bet · GH01AU11 · 1994-03-03 00:00:00 — De kommunalt anställda är i stort sett lågavlönadekvinnor.Åke E : Jag fick frågan om hur Singaporemodellen har slagit iSingapore. Jag vill betona att jag ser Singaporemodellen som en intressantutgångspunkt för en diskussion. Men den måste i mycket väsentliga avseendenomarbetas om den skall fungera. Dels är den något för smal i sin täckningsgrad,dels har man relativt många erfarenheter av dess funktionsduglighet, och en delav funktionsegenskaperna är inte bra.Sedan finns det en tredje dimension som är viktig. Det finns stora politiskaoch kulturella skillnader mellan och som man måste ta hänsyntill. Det är alltså inte fråga om att stjäla en modell och sedan använda den.Singaporemodellen drabbar en grupp hårt, nämligen de permanent arbetslösa.För den gruppen har man byggt upp ett minimalt system av svensk typ. För detandra stimulerar den till yrkesliv bland kvinnor. Den har egenskapen att manständigt måste grubbla på om man skall vara hemma eller ge sig ut påarbetsmarknaden. Därför har man fått en mycket snabb utveckling av denkvinnliga förvärvsintensiteten i jämfört med andra delar avSydostasien.Modellen gynnar den som startar lågt. Startar man lågt får man exempelvismöjligheter att med dess hjälp köpa en billig bostadsrätt som är ganskakraftigt subventionerad. Den har man sedan rätt att sälja på marknaden när manvill höja sin bostadsstandard. Då gör man naturligtvis en kapitalvinst i detögonblicket. Unga människor som startar lågt och utnyttjar denna möjlighet görnästan alltid en förmögenhetsvinst.För närvarande arbetar jag med ett utkast till någon sortshumankapitalförsäkring som skulle ta bort det dåliga i Singaporemodellen,befrämja det som den modellen saknar, och så att säga göra humanperspektivetmycket bredare. Det är det svar jag har på frågan om det finns någraförhoppningar om konkreta program. Jag hoppas alltså kunna åstadkomma om inteett förslag så någon sorts stimulerande essä med ganska konkreta synpunkter idenna fråga. Men det dröjer några månader.Casten : Min oro gäller att vi missar nyasysselsättningstillfällen genom att vi har en struktur som dåligt fångar uppnya affärs- och arbetstillfällen, för att den väsentligen är anpassad tillviktiga socialpolitiska mål om solidaritet och liknande. Den är okänslig förden efterfrågan och betalningsvillighet som kan finnas bland folk i landet ocht.o.m. utanför.En aspekt är att vi nu får konkurrensutsatt offentlig upphandling. Detinnebär att får vara med att bjuda på svensk offentlig upphandling summa av ungefär 20 miljarder. Frågan är om vi med den organisation som vihar kan var med och bjuda på de 300--400 miljarder som öppnas för oss i andraeuropeiska länder genom EES-avtalet.Är vi med och satsar på att få vår del av dessa övriga 300 miljarder? Denfrågan är mycket viktig. Vi ser hur franska och engelska vattenföretag är häroch bjuder på våra vatten- och reningsverk. Men har vi en organisation som kanbjuda på deras vägunderhåll, byggnationer och vad det nu handlar om? Vårsjukvård, barnomsorg och vår äldreomsorg har ett fantastiskt gott rykte, menhar de en försäljningsorganisation?En annan aspekt är det som också har varit inne på. Hur kanman utforma ett finansieringssystem som gör att vi kan svara upp mot de behovsom vi vet finns, men som inte kommer till uttryck i efterfrågan beroende påatt vi har låst oss vid en viss finansieringsmodell? Jag tror att vi skallfundera över bl.a. olika försäkringsliknande modeller för att vi har fått en nytyp av motsättning mellan våra kollektiva lösningar och den långsiktigasysselsättningsutvecklingen.Till kriterier skulle jag vilja lägga att även nya modellerav administrationskostnadsskäl bör vara kollektiva. Vi vet att vid individuellanslutning till sjukvårdsförsäkring kan administrationskostnaderna löpa upptill av premien. Om man ansluter kollektivt 10 000--20 000 personer ärkostnaden nere på ungefär den dubbla svenska nivån. Om man har ett ännu störrekollektiv kan man antagligen pressa kostnaden närmare singaporianska delar avprocent.Systemet måste också vara täckande. Det får inte tillåta utstötning vare sigav viktiga problem eller särskilt känsliga grupper, och det måste naturligvisge mer pengar än det nuvarande systemet. Det är inte någon lätt ekvation. Menjag tror att det är absolut nödvändigt att vi försöker fundera vidare längs denlinjen om vi skall skapa flera jobb inom de viktiga områdena. Vi har inte enskattefinansierad välfärd för att lägga ett sysselsättningstak, när det gällerdet som är viktigt för välfärden.Ordföranden: Det låter snubblande likt en del av det vi har, åtminstonetill sina krav.Lars-Åke : Jag vill litet grand kommentera personalstrukturen ikommuner och landsting. 90-talets utmaningar för verksamhet är bådeatt tillgodose ett servicebehov som medborgarna har och att skapa trygga ochutvecklande jobb. Det är en fråga om arbetsorganisation, inte ett "akademiskt"problem.Det är alltså inte ett för litet antal akademiker eller högskoleutbildade ikommunal verksamhet som är orsak till att kommunerna har svårt att kontrollerasin kostnadsutveckling. Problemet ligger på ett helt annat plan. Vi måste skapaen ny organisation som byggs upp underifrån och inifrån. Personalen måste görasdelaktig och ha möjlighet att påverka både kvalitetsutveckling ochkostnadsutveckling.Socialstyrelsen gjorde en jämförande studie mellanbarnomsorgskostnaden i kommun och . Där hademan samma andel förskollärare i förhållande till barnskötare, men skillnaden ikostnad per dagisplats var faktiskt så stor som nästan 40 %.Socialstyrelsens slutsats var att kommun, som hade den lägrekostnaden, konsekvent bedrivit ett genomtänkt utvecklingsarbete,utvecklat den inre organisationen, fört ner ansvar och befogenheter och hade såfå beslutsled som möjligt. I pågick däremot inte någonsådan process, och man hade dessutom fler chefer i sin organisation.Det gick bara 25 barn per chef i medan det gick 35 barn perchef i . Det var alltså en annan organisationsstruktur, ett annatinnehåll, och då skilde kostnaden . Jag tror att det finns få insiktsfullakommunalpolitiker som tror att man får en flexiblare barnomsorg bara genom ökar andelen förskollärare.Monica sade att man inom sjukvården hade minskat antaletundersköterskor mycket kraftigt. Det är en sanning med modifikation. Om vi gårtill tiden före , , ökade landstingen antalet undersköterskor med250 %.Om vi skulle göra ett experiment och ta hit en tidsstudieman från månen sominte vet någonting om vår hierarkiska organisation inom sjukvården, och hanskulle bedöma hur arbetsgivarna inom sjukvården hade använt denna storakompetensökning, skulle han fullständigt idiotförklara sjukvårdshuvudmännen somarbetsgivare.Detta är en stor investering som landstingen inte har gjort någonting för attta till vara. Landstingen kommer inte att ha råd att förslösa den kvinnligakompetensen på det sätt som man har gjort genom att inte använda den storakunskapsökning som man fått genom denna kraftiga ökning av antaletundersköterskor. Man måste bli mycket bättre på detta inom sjukvården.Kommunerna är bättre på att skilja på formell och reell kompetens. Man måste sehur den reella kompetensen skall stämma överens med de faktiska brukarnas behovoch utifrån det bygga upp en mycket mer flexibel organisation än den vi har idag.I vissa verksamheter inom sjukvården leder den medicinsk-tekniskautvecklingen till att man behöver fler sjuksköterskor. I andra fall kommer manfram till att det är en annan form av omvårdnadskompetens som behövs. Det är deflexibla lösningarna som behöver komma fram.Om man ser till omvårdnadssektorn som helhet kan man se att vi riskerar atthamna i en situation där alltför mycket resurser kommer att vara inlåsta i denmedicinska korttidsvården. Varje landsting har i praktiken för mångavårdplatser för medicinsk korttidsvård medan det däremot finns en brist påresurser inom de olika former av äldreomsorg som behöver byggas ut ikommunerna.Detta är naturligtvis ett medborgarproblem. Samhällets resurser finns inte pårätt ställe. Men det kommer också att bli ett arbetsmarknadsproblem, inte minstför lågavlönade kvinnor inom vårdområdet. Om resurserna låses på fel håll fårinte de äldre rätt omsorg. De kvinnor som kan de arbetsuppgifter som behövs föratt tillgodose de äldres omvårdnadsbehov blir arbetslösa därför att resursernaär låsta på fel håll.Sture : Jag vill göra några kommentarer kanske i första hand tillElver frågor men också en kommentar till lönebildningen.Det efterlystes konkreta program som kan vara till nytta i verksamheten ochinte bara analyser. Ett mycket bra sådant förslag som har redovisats från AMSav Per här är möjligheten att använda arbetsmarknadsmedel förkompetensutveckling. Behovet av detta är omvittnat. Det är ingen tvekan omdetta.Det är ett steg i rätt riktning, och det är en åtgärd som är möjlig att vidtasnabbt. Men det kommer sannolikt inte till genomförande i alla kommuner,eftersom den ekonomiska pressen är så stark i enskilda kommuner att också ensådan åtgärd, med marginella insatser därutöver från kommunen, kommer att ledatill ett stort motstånd.En friare användning av arbetsmarknadspolitiska medel i denna situation ärlångsiktigt till nytta för verksamheten och är en mycket bra åtgärd. En annanbra åtgärd är att vi på den kommunala sektorn får till stånd ett trygghetsråd,en trygghetsstiftelse, av den typ som finns inom staten. Den var en viktig parti tillkomsten av postavtalet.Det finns ingen sådan, och det finns ett mycket starkt motstånd motetablerandet av en trygghetsstiftelse. Det skulle innebära positiva åtgärderför strukturförändringar och en större möjlighet till flexibilitet förindivider som är berörda. Vår uppfattning är att staten måste medverka till ensådan.Låt mig anknyta till andra fråga om obalansen i ekonomin. Detviktigaste skälet till den oerhört snabba förändringen i den kommunala sektornsekonomi är inte att minskningen av skatteintäkter har blivit större här än inomnågon annan del av samhällsekonomin, utan det beror på de indragningar frånkommunsektorn till staten som är beslutade i detta hus. Det har delvis ocksåtillkommit nya uppgifter, men detta är det viktigaste skälet.Vi menar att det för med sig att staten också har ett ansvar för effekternapå sysselsättningen och strukturförändringar och borde bidra till tillkomstenav en trygghetsstiftelse.Vi har redan berört utbildningen. Jag tror det i huvuddrag kommer att bli merav generalitet inom yrkesstrukturerna och att resultatet blir en högreutbildningsnivå. Men detta speglas inte i de samhälleliga utbildningarna.På vårt område ser vi hur tiotusentals utbildas i korta kontorsutbildningarsom är mer eller mindre passé redan innan tjejerna -- för det är fråga omtjejer -- har genomgått utbildningen. Det är icke en fråga för detta utskott,men det är en fråga av mycket stor betydelse. Man måste göra en genomgång motde bilder som ges av våra arbetsgivare, forskningen etc. ochförsöka anpassa utbildningen till detta. Annars är kvinnorna förlorare.Jag måste slutligen mycket kort kommentera lönebildningen ochförhandlingsformerna. Det som hänt på vårt område är att det 80-tal sompräglades av en stor konkurrens om arbetskraft, en växande andel lokallönebildning och därutöver löneglidning ledde till ökade löneskillnadermellan kvinnor och män. Det kom ett brott 1990. Det berodde på en stark,kraftfull central insats riktad mot i huvudsak kvinnogrupperna.Det kommer att vara på samma sätt längre fram, så länge det går att riktapengar i centrala avtal, även om det är kombinerat med individuelllönesättning. Det största hotet är om alla möjligheter att rikta åtgärder tasbort, vilket nu har fattat beslut om, som jag förstod . Dessutom skall man ta bort riktade mellan organisationer. Detkommer att innebära att arbetsgivaren i realiteten har fullständigt ensidigamöjligheter att sätta lönerna. Det innebär att det inte går att korrigera icentrala förhandlingar för grupper som har halkat efter.Visst finns det samband. Jag är glad över din fråga, , och jag ärglad över beskeden och insikten hos arbetsgivarna om lönebilden. Vi kan kanskekomma ifrån den här Tom-och-Jerry-situationen -- katten och råttan som kommernärmare varandra ibland, men som aldrig möts ordentligt. Det är ett gemensamtansvar, ett politiskt ansvar, och inte bara ett fackligt ansvar att komma tillrätta med löneskillnaderna.Henry : Effekten av familjepolitiken är komplex. Det finnsincitament till ett ökat arbetsutbud i den svenska familjepolitiken, och detfinns delar som tenderar att minska arbetsutbudet. Det verkar ändå som atttendenserna till ett ökat arbetsutbud överväger tendenserna till ett minskat.Jag kan inte svara konkret på din fråga om effekterna av ett vårdnadsbidrag.De har jag inte studerat. Du formulerar också din fråga på ett sådant sätt attdet frestar mig att börja spela på en bollplan som inte riktigt är min,nämligen att börja agitera på det politiska området. Det tycker jag inte attjag bör göra.Jag kan göra ett par kommentarer. Jag talade om den kalkyl som kvinnor görinnan de går ut och börjar arbeta. Det är viktigt att påpeka att den privataavkastningen av beslutet att börja arbeta inte överensstämmer med densamhällsekonomiska avkastningen.Det kan mycket väl vara så att den samhällsekonomiska avkastningen är myckethögre än den privatekonomiska. Det är i själva verket det som har varit ettgott skäl till varför vi har subventionerat barnomsorg. Det är där vi finnerett gott skäl till varför vi bör ha riktade statsbidrag till kommunerna för attupprätthålla barnomsorg. Det handlar om avkastningen för olika delar avsamhället.Marknadsekonomi är en fråga om både utbud och efterfrågan. Arbetsefterfråganär i detta fall en fråga om politiska val och vilka politiska ambitioner manhar med den offentliga verksamheten. Om man i en situation med kraftigtförändrad familjepolitik har ambitionen att utöka eller bevaraverksamheten kanske man tvingas betala högre löner . Men har maninte ambitionen att ha någon arbetskraft bör det inte uppkomma något problem.Då kan man ju minska verksamheten i takt med att man minskar personalstyrkan.Det handlar alltså även om efterfrågan.Charlotte : En av de faktorer som har påverkat arbetslöshetenär att närvaro har premierats mer än frånvaro. Det är nödvändigt att göra detav effektivitetsskäl.Det ligger i allas vårt intresse att försöka minska arbetslösheten. MonicaSundström sade att det skulle kräva tillväxt att halvera arbetslösheten.Man frågar sig: Kommer vi att klara detta? När jag hört vad som sagts vid denhär konferensen kan det inte hjälpas att jag börjar fundera på om vi inte måstekoncentrera oss mer på hur vi skapar resurser än på att analysera olika behov.Vi vet allihop att utrymmet för ökade skatter inte är så stort, om nusocialförsäkringarna också skall föras över på de enskilda individerna. I dettasammanhang sade att de lågutbildade inte skulle vilja jobba ivården . Jag undrar hur detta hänger ihop. Det handlar i storutsträckning om huruvida man har råd eller om man inte har råd.Om det är som säger innebär det att lönestrukturen inte skullekomma att påverkas, att de internationella tendenserna inte påverkar oss, attlåglöneländerna i inte påverkar oss och att vi faktiskt skulle kunnabevara den situation som vi har . Det tror jag inte är alldeles sannolikt.Det skulle betyda att man skulle kunna låta bli att jobba, men ändå leva på enganska hyfsad standard. Det innebär att i så fall måste få enfantastisk tillväxt, som dessutom är jämnt fördelad, om vi skall klara detta.Jag undrar var den tillväxten skall komma någonstans ifrån.Jag vill ge en eloge för hans anförande. Jag tyckte det varmycket intressant. Det som var riktigt bra med det anförandet var att detöppnade ögonen för de förändringar som jag tror kommer men som vi inte riktigthar lyckats belysa här. Det gäller hur ungdomar tänker, hur arbetsmarknadenpåverkas med projektanställningar och kortare anställningar. Jag tror inte kan tvinga på folk kortare arbetstider. Men jag tror att en frivilligpositiv inställning till att förändra sin tid på arbetsmarknaden är en del avdet kommande samhället.Jag ifrågasätter en annan sak som berördes. Det sades att människor skullebli mer rädda att säga ifrån på jobbet. Jag undrar om det är så. Det är nu , innan konkurrensen har utvecklats, som sparkat en av som har haft en annan syn i familjepolitiska frågor. Jag tror snarare attkonkurrensen, dvs. att det uppstår nya arbetsgivare inom samma branscher, göratt människor får större möjlighet att säga ifrån på jobbet. Jag tror attmonopol är en större fara för yttrandefriheten.Anders G Högmark: Fru ordförande! När jag lyssnar litet grand påinläggen, och jag tänker då framför allt på inläggen från företrädarna för detvå fackliga organisationerna, slår det mig, och jag är förmodligen inte ensamom detta, vilken skillnad det är i synsättet när det gäller att möta framtiden.Det finns å ena sidan den mycket dynamiska och positiva inställning somSvenska kommunalarbetareförbundet och företräder, där man föratt säkerställa långsiktiga trygga jobb för medlemmarna i stor sett är bereddatt pröva väldigt många olika saker och också att ifrågasätta.Det kontrasterar mot, som jag uppfattar det, en utomordentligt statiskinställning, som företräder. Han frågar: Får vi trygghetsstiftelse?Får vi AMS-medel? Om inte staten var så elak i detta hus och drog in pengaretc. skulle vi kanske eventuellt kunna lyckas. Det är en otrolig skillnad isynsättet.I detta sammanhang kan man väga in och och önskemål om en större samverkan och mindre gränsdragningmellan de olika fackliga områdena. Man skulle kunna låta bli att öronmärkapotter, samverka över hela fältet och litet grand fånga upp det som ändå är pågång inom näringslivet, Metall och SIF, där man ser att de nuvarande gamlaskrankorna är ett hinder för medlemmarna, oaktat var någonstans de finns.Det är litet grand av en tankeställare när vi går härifrån att det finns enså pass stor skillnad i synsätt. Jag gläds åt mycket öppnareinställning. Det skulle i och för sig vara intressant om kundekonstatera att jag har fel och att man hos ärlika intresserad av denna öppenhet som har. Mankanske t.o.m. kunde vara så öppen som att säga: Egentligen vore det bästa attslå ihop dessa fack.Tage : Jag vill återknyta till det sade iinledningen och frågan om analyser. Han hade rätt många intressanta figurer.Ett par av dem gällde arbetade timmar i olika sektorer. Det skulle varaintressant att få veta om det finns mer material bakom detta.Jag såg att antalet timmar totalt är ca 1 650 för . En normalarbetstidi dag är enligt AMS, m.fl. ca . Jag förmodar därför attligger en del övertid och annat i denna siffra. Men den totala minskningen från30 år tillbaka är . Det är betydligt mera än vadsemesterökningen innebär. Någon arbetstidsförkortning har vi inte haft sedandess, men det kanske finns ledigheter och annat. Frågan är vad som ligger bakomdetta. Är det t.ex. sjukskrivningarna som har ökat? De kanske kan förväntasminska efter införandet av karensdagarna osv. Jag tycker att det är av ganskastort intresse inför framtiden.Jag vill också ställa en kort fråga till . Ni vill gärna ha entrygghetsstiftelse som på den statliga sidan. Ni har en trygghetsfond på detkommunala området. Ni anser alltså inte att den fungerar som den skall? Jagförstår fullt och fast synpunkterna om kontorsutbildningarna. Jag uppfattadeinte riktigt vad som avsågs. Var det AMS som hade den typen av utbildning,eller var det utbildning?Sture : Fru ordförande! Jag skall först vända mig till CharlotteCederschiöld. Jag har inte sagt att de lågavlönade kvinnorna inte vill jobbamed omvårdnad. Möjligen var det en slutsats av den fråga som om sambandet mellan familjepolitik och utbudet av arbetskraft frånframför allt kvinnorna.Jag delar din uppfattning. Det var också jag som redovisade siffrorna om hurnödvändig den ekonomiska tillväxten är för sysselsättningen. Vi kan säkert föraen diskussion om vilka ekonomisk-politiska åtgärder som allmänt sett bordegenomföras. Jag vill bara stillsamt antyda att min uppfattning är attefterfrågan i ekonomin, framför allt den inhemska, är alldeles för låg. Det ärdär man borde göra insatser, t.ex. genom beslut i detta hus.Rädslan finns på jobben, och rädslan finns inte för att det är för fåalternativ, utan rädslan finns för att alternativet är arbetslöshet, när över600 000 redan är arbetslösa. Arbetsgivare och politiker utnyttjar densituationen för att "få tyst i klassen", trots grundlagsskyddet när det gälleryttrandefriheten. T.o.m. tvång används. Jag kan redovisa exempel om ni har tidoch om ni är intresserade.Ett tydligt exempel -- jag tar det därför att det är känt i den allmännadebatten -- är den informationspolicy som kommun ville införa och sominnebar begränsningar för de anställda när det gäller deras medborgerligarättigheter så att säga och när det gäller deras -- som jag tycker --skyldighet att redovisa sin uppfattning om vad som händer i verksamheten.Problemet är arbetslösheten, och till . Högmark vill jag säga attsamarbetsrelationerna mellan och är sannoliktnågra av de mest nära mellan ett och ett , etableradesedan mycket tillbaka och manifesterade i en gemensam avtalsrörelseoch gemensamma synpunkter på de flesta frågor. Vårt uppdrag ärtvåfaldigt. har valt att peka på den ena delen, nämligenförnyelsen och utvecklingen av verksamheten, och jag delar i stor utsträckninghans uppfattningar och tycker att vi har rätt mycket att redovisa från vårteget håll.Den andra delen, som jag har koncentrerat mig kring, är kampen för rättentill arbete, som är en grundläggande facklig uppgift. Det skulle vara tråkigtför mig som facklig ledare att lämna arbetsmarknadsutskott utan attha försökt göra det här förhållandet tydligt.Båda frågorna måste drivas , för löntagarnas rättigheter och möjlighetertill egen försörjning.Slutligen fråga om Trygghetsfonden och trygghetssystemen.Vi har något som heter Trygghetsfonden -- det är alldeles riktigt -- men det äringen trygghetsfond. Det är detta som missleder alla. Det är en förnyelsefond.De få pengar som finns i detta system kan användas för verksamhetsutvecklingmen inte till trygghetsåtgärder, när människor är på väg att förlora jobben.Ändamålet är detta, men rubriken är tyvärr felaktig.En annan fråga gällde utbildningen. De utbildningar som jag talar om är dekommunala utbildningarna, gymnasieutbildningarna, där väldigt många -- framförallt tjejer -- redan tidigt inriktar sig på kommunala arbeten, arbeten ikommuner och landsting, eller brett i kontorsyrkena, där storastrukturförändringar sker som gör att jobben inte finns kvar.Henry : När det gäller timmar per sysselsatt kommer sifferseriernaliksom de flesta andra från arbetskraftsundersökningarna. Jag vill säga det såatt vi har klart för oss vad som är källan.Det är alldeles korrekt att utvecklingen när det gäller timmar per sysselsattsjunker när ledigheterna ökar: sjukledigheter, semestrar, föräldraledigheter --alltsammans påverkar siffrorna. Den nedåtgående tendens som anges i början avfigurerna, , gäller naturligtvis alla de här delarna plusmänniskors egna beslut om de skall jobba heltid eller deltid. Jag har integjort någon uppdelning hur mycket det ena och det andra betyder, men jag troratt semestrarna är viktiga för nedgången liksom utnyttjandet avsjukförsäkringen.Tage : Det är alltså inte fråga om att vi har fått fleradeltidsjobb totalt sett? Kan man utesluta att det har blivit flerdeltidsanställningar inom den offentliga sektorn ?Henry : De siffrorna är inte redovisade. Det här ärgenomsnittssiffror, så det är fråga om att väga ihop antaletdeltidsanställningar med den deltid det är fråga om. Om jag minns rätt ärproportionerna procentuellt relativt konstanta.Ordföranden: Då vill jag tacka framför allt de båda föredragandena StigMontin och . Jag tackar också de kommentatorer som vi har hafttill hjälp och övriga deltagare i seminariet.Det här är ju vårt andra seminarium av två om framtidens arbetsmarknad,framtidens arbetsplatser. Det har kommit fram många intressanta synpunkterunder förmiddagen.