bet · GI01UU5 · 1994-12-01 00:00:00 — I (avdelning V,artikel J.1) anges sålunda att GUSP har som målsättning "attskydda unionens gemensamma värden, grundläggande intressen ochoavhängighet, att på alla sätt stärka unionens ochmedlemsstaternas säkerhet, att bevara freden och stärka deninternationella säkerheten i överensstämmelse med principerna iFörenta nationernas stadga samt principerna iHelsingforskonferensens slutakt och målen i Parisstadgan, attfrämja det internationella samarbetet och att utveckla ochbefästa demokratin och rättsprincipen samt respekten förmänskliga rättigheter och de grundläggande friheterna. "har medlemsstaterna bedrivit ettutrikespolitiskt samarbete. I den s.k. Davignonrapporten från år1970 drogs, som tidigare framgått, riktlinjerna upp för deteuropeiska politiska samarbetet (EPS) -- ett mellanstatligtsamarbete inom den utrikespolitiska sfären som bedrivs medenhällighet som enda beslutsform. Samråd i frågor av ömsesidigtintresse och samordning av utrikespolitik där så anses möjligtoch önskvärt är samarbetets viktigaste beståndsdelar. , isamband med ikraftträdandet av enhetsakten, kom arrangemangetatt lyftas in i EG:s formella regelverk. Dess mellanstatligakaraktär påverkades inte.Maastrichtfördraget innebär att det europeiska politiskasamarbetet (EPS) övergår i en gemensam utrikes- ochsäkerhetspolitik (GUSP). Denna integreras institutionellt medgemenskapens övriga verksamhet, men behåller särskilda samråds-och beslutsformer. Avsikten med har medandra ord varit att i allt väsentligt traktatfästa den praxissom utvecklats i det utrikespolitiska samarbetetmellan medlemsstaterna. Unionsfördraget kan därmed sägas utgöraen förstärkt grund för gemenskapens kapacitet att agera under denya förhållanden som vuxit fram i det europeiska ochinternationella umgänget.Det gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiska samarbetet ärett mellanstatligt samarbete som bygger på att beslut fattasenhälligt. Fördraget skiljer principiellt på två olika slagsbeslut.Det ena slaget av beslut innebär att medlemsstaternafastställer en gemensam ståndpunkt vilken därefter skallvara vägledande för varje lands nationella politik och dessuppträdande inom internationella organisationer och påinternationella konferenser. Ståndpunkter kan, men behöver inte,offentliggöras. Sådana beslut fattas av ministerrådet och alltidmed enhällighet.Det andra slaget av beslut avser gemensamma aktioner. Ävenbeslut att inleda sådana aktioner fattas av ministerrådet medenhällighet. Gemensamma aktioner kan företas inom hela detområde som betecknas som utrikes- och säkerhetspolitik. Frågorsom rör försvaret är uttryckligen undantagna.När ministerrådet beslutar om en gemensam aktion skallaktionen inrymmas inom de riktlinjer som fastställts , dvs. stats- och regeringscheferna. handlar alltid i enhällighet. Enhällighet skall inte baragälla beslut om tillkomst av en gemensam aktion, utan ocksåaktionens omfattning, de allmänna och enskilda mål som unionenvill uppnå samt tidsfrister och medel. Varje medlemsstatbibehåller alltså möjligheten att påverka aktionens omfattningoch utformning.När det gäller beslut inom ramen för en redan beslutadgemensam aktion anger fördragstexten en möjlighet förministerrådet att fatta beslut med kvalificerad majoritet. Föratt så skall kunna ske måste enhällighet råda att ett sådantförfarande kan tillämpas.Gemensamma aktioner avser väl avgränsade frågor för vilkamedlemsstaterna har en långtgående samsyn. Exempel på gemensammaaktioner är valövervakningen i ,valövervakningen i och stöd tillfredsprocessen i . Målsättingen är att de gemensammaaktionerna skall gälla allt fler områden. Hösten 1993fastslogs de fem första ämnesområdena inom ramen för gemensammaaktioner. Förutom de ovannämnda gjordes humanitär hjälp i dettidigare och främjandet av stabilitet och fred iCentral- och till föremål för gemensam aktion.Ministerrådet har också beslutat om en gemensam aktion isyfte att säkra en förlängning av avtalet om icke-spridning avkärnvapen (NPT). Utskottet konstaterar att dessa aktioner liggerväl i linje med de principer som har varit vägledande för svenskutrikes- och säkerhetspolitik under lång tid.Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken omfattar allafrågor som berör unionens säkerhet, inbegripet utformningen pålång sikt av en gemensam försvarspolitik, som med tiden skullekunna leda till ett gemensamt försvar. Den gemensamma utrikes-och säkerhetspolitiken kan således eventuellt komma attresultera i utvecklingen av säkerhetsarrangemang, som kan kommaatt genomföras om och när medlemsstaterna enhälligt så beslutar.Vid utformandet av GUSP skall, enligt ,särskild hänsyn tas till vissa medlemsstaters speciella karaktärpå det säkerhets- och försvarspolitiska området. Politiken skallockså respektera de förpliktelser som vissa medlemsstater har ienlighet med sitt medlemskap i , och vara förenlig med dengemensamma säkerhets- och försvarspolitiken inomatlantalliansen. skall ministerrådet, i samband med denöversynskonferens som EU-staterna då inleder, avlägga en rapporttill med en utvärdering av de framsteg som hargjorts och de erfarenheter som har vunnits dittills inom dengemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. En revidering ochett fullföljande av bestämmelserna i denna del avMaastrichtfördraget skulle, förutsatt att enhällighet uppnås,kunna komma att ske vid konferensen. Någon säkerhet att så blirfallet föreligger självfallet inte. De förändringar av EU:sgrundfördrag som kan bli följden kräver godkännande avmedlemsstaternas parlament.Utskottet vill i detta sammanhang framhålla att detsäkerhetspolitiska läget i har karaktärenav en övergångsordning. Framtida roller och arbetsfördelningenmellan existerande organisationer--EU, NATO, ESK, PFF m.fl.--och de samarbetsformer som håller på att växa fram är långtifrån klar. Detta gäller också Västeuropeiska unionens, VEU:s,framtida förhållande till EU, vilket kommer att diskuteras vidEU-staternas översynskonferens 1996.VEU har sin upprinnelse i den pakt, även kalladVästunionen, som ingicks mellan ,, , och . I paktenregleras frågor om kollektivt självförsvar, ömsesidigt ochautomatiskt militärt bistånd i händelse av ett väpnat anfall iEuropa samt samarbete i ekonomiska, sociala och kulturellafrågor. Västunionen kan därmed sägas ha kommit att utgöra en avgrundvalarna för det större försvarssamarbetet inom NATO. År1950 övertog NATO Västunionens försvarsorganisation. År 1954inleddes en revision av . En ökad tonvikt ladesdärvid på europeisk integration, och och Västtysklandinbjöds att tillträda pakten. åtog sig i dettasammanhang att avstå från att tillverka vissa typer avkrigsmateriel. Vidare inrättades ett särskilt organ förrustningskontroll. I och med att den nyasjumaktsöverenskommelsen trädde i kraft börjademan tala om Västeuropeiska unionen (VEU).VEU medverkade 1955 som övervakande organ i den procedur somresulterade i Saar-områdets anslutning till Västtyskland.År 1960 överfördes de fyra ursprungliga kommittéerna försociala och kulturella frågor till . Fortfarandefinns vissa stadgeenliga band mellan VEU och . Bl.a.är det så att till följd av dessa gäller för VEU-staterna att deparlamentariker som är medlemmar i också är sina staters företrädare iVEU:s parlamentarikerförsamling.Mellan 1963 och 1970, då blev medlem i EEC,tjänade VEU som kontaktorgan mellan detta land och EEC-staternai politiska och ekonomiska frågor.I januari 1991 beklagade ordförande inför EG-staternas brist på gemensamtuppträdande under Gulfkrisen med att säga att EG var enekonomisk jätte men en politisk dvärg.Bl.a. erfarenheterna från Gulfkrisen gjorde att vissaEG-stater under Maastrichtförhandlingarna drev frågan om att påsikt söka skapa en gemensam försvarspolitik inom EU:s ram genomatt inordna VEU i EU-samarbetet. Resultatet av förhandlingarnablev en kompromisstext, som innebar att försvarsfrågan i alltväsentligt sköts . Den skall diskuteras på nytt vidEU:s översynskonferens 1996.Även om inget försvarspolitiskt samarbete sker inom EU gjordesi en delvis enkelriktad koppling mellan EUoch VEU genom att det stadgades att EU kan uppdra åt VEU attutarbeta och genomföra beslut som berör försvarsområdet.Sedan Maastrichtförhandlingarna har VEU-kretsen de factoutvidgats med (1992; de jure återstår dock attratifikationsprocessen skall bli klar) och den omfattar nu tioEU-stater. och har fått status som observatörer.De europeiska , och har blivitassocierade medlemmar. utvidgades kretsen ytterligaregenom att nio central- och östeuropeiska stater (däribland debaltiska) blev associerade partners. Genom denna utveckling harVEU:s betydelse som forum för europeiska säkerhetspolitiskadiskussioner väsentligt ökat. De nio central- och östeuropeiskastaterna deltar nu regelbundet och på lika villkor somVEU-medlemmarna i vartannat rådsmöte i , dvs. varannan vecka.Mot denna bakgrund och i anledning av försvarsutskottets ovanredovisade uppfattning anser utrikesutskottet det angeläget attSverige får tillgång till en ordning genom vilken vårt landbereds insyn i och tillgång till de europeiskasäkerhetspolitiska diskussioner som pågår i den utvidgadeVEU-kretsen. Det skulle också vara problematiskt att sakna insyni verkställigheten av EU:s beslut med försvarspolitiskaimplikationer, en uppgift som enligt åliggerVEU.Utskottet vill i detta sammanhang framhålla att det delarregeringens uppfattning att ett observatörskap i VEU ärförenligt med alliansfrihet och att ett sådant skullege den nödvändiga insynen.Utskottet noterar också att sedan juni 1992regelbundet följt arbetet i VEU:s parlamentariska församlinggenom att sända observatörer till de halvårsvis återkommandesessionerna.VEU:s militära betydelse har varit mycket begränsad.Ett eventuellt beslut om en utvidgad framtida roll för VEUkommer att kräva enhällighet inom EU.Maastrichtfördraget talar om ett gemensamt försvar som enframtida möjlighet. konstaterade i betänkande1993/94:UU20 att ett svenskt medlemskap i inte förpliktigarSverige till något militärt samarbete. Den svenska militäraalliansfriheten består. Ett gemensamt EU-försvar elleromvandlingen av EU till en militär allians skulle krävaenhällighet mellan medlemsstaterna och godkännande av samtligastaters parlament, inkl. den svenska riksdagen.Därmed avstyrks motion U15 (v) yrkande 5.7.3 Ekonomi och välfärdDet ekonomiska samarbetet i EU bör, anförs det ipropositionen, ses ur två aspekter. För det första är det ettmedel för att uppnå välstånd. För det andra främjar detekonomiska samarbetet freden.Under senare år har EU och EU-staterna ägnat allt störreuppmärksamhet åt att minska arbetslösheten och att söka uppnå enhögre och uthållig beslutade vid sitt möte i i december1993 att på basis av en vitbok utarbetad inom kommissionenfastlägga en omfattande handlingsplan på det ekonomiska området.Som förutsättning för handlingsplanen gäller sundamakroekonomiska förhållanden, frihandel, solidaritet ochdecentralisering. De ekonomiskt sett mest betydelsefullaåtgärderna åligger det staterna att enskilt besluta om ochgenomföra, men viktiga delar av handlingsplanen ligger pågemenskapsnivån. gav handlingsplanenytterligare politiska impulser vid sitt möte på i juni1994 och återkommer till planens genomförande vid sitt möte iEssen . Sysselsättnings- och tillväxtfrågornafinns därmed mycket högt på EU:s politiska dagordning.Det är, enligt propositionen, viktigt att i detta sammanhangnotera att den ekonomiska politiken och skattepolitiken alltjämtär en nationell angelägenhet.EU-staternas ekonomiska och sociala samarbete harbetydelsefulla konsekvenser för på såväl kort som långsikt. Det gäller vare sig är medlem eller inte eftersomSverige i båda fallen är beroende av den ekonomiska utvecklingenoch de ekonomiska beslut som tas i EU. Ungefär tre fjärdedelarav handelsutbyte sker med . Sverigesmakroekonomiska utveckling samvarierar också starkt med övrigaVästeuropas.Traditionella mål för svensk ekonomisk politik, som högsysselsättning på den reguljära arbetsmarknaden, tillförlitligavälfärdssystem, tillväxt på god europeisk nivå, låg inflation,regional utjämning och en god miljö, garanteras inte av attSverige går med i EU. Däremot är dessa mål, enligtpropositionen, avsevärt lättare att uppnå om ärEU-medlem.I propositionen anförs att det är önskan att delta idet framväxande ekonomiska och monetära samarbetet i ,dvs. i valutaunionen (EMU). Om kommer att delta i entredje fas av EMU beror dels på när vi uppfyller inträdeskraven,dels på om vi själva vill. kommer inte att automatisktbli medlem i den slutliga valutaunionen enbart för att vi blirmedlemmar i . har i förhandlingarna anmält, och dettahar noterats till protokollet, att har det slutligaavgörandet.I propositionen redovisas de ekonomiska risker som ansesförenade med ett utanförstående.Om inte skulle kunna erbjuda samma stabilitet ochinflytande åt företag med verksamhet i som deraskonkurrenter har, kommer det, enligt propositionen, att motverkaatt investeringar lokaliseras till . Att producera iSverige blir då förenat med en konkurrensnackdel i förhållandetill producenterna i EU.Svenska underleverantörer kommer genom medlemskapet att ges enstarkare ställning. Därmed kommer fler underleverantörer attbygga ut sin produktionskapacitet än om står utanför.Det är rimligt att tro att investeringarna vid medlemskap ocksåskulle bli mera teknologiintensiva till sin natur.Om investeringarna minskar faller sannolikt reallönerna,vilket i sin tur påverkar inriktningen av investeringarna. Enlägre tillväxttakt och lägre reallöner innebär attkonsumtionsutrymmet växer långsammare, vilket begränsar utrymmetför offentliga insatser.Om utanförskapet leder till en ökad osäkerhet om Sverigesekonomiska och politiska utveckling jämfört med EU-anslutnagrannstater kan detta dessutom leda till att potentiellainvesterare och placerare begär en högre ränta som riskpremie.Denna effekt ebbar, enligt propositionen, troligen ut men gerett begränsat manöverutrymme för den ekonomiska politiken förlång tid.Sammanfattningsvis skulle, enligt propositionen, ett uteblivetmedlemskap inverka negativt på investeringsviljan ochränteskillnaderna mot omvärlden.Ekonomiska nackdelar av ett medlemskap har inte helt kunnatundvikas. Ett exempel är återregleringen av teko-importen. Närdet gäller jordbruket kan på motsvarande sätt sägas attanslutningen till EG:s jordbrukspolitik innebär en återgång frånde senaste årens reformer i riktning mot en avreglering. Denökade konkurrensen för livsmedelsindustrin är dock till fördelför de svenska konsumenterna.Den mest påtagliga samhällsekonomiska nackdelen med ettmedlemskap är den avgift som betalar till EU:s budget.Det avgörande är emellertid, sägs det i propositionen,utanförskapets inverkan på tillväxten. Det går inte att medsäkerhet fastställa skillnaden mellan ett medlemskap och attställa sig utanför, bl.a. på grund av osäkerheten omEES-avtalets stabilitet. I detta perspektiv kan budgetbidragetses som den försäkringspremie erlägger för att befästavad som uppnåtts genom , för att garantera attSverige får möjlighet att ta del av EU-samarbetets vidgning tillnya områden samt för att säkra ett svenskt inflytande över såvälden inre marknaden som övriga EU-insatsers utformning.Med utgångspunkt i nuvarande ekonomiska prognoser kanmedlemsavgiften till EU-budgeten för preliminärtberäknas till . Belastningen påstatsbudgeten blir emellertid betydligt lägre. Genom detframförhandlade avtalet erhåller under de fyra förstaåren av medlemskapet vissa återbetalningar. Detta reducerarSveriges avgift till EU-budgeten för till ca 14miljarder kronor. Därtill kommer möjligheter att minska vissaandra statsutgifter genom medlemskapet. Sammantaget kommerbelastningen på statsbudgeten för att understiga 10miljarder kronor.Ett par motionsyrkanden anknyter till detta ämne:Enligt (motion U24 (mp)) innehåller EES-avtaletflera regler som syftar till att förbättra samarbetet mellanSverige och EG/EU. Som exempel nämner motionärerna bl.a.reglerna om en gemensam arbetsmarknad, utvidgad etableringsrättför näringsidkare, förenklade tekniska gränsprocedurer ochsamarbete om forskning. På andra samarbetsområden börEES-avtalet revideras. Motionärerna nämner också exempel på vadde anser vara dåligt i . Detta gäller bl.a.oinskränkt rätt att såväl behålla som att införa nya miljö- ochhälsoskyddsnormer, försämring av kommunernas rätt att väljalokal upphandling och urholkning av det sociala skyddet. Vid ettnej till EU kunde , efter en seriös omförhandling,utgöra grundval för en sorts nationell kompromiss beträffanderelationerna till EU. Motionärerna anser (yrkande 10) att enutförlig årlig redovisning bör lämnas rörande EES-avtaletsverkningar med tonvikt på konsekvenserna för svensk ekonomi samtför miljö och demokrati.Utrikesutskottet konstaterar att det aktuella yrkandetutgår från förutsättningen att inte blir medlem iEuropeiska unionen. I konsekvens med sitt ställningstagande förett medlemskap i unionen anser utskottet att yrkandetbör avvisas. Även finansutskottet anser, med i huvudsaksamma motivering (yttrande 1994/95:FiU1y), att yrkandet böravstyrkas.Därmed avstyrks motion U24 (mp) yrkande 10.I partimotionen U15 (v), yrkande 9, tas frågan upp om svenskamål för ekonomisk politik och politik mot arbetslöshet i EU ifall av svenskt medlemskap. Kampen mot arbetslösheten och för enrättvis fördelningspolitik måste bli en del av unionensövergripande ekonomisk-politiska mål. Den svenska hållningenmåste vara att full sysselsättning, social rättvisa ochekologisk uthållighet också är ekonomiskt effektiva. Målet attupprätta en gemensam valuta skall skrinläggas till dessfullödiga bevis finns för den gemensamma valutans överlägsenhet.Den kvarvarande nationella politiska kontrollen av valuta- ochpenningpolitik skall bibehållas. EU måste inordna sig i englobal ekonomisk politik som ger den största ekonomiskatillväxten i de fattigare delarna av världen.De i motionen behandlade frågorna berörs främst i de yttrandensom till utrikesutskottet inkommit från finansutskottet ocharbetsmarknadsutskottet.Finansutskottet tar i sitt yttrande 1994/95:FiU1y tillutrikesutskottet upp några frågor på de områden där samarbetetvid ett medlemskap kommer att utvidgas samt hur detta kan kommaatt utvecklas . Utskottet behandlar vissa delar av denmakroekonomiska samordningen, som skall äga rum under andrafasen, samt förberedelserna inför övergången till tredje fasenav utvecklingen mot den ekonomiska och monetära unionen (EMU).Vidare behandlas ställning och samrådet medFinansdepartementet.Finansutskottets argumentering redovisas mer utförlighet påannan plats i detta betänkande. De slutsatser somfinansutskottet redovisar och som främst ligger till grund förutrikesutskottets ställningstagande till här aktuellt yrkande ärföljande:Unionens uppgift är att främja en harmonisk och väl avvägdutveckling av näringslivet inom gemenskapen som helhet, enhållbar och icke-inflatorisk tillväxt som tar hänsyn tillmiljön, en hög grad av ekonomisk konvergens, en hög nivå i frågaom sysselsättning och socialt skydd, en höjning avlevnadsstandarden och livskvaliteten samt ekonomisk och socialsammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna(artikel 2). Det är som utskottet ser det angeläget attansträngningar görs för att uppnå monetär stabilitet. Det är enviktig förutsättning för ekonomisk tillväxt och sysselsättning.Ekonomisk tillväxt och en neddragning av arbetslösheten är i sintur nödvändiga förutsättningar för att få ned underskottet i deoffentliga finanserna. En långsiktigt hållbar utvecklingförutsätter hänsyn till miljön. Detta kräver ett förstärktsamarbete inom EU:s ram.De senaste årens oro på valutamarknaderna och de kraftigaränteförändringar som följt har drabbat många länder ochsärskilt och den svenska kronan som är eninternationellt sett liten valuta. Detta har understrukitbehovet av ett närmare ekonomiskt och monetärt samarbete för attfrämja monetär stabilitet. Det är därför utskottets uppfattningatt bör delta i det fördjupade penning- ochvalutapolitiska samarbetet, som syftar till en ekonomisk ochmonetär union. Ett slutligt ställningstagande avseendeövergången från den andra till den tredje fasen inom EMU börgöras i ljuset av den fortsatta utvecklingen och i enlighet medSveriges åtaganden som medlemsland.Den viktigaste uppgiften för den ekonomiska politiken inom EUär att skapa förutsättningar för nya arbeten liksom möjlighetertill utbildning och praktik så att arbetslösheten kannedbringas. För att uppnå de ambitiösa målen för tillväxt,investeringar och sysselsättning är det nödvändigt attupprätthålla prisstabilitet och på så vis skapa lägreräntenivåer och internationell monetär stabilitet, dvs. uppnåkonvergenskriterierna såsom de fastställs i Maastrichtfördraget.Det arbete som pågår med anledning av vitboken är av storbetydelse. Arbetslöshetssituationen är oacceptabel. har slagit fast att varje ansträngning måstevidtas för att råda bot på arbetslöshetssituationen. Utskottetdelar uppfattningen som framförs i propositionen att det ärnödvändigt att sätta ambitiösa mål när det gäller att skapa nyaarbeten, att bekämpa arbetslösheten, att förbättraarbetsmarknadens sätt att fungera och att säkerställamedborgarnas välfärd. Utskottet anser att ett beslut om etteventuellt svenskt deltagande i det tredje steget måste föregåsav en grundlig analys av hur ekonomi kommer attpåverkas av en gemensam valuta. Av särskild vikt är då inverkanpå arbetsmarknaden och våra möjligheter att bekämpaarbetslösheten. Ökad tillväxt, sysselsättning och reduceradarbetslöshet är förutsättningar för att få ned de offentligaunderskotten. Andra åtgärder för att på medellång sikt förstärkabudgeten är också nödvändiga.Med det anförda tillstyrker finansutskottet propositionensförslag att bör ansluta sig till den europeiska unionenoch att utrikesutskottet bör godkänna fördraget om anslutningensamt slutakten. Motion U15 (v) yrkande 9 avstyrks därmed avfinansutskottet.I sitt yttrande till utrikesutskottet anförarbetsmarknadsutskottet vad avser här aktuellt yrkande(motion U15 (v) yrkande 9) följande:Utskottet konstaterar att arbetsmarknadspolitikens utformninginom EU huvudsakligen är en nationell angelägenhet. uppfattning föreligger det inte någotmotsatsförhållande mellan denna ordning och att såväl Sverigesom andra länder aktivt kan driva frågor rörandearbetslöshetsbekämpning inom EU. Samordnade insatser övernationsgränserna är nödvändiga för att arbetslöshetenframgångsrikt skall kunna bekämpas. I den föreliggandepropositionen ges också exempel på EU-initiativ för ökadsysselsättning.Utskottet understryker att en aktiv arbetsmarknadspolitik ären grundpelare i svensk politik och att vårt land på dettaområde bör kunna fungera som en inspirationskälla för andraländer. Som utskottet vid tidigare tillfällen har anfört äremellertid arbetsmarknadspolitiken i sig inte ett tillräckligtinstrument för att ge tillväxt och sysselsättning. Allapolitikområden måste samverka för att dessa mål skall kunnauppnås.Den inre marknaden syftar till att öka tillväxten både genomskärpt konkurrens och genom ökade stordriftsfördelar. Direktavinster följer av att handelsbarriärer försvinner. och , En samhällsekonomiskkonsekvensanalys (SOU 1994:6) påpekas att ett EU-medlemskap inteautomatiskt kommer att lösa de problem som svensk ekonomi stårinför. Däremot skulle möjligheterna att komma till rätta med demunderlättas av högre investeringar och en gynnsammareproduktivitetsutveckling, anförs det. Även förutsättningarna attöka sysselsättningen kan därmed enligt utskottets uppfattningförbättras.Som medlem i EU bör verka för lika ambitiösagemensamma mål för sysselsättning, en aktivarbetsmarknadspolitik och social välfärd som de gemensamma målenför det monetära samarbetet, såsom dessa uttryckts i de s.k.konvergenskraven inför EMU:s tredje steg.