlämnandetill särskild vård som kan komma i fråga är böter, villkorligdom, skyddstillsyn och fängelse. Vissa begränsningar föreliggernär det gäller att döma ungdomar till fängelse. För brott somnågon begått innan han fyllt får rätten döma tillfängelse endast om det finns synnerliga skäl. Ungdomar mellanarton och tjugoett år som begått brott får dömas till fängelseendast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller detannars finns särskilda skäl för det.PropositionenI propositionen redovisas beredningsläget beträffandet arbetetmed frågor om hur påföljdssystemet för ungdomar bör varautformat . Utgångspunkten för detta arbete är attreaktioner på brott som begås av unga skall vara en uppgift förrättsväsendet. Vidare bör det, enligt propositionen,eftersträvas att de påföljder som används för unga tillgodoserde grundläggande straffrättsliga principerna om förutsebarhet,enhetlighet och proportionalitet.Utgångspunkten för ställningstagandena i propositionen i dennadel är sammanfattningsvis att det finns starka skäl som talarför att påföljden överlämnande till vård inom idess nuvarande form bör tas bort och att även unga personerskall ådömas en påföljd för brottet av domstol i huvudsak inomramen för det vanliga påföljdssystemet. ansvarför den unge i enlighet med socialtjänstlagen och LVU skalldock, enligt propositionen, bestå.Några lagförslag läggs inte fram i dessa delar. Däremot görsen genomgång av de nuvarande brottspåföljderna, och detredovisas också hur dessa på olika sätt kan förändras ochkombineras för att passa de unga bättre.MotionernaI motion Ju1 (s) begärs ett tillkännagivande om inriktningenav påföljdssystemet för unga lagöverträdare. Enligt motionärernabör principen vara att ungdomar så långt möjligtskall hållas utanför kriminalvården och att huvudansvaret förunga som begått brott bör ligga hos . Ett liknandeyrkande framställs i motion Ju2 (v).Utskottets övervägandenUtskottet känner i likhet med motionärerna tveksamhet införresonemanget i propositionen om att de principer som ligger tillgrund för påföljdsbestämningen för vuxna i ökad utsträckning börvara vägledande även vid bestämmandet av påföljder för de unga.Den särreglering som finns beträffande unga människor sombegår brott bygger på erfarenheten att påföljden för en unglagöverträdare måste anpassas till den unges personliga mognadoch särskilda förhållanden. Grundläggande för utskottetsuppfattning är att fängelsestraff motverkar en ung människasmöjlighet att föra ett laglydigt liv. Ungdomar under arton årsom begår brott skall därför så långt möjligt hållas utanförkriminalvården och huvudansvaret för dessa bör ävenfortsättningsvis ligga hos , även omtvångsåtgärder i vissa fall är nödvändiga för att förhindra denunge att fortsätta sin kriminella verksamhet. Mot bakgrund avvad utskottet nu anfört ser utskottet det som angeläget att detutvecklas metoder, inom ramen för såväl rättsväsendet somsocialtjänsten, för att finna adekvata åtgärder som kan medverkatill att barn och ungdomar som begått brott kan ledas in i ettlaglydigt liv. Härför krävs också en utökad samverkan mellansocialtjänsten och rättsväsendet, som bör inriktas på attåstadkomma snabba, enkla och adekvata åtgärder motungdomsbrottsligheten. Det får ankomma på regeringen att i detfortsatta reformarbetet på påföljdsområdet när det gällerungdomar beakta vad utskottet nu anfört med anledning avmotionerna Ju1 och Ju2. Vad utskottet här anfört bör riksdagensom sin mening ge regeringen till känna.Förfarandet i domstolDomstolarnas organisation och sammansättning i ungdomsmålI propositionen föreslås att brottmål mot den som inte harfyllt tjugoett år i tingsrätt och hovrätt skall, om inte hindermöter, handläggas av lagfarna domare med särskilt intresse ochfallenhet för arbete med ungdomar. Enligt förslaget skall dettaockså gälla för de nämndemän som anlitas i dessa mål -- förnärvarande gäller för dem i tingsrätt ett krav på insikt ocherfarenhet beträffande vård och fostran av ungdom. Denföreslagna ordningen föreslås lagfäst genom en särskildbestämmelse härom i LUL (25 §). Från bestämmelsen undantasungdomsmål där det är fråga om brott med enbart böter istraffskalan. Rent organisatoriskt bör, enligt propositionen,ungdomsmålen samlas på särskilda ungdomsrotlar. Den fråganskall, anförs det, regleras i förordningsform. Det skall ankommapå domstolschefen att utse den eller de domare vid domstolen somskall handlägga ungdomsmålen.Enligt författningskommentaren till bestämmelsen (prop. s.103) är möjligheten att låta ungdomsmål handläggas av en annandomare än den särskilde domaren avsedd att användas restriktivt.Det skall kunna ske i fall där det inte är praktiskt möjligt förden särskilde domaren att själv handlägga målet, t.ex. vidsjukdom eller i semestertider.Den föreslagna ordningen kritiseras i skrivelsen frånhovrättspresidenterna. Här anförs att förslaget i denna delredan av principiella skäl kan sättas i fråga. Det hävdas att deegenskaper, som domarna vilka skall handlägga ungdomsmålenförutsätts besitta, finns hos de allra flesta domare. Iskrivelsen uppmärksammas dock främst att bestämmelsen förhovrätternas del skulle medföra betydande problem av praktisknatur.Utskottet vill i denna del anföra följande. Som anförs ipropositionen har erfarenheten visat att kontakter med barn ochungdomar som har problem kan inrymma särskilda svårigheter, inteminst när det gäller kommunikationen. I ungdomsmål ställs därförsärskilda krav i dessa hänseenden på rättens ledamöter. Av storbetydelse är också att såväl ordföranden som rättens övrigaledamöter är väl insatta i kriminella ungdomars särskildaproblem för att finna den adekvata påföljden. En fördel med ettbegränsat antal domare i ungdomsmål är också att det kan varalättare att låta dessa få särskild utbildning i olika frågor somhar med ungdomar att göra. Mot att ha särskilda domare iungdomsmål talar å andra sidan enligt utskottets meninghuvudsakligen två skäl, dels att alla domare i princip bör ansesvara lika väl skickade att handlägga alla slags mål, dels attvissa organisatoriska problem kan uppstå med en sådan ordning.I fråga om ungdomsmålen gör sig också enligt utskottets meningsärskilt behovet av god förmåga att kommunicera med ungdomar sigstarkt gällande, och även övriga anförda skäl har bärighet.Det handlar här, anser utskottet, dels om sådana färdigheter somintresse och fallenhet för uppgiften som kan uppövas, dels omkunskaper på det sociala området som bör inhämtas. Utskottetanser mot den bakgrunden det lämpligt med en viss specialiseringi ungdomsmålen. Med det synsätt utskottet här anlägger uppstårinte heller någon konflikt med principen om alla domaresallmänna lämplighet för alla typer av mål, och utskottettillstyrker förslaget. Utskottet utgår från att deorganisatoriska svårigheter som kan uppstå beaktas i samband meddet av regeringen aviserade förordningsarbetet.Avkunnande av domRegler om avkunnande av dom i brottmål finns i 30 kap. 7 §rättegångsbalken (RB). Huvudregeln är att dom i målet skallavkunnas efter rättegångens avslutande. Enligtbestämmelsen gäller att överläggning skall hållas somhuvudförhandlingen avslutas eller senast nästa arbetsdag, och omdet kan ske, dom beslutas och avkunnas. Om det befinnsoundgängligen nödvändigt, får rätten besluta anstånd för attbesluta eller skriva domen. Domen skall i sådant fall meddelasinom , efter att förhandlingen avslutats. Om dentilltalade är häktad skall domen meddelas inom frånförhandlingens avslutande. Detsamma gäller om den tilltaladeinte fyllt och är åtalad för ett brott för vilket ärföreskrivet fängelse . Dessa tidsfrister fåröverskridas endast om det finns synnerliga skäl. Om domen inteavkunnas vid huvudförhandlingen skall den avkunnas vid annaträttens sammanträde eller meddelas genom att hållas tillgängligpå rättens kansli, s.k. kanslidom.Det krävs således enligt ordlydelsen i den berördabestämmelsen starka skäl för att underlåta att avkunna dom ianslutning till huvudförhandlingen. Enligt propositionen haremellertid praxis i domstolarna utvecklats därhän attbestämmelsen tillämpas mindre strikt.Enligt propositionen är det för ungdomsmålen önskvärt attåstadkomma en stramare ordning än den som tillämpas. Detföreslås därför att det i LUL införs en bestämmelse (30 §) ifråga om avkunnande av domar mot ungdomar. Bestämmelsen tarnärmast sikte på fall där den unge fälls till ansvar i målet ochinnebär att i mål mot den som är under tjugoett år domen skallavkunnas muntligen vid huvudförhandlingen eller annat rättenssammanträde, om det inte möter synnerliga hinder. Bestämmelsenhänvisar i övrigt till den ovan berörda regeln i 30 kap. 7 § RB.Enligt författningskommentaren i propositionen till denföreslagna bestämmelsen (s. 104 f) krävs det mycket starka skälför att underlåta att avkunna domen muntligen. Som exempel nämnsatt det är fråga om ett mycket stort mål med många tilltaladeoch ett stort antal särskilda yrkanden.I skrivelsen från landets hovrättspresidenter kritiseras denföreslagna bestämmelsen. Det begärs att det ytterligare skallövervägas om den föreslagna bestämmelsen skall gälla förhovrätternas del.Utskottet delar uppfattningen i propositionen att det i målmot unga är särskilt viktigt att domen, om den innebär att denunge fälls till ansvar, avkunnas efter huvudförhandlingen närdenne är närvarande. Domen kan, som anförs i propositionen,förväntas göra ett starkare intryck på den unge om han får tadel av den muntligt och medan han har rättegången i färsktminne. Rättens ordförande har då också möjlighet att närmareförklara domens innebörd för den unge och även att framhållabetydelsen av att den unge iakttar vad som kan vara föreskriveti domen.Utskottet vill dock när det gäller möjligheterna att underlåtaatt avkunna domen muntligen understryka att vad som anförtsdärom i författningskommentaren inte kan anses utgöra enuttömmande uppräkning på situationer när detta kan inträffa.Givetvis kan även andra omständigheter än omfattningen av ettmål ha betydelse vid den bedömningen. Utskottet vill särskiltframhålla att komplicerade rättsfrågor aktualiseras i mål avvitt skilda omfång. Utskottet har som framgått förståelse för depedagogiska synpunkter som ligger bakom förslaget ipropositionen. Utskottet måste dock konstatera att pedagogikeninte kan tillåtas sättas före rättssäkerheten. Vad utskottet nuanfört hindrar dock inte att utgångspunkten skall vara en mycketrestriktiv tolkning när det gäller möjligheten till undantagfrån huvudregeln om muntligt avkunnande av domar i ungdomsmål.För ytterligare överväganden vill utskottet ta upp frågan omvad som skall gälla för det fall rätten vid överläggningen i ettungdomsmål finner att synnerliga hinder möter mot att avkunnadomen muntligen vid huvudförhandlingen och att det alltså behövsanstånd med domens avkunnande. Här synes motstridigheterföreligga mellan den föreslagna bestämmelsen ochallmänmotiveringen i propositionen.Enligt den föreslagna bestämmelsens ordalydelse skalldomen i sådant fall avkunnas muntligen vid annat sammanträde somrätten håller om inte synnerliga hinder möter. Avallmänmotiveringen (prop. s. 91) framgår emellertid attregeringen har uppfattningen att det inte är praktiskt att meraregelmässigt hålla särskilda sammanträden för avkunnande av dommot unga lagöverträdare. Utskottet delar denna uppfattning ochanser således att rätten i en sådan situation, enligtbestämmelsen i 30 kap. 7 § RB, bör kunna välja mellan attavkunna domen muntligen vid ett särskilt sammanträde ellermeddela s.k. kanslidom. Frågan är då om den föreslagnabestämmelsen kan anses ge uttryck för en sådan uppfattning.Utskottet anser att så inte är fallet och förordar en ändring avordalydelsen i den föreslagna bestämmelsen (30 § LUL) i enlighetmed vad som framgår av utskottets hemställan nedan. Härigenomhålls möjligheten öppen att avkunna dom vid särskilt sammanträdenär det bedöms lämpligt.I övrigt har utskottet inte något att anföra i anledning avpropositionen eller motionerna. beträffande avslag på propositionenatt avslår motion 1994/95:Ju2 yrkandena 1 och 2,res. 1 (v)2. beträffande avsnitt 4 i propositionenatt med anledning av dels propositionen i dennadel, dels motionerna 1994/95:Ju1 och 1994/95:Ju2 yrkande 3som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört omen reform av påföljdssystemet för unga lagöverträdare,res. 2 (m, c, fp, kds)3. beträffande särskilda ungdomsdomareatt antar det i propositionen framlagda förslagettill lag om ändring i lagen (1964:167) med särskildabestämmelser om unga lagöverträdare såvitt avser 25 §,res. 3 (v, kds)4. beträffande avkunnande av domatt antar det i moment 3 nämnda lagförslaget såvittavser 30 § dock med den ändringen att orden "eller vid annatsammanträde som rätten håller" utgår,5. beträffande lagförslagen i övrigtatt dels antar det i moment 3 nämndalagförslaget såvitt det inte omfattas av utskottets hemställanovan, dels antar regeringens förslag till lag om ändring ilagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl.Stockholm den 15 november 1994På justitieutskottets vägnarGun HellsvikI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (),(), (m), (),(), (), (), LarsBjörkman (m), (), (), HelenaFrisk (s), () och (). Avslag på propositionen (mom. 1)() anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 4 som börjarmed "Utskottet har" och slutar med "det följande" bort haföljande lydelse:Utskottet motsätter sig i likhet med motionärerna att deföreslagna lagändringarna antas av . Utskottetsinställning motiveras bl.a. av de negativa konsekvenser som kanbli följden av lagförslagen.