bet · GH01SfU14 · 1994-04-14 00:00:00 — Inte minst skall pengarnaanvändas för övertider och för en del tekniska hjälpmedel osv.Vidare var det en fråga om hur det går till när barn är underuppsikt. Jag har inga detaljkunskaper. Men allmänt får den somär under uppsikt komma och anmäla sig hos polismyndigheten eneller . Det är upp till varjepolismyndighet att handskas med dessa frågor. Det går också atttänka sig att passen tas i beslag som en form av uppsikt.Jag talade vidare om onödigt arbete. Jag menar inte att det ärett onödigt arbete att verkställa beslut. Däremot är det onödigtarbete att behöva göra proceduren när det gällersamma person. Det blir onödigt arbete och kostsamt.Jag antecknade ordet rådrum, men det gick litet förfort . . .Sigge Godinflyktingar rådrum att planera sinaavfärder själva eller i samverkan med någon som kan hjälpa till?Det ger väl mindre arbete åt Polisen. Det är alltid intressantatt få synpunkter på om det ges rådrum i tillräckligt storutsträckning eller om ni vill ha detta gjort på något annatsätt.Jag vill återkomma till frågan om extra pengar. Det kan välinte vara fråga om att människor har suttit och vänt papper,dvs. Ni måste väl ha haft speciellaaktiviteter? Vilka och på vilket sätt?Hans Rosenqvist:Jag kan inte i detalj svara på de sistafrågorna. Men givetvis har det inte varit fråga om att sitta ochvända papper. Men man har börjat med papperen. På många håll harman gått igenom akterna för de personer som har varit berördaför att se om det går att hitta adresser där utlänningarna kannås osv. Man har naturligtvis varit ute på förläggningar ochhört med grannboende och förläggningspersonal om någon vet vardessa personer finns. Man har också hört med de offentligabiträdena om de har någon uppfattning. Det kan faktiskt vara såatt utlänningen har lämnat landet. Det är en lika värdefulluppgift som någon annan. Då går det ju att avskriva ärendet.Vidare var det frågan om rådrum. Utlänningslagen stadgar attvid avvisningar har utlänningen på sig att själv lämnalandet. När beslutet kommer till förläggningen är detförläggningspersonal som talar om innehållet för utlänningen. Ioch med detta får utlänningen veta att han har på sigatt lämna landet. Här blir det en reaktion. blirreaktionen att utlänningen inte alls tänker åka. Då är systemetatt polismyndigheten skall kontaktas för att kanske tautlänningen i förvar eller ha honom under uppsikt.Men många säger att de förstår att de skall åka, och de sägeratt de skall ordna det hela. Men när resan praktiskt skall bliav finns de inte där.Vidare var det en fråga om när mannen är i förvar och familjenstår under uppsikt. Det är riktigt att den ena föräldern kan tasi förvar enligt de nya bestämmelserna. Det görs naturligtvis. Isamma veva -- inbillar jag mig -- ställs övriga familjen underuppsikt.Jag föredrar att kalla dessa personer för utlänningar istället för asylsökande. De är ju inte asylsökande längreeftersom deras ärenden är slutbehandlade. Iutlänningsförordningen finns det ett förbud mot att förvara barni häkten, arrester och anstalter. Däremot finns det inte förbudför vuxna. Sedan går det naturligtvis att diskutera det lämpligai att hålla utlänningar i häkten. Det är de alternativ som harstått till buds. Vi har i och för sig de speciellaförvarslokalerna på utredningsslussen i . Vi hade ocksåliknande lokaler vid utredningsslussen i Sagåsen i . Menefter det att tog över utredningsansvaret förasylsökande kom verket att ta de lokalerna i anspråk. Vi fickinte några ersättningslokaler.Det har också förekommit en liten diskussion -- och kanskeinte så liten heller -- mellan ochPolisen när det gäller vem som skall ha ansvaret för deförvarstagna. På ett antal platser i landet -- för all del inteså många, men åtminstone en handfull -- förbereds nuförvarslokaler för dem som man räknar med kommer att blilångliggare, som man kanske litet vanvördigt kallar dem. Detfinns tyvärr personer som har suttit ganska länge i förvar.När det gäller lämpligheten finns det således inget förbud motatt förvara vuxna utlänningar i häkte.Berith : Jag har en följdfråga. Jag frågade vadhäkteslagen säger om grunderna för att ta en person i fängsligtförvar. De asylsökande utlänningarna särbehandlas.Hans Rosenqvist: Jag vet inte vad häkteslagen säger.Reglerna för när utlänningar kan tas i förvar finns iutlänningslagen. Det är det enda svar jag kan ge.Per-Erik : Det är kriminalvården som svarar förhäktena. hade vi ca 100 personer förvarstagna i våraanläggningar spridda över landet. Det motsvarar av vårvolym.Som framgick här tycker vi egentligen inte att dessa personerskall sitta i häkte. Det är ett ingrepp som är mycketrestriktivt. Vi har också stor platsbrist på häkten ochanstalter. Därför har vi, vilket har sagts här tidigare, tagitupp en diskussion om att man skall finna andra former avförvarstagande. Det pågår nu diskussioner i den riktningen,vilket vi hälsar med tillfredsställelse.Birgitta : Jag känner till fall där mannen som harsuttit i förvar har blivit avvisad medan familjen har stannatkvar i . Hur många sådana fall handlar det om totalt?Jag har ytterligare en fråga i anslutning till detta, som docknärmast hör samman med vad representanter för Socialstyrelsenskall redovisa. Det är inte ovanligt att resten av familjen -- ide fall där den skiljs åt -- far mycket illa. Kvinnan kan blisjuk, vilket leder till att barnen blir ensamma och inte levertillsammans med någon av sina föräldrar. Den frågan kanske skallkvarstå till föredragningen från Socialstyrelsen.I hur många fall har enbart mannen blivit avvisad medanfamiljen blivit kvar i ?Hans Rosenqvist: Det vet jag faktiskt inte. Men det finnsingenting i utlänningslagstiftningen som säger att man inte fårverkställa utvisning av t.ex. enbart mannen. Sedan kan mannaturligtvis också fråga sig varför familjen är åtskild. Iallmänhet beror det naturligtvis på att kvinnan och barnen ärgömda någonstans. Enligt min uppfattning är det intemyndigheterna som skiljer familjerna åt, utan det är de själva.Gustaf von : I likhet med skall också Polisen utföra sitt jobb. Det harhär beskrivits ungefär under vilka omständigheter man arbetar.Jag måste säga att jag blir ganska förfärad över att det finnsett så stort glapp mellan antalet inkomna ärenden och antaletverkställda ärenden. Det ökar kraftigt. Man kan fråga sig om detberor på resursbrist. Jag har ställt den frågan tidigare. Dethar talats om . Det kanske kan tänkas att detbehövs mera pengar i fortsättningen.Kan det i stället vara så att det är brist på lagstiftning?Har vi en lagstiftning som inte fungerar i praktiken och somhelt enkelt försvårar ert arbete? Om ni anser att det finnsbrister i lagstiftningen vore det intressant att höra vilkaförändringar ni skulle vilja ha till stånd. Grunden måste ändockgenerellt vara att de av demokratiska instanser fattade beslutenskall kunna verkställas på ett rimligt sätt -- i annat fallfungerar det ju inte.Sedan kan man naturligtvis lägga humanitära aspekter på olikaenskilda ärenden. Det har jag personligen inga problem med attgöra. Men jag vill ha ett principiellt svar. Vari brister detnär det blir som det blir?Märtha : Jag vill fråga om Polisen använderpengarna så effektivt som möjligt. Man hör talas om chartradeplan och specialtransporter, och det sägs att polisen reser utmed personer på vinst och förlust utan att veta om landet taremot dem. vet man att landet inte vill ta emotpersonerna, utan man chansar.I TV sändes ett program om de flyktingar som gömmer sig iÅsele kyrka. Dessa personer har inga pass. Kyrkoherden hadefrågat polisen vad de skall göra när de kommer till gränsen.Enligt kyrkoherden svarade polisen att då skulle man förhandla.Jag studsade till när jag hörde detta. Vad innebär det? Tarsvensk polis till mutor?Jag har fått frågan om det är nödvändigt att just poliser åkermed. Kan t.ex. inte personer från Röda korset eller en prästfölja med, eller är det nödvändigt med en myndighetsperson? Vidöverlämnandet kan det, om det är människor som har ögonen påsig, vara psykologiskt viktigt att man i landet vet att dessamänniskor har återvänt.Jag har ytterligare en fråga till polisen, men jag nöjer migmed den här frågan nu.Hans Rosenqvist: Jag skall börja med att försöka besvaraGustaf fråga om vad det är som brister när glappetblir så stort. Resursbrist har man väl alltid. Det vore välidealet om det fanns lika många personer som verkställer beslutsom det finns beslut att verkställa, men så kan detnaturligtvis inte bli.Personligen tror jag snarare att det är brister ilagstiftningen. fick polismyndigheterna dessa beslutför delgivning och verkställighet, och jag tror att det varbetydligt effektivare. Sedan kan man alltid diskutera vad som ärbra och inte bra. Men ur effektivitetssynpunkt tror jag attlagstiftningen var bättre förr, även om det då också sades attavresan i första hand skulle ske frivilligt.Märtha frågade om pengarna används effektivt. Jagvet inte om hon menade de 100 miljonerna. De används inte försjälva verkställigheten.Märtha : Nej, jag menar totalt, inte bara de 100miljonerna.Hans Rosenqvist: Man kan alltid diskutera om pengaranvänds effektivt eller inte, inte minst när det gäller resor påvinst och förlust. Jag har ingen anledning att sticka under stolmed att sådana resor förekommer. Många gångerkanske det sker tvärtemot råd som man t.ex. har fått frånTransporttjänsten. Man tycker att man har så mycket på fötternaatt man skall klara det. Tyvärr visar det sig alltför mångagånger att man inte gör det.När man förhandlar skall man naturligtvis inte dela ut mutor.Det är snarare fråga om en förhandling där man har kopior avpass eller andra identitetsuppgifter som man kan visa ipersonens hemland. Det går ut på att visa att personen i frågahör hemma i det land till vilket man har verkställt utvisningen.Det är definitivt inte nödvändigt att polisen följer med påresor. Det är också bestämt att det iförsta hand är kriminalvårdens tjänstemän som skall följa medsom eskort. kanske det inte spelar någon roll i det härsammanhanget. Frågeställaren undrade ju om en präst eller någonfrån Röda korset skulle kunna åka med. Jag utesluter inte attdet skulle kunna vara möjligt. Det händer att läkare ochsjuksköterskor åker med, så varför skulle inte en präst kunnagöra det -- om det behövs av någon anledning.Berith : I skrev nisjälva att Transporttjänsten är mesta resebyrå. När detgäller före detta asylsökande som skall förpassas ut ur Sverigerörde det sig /93 om 16 861 personer till enkostnad av 148 miljoner. Ett snabbt överslag säger att det blirungefär per person. Vad är det som ingår i den summan?Är det bara biljetter för den som skall utvisas eller är detockså biljetter för ledsagaren? Vad ingår i denna summa?Kjell Kylander: I kostnaderna för transporterna, 148miljoner , ingår resandet i form av biljetteroch kostnader i övrigt. Det gäller kostnader för personal, matoch hotell under dessa resor.Ordföranden: har här också representanter förSocialstyrelsen, och det är viktigt att de också får tillfälleatt komma med i diskussionen av denna viktiga fråga.Rune : Min fråga är litet mera av principiellkaraktär och gäller huvudmannaskapet för verkställigheten. Dethar funnits förslag och förts en diskussion om vem som skall haansvaret för verkställigheten. Det finns ett förslag om attInvandrarverket skulle kunna ta över de delar avverkställigheten där tvångsmedel inte är aktuella. När det blirfråga om tvångsmedel måste Polisen vara ansvarig. Jag skullegärna vilja höra litet synpunkter från flera av deltagarna närdet gäller frågan om att förändra huvudmannaskapet för att pådet sättet få en effektivare verkställighetsprocess.I anslutning till det vill jag också ta upp en fråga som jagofta har mött när jag träffar personer som aktivt jobbar medflyktingar och personal på förläggningar. Mananser att man från svensk sida skulle behöva ha en merförberedande politik. När en person har fått avslag i förstainstans vet vi att sannolikheten för ett bifall i nästa led,, är relativt liten. Procentuellt sett är detinte många som får till stånd en ändring av beslutet.Under den tid en person väntar borde man lägga mera tid ochresurser på att förbereda personen för ett återvändande. Manskulle kunna göra insatser och hjälpa personen att bli mentaltförberedd på att återvända. Jag vet att det finns de som harfunderat kring sådana här program. Jag ställer frågan, och desom känner sig manade får kommentera den. Det vore intressantatt få belyst om vi kan hitta andra former för vårverkställighet.Christer Hallerby: Från sida ser viflera anledningar att se över frågan om verkställigheten. Vidiskuterar tillsättandet av en särskild utredare på det härområdet. Det finns ett utkast till ett direktiv. Men det harännu inte delats i kanslihuset. Jag kan sägapreliminärt att det ingår i en sådan särskild utredning attöverväga vilken myndighet som bör ha huvudansvaretoch om detta i så fall också skall omfatta ett kostnadsansvar,vilket det i princip inte gör i dag.Det är en balansgång mellan avvisningarnas effektivitet ochvärdigheten i avvisningarna som är någonting mycket viktigt. Mankan betona effektiviteten, men effektiviteten kanske går ut övervärdigheten och vice versa. Det är en fråga som förtjänar attdiskuteras och ses över.Man bör över huvud taget överväga vilken myndighet som skallha kostnadsansvaret för bistånd och vårdkostnader förutlänningar som skall avvisas efter det att beslut har vunnitlaga kraft. Förslagen skall läggas fram. Detta ärvad vi nu planerar.Lena Häll : Jag tänker kommentera den delen avfrågan som rör förberedelser för återvändande. Det program somInvandrarverket har på sina förläggningar för s.k. organiseradverksamhet har egentligen redan från början inriktningen attförbereda de asylsökande för ett liv i eller någonannanstans. Det är alltså en förberedelse för att beslutet kanbli negativt och att man kan bli tvungen att återvända till sitthemland eller till det land man närmast kommit ifrån. Vi jobbarintensivt med detta. Självfallet kan man alltid göra mer än detsom redan görs.Man måste nog också ha klart för sig att även om en enskildindivid har fått ett avslag i första instans, så är individenändå mycket inriktad på att få ett bifall i andra instans.Personen har sitt hopp kvar, vilket gör att det är mycket mycketsvårt att nå fram med förberedelser för ett återvändande.Märtha : Jag vill fråga vilka instruktionerPolisen har för sitt uppträdande vid en avvisning ellerutvisning. Min fråga gäller värdigheten. Jag tänker inte bara påvad som har hänt i Alsike och med familjen i , därskolbarn togs ut ur skolbussen, eller andra händelser sommedierna har speglat. Jag tänker även på andra händelser som jaghar fått personligt vittnesbörd om där vänner har nekats tafarväl och t.ex. skicka med kläder. Skolbarn har inte fått tafarväl av sin klass. Vi vet att även om det kan vara mycketsmärtsamt att ta farväl är det ändå en tröst att man har fåttsäga farväl.Många poliser visar medmänsklighet, men inte alla. En deluppträder dess värre mycket brutalt helt i onödan. Finns detnågon etikkodex för hur polisen skall uppträda i sådana härfall?Ulf : Det finns inga instruktioner i dessa frågor.Självfallet kan olycksfall i arbetet förekomma. Men jag vill nogpåstå att i det övervägande antalet fall sker avvisningen mediakttagande av värdighet och med hänsyn till de personer som ärföremål för verkställigheten. Det pågår ständigt en diskussionom dessa frågor inom Polisen, och vi tar upp sådana här saker.De fall där det inte har varit bra kan man bara beklaga, men jagtror trots allt att de tillhör undantagen.Märtha : I de fall där polisens uppträdande intehar varit bra undrar jag om vederbörande har fått någonreprimand e.d.Ulf : Ja, de flesta ärenden där det bedöms att dethar gått olämpligt till blir föremål för JO-anmälan ochutredning på den sidan.Hans Rosenqvist: För tydlighets skull vill jag, när detgäller de 100 miljoner som vi talade om, säga att hela beloppetsäkert inte kommer att bli förbrukat. Dessutom kommer ombyggnadoch drift av de nya förvarslokalerna under budgetårets slut attbelasta dessa pengar.Ordföranden: Som har framgått av redogörelserna ochframför allt av svaren på frågorna är det här naturligtvis enmycket grannlaga uppgift. Det är viktigt att det har kommit framatt det naturligtvis handlar om effektivitet ochkostnadsmedvetande men att det i hög grad också handlar omhumanitet och medmänsklighet. Jag tar för givet att man hosRikspolisstyrelsen och kriminalvårdande myndigheter har dessaaspekter under noggrann observation. Det är viktigt. Det handlarom människor i nöd. Vi hörde också från departementet att detkommer att göras en särskild utredning. Förvisso har vi fått enhel del positiva besked här.När vi i utskottet diskuterade förvarstagande av barn tycktevi att det var en mycket svår fråga. Vi ställde oss frågan omvad som händer med alla dem som håller sig undan om man inte kanavvisa eller utvisa en familj. Det har redan framkommit här attdet ofta är så att en del av familjen gömmer sig. Det finns helatiden en gråzon. Vi fick veta att det antal personer som gömmersig ökar . Utskottet gav i uppgift attom möjligt försöka få fram hur många barn det rör sig om. Jagvet att ett mycket gott arbete har ägt rum. Jag skulle vilja geordet till representant . Dethär är frågor som vi verkligen har haft ångest över.Pelle : Fru ordförande, utskottets ledamöter,mina damer och herrar! Jag arbetar på . Förungefär sedan fick vi ett uppdrag av regeringen attta reda på hur det kommunala mottagandet av ensammaflyktingungdomar och flyktingbarn går till i och vad detfinns för brister. I samband med det uppdraget skulle vi, påsocialförsäkringsutskottets initiativ, studera de gömda barnenssituation. Det är del två i uppdraget. Huvuduppdraget gälleralltså situationen för de barn och ungdomar som har fåttuppehållstillstånd och som befinner sig ute i kommunerna. Jagskall dock inte ägna så mycket tid åt detta utan övergår tilldel två -- de gömda barnen.Vi har uppfattat syftet med det uppdraget så, att man vill hareda på vad som går att få reda på när det gäller de gömdabarnen. Vi har inte ett uppdrag att komma med förslag på hur manskall förändra och förbättra situationen, vilket vi har i detförsta deluppdraget. Vi skall helt enkelt försöka öka kunskapenom hur de gömda barnen har det.I uppdraget ingick frågan hur många gömda barn det kan finnasoch frågan hur många av dem som har fått uppehållstillståndefter förnyad prövning. Huvudfrågan är således var de gömdabarnen finns och hur de har det. Vi har fått ta del av endel statistiska uppgifter här. Tillsammans medRikspolisstyrelsen och har vi tagit fram dessauppgifter. Vi på gör också utredningentillsammans med Invandrarverket.Det är svårt att säga hur många barn det handlar om. Vi kankonstatera att antalet efterlysta har ökat. Under de senastemånaderna har ökningen varit dramatisk.När det gäller antalet personer som har fåttuppehållstillstånd efter att ha varit gömda och efter en förnyadansökan är statistiken behäftad med ganska stora brister. Någotexakt antal vill man inte nämna från sida.Däremot säger den statistik som finns att har 170underåriga fått permanentuppehållstillstånd efter ny ansökan. Det var 10 personer år1991, 1992, 1993 och 28 under januari och februariår 1994. Men dessa siffror är verkligen tilltagna mellan tummenoch pekfingret.Nästa fråga var hur dessa barn och familjer har det. Hurskulle vi kunna ta reda på det? Vi tänkte att vi skulle försökanå kontakt med de här barnen och ungdomarna utan att träffa dem.Vi vände oss till och bad henne ordna enhearing. Vi bjöd in människor som i sin profession eller i sittideella arbete träffar och engagerar sig för gömda barn.Företrädare för barnpsykiatrin var och . Vidare deltog från BUP i , , från FARR, systerKarin från Alsike samt och frånRädda barnen, för att nämna några.Vi har ännu inte lämnat ifrån oss uppdraget, men det håller påatt sammanställas. Vi tycker att det ger en bra balans, och detvisar hur de här barnen ur olika aspekter har det. Om jag skullelyfta fram någonting av det här materialet får det stå för migoch i viss mån för . Vi kommer inte att göra deti själva rapporten.Det finns inte ett gömt flyktingbarn som har det likadant somett annat barn. Det är naturligtvis mycket stor skillnad påbarnens situation. Vissa lever under ganska bra förhållanden,medan andra lever under mycket hårt psykiskt tryck och medmycket begränsad rörelsefrihet. Det är naturligtvis mycketviktigt. Barn i den här situationen går miste om att få varabarn. De får inte leka. De får inte vara tillsammans medadekvata vuxna. De får inte möjlighet att bearbeta sina svåraupplevelser från tiden innan de lämnade sitt hemland, medan deflydde och i det nya landet innan de fick ettavvisningsbeslut.Hela denna procedur gör att familjerna känner ständig skräck.Rädslan är påtaglig. De upplever ganska genomgående att om manväl har fattat ett beslut om att gå under jorden så är det ettbeslut utan återvändo. Föräldrarna har uppfattat situationen såatt det inte finns några andra alternativ. Vi har blivituppmärksammade på att vi måste lyssna till detta och försökaförstå att familjerna inte fattar sitt beslut lättvindigt. Deupplevelser de har av alternativen gör att de tvingas fattadessa beslut. Man tar naturligtvis på sig ett stort ansvar försina barn, när man försätter dem i en sådan här svår situation.Det viktigaste är att lyssna på argumenten och att se tillbarnens situation. Jag har genomgående fått signaler att det äri ytterst få fall som man beaktar barnens rätt till prövning.Varje individ har rätt att få sin sak prövad.Det finns naturligtvis barn och ungdomar som har egna skäl föruppehållstillstånd och asyl. De skälen granskas i för litenomfattning. Man ser barnen som helt och hållet tillhörandeföräldrarna. En del av barnen har spädbarnsdepressioner. har gjort en kartläggning av 52flyktingbarn som visar olika typer av psykiska symtom.Det är alltså viktigt att dessa barn får möjlighet attbearbeta sin situation. Föräldrarna tappar i hög utsträckningsin omsorgsförmåga, och barnen får ta på sig mycket avföräldrarnas oro och ångest, även de vuxnas normala ansvar föratt se till att familjen fungerar. Det finns likheter mellanbarn till missbrukare och barn i utsatta situationer, fastproblemen är mer fokuserade i det senare fallet. Allting synsmycket tydligare.Det finns naturligtvis också en del oro när det gällertillgången till sjukvård och socialtjänst för dessa barn ochfamiljer. Det finns regler, men det finns en väldig osäkerhet omvilka regler som gäller. Inom sjukvården och ärman osäker, och det är naturligtvis även familjerna och barnen.På grund av den rädsla som finns vänder de sig inte tillsjukvården och om de inte är absolut tvungna.En hel del av dessa omsorger får flyktingarna naturligtvisändå, eftersom det finns människor som på olika sätt hjälpertill ideellt, men det skulle behöva bli tydligare vilka reglersom gäller. Det tror jag är viktigt. Även personalen far illa idessa lägen. Man vet inte vad man får göra. Man vet inte ens omdet är brottsligt att gömma flyktingar. Man vet inte om man haranmälningsplikt, uppgiftsskyldighet eller liknande.Många säger att det är överläkarna på sjukhusen som bestämmer.Om de har ett stort engagemang och etiken säger dem att denaturligtvis måste hjälpa till även om de inte får någonkostnadsersättning så gör de det. Andra gör det inte. Det finnsexempel på att man har ringt till polisen och gjort en anmälanutan att ens säga det till de berörda som har varit påsjukhuset.Det ligger naturligtvis i sakens natur att det inte är lättatt hantera detta problem. Det är en verklighet som vi lever ioch som vi på något sätt måste acceptera. Det är bra att viunderlättar för dem som utsätts. Man skall ha en lagstiftningsom är så bra som möjligt. Den skall naturligtvis stå för våraideal och värderingar, men vi kan inte trolla bort situationen.Tack!Birgitta : Det var en värdefull och skakandebeskrivning. Vi är inte så förvånade. Det fanns ju skäl till attutskottet bad om detta kartläggande.