bet · GH01SoU33 · 1994-05-19 00:00:00 — Vissa frågor rörande bestämmelserna om arvoden tillprivatpraktiserande läkare och sjukgymnaster m.m.(del av prop. 1993/94:220 Vissa socialförsäkringsfrågor m.m.) Motioner väckta med anledning av denna del av propositionen I betänkandet behandlas den del av regeringens proposition1993/94:220 Vissa socialförsäkringsfrågor m.m. som avserbestämmelser om arvoden till privatpraktiserande läkare ochsjukgymnaster, m.m. och sex motionsyrkanden som väckts medanledning av förslagen.I huvudsak ställer sig utskottet bakom regeringens förslag.Socialutskottet förutsätter utifrån de synpunkter utskottet haratt beakta att den kompetens i form av kunskaper ocherfarenheter som finns inom företagshälsovården tas till varaoch tryggas för att säkerställa en hög kvalitet påföretagshälsovården.Samtliga motionsyrkanden avstyrks.Till betänkandet har fogats reservationer från (s) och (nyd). har beslutat att tillsocialutskottet överlämna avsnitt 7.1--7.5 och lagförslagen 2.6,2.8 och 2.9 i proposition 1993/94:220 Vissasocialförsäkringsfrågor, m.m. I de delar somsocialförsäkringsutskottet överlämnat till socialutskottet attbereda, föreslår regeringen () att riksdagenantar förslagen till1. lag om ändring i lagen (1977:292) om tillverkning avdrycker, m.m.,2. lag om ändring i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning,3. lag om ändring i lagen (1993:1652) om ersättning försjukgymnastik.Lagförslagen fogas till betänkandet som bilaga. Motioner väckta med anledning av denna del av propositionen 1993/94:Sf40 av och () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om rätten förspecialister i företagshälsovård att omfattas av lagen(1993:1651) om läkarvårdsersättning.1993/94:Sf41 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om nödvändigheten av att skapa lika villkorför avgifter för privatläkares röntgen- ochlaboratorieundersökningar hos sjukvårdshuvudmännen.1993/94:Sf42 av () vari yrkas att riksdagenbeslutar att avstyrka propositionen i de delar som avser lagenom läkarvårdsersättning och lagen om ersättning försjukgymnastik.1993/94:Sf43 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom att trygga företagshälsovården och företagsläkarnasverksamhet.1993/94:Sf44 av (nyd) vari yrkas3. att beslutar att avgiftsfriheten förprivatläkares röntgen- och laboratorieundersökningar hossjukvårdshuvudmannen skall finnas kvar,4. att beslutar att specialistläkare som ärverksamma inom stödområdena 1 och 2 enligt förordningen(1990:642) om regionalpolitiskt företagsstöd får tillämpanormaltaxa även för sådant som ligger utanför läkarensspecialitet. BakgrundI proposition 1993/94:75 Arvoden till privatpraktiserandeläkare och sjukgymnaster samt vissa ersättningar tillsjukvårdshuvudmännen m.m., lade regeringen fram förslag tilllagar om privatpraktiserande läkares resp. sjukgymnasters rätttill ersättning från ett av landstingen finansierat ochadministrerat ersättningssystem för hälso- och sjukvård i defall vårdavtal inte har träffats med landstinget.Utskottet ställde sig i huvudsak bakom regeringens förslag(1993/94:SoU14).Utskottet ansåg dock att skall administrerautbetalningarna av läkarvårdsersättning samt framförde vissasynpunkter på lagförslagen. Utskottet föreslog därvid vissaändringar i regeringens förslag till lag om läkarvårdsersättningsamt lag om ersättning för sjukgymnastik. Vidare hemställdeutskottet att på några punkter som sin mening skullege regeringen till känna vad utskottet anfört. Riksdagenbeslutade i enlighet med vad utskottet anfört (rskr.1993/94:118).Tillkännagivandena avsåg företagsläkarnas möjligheter attomfattas av rätten till läkarvårdsersättning, vikariatsreglernaför specialistläkare samt avgiftsfriheten för specialistläkare ifråga om röntgen- och laboratorieundersökningar som efter remissutförs genom sjukvårdshuvudmännens försorg. Utskottet gjordeockså vissa uttalanden om konstruktionen av läkarvårdstaxan vadgäller bl.a. möjligheten att behålla ersättning för hembesök ochtelefonkonsultationer i särskilda fall.Propositionens huvudsakliga innehåll, såvitt nu är i frågaPropositionen innehåller såvitt nu är i fråga förslag som rörbestämmelserna om arvoden till privatpraktiserandespecialistläkare och sjukgymnaster. Det gäller delsvikariatsreglerna, dels konstruktionen av taxebestämmelserna förspecialistläkare och sjukgymnaster i stödområden. Regeringenredovisar vidare sin bedömning att privatpraktiserande läkaremed specialistkompetens i företagshälsovård inte bör omfattas avlagen om läkarvårdsersättning. Regeringen anser också att fråganom privatläkarnas avgiftsfrihet i fråga om remiss av patientereller prov till röntgen- och laboratorieundersökningar inom denoffentliga vården bör lösas på lokal nivå genom beslut avsjukvårdshuvudmännen efter förhandlingar med företrädare för deprivatpraktiserande specialistläkarna. Lagändringarna föreslåsträda i kraft den 1 juli 1994.Fråga om avslag på propositionen i de delar som avser lagen omläkarvårdsersättning och lagen om ersättning för sjukgymnastikI motion 1993/94:Sf42 av () hemställs attriksdagen beslutar att avstyrka propositionen i de delar somavser lagen om läkarvårdsersättning och lagen om ersättning försjukgymnastik. Motionären anser att den fria etableringsrättenför läkare och annan vårdpersonal bör upphävas. Den friaetableringsrätten gör det svårare att garantera vårdkvaliteten,svårare att prioritera, svårare att utveckla vården och attfatta nödvändiga strukturbeslut. Sjukvården kan inte blikostnadseffektiv och rättvist fördelad om läkare och annanvårdpersonal har rätt att fritt etablera sig och bedriva vård pålandstingets bekostnad, heter det.Utskottets bedömningUtskottet som i huvudsak ställer sig bakom förslagen i dessadelar av propositionen avstyrker motion Sf42 (s).Privatpraktiserande läkare med specialistkompetens iföretagshälsovårdBetänkandet 1993/94:SoU14Utskottet uttalade bl.a. att det såg positivt på förslagen imotionerna om att företagshälsovård skall vara en sådanspecialitet för vilken läkarvårdsersättning skulle kunna lämnas.Utskottet anförde vidare att det minskade statliga engagemangetpå sikt kan leda till kostnader för samhället på grund avförsämrade rehabiliteringsinsatser. Utskottet ansåg detangeläget att också de små företagen omfattas avföretagshälsovården och att småföretagens möjligheter attfullgöra sina rehabiliteringsuppgifter förbättras. Som ett led idetta borde möjligheten att låta företagsläkarna omfattas avlagen om läkarvårdsersättning prövas. Vad utskottet anfört bordeges regeringen till känna. följde utskottet (rskr.118).PropositionenRegeringen anser inte att privatpraktiserande läkare medspecialistkompetens i företagshälsovård bör omfattas av lagen(1993:1651) om läkarvårdsersättning. Som skäl härför anförregeringen bl.a. följande.Flera såväl finansiella som verksamhetsmässiga skäl talar motatt läkare med specialistkompetens i företagshälsovård skulleomfattas av lagen om läkarvårdsersättning. hälso- och sjukvård är verksamheter med olikautgångspunkt, som styrs efter skilda regler och förutsättningar.Hälso- och sjukvård är en lagreglerad verksamhet. Degrundläggande bestämmelserna finns i hälso- och sjukvårdslagen(1982:763), som är en målinriktad ramlag. Utöver den hälso- ochsjukvård som en kommun inom har ansvaret för, är deten uppgift för landstingen att planera och organisera hälso- ochsjukvården i resp. sjukvårdsområde med utgångspunkt ibefolkningens behov av sådan vård. Planeringen skall också avseden hälso- och sjukvård som erbjuds av annan än ochkommunerna i landstinget.Enligt hälso- och sjukvårdslagen är det övergripande målet förhälso- och sjukvården en god hälsa och en vård på lika villkorför hela befolkningen. Hälso- och sjukvården finansieras tillhelt övervägande del av landstingsskatter. Statsbidragens andelför att finansiera hälso- och sjukvårdskostnaderna harsuccessivt minskat och uppgår numera till av de totalakostnaderna (exkl. läkemedel).Företagshälsovården har vuxit fram på initiativ av parterna påarbetsmarknaden. Företagshälsovården är inte lagreglerad, menstatsmakterna har i olika sammanhang uttalat betydelsen avföretagshälsovården som en resurs vilken kan bidra till attförverkliga arbetsmiljölagens (1977:1160) intentioner ochförhindra utslagningen från arbetslivet.Staten lämnade t.o.m. bidrag för att stimulerautbyggnaden av företagshälsovården. Före den 1 januari 1986lämnades statsbidrag i relation till omfattningen av densjukvårdande verksamheten inom företagshälsovården. Fr.o.m.nämnda tidpunkt infördes dock ett verksamhetsneutralt bidrag,som lämnades i relation till antalet anställda i det anslutnaföretaget. Syftet med det nya bidraget var att stimulera tillförebyggande arbetsmiljöarbete och förbättra anslutningen av småoch medelstora företag till företagshälsovården.I juni 1990 redovisades en översyn av effekterna av de nyabidragsreglerna, Företagshälsovård i omvandling (Ds1990:42). Denna kom att ligga till grund för de delvis nyabidragsbestämmelser som föreslogs i proposition 1990/91:140Arbetsmiljö och rehabilitering. godkände förslagen(bet. 1990/91:AU22, rskr. 1990/91:302) och de nyabestämmelserna trädde i kraft den 1 januari 1992.Riksdagsbeslutet innebar att villkoren för bidrag tillföretagshälsovården renodlades till att gälla vissa krav påverksamhetens funktion och kvalitet samt styrningen ochledningen av den. Kraven på att företagshälsovården skullearbeta förebyggande och medverka i den arbetsplatsinriktaderehabiliteringen markerades. Tyngdpunkten i företagshälsovårdensarbete skulle inte ligga på de individinriktade insatserna utanpå det förebyggande arbetsmiljöarbetet med särskild betoning avgrupp- och organisationsinriktade insatser. Syftet att genomstatsbidraget stimulera små företag med upp till 20 anställdaatt ansluta sig till företagshälsovård förstärktes ytterligare.Riksrevisionsverket () gjorde enförvaltningsrevisionell studie av de statliga bidragen tillföretagshälsovården. RRV:s slutsats var att statsbidragetsstyrande effekter var svaga, bl.a. när det gällde att ökaanslutningen av de små företagen. RRV föreslog att statsbidragetskulle avvecklas. RRV:s rapport och det statsfinansiella lägetmedförde, enligt propositionen, att regeringen ibudgetpropositionen för /93 föreslog att detgenerella statsbidraget för företagshälsovård skulle upphörafr.o.m. Vidare bemyndigade regeringen ifebruari 1992 arbetsmarknadsministern att tillkalla en särskildutredare för att utreda företagshälsovårdens organisation ochfinansiering -- företagshälsovårdsutredning. Utredarenskulle bl.a. med utgångspunkt från att statsbidraget avveckladesöverväga andra former av stöd för att tillgodose de småföretagens behov av företagshälsovård. I enlighet medregeringens förslag beslutade att statsbidraget tillföretagshälsovården skulle avvecklas fr.o.m. år 1993.I oktober 1992 överlämnade 1992 årsföretagshälsovårdsutredning sitt betänkande FHU92 (SOU 1992:103)till chefen för . Utredningenkonstaterade, enligt propositionen, att synen påföretagshälsovård är mycket skiftande. Å ena sidanriktas mycket av förhoppningarna om ett effektivtarbetsmiljöarbete mot företagshälsovården. Å andra sidanframförs långtgående kritik mot denna. Förklaringen till dennasplittrade bild ligger till stor del på de många roller somföretagshälsovården kommit att få. Företagens krav på sjukvårdär en av de faktorer som medverkat till att företagshälsovårdeninte kunnat spela en tillräckligt aktiv roll iarbetsmiljöarbetet, menar utredningen. Utredningen anser attarbetet med arbetsmiljö och rehabilitering skall vara detprimära för företagshälsovården. Även medicinsk kompetens behövsi detta arbete. Utredningen betonar också vikten av ettförtroendefullt samarbete med primärvården och andra berördavårdgivare.Arbetsgivarna har ansvaret för rehabiliteringen påarbetsplatserna. Företagshälsovården är här en viktig resursenligt propositionen. För att befrämja rehabiliteringsinsatsernahar också försäkringskassorna möjlighet att köpa yrkesinriktaderehabiliteringstjänster för ett belopp som under innevarandebudgetår uppgår till . Regeringen harföreslagit (prop. 1993/94:100 bil. 6) att ett likastort belopp skall avsättas för detta ändamål även /95.Läkarvårdsersättning lämnas till läkare i privat verksamhetmed specialistkompetens i specialiteter där individuella vård-och behandlingsinsatser är det primära. Bland de krav som gällerför läkare som omfattas av lagen om läkarvårdsersättningåterfinns bl.a. kravet på att de skall bedriva verksamheten somprivatläkare på heltid, dvs. minst per vecka.Fr.o.m. är det landstingen som finansierarläkarvårdsersättningen. Om specialister i företagshälsovårdskulle omfattas av rätten till sådan innebär det att landstingenskulle drabbas av kostnader som ankommer på företagen och somtidigare -- i varje fall delvis -- staten svarade för. Ettsådant förfarande skulle, enligt propositionen, strida mot dens.k. Denna innebär att kommuner ochlandsting inte bör åläggas nya uppgifter utan att de samtidigtfår möjlighet att finansiera dessa med annat än höjda skatter.En annan konsekvens skulle, enligt propositionen, bli attsamhället får två parallella system för organisationen av denöppna sjukvården med landstingen som finansieringsansvariga.Detta skulle med stor sannolikhet leda till ökadetotalkostnader. Det skulle också vara den del av befolkningenmed de minsta sjukvårdsbehoven som skulle ha tillgång till bådadessa organisationer.Företagshälsovården finansieras sedan indragningen avstatsbidraget helt av företagen. Företagshälsovårdsutredningenkonstaterade att bortfallet av bidraget medför ekonomiskaproblem för företagshälsovården. En omställningsprocess inleddesredan i samband med att fattade beslut omindragningen. Enligt regeringens mening är också enomstrukturering av företagshälsovården önskvärd. Bortfallet avstatsbidraget har påskyndat denna process.MotionerI motion 1993/94:Sf40 av ochElisabeth (båda m) hemställs att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omrätten för specialister i företagshälsovård att omfattas avlagen om läkarvårdsersättning. Motionärerna anför att ett avdagens stora problem inom socialförsäkringssystemet är hur manskall få den medicinska och yrkesmässiga rehabiliteringen attfungera. En aldrig så kompetent rehabilitering fungerar inte omdet sista steget -- att få patienten med medicinska problem attgå tillbaka till arbetsplatsen -- inte fungerar. Detta är enuppgift för företagshälsovården. Denna är sjukvårdens sistautpost mot arbetsplatsen. Läkarna som arbetar här har kunskapoch kompetens både om det medicinska tillståndet och vilkenarbetsbelastning detta tillåter och om arbetsplatsen och vilkapåfrestningar denna utsätter den sjuke för. Efter det attstatsbidraget avvecklats har en snabb nedrustning avföretagshälsovården ägt rum. Delvis beror, enligt motionärerna,denna nedrustning på att indragningen av bidraget skedde justsom företagen gick in i en lågkonjunktur. Som mest omfattadeföretagshälsovården ca 1 200 enheter, finns knappt 800kvar, dvs. en tredjedel har redan försvunnit. De som finns kvarär framför allt inbyggd företagshälsovård hos storföretag,landstings- och kommunhälsor samt resterna av Statshälsan(). De som försvunnit är företagshälsovårdscentraler somgav service åt små och medelstora företag. Det är där somrehabiliteringsbehovet kanske är störst, enligt motionärerna.Mot denna bakgrund anser motionärerna det olyckligt attspecialister i företagshälsovård inte skall omfattas avläkarvårdsersättningen.I motion 1993/94:Sf43 av () hemställs attriksdagen ger regeringen till känna vad i motionen anförts omatt trygga företagshälsovården och företagsläkarnas verksamhet.Motionären pekar på de stora förändringar somföretagshälsovården genomgår. Den mest dramatiskaförändringen torde vara att många företagsläkare har blivituppsagda och fått sluta. Kunskaper och erfarenheter som vunnitsunder skingras nu i hög takt. Motionären pekar på attmånga företag, företrädesvis mindre, har lämnatföretagshälsovården. Motionären anser att det är angeläget attregeringen återkommer till med ett förslag påhur en bra företagshälsovård skall tryggas och på vilka villkorföretagsläkarna kan fortsätta att utöva sin specialitet.Utskottets utfrågningStatssekreterarna , och GöteEkström, , har inför utskottet lämnaten kompletterande information beträffande företagshälsovården.Därvid framhölls bl.a. följande.Utvecklingen av företagshälsovården följs kontinuerligt iregeringskansliet. Bedömningen är att företagshälsovården nugenomgått den strukturförändring som föranletts avlågkonjunkturen och att statsbidragen tagits bort.Företagshälsovården bedöms "hitta sina former" och blioffensiv igen. Den primära frågan är om företagens närmareskyldighet att bedriva företagshälsovård skall regleras i avtaleller i lag. Önskemålet, från regeringens sida, är enligtuppgift fortfarande att parterna på arbetsmarknaden skall träffaavtal om företagshälsovården. Uppdraget till Statskontoret, attutvärdera de senaste årens utveckling på området och vad dennainneburit för företagshälsovårdens organisation, inriktningomfattning och kvalitet skall redovisas . Iuppdraget ingår bl.a. att belysa vad ett uteblivet statsbidraginneburit för anslutningen till företagshälsovården för de småföretagen. Regeringen avser att avvakta resultaten av nämndautredning och kommer därefter att ta ställning till frågan om eneventuell lagstiftning på området. De nämnda departementen,och representanter förföretagshälsovårdsbranschen skall träffas föröverläggningar om det dagsaktuella läget ochföretagshälsovårdens roll framöver.Utskottets bedömningUtskottet ser fortfarande med oro på de stora förändringar somhar skett inom företagshälsovården och som ocksåpåtalas av motionärerna. Ungefär en tredjedel av antaletföretagshälsovårdsenheter har försvunnit . Utskottet har erfarit att det företrädesvis är de mindreföretagen som av ekonomiska skäl inte längre erbjuderföretagshälsovård. Många företagsläkare och företagssköterskorhar blivit uppsagda vilket får till följd att kunskaper ocherfarenheter som vunnits nu skingras.Utskottet konstaterade att arbetsgivaren enligtarbetsmiljölagen (1977:1160) är skyldig att föranstalta omföretagshälsovård om verksamheten så kräver och enligt 22 kap.lagen om allmän försäkring är skyldig att i samråd med enförsäkrad (arbetstagaren) svara för att dennes behov avrehabilitering klarläggs. Utskottet ansåg det angelägetatt också de små företagen omfattas av företagshälsovården ochatt småföretagens möjligheter att fullgöra sinarehabiliteringsuppgifter förbättras. Utskottet ansåg att detminskade statliga engagemanget kan leda till kostnaderför samhället på grund av försämrade rehabiliteringsinsatser.Utskottet vidhåller denna inställning. Arbetsgivaren har såledesålagts ett omfattande ansvar för rehabilitering av medarbetaresom av medicinska skäl har blivit arbetsoförmögna. Detförutsätts att varje företag skall ha en organiseradrehabiliterings- och anpassningsverksamhet. För små företag kandet enligt utskottets mening innebära svårigheter att klaradenna uppgift.Utskottet förutsätter , utifrån de synpunktersocialutskottet har att beakta, att den kompetens i form avkunskaper och erfarenheter som finns inom företagshälsovårdentas till vara och tryggas för att säkerställa en hög kvalitet påföretagshälsovården.Mot bakgrund av vad utskottet nu anfört får motionerna Sf40(m) och Sf43 (s) i huvudsak anses tillgodosedda och avstyrks.Vikariatsregler för privatpraktiserande läkare ochsjukgymnaster (9 § i resp. lag)Betänkandet 1993/94:SoU14Utskottet uttalade bl.a. att det kunde bli omöjligt att fåkompetenta vikarier om offentliganställda läkare inte gesmöjlighet att vikariera för privatpraktiserande specialister.Samtidigt är det viktigt att en privatpraktiserande specialisthar rätt att vara ledig från sin praktik för att tjänstgöra inomden offentliga vården. Härigenom främjas erfarenhetsutbyte ochefterutbildning, och värdefulla kontaktvägar mellan offentligoch privat vård upparbetas. En förutsättning för att fåvikariera borde dock vara att en offentliganställd läkare undervikariatet är tjänstledig från sin befattning i . anfört borde ges regeringen till känna. Riksdagenföljde utskottet.PropositionenRegeringen föreslår att läkare som är anställd i ettlandstings hälso- och sjukvård eller i ett bolag eller annanjuridisk person inom hälso- och sjukvården i vilket landstingethar ett rättsligt bestämmande inflytande ges möjlighet att fåläkarvårdsersättning när läkaren vikarierar för enprivatpraktiserande specialist som uppbär läkarvårdsersättning.Detta förutsätter dock att läkaren är tjänstledig från sintjänst hos eller den juridiske personen. Motsvarandemöjlighet införs även i fråga om sjukgymnaster. Förslagetföranleder ändring dels i 9 § lagen om läkarvårdsersättning,dels i 9 § lagen om ersättning för sjukgymnastik.Utskottets bedömningUtskottet tillstyrker förslagen till ändring i 9 § lagen omläkarvårdsersättning resp. lagen om ersättning försjukgymnastik.Konstruktionen av taxebestämmelserna för specialistläkare ochsjukgymnaster (20 § i resp. lag)Betänkandet 1993/94:SoU14Efter att ha tillstyrkt regeringens förslag tilltaxekonstruktion i 15--17 §§ lagen om läkarvårdsersättninganförde utskottet att regeringen vid övervägandena kring denkommande taxan () borde behålla möjligheten attersätta hembesök särskilt. Utskottet pekade på bl.a. följande.På många orter är enda möjligheten för en patient ihemsjukvården att få träffa en specialistläkare att söka påsjukhusets akutmottagning. Hembesök av en specialistläkare kandärför avlasta den specialiserade sjukhusvården och medföra eneffektivisering. Telefonkonsultationer borde också ersättassärskilt.Utskottet uppmärksammade vidare att frågan om arvodets nivåför en specialistläkare som arbetar inom de geografiska områdensom nämns i 20 § kunde behöva klarläggas. En sådan läkare tarnämligen ofta emot patienter och undersöker och behandlar dessaför sådant som ligger utanför specialiteten. För sådana insatserborde läkaren få tillämpa normalarvode.PropositionenI propositionen föreslås att läkare och sjukgymnaster som ärverksamma inom stödområdena 1 och 2 enligt förordningen(1990:642) om regionalpolitiskt företagsstöd och inom kommunernaNordanstig, , , samt fårlaglig rätt till särskilt arvode för telefonkonsultationer ochmedicinskt motiverade hembesök. Regeringen vidhåller sintidigare redovisade uppfattning (prop. 1993/94:75) att det ärhögst angeläget att i största möjliga utsträckning förenklaersättningssystemet för privatläkarvård. Ett generelltåterinförande av de ersättningar det nu är fråga om skulle i höggrad motverka detta syfte, enligt propositionen. Med hänsyn tillde motiv som utskottet framförde i betänkandet 1993/94:SoU14anser dock regeringen att det finns skäl för att särskildersättning skall lämnas till de läkare och sjukgymnaster som harsin verksamhet inom de nämnda geografiska områdena. Förslagetföranleder tillägg i dels 20 § lagen om läkarvårdsersättning,dels 20 § lagen om ersättning för sjukgymnastik.När det gäller frågan om möjligheten att till läkare istödområde kunna utge normalarvode för vård och behandling försådant som ligger utanför specialiteten, vilket utskottet ansågbör vara möjligt, säger sig regeringen vara mycket tveksam.Införande av en sådan möjlighet bryter mot principerna för dennya taxekonstruktionen och innebär risker ur kvalitets- ochpatientsäkerhetssynpunkt som enligt regeringen kräverytterligare överväganden. Regeringen anser också att som ettunderlag för dessa bör effekterna av de ändrade reglerna föranslutning till ersättningssystemet närmare studeras för bl.a.stödområdena.