bet · GH01KU30 · 1994-05-05 00:00:00 — Skatteutskottetbetonar att propositioner med förslag om betydande skattesänkningar eller andralättnader i beskattningen givetvis bör innehålla en redovisning av delsregeringens bedömning av storleken av skattebortfallet till följd av denföreslagna skattesänkningen eller lättnaden, dels hur regeringen avsett att detaktuella skattebortfallet skall kompenseras.Enligt justitieutskottet aktualiserar lagstiftningsprojekt, förutom behov avkonsekvensanalyser i fråga om den föreslagna regleringens materiellakonsekvenser på det område som regleringen gäller, också ekonomiska ochadministrativa konsekvenser inom såväl den offentliga som den privata sektornav att en reglering tillkommer, avskaffas eller ändras.Lagutskottet har framhållit att förslagens konsekvenser bör belysas ocksåutifrån andra utgångspunkter än rent statsfinansiella, innebärande att ävenkonsekvenserna för exempelvis enskilda, kommuner och näringsliv redovisas.Socialutskottet anser att redovisningen av kostnader och andra konsekvenser avförslagen bör göras så utförliga att utskottet kan göra en reell bedömning avkonsekvenserna av de framlagda förslagen och även bedöma regeringensberäkningsunderlag.Trafikutskottet pekar på att svårigheterna att allsidigt beskriva delångsiktiga konsekvenserna av olika reformer understryker behovet av enförstärkt uppföljnings- och utvärderingsverksamhet. Socialförsäkringsutskottethar bl.a. ansett att de nya kraven på effektivitet och besparingar inomsocialförsäkringssystemen med nödvändighet ställer krav även på metodutvecklingav konsekvensanalyser vid mer genomgripande förändringar. Utvecklingsarbetet idetta hänseende måste enligt socialförsäkringsutskottet sträcka sig över ettvitt fält. Modeller för beräkning av dynamiska effekter vid regelförändringarinom socialförsäkringen måste arbetas fram. Vidare måste standardiserade systemför beräkning och redovisning av de statsfinansiella konsekvenserna vidregeländringar tillämpas, inte minst vid propositionernaskonsekvensbeskrivningar. När det gäller mer genomgripande förändringar inomsocialförsäkringssystemet bör enligt socialförsäkringsutskottet såväl desamhällsekonomiska konsekvenserna som de omedelbarakonsekvenserna för staten, kommunerna och de enskilda som grupp och somindivider redovisas.Näringsutskottet har ansett att ett sätt att främja att konsekvensanalyseringår i propositioner skulle kunna vara att regeringen regelmässigt -- medundantag för mycket korta propositioner -- inför ett särskilt avsnitt . I ett sådant avsnitt bör enligtnäringsutskottet inte bara direkta anslagseffekter anges utan också andra typerav effekter -- inte endast ekonomiska.Även finansutskottet har framfört denna idé.Arbetsmarknadsutskottet har sett det som särskilt viktigt att förslagenseffekter för sysselsättningen och för belastningen på berörda anslag klart ochtydligt redovisas. Lika väsentligt är enligt utskottet att lagförslagen är välanalyserade till sina administrativa och ekonomiska konsekvenser.Sammantaget har utskotten framhållit många aspekter på frågan om vilka kravsom bör ställas på innehållet i en konsekvensanalys. Utskotten har intebegränsat perspektivet till enbart de statsfinansiella konsekvenserna, utan deområden där effekterna enligt utskotten bör belysas, sträcker sig betydligtlängre. Utskotten pekar på att man bör visa på konsekvenserna församhällsekonomin, för kommunerna, för näringsliv och för enskilda, såväl igrupp som för individen. Vidare bör de ekonomiska och administrativakonsekvenserna inom såväl den offentliga som den privata sektorn påvisas.Den bild som utskottsyttrandena ger visar enligt konstitutionsutskottetsmening att arbetet med konsekvensanalyser måste fortsätta och att en utvecklingmåste ske. Riktlinjer och metoder för analysernas utformning måste utvecklas.Härvid bör hänsyn tas bl.a. till att konsekvensanalyserna kan underlätta såvälriksdagens som regeringens efterföljande utvärderings- och uppföljningsarbete.Vad gäller förekomsten och utformningen av konsekvensanalyser i propositioneravgivna , ger utskottsyttrandena en i viss mån splittrad bild.Enligt finansutskottet finns det inte sällan uppenbara brister när det gällerförekomsten och utformningen av konsekvensanalyser i de propositioner som läggsfram för . har konstaterat att i vissa av depropositioner som beretts av utskottet var redovisningen sådan beskaffenhet attbehovet av konsekvensanalys inte kan anses tillgodosett.Socialförsäkringsutskottet har ansett att det hittillsvarande sättet att ipropositioner till beskriva konsekvenserna av förslag tillförändringar i socialförsäkringssystemen är outvecklat och ofullständigt.Justitieutskottet och socialutskottet har ansett att det finns utrymme förförbättringar och utveckling. har haft anledning attrikta kritik mot brister i propositionernas beslutsunderlag vid fleratillfällen , och enligt utskottet är det definitivt intetillfredsställande när brister i propositionen leder till att utskottet understark tidspress måste låta genomföra olika utredningar som underlag för sittställningstagande.Tre utskott har i sina yttranden uttryckt att det saknas anledning tillerinran när det gäller redovisningen av konsekvensanalyser i de propositionersom behandlats av resp. utskott . Det är skatteutskottet,lagutskottet och bostadsutskottet.Enligt mening visar utskottsyttrandena att det påvissa utskottsområden skett förbättringar. finns det dock bristerpå andra områden. Generellt anser utskottet att det finns utrymme förförbättringar.Av inhämtade uppgifter från framgår att regeringen förnärvarande överväger och planerar ett antal åtgärder som skall resultera i bådefler och bättre konsekvensanalyser. Utskottet utgår från att regeringen vidsina överväganden kommer att uppmärksamma det behov av förbättringar sompåvisats genom utskottets granskning. Enligt utskottets mening bör regeringensöverväganden även omfatta frågan om ett sådant utvecklingsarbete beträffanderiktlinjer och metoder för analysernas utformning som utskottet enligt ovanansett behövligt. Utskottet utgår från att regeringen i detta arbete beaktar desynpunkter som framförts i utskottsyttrandena.Mot bakgrund av det anförda avser utskottet att återkomma till frågan omkonsekvensanalyser i propositioner i kommande granskningsarbete.10. Regeringens handläggning av nådeärendenTidigare granskning m.m.Konstitutionsutskottet är formellt sett det enda organ som kan ta uppregeringens handläggning av nådeärenden till granskning. Granskningen är inteinriktad på innehållet i besluten utan främst på det administrativaförfarandet.Utskottet har också granskat regeringens tillämpning avinstitutet nåd i brottmål. Senast ägde en sådan granskning rum ochgrundades på en genomgång av ärenden i vilka beslut hade fattats .-- Därutöver har en motion om nådeinstitutet behandlats i utskottets betänkande1992/93:KU18.Utskottet har funnit anledning att i samband med årets granskning åter göraen genomgång av handläggningen av nådeärenden. Viss särskild uppmärksamhet harriktats mot ärenden som rör livstidsdomar och domar för värnpliktsbrott.Regler om nåd m.m.I 11 kap. 13 § första stycket regeringsformen föreskrivs att regeringen genomnåd får efterge eller mildra brottspåföljd eller annan sådan rättsverkan avbrott samt efterge eller mildra annat liknande av myndighet beslutat ingreppavseende enskilds person eller egendom.Ett beslut om nåd kan innebära att en påföljd helt bortfaller eller att denavkortas. Beslutet kan också innebära att påföljden byts ut mot en mildarepåföljd eller att uppskov beviljas med verkställigheten av påföljden.Regeringen har inte rätt att överpröva ett enskilt avgörande av domstol. Ettbeslut om nåd får därför inte avse frågorna om skuld eller brottetsstraffvärde.Institutet nåd utgör ett komplement till straffrättskipningen. Genom nåd ärdet möjligt att efterskänka eller mildra straff i fall där straffet på grund avomständigheter som inträffat efter domen eller av någon annan anledningframstår som obilligt.Nåd förutsätter inte ansökan från den dömde eller någon annan. Nåden harkaraktär av ensidig statsakt, och någon rätt till nåd finns inte. Regeringenbestämmer suveränt i vilka fall nåd skall beviljas. Beslutet grundas på en fribedömning i varje ärende. Det förhållandet att fråga är om en fri bedömning fårdock inte tolkas så att bedömningen får vara godtycklig. Som uttalades ibetänkande 1989/90:KU30 kan någon praxis i egentlig mening inte sägasförekomma, men sedan gammalt har man haft en strävan att göra likartadebedömningar.Nådeärendena avgörs på det sätt som normalt gäller för förvaltningsärendenhos regeringen. Besluten motiveras inte.Bestämmelser om handläggningen finns i lagen (1974:579) om handläggningen avnådeärenden.Inom handläggs nådeärendena på en särskild enhet,nådeenheten. Sedan en ansökan har kommit in och registrerats kan domstolsakteroch behandlingsjournaler m.m. fordras in. Utredningen kan kompletteras medpolis- och kriminalregisterutdrag. Dessutom kan förordnande meddelas om attpersonutredning skall äga rum eller att läkarintyg skall anskaffas enligt lagen(1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. I förekommande fallinhämtas även yttranden från frivårdsmyndigheten, från en socialnämnd ellerfrån sociala enhet. Gäller ansökningen någon som är intagen påkriminalvårdsanstalt kan yttrande från () ocksåinhämtas. Är det fråga om någon som dömts för värnpliktsbrott kan de militäramyndigheterna höras. Det förekommer ibland att den ansökningen gäller ellernågon anhörig eller ett ombud besöker nådeenheten för att ge ytterligareinformation.Omfattningen av nåd i brottmålEnligt Rättsstatistisk årsbok dömdes knappt 76 000 personer till påföljdi brottmål . Av dessa dömdes ca 16 000 till fängelse. 7 personerdömdes till livstids fängelse. befann sig genomsnittligt 4 108fängelsedömda i anstalt.Uppgifter 1989--1993 avgjorda nådeärendenUppgifterna har hämtats ur statistik som förtsinom (Uppgifter för åren 1982--1988 i 1989/90:KU30)År Inkomna Samtliga därav Kvinnor däravavgjorda bifall bifall1989 1 538 1 529 158 148 10,3 221990 1 581 1 474 153 136 10,4 18,41991 1 299 1 266 141 101 11,1 18,81992 1 418 1 285 75 121 5,8 13,21993 1 320 1 245 59 155 4,7 7,7Uppgifter 1989--1993 avgjorda nådeärenden efter brottstypUppgifterna har hämtats ur statistik som förts inom (Uppgifter för åren 1982--1988 i 1989/90:KU30)År Samtliga därav Trafik- därav Skatte- därav Nark.- däravavgjorda bifall nykt.- bifall bedr. bifall brott bifallbrott etc. etc.1989 1 529 158 388 55 101 11 86 10,3 14 11 141990 1 474 153 423 42 83 13 95 10,4 9,9 15,6 7,31991 1 266 141 251 42 76 10 85 11,1 16,7 13,2 8,21992 1 285 75 233 21 91 6 - -% 5,8 9,0 6,6 - -1993 1 245 59 219 7 81 7 70 4,7 3,2 7,4 7,1För narkotikabrott fördes inte statistik under år 1992.För värnpliktsbrotten fördes statistik och första halvåret1993. var det totala antalet 67, varav 5 (7,) bifölls. Underförsta var antalet 28, varav 2 (7,) bifölls.Svängningarna i statistiken för trafiknykterhetsbrotten börses mot bakgrund av nya regler om påföljdsval och straffmätning, som trädde ikraft , och ändringar i trafikbrottslagen, som trädde i kraftden samt förändringar i rättspraxis under åren 1990 och 1991.NådeskälNådeinstitutet har, som ovan framhållits, karaktär av ensidig statsakt, ochregeringen bestämmer suveränt i vilka fall nåd skall beviljas. I konsekvenshärmed förekommer aldrig några motiveringar i besluten. De skäl som åberopas iärendena kan vara av olika slag -- medicinska (psykiska eller fysiska),rehabiliteringsskäl, tredjemansskäl, ekonomiska eller allmänt humanitära skäl.Ofta åberopas givetvis en kombination av skäl.I fråga om medicinska skäl tas hänsyn till kriminalvårdens möjligheter att geadekvat medicinsk behandling . Generellt uttryckt kanman säga att det måste till allvarliga sjukdomsyttringar för att nåd skallkunna beviljas av medicinska skäl. Allmänt hållna beskrivningar av sökandenspsykiska besvär räcker i allmänhet inte för att nåd skall beviljas. Betydligtstarkare skäl krävs, såsom att utredning visar att det föreligger överhänganderisk för självmord eller annan allvarlig destruktiv handling. Den utredning somförekommer i ärenden där psykiska skäl åberopas är främst sådanläkarundersökning som avses i lagen om särskild personutredning i brottmål,m.m. I de fall där den sökande åberopar eget läkarintyg kan KVS yttrande behövainhämtas. KVS förtroendeläkare kan då gå igenom ärendet. Hans yttrande kan ledatill att den sökande kommer till en anstalt som är lämpad att ta emot en personmed de angivna medicinska besvären eller där nödvändiga vårdresurser finns inärheten.Rehabiliteringsskäl kan anses föreligga om det inträffat en avgörande ochvaraktig positiv förändring i den dömdes livsföring. Förändringarna i dendömdes livsföring bör vid en kritisk bedömning vara påtagliga för att överhuvud taget kunna beaktas.Tredjemansskäl avser oftast behov hos barn till den dömde. Det görs oftagällande att barn, främst till ensamstående föräldrar, skulle utsättas föronödigt lidande, kanske med psykiska skador som följd, om barnet placeras ifrämmande miljö och/eller kontinuiteten i kontakten med föräldern bryts. Denutredning som står till buds i dessa fall är i huvudsak yttrande frånlänsstyrelsens sociala enhet eller en socialnämnd.I de fall nåd beviljas kan det ibland vara svårt att säga vilken avkategorierna som ärendet faller under. Ofta är det frågan om en sammanvägningav flera olika skäl där helhetsbedömningen blir avgörande.Genomgång av beslut och akterInom utskottskansliet har gåtts igenom samtliga beslut i nådeärenden under år1993 och ett stort antal akter i sådana ärenden. Därvid har beaktatshandläggningsfrågor såsom vilken utredning som införskaffats och andra frågorom tillämpning av gällande regler. Därutöver har även iakttagelser gjorts ombedömningen i sak.Särskild uppmärksamhet har, som ovan anförts, riktats mot ärenden som rörlivstidsdomar och värnpliktsbrott.Antalet personer som undergår livstids fängelse är litet. Under år 1990nyintogs i kriminalvårdsanstalt 7 personer som dömts till detta straff, ochunder vartdera av var det 4 livstidsdömda personer somnyintogs i anstalt.Under år 1993 behandlades nådeansökningar av 13 personer som dömts tilllivstids fängelse. Samtliga domar gällde mord.Ansökningarna avsåg personer som suttit på livstidsstraffet under varierandetid. För en av dessa hade straffet börjat verkställas . Den somdärnäst hade suttit längst hade börjat avtjäna sitt straff . Denkortaste verkställighetstiden hade den som suttit sedan september 1992.En ansökan beviljades . Den person som ansökan avsåg hade suttit ifängelse . Hans straff tidsbestämdes tillfängelse i sexton år.I ärendena har funnits omfattande utredning.Under år 1993 ansökte 39 personer om nåd efter att ha dömts förvärnpliktsbrott. Av de personer som dömts för värnpliktsbrott hade 27 dömtstill fängelse i . 8 personer hade dömts till fängelse i fyramånader, 2 till fängelse och 2 till fängelse i en månad. Underåret behandlades också nådeansökningar från 6 personer som dömts för brott motlagen om vapenfri tjänst.En av de sökande beviljades nåd i form av befrielse från fängelsestraffet,såvitt kan bedömas av medicinsk-psykiska skäl. En beviljades nåd i form av ettkortare uppskov med verkställigheten i samband med att hans och hans sambosandra barn skulle födas. Övriga ansökningar avslogs.Bland skäl som åberopades för nådeansökningarna dominerade de ekonomiska --rädsla att förlora eget företag eller arbete, att komma efter i pågåendestudier, oro för höga skulder. Ofta var dessa skäl kombinerade med oro förfamilj och små barn samt med psykisk press. Skälen var ofta desamma som hadegjort att de sökande inte inställt sig till värnplikt. Det var också ganskavanligt att rättviseskäl åberopades i och med att många inte behöver eller fårgöra värnplikt utan tillförs utbildningsreserven.Utskottets bedömningSom ovan framhållits är granskning inte inriktad påinnehållet i besluten utan främst på det administrativa förfarandet.1989/granskning av regeringens tillämpning av nådeinstitutet gav vidhanden att regeringen utnyttjade sin rätt att bevilja nåd med denrestriktivitet och försiktighet som följer av nådeinstitutets karaktär avundantagsföreteelse, och granskningen gav inte anledning till något ytterligareuttalande.Från de synpunkter som utskottet har att beakta har granskningen inte hellerdenna gång gett anledning till något uttalande.11. Vissa uttalanden av statsrådUtskottet har granskat vissa uttalanden av statsråd med anledning avanmälningar, som riktat kritik mot uttalandena i fråga. Anmälningarna bifogasbilaga A 8.1--A 8.4. Till grund för granskningen har legat 4 promemoriorupprättade inom utskottets kansli samt 3 promemorior från Statsrådsberedningenbilagorna A 8.5--8.11. Dessutom finns utskrift av justitieminister uttalanden i ett TV-program bilaga A 8.12 och ett brev från RolfStrömberg, till Miljö- ochnaturresursdepartementet bilaga A 8.13.Tidigare granskningUtskottet har företagit en genomgång av de granskningsärenden under perioden1976--1992/93 som direkt eller indirekt gällt uttalanden av regeringsmedlemmar,inalles tio fall, till vilka kommer ytterligare fall, som gällt ett uttalandeav statssekreteraren i Statsrådsberedningen (KU 1977/78:35, 1982/83:30,1983/84:30, 1984/85:35, 1990/91:KU30, 1992/93:KU30). I fyra fall varproblemställningen om uttalandena var ägnade att påverka verksamheten hosmyndigheter underställda regeringen eller hos ett affärsverk. I två fall varfrågan om det förelegat en skillnad mellan regeringens officiella uppfattningoch det enskilda statsrådets. I ett fall har granskningen gällt om ettuttalande inneburit en diskriminering av en viss folkgrupp. I övrigt harärendena gällt lämpligheten i och formerna för ett visst uttalande. I ett fallhar utskottet riktat kritik mot ett uttalande. I fem fall, därutskottsmajoriteten inte funnit anledning till anmärkning, harutskottsminoriteten reserverat sig till förmån för kritik från utskottets sida.I sitt granskningsbetänkande vid /92 (bet. 1991/92:KU30)behandlade utskottet fyra uttalanden som gjorts av statsråd. Med anledning avdessa uttalanden anförde utskottet följande:Självfallet har ett statsråd i likhet med alla andra medborgare rätt att görauttalanden i olika sammanhang. Med hänsyn till ett statsråds speciellaställning i förening med det förhållandet att regeringsformen som sagtsuppställt vissa regler för myndigheternas självständighet i förhållande tillregeringen måste viss återhållsamhet iakttas när det gäller uttalanden som rörmyndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag. Man bör således förstoch främst utgå från att ett uttalande gjorts i vederbörandes egenskap avstatsråd. Vid denna bedömning bör enligt utskottet i viss mån vägas in omstatsrådet är ansvarig för den sakfråga uttalandet avser eller inte. Motbakgrund av regeringens kollektiva ansvar kan dock denna omständighet intetillmätas avgörande betydelse.Om ett uttalande uppfattas ha gjorts av ett statsråd i denna egenskap måstesjälvfallet stor betydelse fästas vid statsrådets avsikt med uttalandet. Omdenna avsikt är att påverka myndighetsutövning mot enskild eller myndighetenstillämpning av lag kan uttalandet vara att se som ett avsteg från reglerna i 11kap. 7 § regeringsformen, vilket inte är godtagbart från konstitutionellautgångspunkter. Även om avsikten inte varit denna kan uttalandet ändå i vissasituationer framstå som stridande mot syftet med bestämmelserna i fråga,särskilt om den aktuella myndigheten kan ha uppfattat sig som bunden avuttalandet.Ett statsråd torde således i allmänhet få räkna med att ett auktoritativtframfört ställningstagande i en fråga som rör myndighetsutövning mot enskildeller tillämpning av lag från vederbörande myndighets sida skulle kunnauppfattas som direktiv. I princip ändras -- som sagts -- inte dennabedömning om uttalandet gäller en myndighet inom ett annat statsrådsansvarsområde.De uttalanden som anmälts aktualiserar enligt utskottet tvåproblemställningar. Den ena gäller statsrådens rätt att uttala sig omrättsavgöranden. Den andra rör lämpligheten av att statsråden uttalar sig påett sätt som strider eller kan uppfattas strida mot regeringens inställning ien fråga.Uttalanden om rättsavgörandenJustitieminister deltog i TV-programmetDamernas. Därvid gjorde hon vissa uttalanden om ett enskilt fall, där faderntill ett barn tilldömts vårdnaden av barnet genom en lagakraftvunnen dom ochdär barnets moder åtalades för egenmäktighet med barn då hon vägrade attefterkomma vårdnadsdomen. Tingsrätten ogillade åtalet för egenmäktighet medbarn med hänvisning till att nödrätt förelåg. fastställde den 16juni 1992 tingsrättens dom. Riksåklagaren och fadern ansökte om revision.Högsta domstolen avgjorde målet varvid hovrättens dom ändrades ochmodern dömdes för egenmäktighet med barn. Högsta domstolens dom kom såledesefter justitieministerns deltagande i TV-programmet.Rättsfallet finns refererat i NJA 1993 s. 128.Statsrådet kommenterade i ett pressmeddelande den 13 januari1994 i yttrande till regeringen överÖresundsbroprojektet. Anledningen till pressmeddelandet var att det framförtskritik mot domstolen för att den begränsat sitt yttrande till regeringen till 3kap. 2 och 3 §§ vattenlagen. Enligt pressmeddelandet fanns det inte vare sig ivattenlagen eller i förarbetena till denna några särskilda krav på vadvattendomstolens yttrande skulle innehålla och ingenting hindrade därförvattendomstolen att begränsa sitt yttrande. I pressmeddelandet redovisadesockså de motiv anfört till avgränsningen i yttrandet, varefterstatsrådet deklarerade att skäl enligt hennes meningvar fullgoda.Utskottets bedömningEnligt 11 kap. 2 § regeringsformen får ingen myndighet, ej heller ,bestämma hur domstol skall döma i det enskilda fallet eller hur domstol iövrigt skall tillämpa rättsregel i särskilt fall. Med uttrycket "tillämparättsregel" i 11 kap. 2 § RF avsågs enligt Grundlagberedningen tillämpningen avredan gällande normer. Bestämmelsen innebär enligt Grundlagberedningen t.ex.att regeringen inte får bestämma hur en annan myndighet skall avgöra ett visstärende i relation till en sådan norm. Den hindrar däremot inte att regeringen,inom ramen för sin normgivningskompetens, utfärdar en ny föreskrift, även omdenna skulle vara föranledd av det aktuella ärendet. Bestämmelsen hindrar inteheller att överordnad myndighet övertar underordnad myndighets handläggning avett visst ärende. Inom rättstillämpningen torde detta enligtGrundlagberedningen likväl aldrig kunna ske utan stöd av enförfattningsbestämmelse. Är det frågan om tillämpning av lag, tordeövertagandet av en underordnad myndighets handläggning förutsätta bestämmelse ilag.I propositionen framhölls att om någon myndighet utan rättsligt stöd skullemeddela allmänna föreskrifter till ledning för domstolarnas handlande, skulledessa vara helt obundna av dessa föreskrifter. Det betecknades som "en särskiltviktig sida av domstolarnas självständighet" att "inget annat organ skall kunnagripa in och bestämma hur domstol skall döma i det enskilda fallet eller hurdomstol vid sin rättstillämpning i övrigt skall besluta i särskilt fall". Någradirektiv av sådan typ borde inte kunna meddelas av vare sig regeringen ellerannan myndighet eller av riksdagen.Utskottet vill i detta sammanhang framhålla att domstolarnas självständighetär en av grunderna för rättsstaten. Med hänsyn härtill bör statsråden visastörsta återhållsamhet med att uttala sig om rättsavgöranden i enskilda falleller att göra uttalanden som kan uppfattas på detta sätt. Uttalanden omrättskipningen kan utgå från enskilda fall men slutsatsen måste ges en allmäninnebörd om inte misstanken skall uppstå att ett statsråd velat påverkadomstolarnas avgöranden.