bet · GH01LU27 · 1994-04-12 00:00:00 — I motionen yrkas attriksdagen skall begära förslag till sådana ändringar ilagstiftningen att redovisade brister i försäkringsskyddetundanröjs.Av handlingar i ärendet (dnr93-2780) framgår att den ifrågavarande bilen varit försäkradunder tiden --och att den, enligt vadägaren uppgett, försvunnit --12 november1991, då bilen varit inlämnad till ett säljarföretag. Enligtförsäkringsbolagets mening hade det inte kunnat visats att bilenförsvunnit bilen varit försäkrad eller att denfrånhänts ägaren genom stöld eller tillgrepp avfortskaffningsmedel. har funnit attägaren mot försäkringsbolagets bestridande inte gjort antagligtatt ett försäkringsfall har inträffat. Han kunde därför enligtnämndens mening inte göra anspråk på försäkringsersättning ianledning av den aktuella händelsen.Enligt utskottets mening skulle ett riksdagsinitiativ ienlighet med motionsyrkandet innebära ett avsteg från vad somhittills gällt inom försäkringsrätten. En enskild försäkringtecknas genom avtal mellan å ena sidan ett försäkringsbolag ochå andra sidan en bilägare. Utgångspunkten i gällandelagstiftning är att försäkringsbolagen i princip fritt fårbestämma området för ansvaret genom s.k.omfattningsbestämmelser, t.ex. genom att införa olika undantag iförsäkringsvillkoren. Som skäl för detta har angetts attbranschens egen produktutveckling och konkurrensen mellanbolagen, i förening med tillsynsverksamhet,i stort sett ger tillräckliga garantier för att sådana s.k.omfattningsbestämmelser utformas på ett skäligt ochändamålsenligt sätt. I den ovan angivna departementspromemorian(Ds 1993:39) Ny försäkringsavtalslag föreslås ingen ändringhärvidlag. Försäkringsbolagen skall också i principha fria händer att bestämma försäkringens omfattning -- frånsettvissa speciella fall t.ex. vid sådan obligatorisk försäkring somtrafikförsäkring. Det skall inte vara lagstiftarens sak att angevilka slags risker som bolagen skall försäkra.Enligt vad utskottet inhämtat har några anmärkningar avseendestöldförsäkringens omfattning i angivna hänseende inte framförtstill Finansinspektionen.Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion L601.3 Ersättning till hivsmittade blödarsjuka m.fl.I början av 1980-talet smittades 190 personer av hiv(förvärvat immunbristsyndrom) inom den offentliga svenskasjukvården genom blodtransfusion i samband med operativa ingrepp(86 st) och genom s.k. faktorkoncentrat framställt ur blodplasmasom ges till blödarsjuka (104 st). Enligt uppgift finns i dagknappt hälften av de sålunda hivsmittade personerna kvar ilivet. Några nya fall av hivsmitta genom användning av blodeller blodprodukter har inte inträffat , ochrisken för framtida fall anses utesluten med hänsyn till detest- och behandlingsmetoder som tillämpas beträffandeblod och blodprodukter avsedda för överföring i någon form tillandra individer.Ersättning till de smittade har vid olika tillfällen utgettsfrån patientförsäkringen för behandlingsskada resp.läkemedelsförsäkringen. Vidare har regeringen utbetalatersättning ex . En redovisning av fattadeersättningsbeslut finns intagen i betänkandet 1992/93:LU46(avsnitt 3). Besluten innebär sammanfattningsvis att entransfusionssmittad 30-åring fått sammanlagt och enblödarsjuk som mest , allt penningvärde.Dessa belopp är inte skattepliktiga. Därtill kommer iförevarande fall ersättning som livränta för den inkomstförlustsom följt av att den smittade uppbär sjukpenning ellerförtidspension samt underhåll till efterlevande make och barn,vilka belopp är skattepliktiga. Besluten om ersättning haransetts innebära att de smittade sammanlagt har fåttkompensation i enlighet med de rekommendationer som Kommittén omideell skada har lämnat i sitt delbetänkande, (SOU 1991:34),HIV-smittade -- ersättning för ideell skada, om vad de somsmittats av hiv genom en skadeståndsgrundande handling kan ansesberättigade till enligt nuvarande skadeståndsrättsligaprinciper.Våren 1993 behandlade utskottet två motioner vari yrkades attytterligare ersättning skulle utgå till de drabbade. Utskottetuttalade därvid i sitt av godkända betänkande (bet.1992/93:LU46) stor förståelse för den svåra och utsattasituation som de hivsmittade blödarsjuka ochtransfusionssmittade samt deras anhöriga befinner sig i. Detmåste för de berörda, anförde utskottet, framstå som en djuporättvisa att utan egen förskyllan och närmast slumpmässigt hadrabbats av denna smitta som ofrånkomligen leder till svårafysiska och psykiska lidanden och en för tidig död. Utskottethade också genom att representanter för denna kategorihivsmittade företrätt inför utskottet och berättat om sina ochde anhörigas upplevelser och förhållanden fått påtagliga bevispå vad det innebär att leva som hivsmittad och som sjuk i aids.De särpräglade omständigheterna i dessa fall gör det självklart,framhöll utskottet vidare, att berörda försäkringar och detallmänna tar sitt ansvar för hjälp och gottgörelse till desmittade och deras anhöriga. Det har också, framhöll utskottet,varit en strävan från patient- och läkemedelsförsäkringen resp.staten att åstadkomma en nivå på ersättningen till de drabbadesom, i enlighet med vad Kommittén om ideell skada rekommenderat,motsvarar ersättning för ideell skada i de s.k. mindremaximalfallen. Av utredningen i ärendet framgår också, anfördeutskottet, att ersättningen ligger i nivå med vad som betalatsfrån försäkringar eller från staten i motsvarande fall iflertalet andra länder. Vid en sådan jämförelse måste det ocksåbeaktas att den allmänna försäkringssektorn i är merutbyggd än i många andra länder och ger människorna här ettförhållandevis gott ekonomiskt skydd vid arbetslöshet, sjukdomoch pensionering.Utskottet var för sin del inte berett att ta ställning tillhuruvida ytterligare ersättning borde utgå till den aktuellagruppen hivsmittade blödarsjuka och transfusionssmittade.Utskottet underströk dock starkt att det mot bakgrund av detovan anförda fanns all anledning för regeringen att bevakarättsutvecklingen i fråga om skadestånd tillhivsmittade. Skulle rättsutvecklingen eller de fortsattaöverväganden som görs av Kommittén om ideell skada eller andrasärskilda omständigheter föranleda det, borde regeringen,framhöll utskottet, på nytt överväga frågan om ytterligareersättning till de drabbade. I den mån dessa överväganden ledertill att ytterligare ersättning skall utbetalas bör regeringenpröva om denna ersättning skall utgå generellt med lika belopptill alla berörda eller om ersättningen helt eller delvis skalldifferentieras beroende på de olika villkor som gäller för dedrabbade. Vad utskottet sålunda anförde gav som sinmening regeringen till känna.I motion L602 av och (bådas) yrkas tillkännagivande om behovet av ökad ekonomiskersättning till blödarsjuka som smittats av hiv vidblodöverföring.Lars och (båda nyd) yrkar i motionL607 tillkännagivande om ökad ersättning till de som hivsmittatsinom sjukvården genom blodtransfusion eller genom s.k.faktorkoncentrat. Enligt motionärernas mening bör en rimligersättningsnivå ligga i intervallet 800 000--1 000 000 kr.Enligt vad utskottet erfarit har några ytterligareersättningsbeslut inte fattats vare sig av patientförsäkringenför behandlingsskada, läkemedelsförsäkringen eller regeringensedan frågan behandlades av senast. Såvitt utskottetär bekant har rättsutvecklingen eller någon annan omständighetinte heller gett anledning därtill. Vad som i sammanhanget kanredovisas är att beslutatangående skadestånd till en kvinna som hivsmittats genom samlag.Mannen dömdes för grov misshandel till fängelse femår. Kvinnan tillerkändes ett skadestånd av domstolen om 810 000kr, varav för sveda och värk, lyte och men ocholägenheter i övrigt samt för kränkning. Genom enhemförsäkring hade kvinnan erhållit ersättning för personskadanmed ett maximibelopp om . I sitt beslut konstaterarBrottskadenämnden att några normer för hur det ideellaskadeståndet skall beräknas vid den typ av personskada somhivsmitta utgör ännu inte utbildats. Nämnden anser i likhet medKommittén om ideell skada att det är naturligt att nivåmässigtrelatera ersättningen till de s.k. maximalfallen. Dessa hardock utarbetats med tanke på helt andra skadetyper, och det gårdärför inte att direkt anknyta till det ena eller andraalternativet. Hivsmitta är en unik form av personskada och börenligt nämndens mening ersättningsmässigt behandlas som ettskadefall för sig. Ersättningen kan enligt nämndens uppfattningskäligen bestämmas till . I beloppet ingår ersättningför sveda och värk, lyte och men samt olägenheter i övrigt.Utöver ersättningen för personskada konstaterar nämnden attkvinnan är berättigad till ersättning för lidande på grund avden kränkning av hennes personliga integritet som följt avbrottet. Denna ersättning kan enligt nämnden skäligen bestämmastill 75 000 kr.I sammanhanget kan också nämnas att en tingsrätt i början avår 1994 i ett liknande fall bestämt skadeståndet till sammabelopp och därvid åberopat praxis.Utskottet vill än en gång uttala sin stora förståelse för densvåra och utsatta situation som de hivsmittade blödarsjuka ochtranfusionssmittade samt deras anhöriga befinner sig i.Utskottet anser sig emellertid inte heller nu kunna ta ställningtill huruvida ytterligare ersättning bör utgå till den aktuellagruppen smittade. Liksom utgår utskottet från attregeringen noga följer frågan och så snart rättsutvecklingeneller andra omständigheter ger skäl därtill kommeratt överväga huruvida ytterligare beslut om ersättning börfattas. Med hänsyn till tillkännagivande i fråganvåren 1993 är något nytt initiativ från sida nu inteerforderligt. Motionerna L602 och L607 bör således inteföranleda någon ytterligare åtgärd. beträffande produktansvarslagenatt avslår motion 1993/94:L604,2. beträffande trafikskadelagenatt avslår motionerna 1993/94:L603 och 1993/94:L609,3. beträffande förebyggande av försäkringsbedrägerieratt avslår motion 1993/94:L605,4. beträffande försäkringsersättning i vissa fallatt avslår motion 1993/94:L606,5. beträffande bilägares försäkringsskyddatt avslår motion 1993/94:L601,6. beträffande vissa hivsmittadeatt avslår motionerna 1993/94:L602 och 1993/94:L607.Stockholm den 12 april 1994På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), HolgerGustafsson (kds), Per Stenmarck (m), (), OweAndréasson (s), (), (),(), (), (nyd),(), (), (), PerErik () och ().Särskilt yttrandeProduktansvarslagenMaj-Lis Lööw, , , , , Per och (alla s) anför:I ärendet har fråga uppkommit om den ändring iproduktansvarslagen (1992:18) som föreslås i motion L604 ärförenlig med och det EG-direktiv som ligger tillgrund för lagstiftningen. Vi nödgas därvid konstatera attmöjligheterna för svenskt vidkommande att införa enjämkningsregel som är förmånligare för de skadelidande än dennuvarande inte torde vara möjligt. I sak vill vi emellertidklargöra att vår inställning är densamma som vi gav uttryck föri våra reservationer och (se bet.1991/92:LU14, res. 2 och 1992/93:LU9, res. ).Vidare vill vi i sammanhanget särskilt fästa uppmärksamhetenpå orsaken till den uppkomna situationen, nämligen det avmajoriten fattade beslutet att inte godta denordning som utsprungligen föreslogs av den dåvarande regeringen(se bet. 1991/92:LU14). Om majoriteten i stället hade följtpropositionens förslag eller i vart fall avvaktat med att införaden nuvarande jämkningsregeln i 10 § (se bet. 1992/93:LU9)skulle situationen nu vara helt annorlunda. Således skulle man , när lagen varit i kraft , och tillräckligaerfarenheter föreligger av lagens tillämpning kunna föra ensakdiskussion om särskilda jämkningsregler iproduktansvarslagen. En sedvanlig uppföljning och utvärdering,som så ofta kommer till stånd när det gäller annan lagstiftningpå utskottets beredningsområde, är nu inte heller meningsfull.Därtill kommer att någon ändring av skadeståndslagensjämkningsregel, enligt vad som redovisas i betänkandet, intelängre är aktuell.Mot bakgrund av det anförda kan vi inte finna annat än attmajoritetens tidigare fattade beslut om en särskildjämkningsregel i produktansvarslagen framstår somsynnerligen oöverlagt och förhastat.