bet · GH01SoU20 · 1994-03-24 00:00:00 — I och med husläkarreformens införande är ävenbarnhälsovårdens och mödrahälsovårdens framtid osäker, enligtmotionen. Motionären begär således ett tillkännagivande tillregeringen om att vid omstruktureringen av den offentligasektorn använda det yttersta av sina tillgängliga resurser föratt prioritera barns behov av stöd, vård, tillsyn och omsorg(yrkande 1). Motionären begär vidare ett tillkännagivande omatt vid den offentliga sektorns omstrukturering ta till varaolika personalgruppers kunskaper om framför allt barnenshemförhållanden och deras situation inom barnomsorg, skola etc.(yrkande 2). Motionären anför att ifrågasättandet av t.ex.mödra- och barnhälsovård, barnomsorg och skola under senare tidhar gjort att personalen där mer eller mindre tappatarbetsglädje och motivation. Motionären begär vidare etttillkännagivande om vad i motionen anförts om att verka för enutveckling av samarbetet mellan olika verksamheter som har medbarn och barns uppväxt att göra (yrkande 3). Vi har inte rådatt kasta bort erfarenheter och kunskaper, heter det. Slutligenbegärs ett tillkännagivande om vad i motionen anförts om attverka för en ökad samverkan mellan de delar inom den offentligasektorn som har med barns uppväxt och andra förhållanden attgöra och föräldrar/vårdnadshavare (yrkande 4). Motionärenanför att de flesta föräldrar har ambitionen att vara godaföräldrar och är det också. Många föräldrar har dock genom bristpå socialt nätverk utanför det offentliga systemet behov avutbyte av erfarenheter och kunskaper med andra föräldrar,exempelvis inom föräldrautbildningen och den öppna förskolan.I motion So261 av m.fl. (v) begärs attriksdagen ger regeringen till känna vad i motionen anförts omatt socialtjänstlagen bör omarbetas till en rättighetslag(yrkande 2). Motionärerna anför att är detyttersta skyddsnätet för individen som passerat det generellatrygghetssystemet. När arbetslösheten stiger, sjukersättning ocharbetslöshetsersättning minskar då ökar antalet människor som ärberoende av socialbidrag och trycket på ökar.Motionärerna anför att socialtjänstlagen är en ramlag som inteklart anger vad den enskilda människan har rätt att kräva. Iknappa tider väljer kommunerna att tolka lagen restriktivt,heter det i motionen. Motionärerna vill också garantera rätttill kvalitet när det gäller tjänster, omvårdnad och vård. Debegär ett tillkännagivande om vad i motionen anförts om möjligasystem för kvalitetskontroller och kvalitetssäkringar (yrkande5). Utarbetandet av kvalitetsnormer, kvalitetssäkring ochkvalitetskontroll för att få fram en "VDN-märkning" måste,enligt motionärerna, prioriteras av regeringen. Om enrättighetslagstiftning som säkrar människors rätt till vård,omvårdnad och annan samhällsservice skall kunna införasförutsätts, enligt motionen, kvalitetskontroller.Hälso- och sjukvårdI motion So430 av m.fl. (s) hemställs attriksdagen ger regeringen till känna vad i motionen anförts omgemensam finansiering och demokratisk styrning av hälso- ochsjukvården (yrkande 1). Vidare hemställs att gerregeringen till känna vad i motionen anförts om rättvisfördelning efter behov av resurserna till hälso- och sjukvården(yrkande 2). Motionärerna anför att hälso- och sjukvårdeninte är någon handelsvara. Ingen kan välja att inte bli sjuk.Därför skall hälso- och sjukvården vara gemensamt finansieradvia skattsedeln. Avgifter kan vara ett styrmedel, men skall inteanvändas som finansieringskälla, enligt motionärerna. Enfördelning av resurserna rättvist och efter behov kräver atthälso- och sjukvården är demokratiskt styrd. Marknadskrafternafår inte vara styrande. Hur mycket människor är beredda attbetala, efterfrågan, skall inte vara avgörande. Motionärernaanför vidare att i den demokratiska styrningen av hälso- ochsjukvården ingår att prioritera mellan olika hälso- ochsjukvårdsbehov. Det är viktigt att skilja på vad som ärpolitiska resp. medicinska prioriteringar. Fördelningen avresurser inom och mellan olika sektorer inom hälso- ochsjukvården är självklara politiska prioriteringar. Frågor omutbud, kvalitet, väntetid och valfrihet är exempel på vad somfaller inom den politiska sfären. Det är däremot en fråga förden medicinska professionen att avgöra vilka behandlingar somskall sättas in på olika patienter. Om man inte klarar ut dessaansvarsförhållanden är risken uppenbar, enligt motionärerna, att-- i en alltmer ansträngd ekonomi -- en styrning av resursernaefter behov alltmer kommer att ersättas av enefterfrågestyrning. Det leder i sin tur till att resursersuccessivt kommer att dras från primärvård och förebyggandeinsatser till sjukhusvården. En annan effekt av enefterfrågestyrd sjukvård kan, enligt motionärerna, bli att vissapatientgrupper blir eftersatta, därför att de är en svag gruppeller att deras sjukdomar inte är så intressanta för läkarkåren.Exempel på sådana grupper kan vara psykiskt sjuka, kroniker ochde som behöver vård i livets slutskede. Slutsatsen är att enpolitisk styrning baserad på behov är den enda vägen att gå föratt bibehålla en god och rättvis sjukvård i enlighet medintentionerna i hälso- och sjukvårdslagen, heter det i motionen.En sjukvård för alla, demokratiskt styrd, med valfrihet ochdär vården fördelas rättvist efter behov, kräver enligtmotionärerna en organisation där personalen arbetar försjukvårdens långsiktiga målsättningar, demokratiskt fattadebeslut och sätter den enskilde patientens behov ochönskemål i centrum. För att garantera att alla som behöver fården bästa och mest högkvalificerade vården krävs att sjukvårdenär offentligt finansierad. Motionärerna anför vidare attmarknadslösningar bygger på efterfrågestyrning ochvinstintresse. Men efterfrågan är inte, enligt motionärerna,detsamma som behov. Sjukdomar drabbar oberäkneligt. Den som harekonomiska och sociala problem kan ha stora vårdbehov men litenbetalningsförmåga. Patienten kan aldrig, bli en "kund" somprövar sig fram på vårdmarknaden. Marknadslösningar passar inteför en sjukvård som skall fördelas rättvist och efter behov,heter det i motionen.Motionärerna begär också att ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om utformningen av hälso- ochsjukvården så att den ger individen/patienten såväl trygghet ochsäkerhet som valfrihet och inflytande över sin situation(yrkande 3). Motionärerna anför att det skall vara lätt attfå vård. För de flesta är det viktigare att vården finns och ärlätt tillgänglig när den behövs än att kunna välja vårdgivare.Primärvården bör lokaliseras nära befolkningen i bostadsområdenoch nära arbetsplatser. Patienten skall veta vem som är ansvarigför vården. Bestämmelsen om patientansvarig läkare blir ofta enformalitet utan reell innebörd, enligt motionen. Sekretess förpatientjournaler måste garanteras i samband med datorisering.Dålig ekonomi får inte medföra att människor avstår frånnödvändig vård. Patientavgifter bör hållas låga ochhögkostnadsskyddet bör förändras förslagsvis med ettkonstnadstak . Motionärerna anför vidare attvalfriheten bör ges en vidare innebörd än mer eller mindretvångsmässig listning hos husläkare. Den som tycker att det ärviktigare att få en snabb behandling än att få komma till sammaläkare bör enligt motionärerna få göra det.I yrkande 4 hemställs att hos regeringen begären samlad beskrivning och utvärdering av den svenska hälso- ochsjukvården. Motionärerna anför att har densvenska sjukvården stått som en förebild internationellt när detgäller hög medicinsk kvalitet och rättvis fördelning av vårdenefter behov. De senaste årens utveckling av vården har visat attden svenska modellen också är mycket kostnadseffektiv.Sjukvårdens produktivitet har ökat kraftigt under senare år.Dess andel av BNP har sjunkit och uppgår nu till 8,5 %.Minskningen har skett trots att andelen äldre i den svenskabefolkningen blivit högre och behoven av sjukvård därmed blivitstörre. Motionärerna hemställer vidare om att gerregeringen till känna vad i motionen anförts om effektivresurshushållning inom hälso- och sjukvården (yrkande 11).Bara i en demokratiskt styrd sjukvård går det att kombinera kravpå kostnadseffektivitet med krav på rättvisa, valfrihet ochkvalitet. Prioriteringar och strukturbeslut skall, enligtmotionen, avgöras genom demokratiskt fattade beslut, inte genomkonkurrens och kamp om vårdkonsumenterna. De folkvaldapolitikerna ansvarar för att hela sjukvården fungerar, också densom bedrivs av privata entreprenörer. skallsträva efter att ge bästa möjliga vård, rättvist fördelad efterbehov. Hög kostnadseffektivitet är ett sätt att skapa resurser,aldrig ett mål i sig. Det finns, enligt motionen, ingen enkelorganisationsmodell som garanterar en bra och kostnadseffektivsjukvård. Behoven av hälso- och sjukvård varierar kraftigtmellan olika delar av landet och mellan olikabefolkningsgrupper. En bra personalpolitik är enligtmotionärerna viktig för ett effektivt resursutnyttjande.Flera yrkanden i motionen berör olika folkhälsoaspekter. Iyrkande 19 begärs att ger regeringen till kännavad i motionen anförts om sambandet mellan ojämlikhet isamhället och ohälsa. Hälsan är klassbunden. Statens politikpåverkar folkhälsan på en rad områden. Staten måste därför taett tydligare ansvar när det gäller att ge förutsättningar fören god folkhälsa. Ett åskådligt exempel är, enligt motionen,arbetsmarknadspolitiken. Villkoren i vårt dagliga liv styr vårhälsa. Om man vill ge förutsättningar för en jämlik hälsa måsteett jämlikt samhälle skapas. Uppväxtmiljö, ekonomisk politik,bostadpolitik och arbetsmarknadspolitik är helt avgörande om manvill påverka folkhälsan, heter det i motionen. Landstingens ochkommunernas uppgift att bedriva förebyggande hälsovård skalldärför ha ett mycket brett register. Utöver den rena hälsovårdenhandlar det om att stimulera till bra arbetsmarknad och ett riktfritidsliv, att tillgodose behovet av goda kommunikationer ochbra utbildning samt att planera samhället med utgångspunkt frånmänniskors bästa.I yrkande 6 begärs att hos regeringen begär attalla propositioner som kan ha effekter på folkhälsan skallinnehålla en konsekvensbeskrivning med avseende påhälsoeffekterna. Motionärerna anser att det finns fog för attpåstå att alla politiska beslut påverkar den samlade folkhälsanmer eller mindre ingripande. I yrkande 7 begärs attriksdagen hos regeringen begär en redovisning av hur WHO:s målfrån på folkhälsans område har uppfyllts samt förslagtill nationella folkhälsomål för det kommande decenniet.Motionärerna anför att har undertecknat WHO:s mål "Hälsaför alla". Det övergripande målet är att skallskillnaden i hälsotillståndet mellan länder och mellan grupperinom länder, ha minskat med . Med kvar till år2000 anser motionärerna att det finns all anledning attutvärdera hur dessa folkhälsomål har uppfyllts.I motion So499 av och (nyd)begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad i motionenanförts om att sjukvårdsproduktionen bör varaproducentoberoende, vilket innebär att ansvaret för produktionoch finansiering skiljs åt och att alltså pengarna följerpatienten (yrkande 1). Motionärerna anser att medborgarnagaranteras god sjukvård och gott omhändertagande om ett rättvistförsäkringssystem införs, dvs. att pengarna följer patienten.Effektivitetsproblemen inom sjukvården beror, enligtmotionärerna, främst på ett systemfel, som inte kan lösas utanen genomgripande strukturförändring. Det räcker inte med ens.k. Politikernas dubbla roller,som konsumentansvarig och producentansvarig, har skapat ensituation där producentperspektivet har kommit att dominera. Detviktiga är att stärka konsumentinflytandet och bryta upp delåsta kostnadsramarna för olika verksamheter. Den av landstingenkontrollerade monopoliserade sjukvårdsproduktionen måste, enligtmotionärerna, öppnas och utsättas för konkurrenspress. Ingamedborgare skall få betraktas såsom olönsamma utan alla skall harätt till vård och omvårdnad oavsett bostadsort, ålder ochdiagnos.I yrkande 2 i samma motion begärs att gerregeringen till känna vad i motionen anförts om att på siktinföra en allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring med grundskyddför sjuk- och omvårdnad, omfattande alla medborgare.Motionärerna anser att för att uppnå valfrihet för patienternaoch åstadkomma effektivitet i vårdproduktionen måste ansvaretför finansieringen och produktionen av sjukvård åtskiljas.Försäkringen skulle i ett inledande skede administreras avRiksförsäkringsverket och försäkringskassorna, men ärdet, enligt motionärerna, önskvärt att öppna dennaförsäkringsmarknad för fri konkurrens. Motionärerna begär ocksåett tillkännagivande om att landstingens rätt att beskattamedborgarna för sjuk- och tandvårdsuppgifter bör upphöra isamband med en införd allmän obligatorisksjukvårdsförsäkring (yrkande 4). Genom att samla resursernai en gemensam försäkring för grundskydd, utformad lika föralla, och genom att skapa valfrihet genom avskaffande av gränseri sjukvården uppnås också en större rättvisa i sjukvården, heterdet i motionen.I samma motion begärs också ett tillkännagivande tillregeringen om vad i motionen anförts om att ettersättningssystem bör introduceras som är baserat på behov ochprestationer i stället för på budgetsystem och som därför äroberoende av planmässig tilldelning av resurser och kortsiktigapolitiska beslut (yrkande 3). Ett ersättningssystem baseratpå prestationer ger enligt motionärerna förutsättningar attbygga ekonomiskt bärkraftiga producentorganisationer inomsjukvården. Detta lägger grunden för trygga arbeten, därframtiden i större utsträckning blir beroende av den egnaarbetsinsatsen. Motionärerna anför att husläkarreformen bör ledatill ett förbilligande av primärvården. Kravet på att antaletlistade patienter skall ligga mellan 1 000 och 3 000 innebärenligt motionärerna en avsevärd skärpning av arbetsinsatsernajämfört med vad många distriktsläkare har haft tidigare. Denfria etableringen av specialister innebär också en bättre ochbilligare sjukvård enligt motionärerna.Flera motioner berör lagen om husläkare och lagen omläkarvårdsersättning resp. lagen om sjukgymnastikersättning.I motion So430 av m.fl. (s) hemställs attriksdagen beslutar återge sjukvårdshuvudmännen möjlighet attgarantera en rättvis vård efter behov genom att upphäva lagen omhusläkare och lagen om fri etablering för specialistläkare m.fl.(yrkande 10). Husläkarlagen är en kostsam och krångliglösning på ett problem som knappast finns. Flertalet landstingger redan den enskilde rätt att välja vilken läkare de vill gåtill. Varje landsting måste ges rätt att organisera primärvårdenefter lokala förutsättningar utan centrala påbud. Det finns ingaskäl att lagstiftningsvägen centralstyra landstingensprimärvård, enligt motionärerna. Husläkarlagen bör tas bort. Detangelägna är den enskildes rätt till kontinuitet i sinläkarkontakt, inte läkarens rätt att etablera sig som husläkare.Sjukvårdshuvudmannen måste ha möjlighet att planera ochprioritera. En kostnadseffektiv och rättvist fördelad sjukvårdinnebär nej till etablering för läkare och annan vårdpersonal.Fri etablering gör det svårare att garantera vårdkvaliteten,svårare att prioritera, svårare att utveckla vården och attfatta nödvändiga strukturbeslut. Den nya lagen om frietableringsrätt för specialistläkare m.fl. måste därförupphävas, enligt motionärerna. Privata entreprenörer som privata"husläkare", kooperativ och andra driftformer kan varavärdefulla komplement till offentliga vårdgivare. Detta börlösas genom avtal mellan landsting och vårdgivare, inte med engenerell etableringsfrihet eller licensiering, heter det.Liknande yrkanden finns i motionerna So443 av . (s) (yrkandena 1 och 2), So462 av m.fl. (s)(yrkandena 1 och 2). I motion So476 av m.fl.(v) begärs att husläkarlagen avskaffas (yrkande 1). Desistnämnda motionärerna hemställer att hos regeringenbegär förslag till lagregler som skulle ge landsting möjlighettill dispens från husläkarlagen och som alternativ genomföraförsöksverksamheter i avvaktan på husläkarsystemets avveckling(yrkande 3). Sådana alternativ skulle kunna vara en sjukvårdbyggd på samarbete mellan olika personalgrupper, vårdlag, ellerområdesbaserad bassjukvård, där man inom en geografisk sektorförsöker tillgodose en rad medicinska behov.I motionerna So430 (s) (yrkande 8), So443 (s) (yrkande 3)och So462 (s) (yrkande 3) begärs tillkännagivanden om attpatientens rättighet att välja läkare bör införas i hälso- ochsjukvårdslagen. Även andra rättigheter för patienten skullekunna införas i hälso- och sjukvårdslagen enligt motionärerna.ÄldreomsorgI motion So249 av m.fl. (s) begärstillkännagivanden till regeringen om vad i motionen anförts delsom en gemensam finansiering och demokratisk styrning aväldreomsorgen (yrkande 1), dels om Ädelreformen (yrkande2), och dels om rehabiliteringens betydelse (yrkande 5).Motionärerna anför att äldreomsorgen är en gemensam angelägenhetsom skall finansieras solidariskt och styras offentligt.Resurserna skall fördelas efter behov. Verksamheten skallpräglas av trygghet och kontinuitet och skall i så storutsträckning som möjligt utformas efter de äldres behov ochönskemål.Motionärerna anför vidare att utvärdering avÄdelreformen visar att det allmänna omdömet om reformen ärpositivt. Genomförandet av reformen har varit betydligt mindreproblematiskt än vad som kunde befaras. Till det mest positivahör att antalet medicinskt färdigbehandlade inom akutsjukvårdenoch geriatriken halverats. Det innebär att resurser frigjortsför akutsjukvård. Det är också positivt att kommunernasbetalningsansvar och det riktade statsbidraget för nybyggnad ochombyggnad av särskilda boendeformer resulterat i en ökning avsärskilda boendeformer för äldre, vilket är ett trendbrott iförhållande till utvecklingen under 1980-talet.Utvärderingen har även visat på en del brister. Skillnadernai kvalitet och innehåll i verksamheten vid olika sjukhem ärstora. Vissa sjukhem erbjuder en undermålig boendestandard ochen bristande medicinsk vård. I vissa avseenden äransvarsfördelningen mellan landsting och komuner fortfarandeotydlig, vilket påverkar verksamheten. Detta gäller t.ex.ansvaret för rehabiliteringen.Under 1980-talet utvecklades de geriatriska klinikerna tillenheter med särskilda resurser för utredning, diagnostisering,medicinsk behandling och rehabilitering. Efter Ädelreformen harkommunerna fått ansvaret för rehabiliteringen till de äldre inomhemsjukvården och de särskilda boendeformerna. Landstingen ärfortfarande ansvariga för verksamheten vid de speciliseradegeriatriska klinikerna. Omkring 600 geriatriskarehabiliteringsplatser har, enligt motionärerna, dragits in, ochdet är inte klarlagt om dessa indragningar har kompenserats medrehabiliteringsresurser i hemvården och de särskildaboendeformerna. Enligt motionärerna måste de båda huvudmännen nuta sitt ansvar och samarbeta när det gäller rehabiliteringen.Motionärerna framhåller att Ädelreformen skall fullföljas ochatt de brister som kunnat konstateras i Socialstyrelsensutvärdering skall åtgärdas.Motionärerna oroas av signaler om besparingar inomäldreomsorgen runt om i landet. Den ekonomiska situationen ute ikommuner och landsting får, enligt motionärerna, inte äventyrade nationella mål som ställts upp för äldrevård och äldreomsorg.I motionen hemställs att hos regeringen begär enanalys av hur resurserna fördelas och bedömningar görs inomhemtjänsten och utifrån detta föreslår lämpliga åtgärder(yrkande 6) och att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om anhörigvården (yrkande7).I motionen anförs att har allt färre personerfått hemhjälp. Kvinnor och lågutbildade har drabbats avhjälpminskningen mer än andra. Det är vanligare medhemhjälp bland högutbildade än lågutbildade. Enligt motionärernaborde det vara tvärtom eftersom lågutbildade har betydligt sämrehälsa. Bedömningen av behovet av hemhjälp håller på attförändras, från en bruttobedömning som tar hänsyn också tillbehov av kontakt, aktivitet och rehabilitering av mer långsiktigkaraktär till en nettobedömning som enbart tar fasta på deäldres nedsatta funktioner och på så sätt minimerar insatser ochkostnader. Motionärerna anför att en analys bör göras av denförändring som håller på att ske när det gäller bedömningarnaoch de konsekvenser dessa får för de äldre liksom de merlångsiktiga ekonomiska konsekvenserna.Det är, enligt motionärerna, väl känt att de anhöriga står förmerparten av omsorgen av de äldre. Därför är det viktigt attsamhället på olika sätt stödjer anhöriga. Naturligtvis ärekonomiskt stöd viktigt, men minst lika viktigt äravlastningsmöjligheter, utbyggnad av dagvård och växelvård ochförutsättningar för anhöriga att träffa varandra för att utbytaerfarenheter.Slutligen hemställs i motionen att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om brister iavtalen mellan kommunerna och privata entreprenörer (yrkande10). Motionärerna pekar på att organisationsförändringarförekommer runt om i kommuner och landsting . Det tillhörden kommunala självstyrelsen att organisera verksamheten utifrånlokala förutsättningar. Enligt motionärerna pågår dock i en delkommuner något som närmast kan betecknas somprivatiseringshysteri, och producentintresset, dvs. de somdriver verksamheten, synes vara det väsentliga och intemedborgarnas behov och önskemål. Formen måste, enligtmotionärernas uppfattning, underordnas verksamhetens innehålloch producentintresset underordnas de äldres behov och önskemål.Äldreomsorgen är och kommer att förbli en till mycket stor delskattefinansierad verksamhet. Därför skall medborgarna somenskilda individer och genom demokratiskt valda ombud ha detavgörande inflytandet över hur verksamheten utformas och hurresurserna används. Motionärerna oroas av att kommunernas avtalmed privata entreprenörer ofta är bristfälliga urrättssäkerhetssynpunkt. Mest uppseendeväckande ansermotionärerna det vara med bristen på krav på insyn, kontroll ochkvalitet i entreprenadverksamheten samt planer på uppföljning avverksamhetens överensstämmelse med gällande lagstiftning ochmål. tillsyn berörs inte heller annat änundantagsvis i avtalen.Även i motion So248 av m.fl. (v) tas fråganom rehabiliteringsresurserna upp. Motionärerna hemställer attriksdagen hos regeringen begär att den vid förhandlingar medlandstingen tar upp frågan om bevarande och utvecklande avverksamheten vid de geriatriska klinikerna (yrkande 1).Motionärerna anför att brist på rehabilitering har uppstått närlandstingen och kommunerna fått minskade resurser samt attkommunerna har dåliga kunskaper om rehabilitering av gamla ochhandikappade. Enligt motionärernas mening får inte degeriatriska klinikerna nedrustas, utan ytterligare översyn avrehabiliteringsinsatserna måste göras. Motionärerna kräverdärför att regeringen tar initiativ för att hålla en godstandard på de geriatriska klinikerna.Motion So233 av och (bådakds)tar upp frågan om anhörigvårdarna. I motionen yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts dels om anhörigvårdarnas situation och omriktlinjer för deras ersättning (yrkande 1), dels om att geanhörigvårdare utbildning och kontinuerlig avlastning/växelvård(yrkande 2). Motionärerna anför att den som vill vårda sinanhörige i hemmet skall kunna göra detta och känna stöd frånsamhället. Stöd bör ges genom rätt till skälig ersättning,kontinuerlig avlastning/växelvård och inte minst rätt till stödi form av anhörigträffar. Det är vidare viktigt att ge stöd iform av utbildning för den som vill tillbaka till yrkesarbeteefter att vården upphört. Motionärerna anför att i takt med attantalet vårdplatser inom slutenvården minskar överlämnas vårdenalltmer till anhöriga. Härigenom bör resurser frigöras som kananvändas för att avlöna anhöriga.Omsorg om handikappadeI motion So276 av m.fl. (s) hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om nationella mål för handikappolitiken(yrkande 1). Motionärerna anför att erkännandet av detrelativa eller miljörelaterade handikappbegreppet varitgrundläggande för svensk handikappolitik.