bet · GH01KU30 · 1994-05-05 00:00:00 — Det kan inte uteslutas att de på grund härav kommit attnegativt behandla de företag eller sektorer som aktieinnehaven hänfört sig tilltill skada för svensk industri och svenska näringar.Sammanfattningsvis ansåg reservanterna att statsminister tagit förlättvindigt på sin uppgift som regeringsbildare och att han inte kunde anses halevt upp till sitt ansvar för att statsråden uppfyller kraven i 6 kap. 9 §andra stycket regeringsformen, och att han därför inte kunde undgå allvarligkritik för att han brustit i omsorg vid urvalet av personer, när han utsåg PerWesterberg och till statsråd med ansvar för närings- ochhandelspolitiska frågor. Som följd av statsministerns försummelse i dettahänseende kunde det inte uteslutas att medborgarnas förtroende för dessa tvåstatsråd har rubbats.Utskottets bedömningUtskottet granskade som framgår ovan vid förra årets granskning ingåendefrågor om statsrådens värdepappersinnehav, jäv m.m. samt dessa frågors inverkanpå regeringsarbetet. Utskottet gjorde också en ingående bedömning av de olikafrågor som granskningen aktualiserade.Årets granskning -- som inte innefattat någon självständig utredning av ivilken omfattning jäv eller jävsliknande situationer uppstått för statsråden --ger inte anledning till något uttalande från utskottets sida.19. Regeringens handläggning av frågan om jetdrivna flygplan på BrommaBakgrundTidigare händelserStockholm--, som från början anlades avStockholms stad, togs i bruk för reguljär flygtrafik . övergickhuvudmannaskapet för flygplatsen till staten enligt avtal mellan staten ochstaden. Avtalet, som godkändes av (prop. 1946:378, bet. SU306, rskr.569), innebar i huvudsak att staden till staten den 1 januari1947--upplät nyttjanderätten till attanvändas såsom av staten förvaltad flygplats för allmänt bruk.Efter det att hade öppnats 1960 överfördes år1962 all utrikes linjefart från till och successivt från mittenav även den internationella chartertrafiken. flyttade SASsin inrikestrafik till . Linjeflyg () behöll sin inrikestrafik påBromma.Regeringen begärde godkännande av riktlinjer förverksamheten vid och flygplatser, innebärande bl.a. enbullernivå för flygplan på efter minst 7dBA underFokkerplanets bullernivå. Dessa villkor hade fastställts av regeringen den 9oktober 1980 i ett överklagat miljöskyddsärende. beslutade istället att "jettrafiken på möjligt börflyttas till , dock senast " (prop.1980/81:30, bet. TU8, rskr. Genom ett nytt riksdagsbeslut i juni 1981senarelades utflyttningen, och målsättningen bestämdes (prop. 1980/81:134, bet. TU28, rskr. 397).Under /82 behandlades åter frågan om (prop.1981/82:98, bet. TU28, rskr. godkände därvid den 25 maj 1982vissa riktlinjer för den statliga luftfartspolitiken och lämnade utan åtgärdmotioner om bibehållande av viss inrikestrafik på samt avslog motionerbåde om bibehållande av Linjeflygs jettrafik i dess helhet på och omnedläggning av . -- I propositionen hade föredragande statsrådet ansettatt en rimlig tolkning av det tidigare riksdagsbeslutet var att annan jettrafikän Linjeflygs jettrafik med F-28 kunde vara kvar på så länge deuppställda buller- och miljökraven tillgodosågs samt att borde behållassom flygplats inom ramen för de miljövillkor som regeringen fastställt i beslutden . redogjorde för statsrådets uttalande attBromma borde behållas som flygplats inom ramen för de miljövillkor somregeringen fastställt i beslut . Utskottet kommenterade intesärskilt uttalandet men ansåg för sin del alltjämt och i enlighet med sintidigare deklarerade uppfattning att det -- i avvaktan påen mera slutgiltig lösning av flygplatsfrågan för -- intevar möjligt att avveckla som statlig flygplats. Flygplatsen bordesåledes enligt utskottet "när jetflyget flyttas ut till , bibehållas förövrigt inrikesflyg och för allmänflyget".Linjeflyg flyttade sin flygverksamhet från tillArlanda. Härefter användes huvudsakligen för affärs- ochprivatflyg, även om viss linjetrafik förekom. -- För verksamheten hartillämpats de koncessionsvillkor som regeringen fastställt i beslut den 9oktober 1980.Utveckling under 1990-taletStockholms kommunfullmäktige beslöt att flygverksamhetenpå skulle upphöra och området huvudsakligen användas sombostadsområde samt att förhandlingar skulle upptas mellan ochstaten om nedläggning . -- Beslutet upphävdesemellertid genom ett nytt beslut av attflygverksamheten på skulle bevaras och utvecklas. Efter begäran avstaden fick i uppdrag att med stadoch andra berörda parter förhandla fram ett nytt upplåtelseavtal för Brommaflygplats om markutnyttjande och verksamhet.Under /91 beslöts en stegvis avreglering av inrikesflyget iSverige (prop. 1990/91:87, bet. TU27, rskr. Ytterligare beslut i fråganfattades under /92 (prop. 1991/92:100 bil. 7, bet. TU13,rskr. 208) och av regeringen . Beslutet innebar att ett antal nyaflygförbindelser tillkom och att utbudet ökade på andra linjer genom nyamarknadsaktörer. En effekt var att inrikesnätets centrering till delvisbröts, bl.a. genom att i viss utsträckning utnyttjas förreguljärtrafik. (Se prop. 1992/93:132. )har lämnat in ansökan hos förmiljöskydd om tillstånd enligt miljöskyddslagen för verksamheten på Bromma.Sådana förhandlingar om ett nytt avtal mellan staten och somberörts ovan har förts mellan företrädare för och kommunen. Ettförslag till avtal har också utarbetats.Våren 1994 trafikeras av jetdrivna BAe 146 påsträckorna --och --. Utöver detta har vissregelbunden trafik med flygplan av typ eller mindre.Vissa uppgifter om trafiken på flygplatsAv erhållna statistikuppgifter framgår följande om trafiken på Brommaflygplats angivna år.1982 1985 1990 1993Antal passagerare 2 272 788 23 801 8 696 474 419Antal rörelser 118 074 84 466 93 770 70 300varav linjefart 56 270 2 894 1 110 15 922charter 642 3 174 2 188 412taxiflyg 2 020 13 884 5 798 5 496övrig trafik 59 142 64 514 84 674 48 470Linjefarten kan enligt flygplatsförvaltningens bedömning antastill största delen ha bestått av Linjeflygs F-28, under år 1985huvudsakligen av propellerplan och av både jet- ochpropellerplan. Linjefarten bestod till knappt hälften av jetplan.Efter Linjeflygs utflyttning fanns det kvar linjefart på , i vart fallpå linjen --v.v. Denna trafik fortsatte under senare hälftenav och in . Trafiken var av liten omfattning. Denbedrevs, såvitt kunnat utrönas, till en början av flygbolaget medpropellerplan och senare av Scanjet, 1988/89 medflygplan av typen , som är ett litet jetplan.Jettrafik av annat slag än linjefart förekom på under hela 1980-talet.En närmare beskrivning av bakgrunden ges i en promemoria upprättad inomutskottets kansli, bilaga A 16.3.GranskningsanmälanI granskningsanmälan hänvisar () bilaga A 16.1 tillriksdagens beslut och påpekar att det trots att riksdageninte fattat något beslut att återinföra jetplanen på återpågår linjetrafik med jetmotordrivna flygplan där. Han begär attkonstitutionsutskottet utreder huruvida regeringen och/ellerkommunikationsministern handlat i strid med beslut i det beskrivnaärendet.Utskottets bedömningI beslutet gav som sin mening regeringen tillkänna bl.a. att den ställde sig bakom önskemålen att flygtrafiken på medFokker F-28 skulle upphöra och att jettrafiken på snarastmöjligt borde flyttas till , dock senast under andra halvåret 1982.Tidsfristen för flyttningen förlängdes senare genom ett nytt riksdagsbeslut1981 till andra halvåret 1983.Redan detta beslut ger enligt utskottets mening visst utrymme för osäkerhet.Klart är att regeringen inte erhöll begärt godkännande av riktlinjer förverksamheten vid och flygplatser. En tolkning som kan komma ifråga är att avslag på regeringens begäran i denna del närmast avsågtidpunkten för utflyttning av den jettrafik som då var aktuell. ansågju att utflyttningen borde ske än vad regeringen föreslagit.En annan osäkerhet rör tolkningen av uttrycket "jettrafiken" -- en osäkerhetsom accentueras av att såväl linjetrafik med jetplan, om än i liten omfattning,som annan jettrafik synes ha förekommit på flygplatsen ävenefter Linjeflygs utflyttning till . Den uppfattningen ligger nära tillhands att uttalandet avsåg den trafik som särskilt framhölls i propositionenoch i trafikutskottets betänkande, nämligen Linjeflygs trafik med F-28och inte något därutöver.Mot den angivna uppfattningen talar att regeringen ansåg det finnas skäl attta upp frågan om riksdagsärende.I fråga om detta ärende kan sägas att de riktlinjer som regeringen önskat attriksdagen skulle godkänna kunnat anges klarare. Exempelvis hade regeringen --liksom ärende -- kunnat begära godkännande av förordade riktlinjerför verksamheten vid . har -- som framgår avden närmare redovisningen av beslutet -- redogjort för vissa uttalanden avföredragande statsrådet i propositionen men inte uttryckligen tagit någon egenställning till uttalandena. För sin del har trafikutskottet endast alltjämt ochi enlighet med sin tidigare deklarerade uppfattning ansettatt det -- i avvaktan på en mera slutgiltig lösning av flygplatsfrågan förStockholmsregionen -- inte var möjligt att avveckla som statligflygplats. Den borde således enligt utskottet, när "jetflyget" flyttats ut tillArlanda, behållas för övrigt inrikesflyg och för allmänflyget. På utskottetsförslag har i ärendet dels godkänt de i propositionen förordaderiktlinjerna för den statliga luftfartspolitiken, dels avslagit motioner ombibehållande av Linjeflygs jettrafik i dess helhet på och omnedläggning av flygplatsen, och dels lämnat utan åtgärd motioner ombibehållande av viss trafik på flygplatsen.I promemoria, bilaga A 16.2, i ärendet ansesatt genom beslutet har godkänt att flygplatsskulle behållas och utnyttjas inom ramen för de miljövillkor som regeringenhade fastställt i beslutet . Utskottet kan inte finna att denbedömning som nuvarande och tidigare regeringar gjort i detta avseende ärorimlig. Som utskottet ovan påpekat har såväl linjetrafik med jetplan, om än iliten omfattning, som annan jettrafik på flygplatsen ha förekommit under1980-talet även efter Linjeflygs utflyttning till Arlanda.Granskningen föranleder inte något ytterligare uttalande av utskottet.20. Regeringens agerande i frågan om att utfå vissa handlingar frånmyndigheter i ett annat landUtskottet har till granskning tagit upp regeringens agerande i frågan om attfrån utfå vissa handlingar som tidigare tillhörtMinisterium für Staatssicherheit () i förutvarande Tyska DemokratiskaRepubliken (DDR) och som ytterligare kan belysa Nobelkruts olovliga utförsel avkrut och andra sprängmedel . Granskningen föranleds av tvågranskningsanmälningar, bilagorna A 17.1--A 17.2.BakgrundDen rättsliga prövningenMisstankarna om olaglig svensk export av militära krut- och sprängämnenväcktes enligt (SOU 1988:15 s. 130).Västtyska tullmyndigheter skall enligt kommissionen då ha bett den svenskatullen om hjälp med att utreda förhållandena kring en leverans sprängmedel frånNobelkrut. Utredningen ledde till åtal för grov varusmuggling och försök tillsådant brott vid mot marknadschef ogillade åtalet i de delar som är av intresse i detta sammanhang(dom , DB 50). Det mesta av åtalet prövades därefter avSvea hovrätt och utgången blev densamma där (dom , DB 103).Målet stannade i hovrätten.Åtalet avsåg ett flertal fall av olaglig utförsel och försök till olagligutförsel av krut och andra sprängmedel -- maj 1985till olika mottagare i DDR. I en del fall hade utförsel ägt rum utan atttillstånd alls hade sökts. I andra fall hade enligt åklagaren genomvilseledande förmått regeringen att bevilja tillstånd till utförsel.Den springande punkten i domstolarnas bedömningar i frågan om skulledömas till straff var om han hade vilselett eller sökt vilseleda regeringen istraffrättslig mening. Domstolarna kom till slutsatsen att han inte hade gjortdet. De ansåg att han inte hade någon skyldighet att upplysa regeringen omvidareförsäljningen till DDR. Tingsrätten uttryckte saken så att det inte kundeläggas till last som brottsligt förfarande om han underlåtit attsjälvmant i ansökningar om utförseltillstånd ange annan kund än Nobelkrutscivilrättsliga motpart i avtalsförhållandet och det ej ens om han vidansökningstillfället varit medveten om att vidareförsäljning skulle komma attske och det eventuellt till land, till vilket utförseltillstånd i allmänhetmåhända inte vara att påräkna. Tingsrätten ansåg att han ej heller i sådanafall kunde anses ha vilselett eller sökt vilseleda regeringen i straffrättsligmening, allt dock under förutsättning att Nobelkrut inte medverkat vid avtalmellan bolagets civilrättsliga motpart och kund i annat land. Eftersom det inteav utredningen framgick att sådan medverkan förekommit, ogillade tingsrättenåtalet i denna del.Hovrätten behandlade frågan om upplysningsplikt relativt ingående. Hovrättenkonstaterade att upplysningsplikt måste anses föreligga när det gällerkontrahenter som exportören själv förhandlat med eller träffat avtal med. Ifråga om avtal som träffats mellan mottagaren av godset och tredje part utanden svenska exportörens medverkan fann hovrätten att man måste vara merarestriktiv när det gäller att bedöma om underlåtenhet att upplysa huruvidaeventuell vetskap angående sådana avtal skall anses utgöra ett vilseledande ilagens mening. Hovrätten intog således samma ståndpunkt som tingsrätten ifrågan om upplysningsplikt.Hovrätten konstaterade att vissa varupartier sänts vidare till DDR men attLundberg och Nobelkrut inte, såvitt visats, själva hade förhandlat med deösttyska företagen. Hovrätten fann att underlåtenhet att lämnaupplysning om varupartiernas vidareförsäljning till DDR inte utgjorde ettvilseledande som kunde föranleda straffrättsligt ansvar.Utskottets tidigare granskningVid granskningen av krigsmaterielexportfrågorna under /87uttalade utskottet att det inte fanns belägg för att det i kretsen avregeringsledamöter hade funnits vetskap om oegentligheter påvapenexportområdet, men att det med facit i hand kunde hävdas att regeringarnapå ett tidigare stadium bort misstänka att allt inte stod rätt till och såledesha vidtagit mer kraftfulla åtgärder (bet. KU 1986/87:33).Året därpå uttalade utskottet att detta intryck hade förstärkts under dengranskning som då gjordes. Utskottet tillade att det sålunda i efterhand kundekonstateras att regeringarna inte varit tillräckligt observanta på hurKrigsmaterielinspektionen utövat sin verksamhet. Inte heller den granskningenhade givit belägg för att det i kretsen av regeringsledamöter skulle ha funnitsnågon vetskap om oegentligheter på detta område som föranleder utskottet attändra de bedömningar som gjordes föregående år. Utskottet betonade vikten avatt samhällskontrollen över hela vapenexportområdet skärps (bet. KU1987/88:40).Granskningen vid /90 gav enligt utskottet ytterligare beläggför de kritiska uttalanden som tidigare framförts från utskottets sida (bet.1989/90:KU30).Krigsmaterielexporten granskades också vid /91. Den rättsligaprövningen av Nobelkruts affärer hade då avslutats. Utskottet redovisadeKarlskoga tingsrätts och domar i målet. Utskottet ville ianslutning härtill för sin del endast erinra om att statsmakterna under senareår vidtagit en rad åtgärder syftande till att skärpa tillämpningen av reglernaom krigsmaterielexport (bet. 1990/91:KU30).Nya uppgifter i TysklandBoken kom ut och är skriven av journalisternaBo G och . En del av bokens innehåll förekom redansommaren 1992 i artiklar i och i radioprogram i Radio.Vad som beskrivs i boken visar enligt författarna att -- imotsats till vad han uppgav i rättegångarna -- förhandlat direkt med deösttyska företagen. Till stöd för denna tes åberopar de dokument från arkivet if.d. Vissa av dokumenten återges i faksimil i boken.Författarna beskriver också vad som förekommit i utfrågningar medbefattningshavare i inför ett undersökningsutskott (ErsterUntersuchungsausschuss) i den tyska förbundsdagen. I boken antyds attytterligare uppgifter kan finnas i DDR:s riksarkiv. Författarna har tagit fastapå domstolarnas härovan återgivna motiveringar för sina frikännande domar.Enligt författarna skulle ha fällts till ansvar, om dokumentationenvarit tillgänglig då domstolarna prövade åtalet mot honom.Promemoria från m.m.Statsrådsberedningen har i granskningsärendet till utskottet överlämnat eninom upprättad promemoria, som i nu aktuella delar tas insom bilaga A 17.3.I promemorian anförs att frågan om en förnyad prövning av rättssaken mot MatsLundberg m.fl. från svenska myndigheters sida anhängiggjordes först dåGeneraltullstyrelsen riktade en underhandsförfrågan till dettyska finansministeriet som är huvudman för det tyska tullväsendet.Framställningen gällde möjligheten att erhålla kopior av relevanta handlingarsamt i så fall om tullsamarbetsavtalet skulle åberopas eller rättshjälpbegäras. Ett svar erhölls vari rekommenderades att enframställning skulle göras från svensk sida med stöd av den europeiskakonventionen om inbördes rättshjälp i brottmål. I promemorian redogörs härefterför svenska myndigheters olika åtgärder i syfte att få till stånd ett beslut avHögsta domstolen om en framställning till ombevisupptagning i form av överlämnande av handlingar. Detta visade sigemellertid inte vara en framkomlig väg eftersom ansåg sigförhindrad att pröva en sådan begäran.Redogörelsen avslutas med uppgifter om att med stöd avtullsamarbetsavtalet från tyska tullmyndigheter erhöll vissahandlingar ur tyska arkiv som kan vara av intresse för att bringa klarhet i vadsom förekommit i samband med de s.k. krutaffärerna.Promemorian tar även upp regeringens agerande i frågan om införskaffande avde s.k. Stasi-dokumenten. Det anförs att regeringen noga följer utvecklingen ifråga om dokumenten, och det hänvisas till två frågesvar som statsrådet lämnat i och i maj 1993.I promemorian anförs vidare att det från regeringens sida finns allt intresseav att misstankar om brott i samband med krigsmaterielexport ut, vilketockså har framförts till berörda myndigheter. måste enligtpromemorian detta givetvis ske med respekt för den lagstiftning vi har ochgenom rättsvårdande myndigheters försorg. I promemorian anförs att regeringeninte kan och inte får ingripa så att principen om rättskipningenssjälvständighet träds för när. Det skulle enligt promemorian stå i strid meddet rättssystem på vilket vårt samhälle är grundat. Mot den redovisadebakgrunden är det enligt promemorian inte aktuellt med något agerande frånregeringens sida i frågan om ytterligare underlag.Vid en utfrågning inför utskottet har krigsmaterielinspektören vissa ytterligare uppgifter beträffande de tyska dokumenten, bilagaB 1.Sven har sålunda uppgett att strax före julen1993 lämnade över en pärm med handlingar till riksåklagaren och att devidarebefordrades till överåklagaren i . Enligt vadFolke Ljungwall uppgett för räckte det översända materialet varkensom grund för ansökan om resning eller som grund för åtal om mened mot ett avvittnena i målet. skulle efterhöra ytterligare material hosGeneraltullstyrelsen.Utskottets bedömningGranskningen föranleder inget uttalande från utskottets sida.21. Frågor om förhållandet mellan riksdagsbeslut och regeringsbesluta) Regeringsbeslut om värnpliktiga i mobiliserings- och förplägnadstjänstInledningUtskottet har till granskning tagit upp ett regeringsbeslut den 10 december1992 varigenom Chefen för armén fick i uppdrag att genomföra utbildning avvärnpliktiga i mobiliserings- och förplägnadstjänst. Granskningen harföranletts av en granskningsanmälan. Enligt anmälan har regeringen genom sittbeslut föregripit ställningstagande i frågan om utbildning avvärnpliktiga i sådan tjänst. Granskningsanmälan har tagits in i bilaga A18.1.Statsrådsberedningen har i granskningsärendet överlämnat en promemoria somhar upprättats inom Försvarsdepartementet, bilaga A 18.2.BakgrundBestämmelser om värnplikt finns i värnpliktslagen (1941:967).Den som är värnpliktig är enligt 3 § skyldig att fullgöravärnpliktstjänstgöring i den omfattning som anges i lagen. Av paragrafenframgår att värnpliktstjänstgöring bl.a. består av värnpliktsutbildning enligt27 § 1 mom. Utbildningen anges där bestå av grundutbildning ochrepetitionsutbildning. Skyldigheten att fullgöra grundutbildning anges noga förde olika kategorierna värnpliktiga såväl som i fråga om de befattningarsom utbildningen avser.Riksdagen beslutade om en ändring i 27 § 1 mom. varigenomgrundutbildningstiden för meniga i kategori E vid armén förkortades från minst290 dagar till minst (1991/92:FöU12, rskr. 1991/92:337). I denproposition som låg till grund för ändringen angavs att utbildning avvärnpliktiga till mobiliserings- och förplägnadsförband borde uppgå till 270dagar och att värnpliktslagen inte innehåller någon regel som medger en sådanutbildningstid för den kategori meniga som det här var fråga om. Av denanledningen föreslog regeringen att lagen skulle ändras på så sätt att dennedre gränsen för utbildningstiden sänktes (prop. 1991/92:101).Försvarsutskottet hade inga erinringar i denna del utan tillstyrktelagförslaget (mom. 95 i bet. 1991/92:FöU12). Lagändringen trädde i kraft den 1juli 1992.I en annan proposition, som behandlades i samma utskottsbetänkande, togregeringen också upp frågan om utbildning av värnpliktiga till mobiliserings-och förplägnadsförband. Regeringen anförde där att en förutsättning för attsådan värnpliktsutbildning skall få genomföras är att utbildningen inom denfredstida stödproduktionen är att utbildningen leder till en krigsplacering ochatt krigsorganisationens personalförsörjning därigenom blir effektivare (prop.1991/92:102). framhöll att volymen och de närmareförutsättningarna för att utnyttja värnpliktiga i mobiliserings- ochförplägnadstjänst i krigsorganisationen samt utbildningens innehåll bordebeslutas först sedan hade lämnat sina förslag.Försvarsutskottet förutsatte att regeringen skulle återkomma till medförslag i frågan. Detta gav som sin mening regeringen tillkänna (mom33. 1991/92:FöU12, rskr. 1991/92:337).I en dom (nr 214/93) ogiltigförklarade som Chefen för signalregemente hade gjort den 25 mars1992 av civilanställd personal vid regementet på grund av arbetsbrist som del beräknades uppkomma genom förväntad tilldelning av värnpliktiga förtjänstgöring i mobiliserings- och förplägnadstjänst.Utskottets bedömningFöremålet för utskottets granskning är regeringens beslut den 10 december1992 att uppdra åt Chefen för armén att genomföra utbildningen av värnpliktigai mobiliserings- och förplägnadstjänst. Som framgått av det föregående träddeden ändring av värnpliktslagen som avsåg att möjliggöra sådan utbildning ikraft . Granskningen föranleder därför inget uttalande frånutskottets sida.b) Regeringens handläggning av fråga om bevakning och säkerhet vid StatenskonstmuseerUtskottet har granskat regeringens åtgärder i anledning av en skrivelse den23 från Statens konstmuseer till kulturministern vari påtalats attmuseerna inte hade resurser att hålla bevakningen av museerna på en rimlignivå, anmälan se bilaga A 18.3. I samma ärende har utskottet granskatregeringens handläggning av skrivelse 1991/92:350 (mom. 45) omvapenfri tjänst som museivakt, vari givit till känna att denna frågaskulle utredas. Med anledning av anmälan har en promemoria upprättats iFörsvarsdepartementet resp. , se bilagorna A 18.4--A18.5. I ärendet har också en promemoria upprättats inom utskottets kansli, sebilaga A 18.6.Beträffande skrivelse 1991/92:350 vill utskottet erinra om attutskottet i samband med granskningen av regeringens skrivelse 1993/94:15 medredogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen, bl.a.behandlar frågan om vikten av att ställningstaganden m.m. försvidare till myndigheter och utredningar.Utskottets granskning har i övrigt inte gett anledning till något uttalande.c) Regeringens handläggning av fråga om översyn av bestämmelserna ombostadsarrendeUtskottet har granskat regeringens handläggning av skrivelse1990/91:194 med begäran om en översyn av bestämmelserna om bostadsarrendesåvitt avser frågan om förhandlingsrätt för arrendatorsorganisationer, anmälanse bilaga A 18.7. Med anledning av anmälan har en promemoria upprättatsinom , se bilaga A 18.8.