bet · GI01SfU1 · 1994-10-27 00:00:00 — Socialförsäkring -- handläggning m.m. Motioner väckta under den allmänna motionstiden /94 Utskottet behandlar i detta betänkande ett antal motioner frånden allmänna motionstiden /94. Fem motioner harremissbehandlats och tar upp frågor om läkarmedverkan i socialförsäkringsnämnderna och nämndernashandläggning av ärenden, reformering av bestämmelserna om handikappersättning, överföring av resurser från försäkringskassorna till , rehabiliteringsersättning för dem som drabbas av anorexieller bulimi.Vidare behandlas två motioner om förtidspension/sjukbidrag iolika avseenden samt två motioner om detsocialförsäkringsrättsliga regelsystemet. Slutligen behandlasen motion om behovet av forskning och utveckling inomsocialförsäkringsområdet.Utskottet avstyrker bifall till samtliga motioner.Till betänkandet har fogats ett särskilt yttrande. Motioner väckta under den allmänna motionstiden /94 1993/94:Sf203 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom läkares medverkan i socialförsäkringsnämnderna.1993/94:Sf204 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär att får iuppdrag att göra en utredning om hur reglerna förhandikappersättningen skall reformeras enligt vad i motionenanförts om att minska orättvisorna i ersättningssystemet.1993/94:Sf220 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förändringar i socialförsäkringssystemet.1993/94:Sf237 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om översyn av reglerna förrehabiliteringsersättning vid anorexi och bulimi.1993/94:Sf241 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omgenomgång av bl.a. socialförsäkringslagar och överbryggandebestämmelser.1993/94:Sf247 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär att medel från försäkringskassorna för attproducera arbetshjälpmedel i form av talkassetter ochpunktskrift överförs till Talboks- och punktskriftsbiblioteketenligt vad i motionen anförts om en smidigare administration somger synskadade snabbare tillgång till ny branschinformation.1993/94:Sf250 av m.fl. (v) vari yrkas1. att hos regeringen begär attRiksförsäkringsverket får i uppdrag att utreda och föreslååtgärder för att få socialförsäkringsnämnderna att fungeraenligt vad som anförts i motionen.1993/94:Sf265 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionerna anförts om behovet av ökade forsknings- ochutvecklingsinsatser på socialförsäkringsområdet.1993/94:Sf266 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om en författningsteknisk översynav lagstiftningen på socialförsäkringsområdet.1993/94:Sf505 av m.fl. (s, fp, c, kds, v) variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om översyn av de ekonomiska villkoren förgymnasieelever med funktionshandikapp.Motionerna 1993/94:Sf203, 1993/94:Sf204, 1993/94:Sf237,1993/94:Sf247 och 1993/94:Sf250 yrkande 1 har remissbehandlats. RehabiliteringBestämmelser om arbetslivsinriktad rehabilitering samtersättning vid sådan rehabilitering återfinns i 22 kap. lagenom allmän försäkring (AFL). I 3 kap. AFL finns bestämmelser somreglerar ersättningen vid sjukdom samt vid medicinsk behandlingeller medicinsk rehabilitering. Grundläggande förutsättningarför att ersättning skall kunna utges är att den försäkrade ärinskriven i allmän försäkringskassa och har ensjukpenninggrundande inkomst som uppgår till minst 6 000 kronor.Sjukpenning utges vid sjukdom som sätter ned den försäkradesarbetsförmåga med minst en fjärdedel.I 3 kap. 7 b § AFL anges att sjukpenning även kan utges när enförsäkrad genomgår en medicinsk behandling eller medicinskrehabilitering som syftar till att förebygga sjukdom eller attförkorta sjukdomstid eller att helt eller delvis förebygga ellerhäva nedsättningen av arbetsförmågan. Som villkor gäller attbehandlingen eller rehabiliteringen har ordinerats av läkare ochingår i en av godkänd plan.Frågor om rehabilitering och rehabiliteringsersättningregleras i 22 kap. AFL. Enligt dessa regler skallarbetsgivaren, om det inte framstår som obehövligt, påbörja enrehabiliteringsutredning antingen när en försäkrad till följd avsjukdom har varit helt eller delvis frånvarande från sitt arbeteunder än eller när denförsäkrades arbete ofta har avbrutits av kortare sjukperiodereller när den försäkrade begär det. Utredningen skall göras inära samråd med den anställde.Rehabiliteringsersättning enligt 22 kap. utges när enförsäkrad, vars arbetsförmåga till följd av sjukdom är nedsattmed minst en fjärdedel, deltar i arbetslivsinriktadrehabilitering som avser att förkorta sjukdomstiden eller atthelt eller delvis förebygga eller häva nedsättningen avarbetsförmågan. Rehabiliteringsersättningen består avrehabiliteringspenning, som utges av densjukpenninggrundande inkomsten, och särskilt bidrag.Rehabiliteringsersättning vid vissa sjukdomstillståndI motion 1993/94:Sf237 av och () begärs ett tillkännagivande om en översyn avreglerna för rehabiliteringsersättning vid sjukdomstillståndenanorexi och bulimi. I motionen anges att anorexi och bulimi ärgåtfulla sjukdomstillstånd som i 90--av fallen drabbarflickor i åldern 14--. Sjukdomstillstånden ger svårartadesåväl fysiska som psykiska symtom. Botandet tar medmånga bakslag. Behandlingen fordrar vårdplatser med storkontinuitet i vårdlag och personal med olika kompetenser.Motionärerna framhåller att dessa sjukdomar måste hanteras medstörre insatser än . Insatserna borde vara enregionspecialitet, och patienterna bör inte delas mellan barn-och vuxenpsykiatri. I motionen anges att rätten tillrehabiliteringsersättning bedöms enligt bestämmelser i bl.a. AFLsamt med tillämpning av föreskrifter.Grundförutsättningen är att det är fråga om enarbetslivsinriktad rehabilitering och inte en medicinskrehabilitering. Motionärerna framhåller att gränsdragningenmellan dessa rehabiliteringsinsatser är svår och har en olikatillämpning i försäkringskassorna. Mot bakgrund härav behövsenligt motionärerna en översyn av bestämmelserna röranderehabiliteringsersättning.Yttranden över motionen har inhämtats frånRiksförsäkringsverket, Försäkringskasseförbundet ochLandstingsförbundet.Riksförsäkringsverket anför att man skiljer på medicinsk,social och yrkesinriktad rehabilitering. Den medicinskarehabiliteringen avser närmast att återställa grundläggandefunktioner och tillhör sjukvårdshuvudmannens ansvarsområde,medan primärkommunen främst svarar för frågor rörande socialrehabilitering. Vid arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärderkan rehabiliteringsersättning utges. Vad som menas medarbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder är inte definierat iAFL och avgörs sist och slutligen av den försäkradesindividuella förhållanden. Verket framhåller attförsäkringskassan har möjlighet att köpa yrkesinriktaderehabiliteringstjänster för en given summa . Dessatjänster bör vara sådana som bedöms direkt erforderliga för attåterinföra en försäkrad i arbete, och insatser av medicinsknatur bör inte kunna köpas på detta sätt. Generellt sett, anförverket, bedöms medicinsk vård och behandling liksom medicinskrehabilitering som sker inom hälso- och sjukvårdsområdet intesom arbetslivsinriktade åtgärder. Det innebär attförsäkringskassan i normalfallet inte betalarrehabiliteringsersättning och inte heller köper tjänster förbehandling av sjukdomar oavsett diagnos. Om vårdinsatserna skerparallellt med arbetslivsinriktade åtgärder kan dockrehabiliteringsersättning utges. Verket menar att flertalet fallav anorexi och bulimi är en fråga för insatser inom ramen förhälso- och sjukvården, eftersom de flesta som drabbas ärungdomar som inte har något inkomstbortfall. Mot denna bakgrundanser verket det inte påkallat med någon översyn av reglerna omrehabiliteringsersättning.Försäkringskasseförbundet anför att rehabilitering är ensjälvklar och nödvändig åtgärd för dem som drabbas av ohälsa.Beträffande sjukdomstillstånden anorexi och bulimi torde dockinsatserna i första hand vara en fråga för sjukvården. Förbundetkan inte dela motionärernas uppfattning om att gränsdragningenmellan medicinsk och arbetslivsinriktad rehabilitering är svår idessa fall, eftersom de flesta som drabbas är ungdomar utanförankring på arbetsmarknaden och därför inte är berättigadetill ersättning.Landstingsförbundet uppger att har det isnabb takt byggts upp en kompetens för behandling av personersom drabbas av anorexi eller bulimi. Nationellt sett harförbundet erfarit att det finns en tillräcklig dimensioneringför vård och behandling av sjukdomstillstånden. Lokalt sett kandet dock vara stora skillnader. Vad som är svårt är enligtförbundet i vilken utsträckning sjukvården kan nå dem som är påväg in i problem som senare kan leda till sjukdomstillstånden.Förbundet pekar på vikten av information som förebyggande åtgärdoch att sådan finns i större utsträckning än sedan.Folkhälsoinstitutet och har i samarbeteutarbetat ett fortbildningsprogram med bl.a. konferenser som kananordnas på beställning av skolor, sjukvården ochsocialtjänsten.Utskottet delar motionärernas uppfattning att anorexi ochbulimi är svårartade sjukdomstillstånd, i synnerhet somsjukdomarna nästan enbart drabbar ungdomar. yttrande framgår att det nationellt finnsen god beredskap för behandling av dessa sjukdomar, men att detlokalt kan vara stora skillnader. Utskottet fäster vikt vid i den fortsatta utbyggnaden av vården även lokalttillgodoser behoven så att behandling och omhändertagande avungdomarna kan ske i en för dem bekant miljö. Som påpekats avremissinstanserna uppstår i praktiken ingagränsdragningsproblem, dels därför att det i första hand är enfråga om medicinsk rehabilitering, dels i huvudsak rör ungdomarsom inte är berättigade till sjukpenning enligt AFL.Med hänsyn till vad remissinstanserna yttrat avstyrkerutskottet bifall till motion Sf237.ArbetshjälpmedelEnligt gällande bestämmelser kan arbetsgivare och enskildahandikappade söka bidrag för arbetshjälpmedel hosArbetsmarknadsverket för arbetslösa och nyanställda. Bidrag kani dessa fall lämnas under de första sex anställningsmånaderna.För övriga anställda gäller att bidrag kan sökas hosförsäkringskassorna.Bidrag från lämnas enligt förordningen(1991:1046) om ersättning från sjukförsäkringen enligt lagen(1962:381) om allmän försäkring i form av bidrag tillarbetshjälpmedel som ett led i rehabiliteringen av enförvärvsarbetande försäkrad. Bidrag kan lämnas tillarbetsgivaren eller den försäkrade. Bidraget får bl.a. avsekostnaden för köp av sådana hjälpmedel som behövs för att denförsäkrade skall kunna utföra sitt arbete. Bidraget är maximerattill för arbetsgivaren och den försäkrade vardera. Omsynnerliga skäl föreligger kan dock ersättning utges med högrebelopp. För /95 har anvisats medel med högst 105miljoner kronor.Hans Andersson () begär i motion 1993/94:Sf247 att medel frånförsäkringskassorna för att producera arbetshjälpmedel i form avtalkassetter och punktskrift överförs till (TPB). Enligt motionären är detväsentligt att en synskadad för att upprätthålla och fördjupasin kompetens kan delta i fort- och personalutbildning och fåtillgång till aktuell litteratur inom sitt sakområde. Att fåtillgång till denna typ av material genom ersättning frånförsäkringskassan är en långsam och omständlig procedur, ochden synskadade kan riskera att komma efter ikompetensutvecklingen. Om TPB hade hand om medlen och ansvaretför att administrera denna verksamhet skulle det enligtmotionären underlätta för den synskadade.Riksförsäkringsverket och har yttratsig över motionen.Riksförsäkringsverket har inget emot att TPB ges möjlighet atti ökad omfattning tillhandahålla litteratur för de ändamål somavses i motionen. Verket anser dock att detta inte bör innebäranågon förändring av gällande generella ansvarstilldelning ochresurstilldelning avseende arbetshjälpmedel. Nuvarande ordningmed kassan som beslutsfattande myndighet syftar till enlikformig och rättssäker tillämpning i hela landet och för allatyper av hjälpbehov. Bidraget skall gå till denfunktionshindrade och inte till hjälpmedelsproducenten somsaknar koppling till aktuellt bidragsärende. Verket anser attproblemen som tas upp i motionen kan begränsas genom ettsmidigare administrativt förfarande. Verkets uppfattning är attutskottet bör avstyrka bifall till motionen.Försäkringskasseförbundet anser att förslaget i motionenskulle innebära en icke önskvärd uppdelning av den grupppersoner med funktionsnedsättning av olika slag som kassan i dagkan bevilja bidrag till arbetshjälpmedel. En sådan förändringskulle enligt förbundets mening sannolikt också leda till attandra handikappgrupper och föreningar för personer med speciellasjukdomar eller funktionsnedsättningar skulle komma att ställaliknande krav.Utskottet delar den uppfattning som framförts iremissyttrandena att den nuvarande ordningen bör bibehållas.Utskottet vill också peka på att handikapputredningen i sittslutbetänkande Ett samhälle för alla (SOU 1992:52) har sammauppfattning. Utredningen föreslår också att försäkringskassansmöjligheter att ge bidrag bör öka vid progredierande sjukdomareller vid nya svåra funktionsnedsättningar. Utskottet utgår frånatt i enlighet med vad verket anfört isitt yttrande fortsättningsvis kommer att verka för ettsmidigare administrativt förfarande vid ansökan omarbetshjälpmedel. Utskottet avstyrker bifall till motion Sf247.HandikappersättningHandikappersättning utges till en försäkrad som har fyllt 16år och fått sin funktionsförmåga för avsevärdtid nedsatt i sådan omfattning att han i sin dagliga livsföringbehöver mera tidskrävande hjälp av annan eller behöver hjälp avannan för att kunna förvärvsarbeta eller eljest får vidkännasbetydande merutgifter på grund av sitt handikapp. Föreliggerbåde hjälpbehov och merutgifter grundas bedömningen av rätt tillhandikappersättning på det sammanlagda behovet av stöd.Handikappersättning utges för år räknat med 69, 53 eller avbasbeloppet alltefter hjälpbehovets omfattning ochmerutgifternas storlek. Beslut om handikappersättning fattas avsocialförsäkringsnämnd.Eva m.fl. (v) kritiserar i motion 1993/94:Sf204försäkringskassornas bedömningar vid tillämpningen avbestämmelserna om handikappersättning. Enligt motionärerna ärbedömningarna ofta orättfärdiga och orättvisa. Vissa kassorfungerar efter något slags lotteriprincip. Andra tillämparreglerna så att så få som möjligt skall erhålla ersättning. Enorsak till nämnda förhållanden är enligt motionärerna att endasten del försäkringskassor har en dialog med den försäkrade.Motionärerna begär att får i uppdrag attgöra en utredning om hur reglerna för handikappersättning skallreformeras för att minska orättvisorna i systemet.Utskottet har inhämtat yttranden över motionen frånRiksförsäkringsverket, ,Handikappförbundens Samarbetsorgan och De HandikappadesRiksförbund.I sitt yttrande framhåller attbestämmelserna om handikappersättning är vagt utformade för attindividuella behov skall kunna beaktas vid bedömning aversättningsrätten. Verket har till ledning för kassornastillämpning av bestämmelserna om handikappersättning i AllmännaRåd 1991:4 gett kommentarer och rekommendationer omtillämpningen av reglerna. Verket har även gett ut enrättslägesanalys av Försäkringsöverdomstolens domar under tiden1980--1989, RFV Anser 1990:2. Verket framhåller attförsäkringskassornas handläggning görs utifrån en individuellprövning som tar hänsyn till den enskilde individens stödbehovoch merkostnader. Omfattningen av dialogen mellan den enskildeoch kassan är beroende av omständigheterna i det enskildafallet. Verket pekar på att svårigheterna att värdera kostnaderoch hjälpbehov i det enskilda fallet har sin grund i storavariationer i fråga om de handikappades hjälpbehov ochmerutgifter. Personer med samma slags sjukdom eller handikapphar ofta olika behov och utgifter både till storlek ochbeskaffenhet beroende dels på sjukdomens utvecklingsstadiumeller handikappets svårighetsgrad, dels på vederbörandes socialasituation. De problem som motionärerna beskriver löses enligtverkets uppfattning inte genom ändrade ersättningsregler. Ettalternativ är att i stället för nuvarande individuella bedömningtillämpa schablonbelopp för olika typer av funktionshinder men,framhåller verket, därmed förlorar man anpassningen tillindividuella variationer. anser attmotionen bör avstyrkas.Försäkringskasseförbundet anser att de funktionshindradesställning i samhället måste stärkas och atthandikappersättningen därvid är en väsentlig förmån. Förbundettar bestämt avstånd från den beskrivning motionärerna gerbeträffande tillämpning av bestämmelserna och handläggning avärenden rörande handikappersättning. Utifrån de motiv som angesi motionen finns enligt förbundets uppfattning inte någrabärande skäl att föranstalta om en utredning.De Handikappades Riksförbund () uppger att det inomförbundet pågår ett treårigt projekt angående rättstillämpningenav bestämmelserna om handikappersättning. Bakgrunden till dettaprojekt är medlemmarnas erfarenheter av försäkringskassornasolika bedömning av merkostnader och hjälpbehov, kassornastolkning av gällande bestämmelser samt de skiftandehandläggningsrutinerna. Projektet är nu inne i sin slutfas, ochDHR:s erfarenhet är att många försäkringskassor tillämpar ettstrikt byråkratiskt, kontrollerande synsätt i stället för ettmer generöst synsätt, grundat på de faktiska och beräknademerkostnader som den enskilde uppgett. Förutom de nu beskrivnaförhållandena finns det enligt DHR:s uppfattning även andrafaktorer i handikappersättningen som behöver ses över.Handikappförbundens Samarbetsorgan uppger att de problem sombeskrivs i motionen är verklighetsförankrade. Orsaker tillproblemen kan enligt samarbetsorganet vara otillräckligakunskaper hos handläggarna samt svårigheter för vissa enskildaatt ta till vara sina rättigheter. Ett sätt att komma till rättamed problemen skulle vara att utvidga den allmänna rättshjälpenså att den enskilde kan få juridiskt biträde isocialförsäkringsärenden.Enligt utskottets uppfattning är det av grundläggandebetydelse att bestämmelser som reglerar medborgarnas rätt tillförmåner av olika slag tillämpas lika av de beslutande organen.Ett annat förfarande skulle innebära att tillämpningen upplevssom orättvis och orättfärdig. Bestämmelserna omhandikappersättning är som framgått vagt utformade och lämnarutrymme för viss flexibel tillämpning. Utskottet anser dettavara nödvändigt för att de försäkrades individuella behov skallkunna tillgodoses i största möjliga omfattning. Ett alternativmed schablonersättningar förefaller utskottet mindre lämpligt.Till stöd för tillämpningen har kassorna olika hjälpmedel såsomRiksförsäkringsverkets allmänna råd, vilka för övrigt ärföremål för en revidering, samt rättsanalyser, vilket enligtutskottets mening bör innebära en viss garanti för en likabedömning. har uppgett att man inom verkethar ett forum för regelbunden kontakt med representanter förolika handikappförbund där frågor av gemensamt intressebehandlas. Vidare har verket uppgett att man innevarande höstplanerar en uppföljning av försäkringskassornas tillämpning avreglerna rörande handikappersättning.Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion Sf204.Förtidspension m.m.Förtidspension utges till en försäkrad som har fyllt förtid före den månad då han fyller eller hel ålderspensiondessförinnan börjar utges till honom, om hans arbetsförmåga pågrund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska ellerpsykiska prestationsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedeloch nedsättningen kan anses varaktig. Kan nedsättningen avarbetsförmågan inte anses varaktig men kan den antas blibestående för avsevärd tid, har den försäkrade rätt tilltidsbegränsat sjukbidrag.Enligt 7 kap. 3 § AFL skall vid bedömande av i vad månarbetsförmågan är nedsatt beaktas den försäkrades förmåga attvid den nedsättning av prestationsförmågan, som det är fråga om,bereda sig inkomst av sådant arbete som motsvarar hans krafteroch färdigheter och som rimligen kan begäras av honom med hänsyntill hans utbildning och tidigare verksamhet samt ålder,bosättningsförhållanden och därmed jämförliga omständigheter.Bedömningen skall göras efter samma grunder oavsett arten avnedsättningen av prestationsförmågan. I fråga om en försäkradsom fyllt skall bedömningen främst avse hans förmåga ochmöjlighet att bereda sig fortsatt inkomst genom sådant arbetesom han tidigare utfört eller genom annat för honom tillgängligtlämpligt arbete. Med inkomst av arbete likställs i skäligomfattning värdet av hushållsarbete i hemmet.Arbetshindersförsäkring som alternativ till förtidspensionHans Hjortzberg-Nordlund () anför i motion 1993/94:Sf220 atti stället för förtidspension i vissa fall bör som alternativkunna skapas en arbetshindersförsäkring för dem som ärarbetsoförmögna av andra skäl än objektivt konstaterad sjukdom.Motionären anför att antalet förtidspensionärer nu börjar närmasig en halv miljon och att samhällskostnaderna förförtidspensioneringen har blivit orimliga. hardet enligt motionären skett en glidning i bedömningen av närrätt till förtidspension föreligger så att förtidspensionbeviljas när en försäkrad endast har subjektiva sjukdomsbesvär,t.ex. smärta och nervositet, utan att några objektiva fyndkunnat registreras eller att arbetsoförmåga konstaterats. Enligtmotionären beviljas också i många fall förtidspension enbart påden grunden att ett passande arbete inte är inom synhåll elleratt den sökande själv anser att han är sjuk. Motionärenframhåller dock att det i sammanhanget rör sig om svaga gruppersom bör omfattas av välfärden. En arbetshindersförsäkring är idessa fall ett lämpligt alternativ. Ersättningsnivån på dennaförsäkring skulle enligt motionären kunna motsvarasocialbidragsnormen, och de som omfattas av försäkringen skullekunna betraktas som stående till arbetsmarknadens förfogande.Frågan om förtidspensioneringen utreds av Sjuk-och arbetsskadeberedningen. Utskottet vill också erinra om att ien framlagd utredning inom , Rättentill förtidspension och sjukpenning (Ds 1994:91), föreslåsåtgärder som syftar till att förtydliga regelsystemet föraktörerna inom socialförsäkringssystemet och att förbättra detmedicinska underlag som ligger till grund för beslut omförtidspension och sjukpenning. Promemorian harremissbehandlats.Med hänsyn till det pågående utrednings- och beredningsarbetetavstyrker utskottet bifall till motion Sf220.Handikappade studerandes ekonomiGenom ett antal avgöranden av Försäkringsöverdomstolen harslagits fast att sjukbidrag kan beviljas handikappade ungdomarsom inte har arbetslivserfarenhet, om handikappet är av sådanomfattning att någon förmåga att försörja sig genom arbete avbetydelse inte kan förväntas innan den försäkrade fått enlämplig yrkesinriktad utbildning. Försäkringsdomstolen hardärvid poängterat att sjukbidraget får ses som ett stöd underrehabilitering. Avgörandena innebär att sjukbidrag kan beviljasdessa ungdomar under erforderligutbildningstid oavsett handikappets art.I motion 1993/94:Sf505 av m.fl. (s, fp, c, v,kds) begärs ett tillkännagivande om en översyn av de ekonomiskavillkoren för gymnasieelever med funktionshandikapp. I motionenframhålls att vårdbidrag och handikappersättning skall ersättaungdomarna och deras familjer för de speciella kostnaderhandikappet innebär. Enligt motionärerna finns däremot ingenanledning att samhället genom oskäliga ersättningar, i form avexempelvis sjukbidrag vid gymnasiestudier, erbjuder ungdomar medfunktionshandikapp en ekonomisk standard som kraftigt överstigerderas jämnåriga friska kamraters. En översyn av de ekonomiskavillkoren för dessa ungdomar är därför behövlig.