bet · GH01AU9 · 1994-02-22 00:00:00 — Åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet I betänkandet behandlar utskottet regeringens förslag iproposition 1993/94:101 Åtgärder mot rasistisk brottslighet ochetnisk diskriminering i arbetslivet i de delar som avser etniskdiskriminering i arbetslivet. Propositionens avsnitt om åtgärdermot rasistisk brottslighet med ändringar i haröverlämnats till justitieutskottet för beredning. De förslag somutskottet behandlar bygger i allt väsentligt på förslag somlämnats av Utredningen (A 1990:4) för åtgärder mot etniskdiskriminering (EDU) i betänkandet SOU 1992:96, Förbud motetnisk diskriminering i arbetslivet.Utskottet tillstyrker propositionen som innebär att detfr.o.m. införs regler om förbud mot etniskdiskriminering i arbetslivet. Lagstiftningen är uppbyggd kringtvå förbud mot otillbörlig särbehandling på etnisk grund. Detena förbudet tar sikte på behandlingen av arbetssökande och detandra på behandlingen av arbetstagare. De nya bestämmelsernaskall tillsammans med de nuvarande reglerna i lagen (1986:442)mot etnisk diskriminering ingå i en ny lag mot etniskdiskriminering. En motion som väckts med anledning avpropositionen, två motioner från den allmänna motionstiden 1993och en motion från allmänna motionstiden avstyrks. Dessutomavstyrker utskottet en motion från den allmänna motionstiden1994 med förslag till ny lag om förbud mot diskriminering avfunktionshindrade som anknyter till Handikapputredningensförslag.Reservation har avgetts av de socialdemokratiska företrädarnai utskottet. företrädare i utskottet har avgetten meningsyttring.InledningProposition 1993/94:101 om åtgärder mot etnisk diskrimineringjämte följande lagförslag1. lag om ändring i ,2. lag mot etnisk diskriminering,3. lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången iarbetstvister,4. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),har hänvisats till arbetsmarknadsutskottet.Med anledning av propositionen har följande motioner väckts:1993/94:A34 av m.fl. (v),1993/94:A35 av och (nyd),1993/94:A36 av m.fl. (s).Arbetsmarknadsutskottet har beslutat att överlämna följandeavsnitt av propositionen till justitieutskottet, nämligen2.1 Förslag till lag om ändring i ,5. Åtgärder mot rasistisk brottslighet m.m.,8.1 Specialmotivering angående Förslaget till lag om ändring ibrottsbalken samtberörda delar av bilagorna 1, 2, 3, 6 och 7.Även motionerna 1993/94:A34 yrkandena 1 och 2,1993/94:A35 och 1993/94:A36 som knyter an till nämnda avsnitthar arbetsmarknadsutskottet beslutat att överlämna tilljustitieutskottet.I detta betänkande behandlar arbetsmarknadsutskottetdels proposition 1993/94:101 avsnitten 1, 2.2--2.4, 3--4,6--7, 8 i berörda delar jämte därtill hörande lagförslag,dels motion 1993/94:A34 yrkandena 3--7 som väckts medanledning av propositionen och som hör till nämnda avsnitt,dels de under allmänna motionstiden och 1994 väcktamotionerna1992/93:Ju618 yrkande 5 av m.fl. (v),1992/93:A727 av m.fl. (s, c, v),1993/94:Ju615 yrkande 3 av och (),1993/94:So276 yrkande 8 av m.fl. (s).Av utskottet behandlade lagförslag återfinns i bilaga tilldetta betänkande. 2. lag mot etnisk diskriminering,3. lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången iarbetstvister,4. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100). Motioner väckta med anledning av propositionen1993/94:A34 av m.fl. (v) vari yrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en folkrättslig förpliktelse för Sverigeatt lagstifta mot etnisk diskriminering i arbetslivet,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att diskrimineringsförbudet också böromfatta indirekt diskriminering,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om utformningen av förbudet mot otillbörligsärbehandling av arbetssökande,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att även ekonomiskt skadestånd skall kunnautdömas vid diskriminering av arbetssökande,7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av en särskild regel omfördelningen av rättegångskostnaderna.Motioner väckta under allmänna motionstiden 19931992/93:Ju618 av m.fl. (v) vari yrkas5. att hos regeringen begär förslag till lag motetnisk diskriminering på arbetsmarknaden som bygger på ettgenerellt utformat diskrimineringsförbud och förbud mot indirektdiskriminering.1992/93:A727 av m.fl. (s, c, v) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en lag mot diskriminering avhomosexuella i arbetslivet.Motioner väckta under allmänna motionstiden 19941993/94:Ju615 av och () variyrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av lagstiftning mot diskrimineringav homosexuella i arbetslivet.1993/94:So276 av m.fl. (s) vari yrkas8. att hos regeringen begär förslag tilldiskrimineringslagstiftning enligt vad som anförts i motionen. InledningI finns ett stort antal olika etniska grupper. Detfinns skäl att anta att etnisk diskriminering förekommer på densvenska arbetsmarknaden och att nuvarande rättsregler inte gerett tillräckligt gott skydd. Det saknas enheltäckande lagstiftning för att komma åtdiskrimineringsförfaranden på arbetsmarknaden. en skillnad mellan situationen för de arbetssökande ochsituationen för de redan anställda på framför allt den privatadelen av arbetsmarknaden.Sverige har ratificerat tre konventioner som direkt rör fråganom etnisk diskriminering i arbetslivet. Det är 1966 årsFN-konvention om avskaffande av alla former av rasdiskriminering(prop. 1970:87, LU41, rskr. 261), om ekonomiska,sociala och kulturella rättigheter (prop. 1971:125) ochILO-konventionen nr 111 om diskriminering i fråga om anställningoch yrkesutövning (prop. Medlemmar i den kommitté somhar att övervaka efterlevnaden av rasdiskrimineringskonventionenhar ifrågasatt huruvida uppfyller sina åtaganden enligtkonventionen på arbetslivets område. Regeringen bedömer attSveriges internationella åtaganden inte innebär någon absolutskyldighet att införa en lagstiftning som förbjuder etniskdiskriminering i arbetslivet men att det får anses vara mestförenligt med konventionernas syfte att göra det.Propositionens lagförslag grundar sig på förslag som lämnatsav Utredningen (A 1990:4) för åtgärder mot etnisk diskriminering(EDU) i betänkandet SOU 1992:96, Förbud mot etniskdiskriminering i arbetslivet. En utförlig genomgång av Sverigesinternationella åtaganden och det tidigare utredningsarbetetfinns i propositionen på s. 25--31 samt i utredningsbetänkandetpå s. 43--53 och s. 79--95.Utskottet ger i det följande viss bakgrundsinformation röranderättsläget och uppehåller sig därefter vid frågor somaktualiserats motionsvägen.BakgrundGrundlagen bygger på uppfattningen om alla människors likavärde och innehåller förbud mot diskriminerande lagstiftning ochkrav på allas likhet inför lagen samt att saklighet ochopartiskhet skall iakttas inom den offentliga förvaltningen.Svensk lagstiftning saknar emellertid ett generellt förbud motetnisk diskriminering i arbetslivet.Lagen mot etnisk diskriminering som infördes ochomfattar hela samhällslivet uttrycker ett totalt fördömande avetnisk diskriminering, dock utan att innehålla något förbud.Lagen reglerar och Nämndens motetnisk diskriminering verksamhet.Straffstadgandet i 16 kap. 9 § om olagadiskriminering som infördes innehåller vissa regler motdiskriminering i näringsverksamhet och i det allmännasverksamhet men omfattar inte arbetslivet.På den privata arbetsmarknaden är anställningsrätten fri i denmeningen att det inte finns någon allmän lagregel enligt vilkenarbetsgivaren är skyldig att iaktta saklig grund föranställning. Anställningsfriheten inskränks dock av regler ilagen om vissa anställningsfrämjande åtgärder (främjandelagen),lagen om anställningsskydd (LAS) och jämställdhetslagen. Någonrättslig möjlighet att ingripa ens mot uttrycklig etniskdiskriminering i en anställningssituation finns emellertid inte.Statliga arbetsgivare är bundna av grundlagsregeln att vidtillsättning av statlig tjänst skall avseende fästas endast vidsakliga grunder. Den som anser sig felaktigt förbigången vidstatliga tillsättningsbeslut har möjlighet att överklaga iadministrativ ordning. På den kommunala sidan gäller utöver dengrundlagsfästa objektivitetsregeln, som innebärdiskrimineringsförbud, inga generella regler för anställning avpersonal.Skydd mot diskriminerande avskedanden och uppsägningar finnsför de flesta arbetstagare genom lagen om anställningsskydd(LAS). Uppsägning i strid mot LAS kan i vissa fall förklarasogiltig. Överträdelser av reglerna i LAS är vidareskadeståndsgrundande. Genom Arbetsdomstolens (AD) praxis har detvidare utvecklats en allmän rättsgrundsats av innebörd attarbetsgivarnas fria arbetsledningsrätt inte får utnyttjas på ettotillbörligt eller godtyckligt sätt.Genom lagen om medbestämmande i arbetslivet (MBL) slutligenhar arbetstagarna möjlighet att genom sina organisationer utövaett inflytande på personalpolitiken. Det är emellertid sällsyntatt frågor om etnisk diskriminering regleras genomkollektivavtal.PropositionenI propositionen föreslås en särskild arbetsrättslig lag medförbud mot etnisk diskriminering i arbetslivet som skall gällaför hela arbetsmarknaden. De nya bestämmelserna skalltillsammans med de nuvarande reglerna i lagen (1986:442) motetnisk diskriminering ingå i en ny lag mot etniskdiskriminering.Lagstiftningen är uppbyggd kring två förbud mot otillbörligsärbehandling på etnisk grund. Det ena förbudet avser behandlingav arbetssökande och det andra behandling avarbetstagare. Diskrimineringsgrunderna är ras, hudfärg,nationellt eller etniskt ursprung eller trosbekännelse. Förbudetriktar sig mot avsiktliga otillbörliga förfaranden som innebärnegativ särbehandling på etnisk grund. S.k. indirektdiskriminering omfattas inte av förbudet.För att träffas av förbudet mot diskriminering avarbetssökande skall arbetsgivaren ha anställt någon annan änden diskriminerade. Det är genom att anställa den andre somöverträdelsen sker. Ett diskriminerande beteende underrekryteringsförfarandet träffas inte i sig av förbudet men kan,om det lett fram till att arbetsgivaren anställt någon annan,läggas arbetsgivaren till last. För att diskriminering överhuvud taget skall anses föreligga måste det ha varit något annatän sakliga skillnader som motiverat särbehandlingen. De normersom arbetsgivaren använder måste framstå som förklarliga och ihuvudsak rationella för en utomstående för att sakliga skälskall anses föreligga för ett handlande.Otillbörlighetsrekvisitet medför att förbudet t.ex. inte ärtillämpligt när ett trossamfund anställer en trosfrände förkyrkligt arbete framför någon annan av annan trosuppfattning.Förbudet mot otillbörlig särbehandling av arbetstagareinriktas på tre olika situationer. Den första gälleranställnings- och andra arbetsvillkor, den andraarbetsledningsbeslut och den tredje särskilt ingripande åtgärderfrån arbetsgivarens sida mot arbetstagaren som t.ex. uppsägning.Den huvudsakliga sanktionen mot överträdelse avdiskrimineringsförbudet skall vara skadestånd. Endast allmäntskadestånd skall kunna utdömas till arbetssökande, ochskadeståndet skall delas för det fall flera arbetssökande blivitförbigångna genom samma anställningsbeslut. Vid diskrimineringav arbetstagare skall både ekonomiskt och allmänt skadeståndkunna utgå.Diskrimineringsombudsmannen () föreslås få en processföranderoll i diskrimineringstvister som i huvudsak påminner om denroll som (JämO) har ikönsdiskrimineringstvister. Lagen om rättegången i arbetstvistergörs tillämplig och Arbetsdomstolen blir huvudsakligt forum.Sveriges åtagande enligt FN:srasdiskrimineringskonventionPropositionen1966 års syftar till faktisk jämlikhet mellanmänniskor utan åtskillnad på grund av ras, hudfärg ellernationellt eller etniskt ursprung. Konventionen ålägger staternaatt göra slut på rasdiskriminering i alla dess former ochuttryck, således även från enskildas sida.Konventionsstaterna skall enligt de grundläggandebestämmelserna i artikel 2 dels fördöma rasdiskriminering, delsföra en politik som syftar till att avskaffa rasdiskrimineringoch dels genom positiva åtgärder främja jämlikhet mellanmänniskor oberoende av ras m.m. I detta syfte skall staternaförbjuda och med alla lämpliga medel, däribland den lagstiftningsom omständigheterna påkallar, göra slut på rasdiskrimineringfrån personers, gruppers eller organisationers sida.För att uppfylla de grundläggande förpliktelserna förbindersig staterna i artikel 5 att förbjuda och avskaffarasdiskriminering i alla dess former och att tillförsäkra envar,utan åtskillnad grundad på ras, hudfärg eller nationellt elleretniskt ursprung, likhet inför lagen, särskilt i vad avseråtnjutande av särskilt uppräknade rättigheter, bl.a. ekonomiskaoch sociala rättigheter. Enligt konventionstexten avses medekonomiska rättigheter i synnerhet rätten till arbete, tillfritt val av anställning, till rättvisa och gynnsammaarbetsvillkor, till skydd mot arbetslöshet, till lika lön förlika arbete och till rättvis och gynnsam lön för arbete, rättenatt bilda och ansluta sig till en fackförening och rätten tillundervisning och utbildning.Enligt artikel 6 i konventionen skall staterna tillförsäkraenvar dels skydd mot kränkning av hans rätt enligt konventionen,dels rätt till ersättning för skada till följd av sådankränkning.Regeringen anför som sin uppfattning att den aktuellakonventionen inte innebär en absolut skyldighet att införa enlagstiftning mot etnisk diskriminering i arbetslivet men att dettorde vara mest i linje med konventionens intentioner att göradetta.MotionenVänsterpartiet framhåller i motion A34 yrkande 3 att dettveklöst förekommer rasdiskriminering i arbetslivet och attSverige därför med hänsyn till åtagandet enligt 1966 årskonvention har en folkrättslig förpliktelse att lagstifta motföreteelsen. Motionärerna begär att ger regeringendetta till känna.Utskottets övervägandenEDU framhåller i sitt betänkande (SOU 1992:96, s. 112) att detkan råda tveksamhet främst om hur artikel 5 i konventionen skalltolkas. Enligt EDU har det också inomRasdiskrimineringskommittén, som bevakar konventionensefterlevnad, funnits skilda uppfattningar om vad artikelnställer för krav på konventionsstaternas nationellalagstiftning. Artikel 5 har enligt EDU antingen uppfattatsinnebära endast att den nationella lagstiftningen inte får varadiskriminerande i den mån de uppräknade rättigheterna ärtillförsäkrade enligt denna eller tolkats så att staterna ocksåär skyldiga att i lag verkligen tillförsäkra envar de uppräknaderättigheterna. Den förstnämnda tolkningen förefaller EDU mestriktig. Sammanfattningsvis finner EDU att folkrättsligtinte är absolut förpliktat att införa lagstiftning på området,men att lagstiftning likväl skulle överensstämma väl med syftetmed träffade internationella överenskommelser.I EDU:s uppdrag ingick också bl.a. att undersöka möjligheternaatt reglera frågor om etnisk diskriminering i arbetslivet genomkollektivavtal antingen som ett alternativ till eller somkomplement till lagstiftning. Utredningen har därvid klartförordat att det grundläggande skyddet bör ges i lagform.Regeringen instämmer i denna uppfattning. Regeringen framhållerdärvid att ett viktigt skäl för att välja lagstiftning är attskyddet mot diskriminering bör gälla alla och inte bara dem somär fackligt anslutna. Som främsta skäl betonas de långsiktigtnormbildande effekterna av en lagstiftning. En lagstiftningvisar tydligt samhällets värderingar och ger ökad tyngd åtargument och praktiska åtgärder vad gäller organisationernasarbete mot diskriminering. Även om det införs en lagstiftningkommer det att finnas stort utrymme för kompletterandeavtal på arbetsmarknaden.De i motionen A34 yrkande 3 framförda synpunkterna om Sverigesfolkrättsliga förpliktelse att lagstifta mot etniskdiskriminering i arbetslivet får enligt utskottets uppfattninganses tillgodosedda med det nu framlagda förslaget. Motionen böri denna del inte föranleda någon åtgärd. Härutöverfinns enligt utskottets mening ingen anledning för riksdagenatt i detta sammanhang uttala sig om vidden av Sverigesförpliktelser enligt konventionen. Utskottet avstyrker motionA34 yrkande 3.Diskrimineringsförbudets utformningPropositionenFörbudet mot otillbörlig särbehandling av arbetssökande i 8 §inriktas enligt förslaget på fall där arbetsgivaren har anställtnågon annan än den diskriminerade. Överträdelsen uppkommer meddenna konstruktion genom arbetsgivarens beslut att anställa denandre. Propositionen överensstämmer med vad EDU föreslagit.Förbudsregleringen i såväl 8 som 9 §§ riktar sig vidare motavsiktliga otillbörliga förfaranden som innebär negativsärbehandling på etnisk grund. S.k. indirekt diskrimineringomfattas inte av förbudet. Indirekt diskriminering ansesinnebära att till synes neutrala regler eller villkor uppställs,med eller utan diskriminerande avsikt, som gäller för alla mensom får till följd att det bara är medlemmar ur en viss gruppeller vissa grupper som missgynnas. Det diskriminerande momentetutgörs av effekten av dessa uppställda regler eller villkor.MotionernaI motion A34 yrkande 5 begärs etttillkännagivande om att det bör införas ett generellt utformatdiskrimineringsförbud i 8 § som träffar alla situationer då enarbetssökande i samband med anställningsförfarandet blivitpåtagligt orättvist behandlad på grund av etniskt ursprung. Ettförbud som förutsätter att det fattas ett anställningsbeslutriskerar att bli verkningslöst. Enligt motionärerna finns detvidare en uppenbar risk att lagens rekvisit "förbigången" ledertill att diskrimineringsmålen kommer att handla om meriter ochmeritvärdering. Likartade synpunkter framförs i partiets motion1992/93:Ju618 yrkande 5.Vänsterpartiet begär i motion A34 yrkande 4 och i motion1992/93:Ju618 yrkande 5 vidare ett tillkännagivande om att lagenäven bör förbjuda indirekt diskriminering. I motionen sägsatt fallen av direkt diskriminering säkerligen är utomordentligtfåtaliga. Om den nya lagen inte skall hamna i "vanrykte" börsåledes enligt motionärerna förbudet omfatta även indirektdiskriminering.Utskottets övervägandenEDU:s förslag att begränsa diskrimineringsskyddet till falldär själva beslutet om anställning varit diskriminerande harkritiserats från åtskilliga remissinstanser. Regeringenframhåller för sin del i propositionen bl.a. att EDU:s förslagtill snävare lagkonstruktion är klarare och lättare att tillämpaän ett förbud med mera generell räckvidd. Regeringenifrågasätter vidare om det över huvud taget är möjligt attkonstruera en reglering som med krav på rättssäkerhet kanverksamt tillämpas på det otal olika situationer som idiskrimineringshänseende kan uppkomma i enanställningssituation. Det ifrågasätts i propositionen också ominte ett vidare diskrimineringsförbud i anställningsförhållandenkräver generella föreskrifter om hur ett anställningsförfarandeskall gå till. Det befaras slutligen att ett generelltdiskrimineringsförbud kan leda till orimligt höga krav påarbetsgivarna. En arbetsgivare kan t.ex. bli tvungen att förasärskilda anteckningar eller göra en bedömning av alla somkontaktar honom, eventuellt utan samband med ettanställningsärende.Utskottet delar regeringens syn på svagheterna med ettgenerellt diskrimineringsförbud. Genom att knyta förbudettill ett anställningsbeslut torde det diskriminerande momentetbli tydligare och förstärka lagstiftningens genomslagskraft.Diskriminerande förfaranden under rekryteringsfasen kommerdessutom att omfattas av det föreslagna förbudet i de fallförfarandet sedermera lett fram till att den diskrimineradeblivit förbigången vid anställningsbeslutet. Utskottet avstyrkerdärmed motionerna A34 yrkande 5 och 1992/93:Ju618 yrkande 5 imotsvarande del.Utskottet delar vidare den uppfattning som framförs ipropositionen att förbuden att diskriminera arbetssökande ochredan anställda skall inskränkas till fall av avsiktligdiskriminering. Motionärerna har inte ifrågasatt dennabegränsning och utskottet har uppfattat motionen som en begäranatt förbuden skall omfatta avsiktliga fall av s.k. indirektdiskriminering.Som påpekats i propositionen är skillnaden mellan direkt ochindirekt diskriminering inte helt klar. Om således enarbetsgivare med diskriminerande avsikt uppställer i signeutrala föreskrifter som får diskriminerande effekter när detillämpas mot en enskild är föreskrifterna bara "svepskäl" ochförfarandet framstår som direkt diskriminering. Förfarandetfaller alltså inom det förbjudna området enligt lagförslaget.Eftersom avsiktliga fall av indirekt diskriminering såledesomfattas av förbudsregeln, är motionerna, som utskottetuppfattat dem, tillgodosedda. Utskottet avstyrker bifall tillmotionerna 1992/93:Ju618 yrkande 5 i motsvarande del och A34yrkande 4.Skadestånd vid diskriminering av arbetssökandePropositionenRegeringen föreslår att, i likhet med vad som gäller enligtjämställdhetslagen, endast allmänt skadestånd skall kunna lämnasvid diskriminering av arbetssökande, medan möjlighet till bådeekonomiskt och allmänt skadestånd skall finnas fördiskriminerade arbetstagare. Med ekonomiskt skadestånd avsesersättning för den förlust som uppkommit, medan allmäntskadestånd eller ideellt skadestånd utgör en allmän kompensationför den kränkning som diskrimineringen har inneburit.MotionenVänsterpartiet anför i motion A34 yrkande 6 att eftersom ettdiskriminerande anställningsbeslut inte kommer att kunnaogiltigförklaras måste, om sanktionen skall bli effektiv, ocksåekonomiskt skadestånd kunna utdömas.Utskottets övervägandenUtskottet anser att det finns starka skäl som talar mot attinföra en rätt till ekonomiskt skadestånd vid diskriminering avarbetssökande. Ekonomisk kompensation för utebliven lön ochandra förmåner till den som inte fått ett arbete måste bygga påen tanke om rätt till anställning för den mest kvalificeradesökanden. Någon sådan rätt finns inte. Avsikten är heller inteatt den föreslagna lagen skall medföra en ändring av principenom den fria anställningsrätten. Den ekonomiska skadan ärdessutom svår att konstatera och uppskatta i sådana fall. Skullesökanden ha tillträtt? Vilken lön skulle ha utgått? Hur längeskulle anställningen varat? En annan svårighet uppkommer närflera arbetssökande blivit diskriminerade genom sammaanställningsbeslut. Utskottet anser således att en lag motetnisk diskriminering i detta avseende bör utformas på sammasätt som jämställdhetslagen och att endast allmänt skadeståndskall kunna utgå vid diskriminering av arbetssökande. Utskottetavstyrker motion A34 yrkande 6.RättegångskostnaderPropositionenPropositionen innebär att de processuella reglerna viddiskrimineringstvister enligt den nya lagen utformas i alltväsentligt efter mönster av jämställdhetslagens motsvarandebestämmelser. Det innebär att tvister löses i arbetsrättsligordning och att det i 16 § i den nya lagen införs en hänvisningtill lagen om rättegången i arbetstvister. I sådana tvistergäller vanliga regler om fördelningen avrättegångskostnaderna. Huvudregeln är därvid att den part somförlorar får betala även motpartens kostnader. Arbetstvistlageninnehåller emellertid ett undantag från huvudregeln som innebäratt domstolen kan förordna att vardera parten skall bära sinkostnad om den part som förlorat målet hade skälig anledning attfå tvisten prövad. Denna regel kan antas få tillämpning i en deldiskrimineringstvister, t.ex. sådana där utgången i måletberodde på omständigheter som från början var okända för enförlorande arbetssökande. Den nämnda undantagsregeln innebärtillräckliga möjligheter att frångå de vanligarättegångskostnadsbestämmelserna i de fall där dessa slåralltför hårt mot käranden. Det finns därför ingen anledning attinföra några särskilda kostnadsregler fördiskrimineringstvister på etnisk grund. I de fall DO för talanstår DO för kostnadsansvaret, och den enskilda arbetssökandeneller arbetstagaren risker inte att få betala motpartensrättegångskostnader.MotionenVänsterpartiet anför i motion A34 yrkande 7 att det börinföras en särskild regel om begränsning av ansvaret förrättegångskostnader i den nya lagen.