bet · GH01KU30 · 1994-05-05 00:00:00 — Två av dessa avsåg regelrättexportförsäljning och sju utförsel för övriga ändamål. Värdet avexporttillstånden uppgick till . Beloppet avsåg i sin helhetövrig krigsmateriel.Utfrågning av krigsmaterielinspektörenVid utfrågningen framkom bl.a. att ett tjugotal ärenden gällande export tillde tagits upp i rådgivande nämnden . Alla beslutunder året om utförseltillstånd har avsett reservdelar som utgör "övrigkrigsmateriel", alltså ej krigsmateriel för strid. Den materiel som tidigareklassificerades som civil och som exporterats till har främstvarit elektroniska eldledningssystem för fartyg, 9LV. Detta system var tidigaretill ej klassat som krigsmateriel. På den grunden har det sålts förpatrullfartyg, som byggts i , och . Sammanlagt etttrettiotal system har sålts . Vissa delar av systemet ärkrigsmateriel, men de tillverkas i och monteras vid bl.a. tyska varv.Skärpningen av krigsmateriellagstiftningen, som syftade till att få bättrekontroll över flera produkter, medförde att system 9LV numera klassas somkrigsmateriel. Den materiel som det varit frågan om har i stor utsträckningvarit reservdelar till existerande eldledningssystem. Enstakareservdelar klassas som övrig krigsmateriel, men hela elektronikpaketet tilleldledningssystemet klassas som krigsmateriel för strid.De reservdelar och reparationer som varit aktuella för del harinte gällt sådan materiel, som kommit till dessa länder genom otillåtenvidareexport. Export av reservdelar och ammunition till granatgeväret , som på detta sätt hamnat i bl.a. och , ochreservdelar för de Robot 70 som finns i och medges sålunda inte.Beträffande marknadsföringen av krigsmateriel i framkom attregeringen genom lagstiftning har full insyn i företagensmarknadsföring. Företagen har full frihet att marknadsföra vilken materiel devill i vilka länder som helst, men de är skyldiga att i efterhand kvartalsvisredovisa för KMI vilken marknadsföring som bedrivits. KMI har upplyst företagenatt det för i princip inte kommer att lämnas några tillstånd förkrigsmateriel för strid, och därför förekommer ingen konkret marknadsföring avsådant i . För materiel i gränszonen kan, om det rör sig om enföljdleverans, regeringen tänkas medge tillstånd.Utförseltillstånd för krigsmateriel medges överhuvud taget inte till Iraneller . Vad gäller de västra är bedömningen att det skall varmöjligt att lämna tillstånd för försäljning av viss "övrig krigsmateriel". Idenna materieltyp ingår bl.a. bandvagnar med plastkaross i en obeväpnadversion.Andelen förhandsbesked som faktiskt leder till försäljning är låg. Av decirka 250 positiva förhandsbesked som lämnats harendast en fjärdedel lett till senare försäljning. Högst en tredjedel avföretagens offerter leder till försäljning och utförsel.Exporten till granskning av krigsmaterielexport till granskade under /91 (bet. 1990/91:KU30)en vidareexportaffär från till av 24 st. 40 mmluftvärnskanoner jämte ammunition och reservdelar levererade åren 1980--1981.Granskningen gällde bl.a. frågan om vissa uppgifter från iBangkok om att den thailändska regeringen var intresserad av att köpaluftvärnskanoner från borde givit regeringen anledning att misstänka attkanonerna i själva verket var avsedda för konstaterade i sin rapport (SOU 1988:15) att någondirektaffär med inte kom till stånd och att inte ansökt omutförseltillstånd till för de begärda pjäserna. begärdeBofors utförseltillstånd för en leverans till som var identisk med deönskemål som tidigare framförts av den thailändska regeringen. Detslutanvändarintyg som utfärdade saknade enuttrycklig förbindelse att inte vidareexportera materielen. Ministerietbekräftade senare att materielen inte fanns kvar i . Att kanonernaverkligen levererats till stod enligt kommissionens mening utomvarje tvivel. Kommissionen fann inget belägg för att någon inom regeringen,departementen eller myndigheterna känt till att var verklig mottagareav luftvärnspjäserna.Konstitutionsutskottet fann för sin del att den som tog del av uppgifterna omden thailändska regeringens önskemål och ansökan omutförseltillstånd till borde förstått att koppla sammandessa uppgifter. Utskottet delade medborgarkommissionens slutsats att ärendetshandläggning tydde på en anmärkningsvärd brist på vaksamhet inomregeringskansliet.KMI:s redovisningRegeringens prövning när det gäller utförseltillstånd som under 1993beviljats avseende har enligt promemorian givit vid handen attThailand enligt regeringens bedömning uppfyller riktlinjernas villkor för såvälkrigsmateriel för strid som övrig krigsmateriel, en bedömning som fått stöd iden rådgivande nämnden.Under 1993 har sammanlagt 14 utförseltillstånd beslutats av regeringen resp.utrikeshandelsministern. Av dessa tillstånd har den ena hälften avsettregelrätt exportförsäljning och den andra hälften utförsel för övriga ändamål,bl.a. retur av materiel efter reparation. Fyra utförseltillstånd för export haravsett materiel som klassades som krigsmateriel och tre övrigmateriel (reservdelar till tidigare levererade system).Värdet av de sju utförseltillstånden för uppgår till 91 miljonerkronor. Beloppet avser i sin helhet övrig krigsmateriel, och av beloppethänför sig till materiel som inte klassats som krigsmateriel.Utfrågning av krigsmaterielinspektörenVid utfrågningen av krigsmaterielinspektören framkom bl.a. att ingen materielsom utförts till gäller reservdelar för utrustning som utförts tillThailand på illegal väg. Däremot har beviljats tillstånd förutförsel av reservdelar till tre stycken kanoner, som köpte frånSingapore . krävde inget slutanvändarintyg.Singapore hade köpt dessa pjäser från och sålde dem vidare sombeväpning av fartyg som byggts i och som sålts till Thailand.Utskottets bedömningNär det gäller tillståndsgivningen beträffande utförsel av krigsmateriel tillIndonesien finner utskottet att medgivanden av utförsel avsett ammunition samtreservdelar och andra följdleveranser och att tillstånd för utförsel av nymateriel inte har medgivits granskningen avser, dvs.1988--1993. Utskottet konstaterar också att utförsel till av nymateriel enligt KMI:s bedömning inte är aktuell förrän tidigast på något årssikt.Beträffande de s.k. (, ,, , och ) konstaterar utskottet att dessa länderenligt regeringens bedömning uppfyllt riktlinjernas villkor avseende utförselav övrig krigsmateriel och att de på grund av risken för väpnad konflikt iregionen inte medgetts utförsel av krigsmateriel för strid. Som framgått avredovisningen i det föregående har alla beslut avsett tillståndför utförsel av övrig krigsmateriel eller för utförsel som har samband medreparation av materiel eller tillfällig utförsel av prov- ellerdemonstrationsmateriel.När det gäller har regeringens prövning gett vid handen att landetuppfyller riktlinjernas villkor för såväl krigsmateriel för strid som övrigkrigsmateriel. Utskottet konstaterar att de beviljade tillstånden isamtliga fall avsett övrig krigsmateriel och att de till den helt dominerandedelen avsett materiel som inte klassificerats som krigsmateriel. Avredovisningen har också framgått att ingen materiel som utförts har någotsamband med sådan krigsmateriel som tidigare utförts illegalt till viaSingapore.Sammanfattningsvis anser utskottet att regeringen i de här granskade fallenhar tillämpat riktlinjerna för utförsel av krigsmateriel på ett korrekt sätt.Vad utskottet kunnat finna har regeringen följt den rådgivande nämndensrekommendationer.När det gäller bestämmelserna om respekten för mänskliga rättigheter iriktlinjerna för krigsmaterielexport vill utskottet anföra följande.Enligt de nya riktlinjer som antog (prop. 1991/92:174, bet.1992/93:UU1) står det inte i samklang med svensk utrikespolitik att samarbetapå krigsmaterielområdet med stater som grovt och på ett systematiskt sättförtrycker de mänskliga rättigheterna. Denna princip innebär en skärpning iförhållande till tidigare riktlinjer, enligt vilka den direkta användningen avden aktuella materielen för undertryckande av mänskliga rättigheter tillmättesviss betydelse. Enligt utskottets mening är det av största vikt att regeringeni sin bedömning av situationen i ett land som kan bli mottagare avkrigsmaterielexport fäster stor vikt vid respekten för de mänskligarättigheterna. I denna bedömning har enligt utskottets mening denparlamentariskt sammansatta rådgivande nämnden en viktig roll.I övrigt föranleder granskningen inte något uttalande av utskottet.16. Tjänstetillsättningsfrågora) Byte av chef för utskottets granskning har anmälts regeringens och statsrådet av bytet av chef för bilaga A 13.1. Vad somförekommit i ärendet om avgång har enligt anmälan rest fråganhuruvida regeringen -- eventuellt efter påtryckningar -- använt sinutnämningsmakt i avsikt att påverka myndighetsutövningeller tillämpning av lag.Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria frånFinansdepartementet bilaga A 13.2 samt utfrågningar med ,avdelningscheferna vid , ,och , riksbankschefen och statsrådetBo Lundgren bilagorna B 6--B 9. Vidare har utskottet som underlag haft tvåbeslut av Justitiekanslern () samt beslut av ombudsman ochRiksdagens revisorer. Styrelseledamöterna i har skriftligen besvarat vissa frågor.BakgrundAnders Sahlén utsågs till generaldirektör förBankinspektionen och efter sammanslagning av ochBankinspektionen till generaldirektör för den 1 juli 1991.Den 2 september 1993 lämnade han och utsågs av regeringentill minister vid den svenska ambassaden i . Vice riksbankschefenClaes förordnades till ny generaldirektör för en promemoria från redovisas enbakgrund till bytet av chef för myndigheten. Enligt promemorian blev en tjänstvid ambassaden i ledig . Det fanns anledning förregeringen att noga överväga vem som skulle inneha tjänsten och utveckla den iönskvärd riktning. Enligt promemorian gäller som allmän utgångspunkt attregeringen har ett ansvar för att verksamheter under regeringen bedrivs på etteffektivt sätt och i bästa möjliga organisatoriska former. Omdisponeringar kanmotiveras av sådana skäl. Bytet av chef för har legat ilinje med regeringens strävanden att bedriva en resurseffektiv verksamhet ochhar inte syftat till att försvaga myndighetens självständighet. Det understryksi promemorian att regeringen inte utsatts för påtryckningar från något håll isyfte att påverka inspektionens självständighet.Regeringen har enligt promemorian målmedvetet arbetat med att stärkaFinansinspektionens ställning. Arbetet med de problem som kännetecknat densvenska finansmarknaden har nämligen förutsatt en kraftfull ochsjälvständig tillsynsmyndighet. Om den offentliga kontrollen av finansmarknadeninte motsvarar allmänhetens förväntningar sviktar förtroendet för marknaden.Ministern har under utskottets utfrågning angett att han den 4maj 1993 kallades till statsrådet och då tillfrågades om han villebli minister vid svenska ambassaden i . På hans fråga vad somföranledde detta erbjudande svarade statsrådet att regeringen inte hade fulltförtroende för honom. Statsrådet framhöll vidare att eftersom varen kompetent person ville man utnyttja honom på den viktiga befattningen iWashington. frågade i vilket avseende regeringen saknade detfulla förtroendet och räknade då till svar upp ett antal banker ochinstitut, bl.a. Nordbanken och . Efter några dagars betänkandetidaccepterade tjänsten i . Man kom överens om att --med hänsyn till att hade personliga skäl för detta -- väntaöver sommaren med att offentliggöra saken. såg det somfullkomligt klart att han skulle avgå efter det besked han fick men att hanhade valfrihet när det gällde tjänsten i . Han hade fått enmisstroendeförklaring och då måste han avgå. Han upplevde det så, att för attha kvar sin generaldirektörspost skulle han vara tvingad att ändra sitt sättatt leda , men var inte beredd till detta.Erbjudandet kom i och för sig enligt inte helt överraskande.Vissa tecken hade tytt på att allt inte var som det skulle, t.ex. kom det ettpressmeddelande där regeringen uttryckte förtroende för honom,vilket verkade påkallat av något skäl.Anders Sahlén vill dock också peka på att regeringen i budgetpropositionen1993 skrev på ett sätt som gladde honom, nämligen att Inspektionen trots svåraarbetsförhållanden hade utvecklat sina arbetsformer och sin organisation.Inspektionen sades vara på rätt väg. Detta skrevs innan hanfick misstroendeförklaringen. Med hänsyn till uttalandet i budgetpropositionenoch till den positiva utvecklingen av inspektionen är det -- eftersom hangjorde bedömningen att relationerna var på väg att förbättras -- klart att hanblev förvånad när han fick erbjudandet.Enligt var ibland förhållandena i diskussionerna medregeringsföreträdare litet kyliga. Avsikten är emellertid inte att myndighetenoch regeringen alltid skall vara fullständigt överens, utan myndigheten skallju tillämpa lagen enligt sin egen bedömning. Om regeringen har en annanbedömning skall det enligt inte påverka myndigheten.Anders Sahlén har vidare framhållit att utbytet på generaldirektörsposten iviss mening väcker en principiell fråga. En generaldirektör kan naturligtvisbli ängslig i sin ämbetsutövning om han känner att regeringen inte har fulltförtroende för honom trots att han upplever att verksamheten skötts korrekt ochinga anmärkningar riktats från JK:s, JO:s eller revisorers sida.Anders Sahlén ifrågasätter om en verkschef skall kunna bli entledigad för atthan "retar" ett statsråd eller regeringen utan att något större misstagbegåtts.Han har beträffande regeringens planerade utnämning av chef för uppgett att han på en förfrågan den 6 november1992 av dåvarande statssekreteraren om synpå detta svarat att man absolut inte kunde utesluta att förhållandena i bankenvar sådana att det kunde bli till bekymmer för både ,regeringen och . svarade då: "Den risken ärvi beredda att ta." Efter offentliggörandet av regeringsbeslutet ansattes hanav flera jurister som påpekade att det var fråga om delikatessjäv med hänsyntill engagemang i Gotabank.En annan bakgrund till regeringens inställning när det gällergeneraldirektörsposten är synen på hur inspektionens tillsyn skulle bedrivas.Anders Sahlén anser att det måste överlämnas till myndigheten -- dess styrelseoch chef-- att hantera de ärenden som uppstod i samband med den uppkomnafinanskrisen. Han anser att arbetet fungerade utomordentligt väl och attinspektionen gjorde en rimlig avvägning mellan å ena sidan samhällsnyttan ochhänsynen till det finansiella systemet och å andra sidan återhållsamhet avrättssäkerhetsskäl.Statsrådet har under utskottets utfrågning uppgett att han undersamtalet med erbjöd denne posten somminister i . När frågade honom varför han erbjödsposten redovisade statsrådet bl.a. de problem som fanns i fråga om avvägningenmellan tillsynsverksamheten och rekonstruktionsverksamheten. Statsrådetförklarade för att denne var och är en kompetent person men atthan i vissa avseenden inte visat tillräckligt omdöme. Det hade i och för sigfunnits all möjlighet att med utgångspunkt från vad som sägs iverksledningspropositionen framföra till att han i det aktuellaavseendet inte hade fullt förtroende från regeringens sida. Statsrådetförklarade också att ett skiljande från generaldirektörsposten inte varaktuellt och inte var uppe till diskussion utan att det var fråga om etterbjudande som kunde accepteras eller avböjas.I detta fall fanns enligt godtagbara skäl för en förflyttning.Inspektionen koncentrerade sig inte tillräckligt klart på sintillsynsverksamhet utan deltog i rekonstruktionsarbete på ett sätt som kundeskada tilltron till dess myndighetsutövning, dvs. tillsynen som sådan. Undervåren 1993 uppkom en offentlig diskussion i fråga om ochdess verksamhet. Sedan accentuerades problemet genom Justitiekanslernsgranskning av den s.k. Njordaffären. Han fick indikationerfrån att den då pågående skulle kunnaresultera i erinringar mot i vissa avseenden.Organisationen kunde i ett sådant läge tjäna på förnyelse i sin ledning.Eftersom det fanns en lämplig post som väl skulle passa och hanskompetens fanns det all anledning att då genomföra en förändring som BoLundgren tidigare hade övervägt. Det ligger i regeringens ansvar förstatsförvaltningen att säkerställa att man i varje läge har tillräckligkompetens i ledningen och det ligger i verksledningsbeslutet ett krav på ettaktivt ledarskap från regeringens sida. Det var enligt hans mening oerhörtviktigt att verksamhet gav uttryck för fullständigkompetens, och det fick inte riskeras en diskussion om detta med anledning avkritik från JK. är enligt statsrådet en effektiv och beslutsförperson med kompetens och stor integritet. Men det är enligt statsrådetalldeles uppenbart att han i några avseenden inte hade lyckats med den ledningsom han skulle utöva i inspektionen.Enskilda händelser har enligt statsrådet inte styrt honom när det gällt hansförtroende för . När det gäller den planerade utnämningen avChrister hade han fått rapport från att utnämningen.Frågan om byte på posten som chef för aktualiserades redannågra veckor efter regeringens tillträde . Det konstaterades att detfanns ett problem och att man sökte en lösning. Statsrådet ansåg dock att detmåste finnas förutsättningar för att en omflyttning skulle innebära någottotalt sett positivt och behövde därför finna en annan lämplig person som kundetänkas acceptera tjänsten. Han diskuterade saken med chefLennart , med riksbankschefen och möjligen med f.d.statsrådet våren 1992.Den tidigare statssekreteraren i , nuvaranderiksbankschefen , har under utskottets utfrågning framhållit attomflyttningen grundade sig på en samlad bedömning av hur statsrådet skulledisponera sina personella resurser. Bedömningen gjordes också att det kanskefanns anledning att accelerera förnyelsearbetet inom . UrbanBäckström har också pekat på att det kan behövas ett chefsbyte när en chefblivit tröttkörd av en oerhört arbetsam situation och det fortfarande återstårstora ansträngningar. Han upplevde att det inte fanns något gravt misstroendemot . När det gäller samtalen rörande har UrbanBäckström uppgett att klart tillstyrkte att denne utsågs tillchef för vid , ,och har under utskottets utfrågning angett att deblivit mycket förvånade över beskedet att skulle byta post.Avdelningscheferna har liksom styrelseledamöterna regeringsrådet generaldirektören uttryckt sin uppskattning av chef för beslut och den 8 december 1993Genom en skrivelse som kom in till den 20 december1991 överlämnade till Justitiekanslern att utreda i vad måndet kunde finnas grund för kritik mot den verksamhet som bl.a.Finansinspektionen utövade i samband med Försäkringsaktiebolaget . JK meddelade beslut i ärendet. Den 3 december 1992uppdrog regeringen åt JK att granska handläggning avtillsynsärendet avseende för tiden efter bolagets konkurs. Iregeringskansliet förelåg då en överklagan av ett beslut den 19 december 1991att meddela och dess styrelse en "allvarlig erinran" enligt 19 kap. 11 §försäkringsrörelselagen (1982:713). I detta ärende meddelade JK beslut den 13december 1993.JK gav i det första beslutet en redogörelse för vissa av de rättsligaförutsättningar som en förvaltningsmyndighet med tillsynsuppgifter har attarbeta under. Enligt regeringsformen gäller således att all offentlig maktskall utövas under lagarna, vilket uttrycker förvaltningens lagbundenhet.Bestämmelsen 1 kap. 9 § regeringsformen föreskriver att de som utövar offentligverksamhet skall iaktta saklighet och opartiskhet i sitt arbete. Inom de ramarför myndighetens uppgift som anges i lag ges ofta ett varierande utrymme för enmyndighets lämplighetsprövning, men maktbefogenheterna får endast användas föravsedda syften. Dessa syften anges ytterst i lag och kan utvecklas närmare iförordningar som rör det särskilda ansvarsområdet och imyndighetsinstruktionen. Myndighetens beslutade åtgärder skall begränsas tillvad som är nödvändigt för att uppnå det avsedda syftet.JK framhöll att en tillsynsmyndighet kan ha en mycket svår och känsligarbetsuppgift. Dess användning av informella åtgärder kan alltid komma underdiskussion. Det är enligt JK mycket viktigt att man inom myndigheten ärmedveten om detta och om de rättsliga principer som gäller för verksamheten.Det är ytterst genom ett korrekt förvaltningsförfarande som delsrättssäkerheten skall garanteras för de subjekt som omfattas av tillsynen, delseffektiviteten i tillsynsuppgiften skall tillgodoses.JK konstaterade att det inte minst för en tillsynsmyndighet verksam på detfinansiella området finns ett betydande utrymme för underhandskontakter med deberörda företagen och deras ledningar så länge dessa kontakter håller sig inomramen för de syften som statsmakterna lagt fast för tillsynsuppgiften ochåtgärderna inte är oförenliga med principerna för förvaltningsförfarandet påområdet. JK tog i beslutet bl.a. upp frågan om det från Finansinspektionenssida varit korrekt att engagera sig i rekonstruktionsarbete och om formerna fördetta varit lämpliga och om korrekta tillsynsåtgärder vidtagits. JK framhölldet förhållandet att inspektionen beträffande försäkringsaktiebolaget inte vidtog sådana rättsliga åtgärder som anges i 19 kap.försäkringsrörelselagen. Först sedan konkursen var ettfaktum hade ett tillsynsärende i formell mening inletts. Inspektionen gjordeenligt JK den bedömningen att det förelåg förutsättningar för att uppnå önskatresultat genom att engagera sig i rekonstruktionsarbetet, och den valde därföratt söka bidra till en lösning utan att tillgripa sådana rättsliga åtgärder somanges i försäkringsrörelselagen. Enligt JK kan det sägas ligga inom ramen förinspektionens tillsynsverksamhet på detta område att informellt bidra tilllösningar av problem i större sammanhang. Det ligger rent av i sakens natur attinspektionen skall kunna ta på sig en roll av katalysator mellan parter somberörs av en krissituation. Arbetsmetoden är dock inte helt problemfri.Uppenbara och allvarliga brister som enligt lag skall föranleda inspektionensingripande i angivna former kan inte rimligen få stå opåtalade under en längretid. Allmänhetens tilltro till lagstiftningen och inspektionen kan i efterhandkomma i allvarlig fara om inte en stadgad procedur iakttas.Inspektionen kan enligt JK få svårt att undvika misstankar om dubbelställningoch bristande integritet. Det kan vara svårt att förena rollen som kontrollörmed att uppfattas som aktör. Det kan -- sade JK vidare -- inte uteslutas att ensituation uppstår där det blir svårt att i efterhand bedöma om inspektionenutövat myndighet i offentligrättslig mening eller agerat så att den irealiteten kunnat uppfattas närmast som part i en ren förhandlingssituation --något som ligger helt utanför ramen för den rättsliga tillsynsuppgiften.Att tillsynsmyndigheten för medverkar till att förutsättningarna fören rekonstruktion av ett försäkringsbolag undersöks kunde dock enligt JK varaväl förenligt med föreskrivna uppgift att verka för en sundutveckling.JK kunde i och för sig ha förståelse för om inspektionen under en kortare tidinte velat "störa" rekonstruktionsarbetet med formella tillsynsåtgärder. Inteminst för att skydda inspektionen från misstänkliggöranden om att fungera somaktör i stället för som kontrollör syntes det JK viktigt att rollen somtillsynsmyndighet med de rättsliga befogenheter det innebär markeras tydligtvid varje form av deltagande från tillsynsmyndigheten i ettrekonstruktionsarbete.JK fann för sin del sammanfattningsvis att bedömning attgå in i ett rekonstruktionsarbete fick anses ligga inom ramen för inspektionensbefogenheter. JK varnade dock för de integritetsproblem som kunde uppkomma ochframhöll att inspektionen borde ha initierat ett formellt tillsynsärende medvad därtill hör.I beslutet riktade JK kritik mot brister iFinansinspektionens diarieföring. Bl.a. hade sekretesskyddade handlingar intediarieförts, vilket enligt JK inte kunde godtas. JK påpekade också vikten avatt dokumentation av t.ex. samtalsuppgift sker i vederbörlig ordning. Vidarefann JK att handläggningstiderna i ärenden om utlämnande av allmänna handlingari vissa fall varit anmärkningsvärt långa. Dessutom fann JK brister när detgäller kommunikationsskyldighet med part.