bet · GH01KU28 · 1994-06-03 00:00:00 — Om bilden hartryckts i en tidning eller visats i TV, blir det förmodligen,precis som och som i HD-fallet med koppleri, utgivaren somblir åtalad. Men han kan inte fällas med stöd av reglerna omfingerat uppsåt, som kan användas mot honom i tryckfrihetsmål.Åklagaren måste kunna styrka att han faktiskt har känt till dethela.Det blir inte JK som fungerar som åklagare, utan det blir envanlig åklagare som också hanterar andra mål om sexuellaövergrepp. Eftersom det är kränkningen av barnet som skallbedömas -- inte ett missbruk av yttrandefriheten -- är dettalogiskt. JK slipper de här målen och får ägna sig åt sådant somrör yttrandefriheten. Det blir inte någon jury som prövarskuldfrågan. En tryckfrihetsjury är till för att bevakayttrandefriheten. Den s.k. instruktionen i TF -- att juryn skalluppmärksamma syftet mer än framställningssättet -- blir intetillämplig. Men eftersom syftet inte är att utnyttja rätten attyttra sig utan att utnyttja ett barn för sexuella ellerekonomiska motiv, skulle den regeln inte främja den tilltaladessituation. Jag talar här om fall där bilden verkligen utgörresultatet av ett övergrepp och där publiceringen inte ärförsvarlig. Det s.k. försvarlighetsundantaget blir kvar, precissom . Det finns också i bestämmelser ombarnpornografibrott. Vad detta innebär har JK mycket tydligtutvecklat i sitt beslut med anledning av anmälan mot TV 2:sRapport.Något ingrepp i censurförbudet blir det inte fråga om, likalitet som när förbudet mot alkohol- och tobaksreklam år 1974infördes i tryckfrihetsförordningen 1:9. Departementschefen sadedå i propositionen:"Den föreslagna bestämmelsen i TF om alkohol- och tobaksreklammedger inga andra avsteg från den tryckfrihetsrättsligaregleringen. -- -- -- Särskilt vill jag understryka attstadgandet inte lämnar stöd för någon form av förhandsgranskningav en skrift. "Eftersom det förslag jag nu redogör för har beskrivits som ettjämställande av barnpornografi med alkohol- och tobaksreklam,vill jag citera ytterligare något av det som sades ipropositionen med förslaget till denna lagändring:"Enligt min mening behöver det grundlagsskydd för den frianyhetsförmedlingen och den fria åsiktsbildning som TF avser attskapa inte ha en sådan omfattning att den utgör ett hinder motsträvanden från samhällets sida att söka begränsa förbrukningenav skadliga eller olämpliga varor. I den mån ett starktsamhällsintresse kräver det bör det finnas möjligheter attingripa mot rent kommersiell reklam också av det skälet attfrämja avsättningen av sådana varor. "Samma synsätt bör kunna anläggas beträffande barnpornografi avdet slag som vi nu talar om. Anser man som den juridiskafakultetsnämnden och i likhet med majoriteten av övrigaremissinstanser att ett starkt samhällsintresse kräver att mankan ingripa mot förekomsten av sådana bilder och filmer även hosenskilda porrkonsumenter, kan man göra det utan att påverka denfria nyhetsförmedlingen och åsiktsbildningen. Med den härkonstruktionen slipper man göra stora ingrepp i grundlagsskyddet.Det minsta man annars måste göra är att i alla fall ändrakonfiskationsbegreppet i tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen. Som det nu är kan konfiskation baraske av sådant som skall spridas -- inte av redan spriddaexemplar.Det har sagts att man är inne på en farlig väg om man"definierar bort" företeelser i tryckfrihetsförordningen. Det ärdock alldeles klart att samma synsätt, dvs. att det handlar omgrundlagsskyddets omfattning och inte om en bortdefiniering,gäller också . I den proposition om grundlagsändringar införett svenskt medlemskap i som regeringen har lagt på riksdagensbord och före riksdagsvalet föreslås attdet efter punkten om alkohol- och tobaksreklam i TF 1:9 skallinföras en ny punkt om förbud mot kommersiell annons sommeddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt förpliktelsesom följer av anslutning till EU. Den anpassningen tillEU-direktiven anser regeringen att vi kan göra, t.o.m. utan attbehöva höra lagrådet "eftersom de föreslagna ändringarna är avsådan beskaffenhet att dess hörande saknar betydelse".Många EU-länder har förbud mot innehav av barnpornografi. Ävenom det inte finns direktiv inom EU på det området kan vi alltsåharmonisera vårt rättssystem med EU i ännu ett avseende genom attgöra en likartad lagändring på det här området. Därmed kan vileva upp till ett annat internationellt åtagande, nämligen attuppfylla FN:s barnkonvention.Jag menar alltså att det inte finns några principiella hindermot att välja den här lagtekniska lösningen. Den låter sig välpassas in i vårt system, och den anknyter till både tidigare ochannan nu aktuell lagstiftning. Vårt värdefulla grundlagsskyddhindrar inte att vi lever upp till detta.Till de riksdagsledamöter som genom massmedia försökt bilda sigen uppfattning om denna lösning vill jag säga att en hel delosakligheter har förekommit. Jag vill särskilt peka på enpresentation av de olika förslagen -- däribland det här förslaget-- i . Av den presentationen framgickdet inte att det som skulle regleras utanför grundlag enbart ärfilmer och bilder, vilkas framställande har innefattat ettsexualbrott mot ett verkligt barn. Det gäller alltså intetecknade serier och liknande och inte heller ett foto som någonfår tillfälle att ta när han råkar bli vittne till ettsexualbrott mot ett barn och som han kanske vill visa förpolisen.Det mest beklagliga var dock att som exempel på vad förslagetskulle leda till anfördes: "Om en tidning publicerar tveksammanakenbilder av barn på en badstrand så är det inte längre enfråga för en tryckfrihetsjury utan för ett vanligt brottmål." publicerades -- om än på en mindreframskjuten plats -- vad man kallar ett förtydligande. Familjersvanliga badbilder på nakna barn, tillstår man där, berörs varkenav det här förslaget eller av något av de andra.Ett argument som framförts mot vidare lagstiftning motbarnpornografi -- senast i en debattartikel i itisdags av ordförande -- är attbarnpornografin därmed inte helt skulle försvinna. Naturligtvistror inte någon som arbetar med straffsystemet att dess reglerkan få en sådan effekt. Man får nöja sig med någonting betydligtmindre -- annars vore det hög tid att avkriminalisera bådeinbrott och rattfylleri. Det räcker faktiskt att -- somartikelförfattaren själv skriver -- en kriminalisering någotskulle minska den barnpornografi som finns i omlopp.Jag har full respekt för att representanter för tidningar ochTV vill värna om yttrandefriheten i media. Men just ur denaspekten är det viktigt att den här lagstiftningsfrågan får enallsidig och objektiv belysning. Det är också viktigt att enlagstiftningsåtgärd är väl beredd. Om jag har varit påfallandeutförlig, så är det i förhoppning om att ha kunnat bidra tilljust detta.Thage G : Vi ber då JK att så kortfattat sommöjligt kommentera förslag.Johan Hirschfeldt: Jag skall inskränka mig i hög grad ochvara återhållsam i mina kommentarer.Den här lösningen kan framstå som det första man kommer atttänka på när man i tryckfrihetsförordningens 1 kap. försökerhitta utgångspunkten för att definiera ut delar avbarnpornografibrottet såsom detta är beskaffat. MadeleineLeijonhufvud har gett en beskrivning av hur detta tekniskt kan gåtill.Jag ser en del bekymmer ur gränsdragningssynpunkt, och jagskall illustrera detta med den s.k. ETC-bilden som vi här hartalat om, dvs. bilden av en naken kvinna, vid vars sida en kanskenioårig naken pojke ligger. Kvinnan håller en hand på pojkenslår, och pojken visar tecken på sexuell upphetsning. För vissamänniskor -- kanske var det så för juryn -- är detta en ömsintbild av en mor som ser sin sons vaknande sexualitet. Det varkanske därför bilden friades. För andra framstår detta som enbild av ett incestförhållande, kanske tagen av modern själv meden kamera som har en teknik som gör det möjligt för henne attfotografera sig och pojken.Detta illustrerar ett gränsdragningsproblem som hör hemma påtryck- och yttrandefrihetens område även om det skulle kunna varaskildringen av ett inslag i ett sexualbrott, och det är detförsta bekymret jag kommer att tänka på i sammanhanget. Jag vetinte om det kommer att uppstå många eller få sådanagränsdragningsproblem.För mig är det nog så att pornografi historiskt har varit ettkärnproblem inom yttrande- och tryckfriheten. Diskussionen harfrån tid till annan alltid kommit att handla om detta. Teknikenhar gjort att man nu kan presentera skildringar av begångna brottpå ett grymt sätt. Det gör naturligtvis denna diskussion väldigtmycket svårare och känsligare än tidigare.Det finns här ett problem i form av smittoeffekter. Börjar mandefiniera ut ett yttrandefrihetsbrott ur tryckfrihetsförordningenoch yttrandefrihetsgrundlagen, kan man fortsätta med nästa. Hetsmot folkgrupp låter sig säkerligen mycket väl avfotograferas pågator och torg, om man har ett sådant önskemål. En sådanskildring kan man också sprida. Uppviglande skildringar som i sigbeskriver ett begånget brott är det också möjligt förupphovsmannen att sprida. Man kan fortsätta diskussionen genomatt ge flera sådana exempel.Det är möjligt att man kan leva med den här skillnaden. Ipraktiken kan det ha den betydelsen att man ställs inför valet omdet är en vanlig åklagare som skall ingripa eller om JK skallgöra det, dvs. beroende på om det är en skildring av ett brotteller inte. Man kan se en del processuella problem med hur manskall hantera ett sådant fall, om det visar sig att den som harfört talan inte når framgång och att man i stället borde ha valtden andra processformen. Men detta är kanske mer detaljer som gåratt klara ut under resans gång.Jag anser nog för min del att det förslag som här har framlagtsfordrar en omfattande beredning om det skall vara möjligt att tanärmare ställning till det. Vad jag nu har sagt utgör egentligenbara några randanmärkningar.Bertil Fiskesjö: Kan det inte tänkas, MadeleineLeijonhufvud, att risken för intrång i yttrandefriheten blirmindre om man klart i tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen anger just barnpornografin direkt somett undantag än om man bortdefinierar barnpornografin som etttryckfrihetsbrott?Henrik S Järrel: Flera av de remissinstanser som yttrat sigöver Ds 1993:80, dvs. den departementspromemoria som avgavs ihöstas, har föreslagit att man skall ytterligare bereda frågan omen eventuell kriminalisering. ,, , Journalistförbundetoch några andra instanser hävdar att vi här bör gå väldigtförsiktigt fram om vi skall göra sådana här inskränkningar. Jagundrar om , som i och för sig gav en mycketfyllig redogörelse för frågan ur straffrättslig synpunkt, anseratt det möjligen kan ligga någonting i åsikten att man bör skyndalitet långsamt.Karl-Gustaf : Med anledning av vad JK sade vill jagställa en fråga till . Går det inte attkomma åt avarterna, dvs. denna typ av film och video, utan attträda tryckfriheten för när? Som många här har sagt gäller det juatt skydda barnen mot avarterna.Madeleine : Får jag göra den korta replikentill JK att de exempel han anförde, bl.a. ett foto som beskriverhets mot folkgrupp, är mycket lätta att skilja från de fall somvi nu diskuterar. Det skall gälla bilder vilkas framställandeutgör ett brott. Om man fotograferar en pågående hets motfolkgrupp, utgör inte framställningen av den bilden något brott.Bertil Fiskesjö frågade om det skulle bli mindre risk förintrång i yttrandefriheten. ståndpunkt, somutgör utgångspunkt för mitt förslag, leder till denna syn. Jagtycker att förmiddagens diskussioner väl illustrerade att det idet här fallet inte är fråga om brott motyttrandefrihetsgrundlagen, utan publiceringen av bilden utgör ettbrott mot barnet. Den sakligt riktiga behandlingen är då, liksomnär det gäller andra övergrepp mot barn, att brottet inte beivrasinom grundlagssystemet. Jag menar att detta får vägas mot dejusteringar av grundlagens regelsystem som blir nödvändiga omdetta skall regleras inom grundlagarna.Jag kan i det sammanhanget säga någonting om smittorisken. Omvi anser att det finns befogad anledning att utsträckaförbudet till att också gälla innehav av barnpornografi, därföratt vi ser att den ger tydliga skadeeffekter och anser att dennahantering är straffvärd, vore det väl märkligt om vi sade att viinte vågar göra detta, eftersom vi misstror morgondagenslagstiftare och fruktar att vi öppnar en port för dem. Jag tyckeratt det är ett lustigt argument. Om man klart anger vad det ärman avser och har en klar och hållbar motivering för ett sådantförbud, behöver man inte avstå från att införa det därför att manmisstror morgondagens lagstiftare.Så till frågan huruvida man bör skynda långsamt. eller jag har haft någon annan ståndpunkt än skall bereda det här lagstiftningsärendet med sammanoggrannhet som man alltid tillämpar. Vi har varit remissinstans.Olyckligtvis var remisstiden så kort, att det inte blev möjligtatt hinna lägga fram ett förslag i vanlig ordning. Därför hardenna situation uppkommit. Jag har ingen annan synpunkt på dettaannat än att jag tycker att det av många skäl är angeläget att tadetta steg. Inte minst med hänsyn till våra internationellaåtaganden är det viktigt att man prövar om det är möjligt attgöra denna lagändring trots den fördröjning som har skett.På frågan om man kan undgå avarterna genom att ändra bara iyttrandefrihetsgrundlagen vill jag svara att de tveksamma falleni fråga om tryckta skrifter är ganska få. Det råder inget tvivelom att man bör förbjuda barnpornografitidningar -- om dessa kananvändas på ett skadligt sätt, så skall de bort. Det äremellertid svårt att göra en åtskillnad mellan dessa bådagrundlagar. Har man utgångspunkten att det här inte är fråga omatt använda yttrandefriheten, så kan man inte gärna göra en sådanåtskillnad. Den principiella åsikten är i så fall att varkentryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen ärtillämpliga, t.ex. som vid koppleribrott.Thage G : Vi skulle då övergå till att ställafrågor till företrädarna för de publicistiska intressena. Alla aver hade ännu inte kommit hit när vi efter lunchen hälsadedeltagarna välkomna, och jag vill nu därför hälsa er välkomna ochtacka för att ni tagit er tid att ställa upp här.Jag vill börja med att ställa en fråga till pressombudsmannenPär-Arne Jigenius om risken för s.k. spridnings- ochsmittoeffekter.Bakgrunden till min fråga är följande. De som är tveksammaeller negativa till att innehav av barnpornografi blir straffbarthar menat att det finns en risk för att en sådan kriminaliseringsprider sig eller smittar av sig. Man säger att steget sedan inteskulle vara långt till ett motsvarande förbud mot innehav avmaterial som innehåller andra tryckfrihetsbrott änbarnpornografi.Jag anser att barnpornografi på några väsentliga punkterskiljer sig från de andra fall som har åberopats i debatten.Barnpornografi är ju någonting unikt, eftersom den förutsätterett brottsligt övergrepp mot ett barn. Man kan alltså utgå frånatt en pornografisk skildring av ett barn också är en skildringav ett utomordentligt allvarligt brott mot barnet -- det har isammanhanget jämförts med våld och tortyr.Till detta kommer att man knappast kan anse att det nu gällandeförbudet mot att sprida barnpornografi har någon egentligbetydelse när det gäller "säkerställande av ett frittmeningsutbyte och en allsidig upplysning", som det uttrycks itryckfrihetsförordningen. Personligen anser jag att här skiljersig barnpornografibrottet från t.ex. förtalsbrottet. Av denanledningen skulle man kunna säga att det också blir en avgörandeskillnad mellan att kriminalisera innehav av barnpornografiskvideofilm och att kriminalisera innehav av en bok som innehållert.ex. förtal.Mot bakgrund av dessa personliga reflexioner skulle jag viljafråga pressombudsmannen om man så kategoriskt som det har gjortsi debatten kan tala om en risk för spridning eller smitta i dethär sammanhanget.Bertil Fiskesjö: Jag vill anknyta till den fråga som jagtidigare ställde till . Om riksdagenbestämmer sig för att lagstifta, vilken modell föredrar ni påmediasidan i så fall? Föredrar ni en modell som innebär att manklart anger barnpornografin som ett undantag itryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen eller ettsystem som innebär att man bortdefinierar barnpornografin som enyttrande- och tryckfrihetsfråga?Pär-Arne Jigenius: Professor sade att man intebehövde ha någon anledning att misstänka morgondagenslagstiftare. Även om det kan verka oartigt att inleda med detta,måste jag säga att man kanske ändå bör hysa en viss skepsis motmorgondagens lagstiftare när det gäller hanteringen av dessafrågor. Det gäller att utveckla systemet så att det kan klarastora påfrestningar.Vad gäller risken för smittoeffekt i den meningen som fråganställdes bedömer jag att det finns en klar sådan risk. I debattenhar en del personer redan framfört att förbudet inte bordebegränsas till barnpornografi utan gälla all pornografi. Enrättsvetenskaplig forskare i framförde den uppfattningeni en tidningsartikel för någon tid sedan. Förmodligen är detta enöverdriven uppgift, men det har talats om att en alkoholpolitiskkommission vill förbjuda utgivningen av böcker som beskriver hurman går till väga vid hembränning. Jag vet inte om innehavet avsådana böcker skall komma att kriminaliseras, men detta är ettexempel på en aktuell fråga som tangerar detta spörsmål.Vi har den ordningen i att för det som är brottsligt ien bok eller i en tidning straffas författaren, utgivaren ellermöjligen förläggaren, medan däremot det enskilda innehavet avboken eller tidningen med det brottsliga innehållet inte ärkriminaliserat.Det är en mycket viktig förändring man nu vill göra -- enbräsch i denna mur.Jag vill här göra en reflektion genom att fråga vad detegentliga syftet med en lagändring är. Det kan enligt min meninginte bara vara att markera samhällets ogillande av denna vidrigaoch klandervärda verksamhet. Jag är övertygad om att avbefolkningen är upprörd och starkt emot denna verksamhet. Det kanalltså inte vara fråga om en symbolisk markering, utan syftetmåste vara att en ändring av lagstiftningen skall få omfattandepraktiska konsekvenser.När jag talat med poliser och åklagare på fältet har jag fåttintrycket att de undrar om en kriminalisering av innehavet kommeratt leda till att man kommer att jaga enskilda innehavare avsådant material. Jag vill gärna vidarebefordra den frågan hit.Kommer man verkligen att försöka leta upp varje enskilt innehav?Eller är det möjligen på det sättet att kriminaliseringen avinnehavet i första hand i praktiken syftar till att man skallkunna komma åt dem som ägnar sig åt att sprida dessa alster? Jaginser att detta är ett polisiärt problem. Innehavarna har numöjlighet att hävda att deras varulager icke är avsett förspridning utan att det är fråga om ett personligt innehav. På detsättet försöker man komma undan straff för sin brottslighet.Det ligger nästan en tragik i detta om syftet är att komma åtdet som är brottsligt, nämligen spridningen avbarnpornografi, genom att man gör en bräsch i muren ochkriminaliserar en enskild informationsbärare. Då har man kanskeanvänt sig av överdrivna medel.På frågan om vilken modell jag föredrar måste jag svara att jagfaktiskt inte kan säga att jag föredrar någon av dessa tvåmodeller. Jag kan inte förorda någon av dem. Det enda jag på denpunkten kan säga är, att om man likväl bestämmer sig för att gåvidare på lagstiftningsvägen, är frågan så komplicerad ochomfattar så många aspekter, att jag förordar en grundligutredning, som får arbeta utan alltför stor tidspress för attgöra dessa avvägningar. och kan jag alltså inte förordanågot av de båda alternativ som har framlagts.Lennart : Jag är ordförande i den nyaorganisation som heter Tidningsutgivarna.För oss är detta naturligtvis en oerhört viktig fråga totaltsett. Det är i själva verket en existentiell fråga för helamassmediaområdet, en fråga om hur vi skall jobba. JK har pekat påen del av de konsekvenser det skulle få om man skulle göra enändring utan att grundligt ha utrett frågan.Svaret på fråga blir även från vårt håll attvi inte anser oss kunna gradera de här förslagen. För oss är detoerhört fundamentalt att man utreder förslag omgrundlagsändringar på ett allsidigt sätt och tar ordentligt medtid på sig för att se vilka konsekvenser eventuella ändringarskulle komma att få. På det sättet skulle det kunnaläggas fram ett förslag som man kan ta ställning till.Det är möjligen förmätet att säga det med tanke påkonstitutionsutskottets värdskap för denna hearing, men det ärnaturligtvis per definition på det sättet att poängen medgrundlagen är att man inte forcerar fram ändringar -- det må varaom man byter ut någonting eller lägger till någonting. I bådafallen framtvingar man en ändring av lagstiftningen som man intekan överblicka konsekvenserna av.Anna Hammarén: Jag kommer från . Jag ärinte journalist utan jurist, men jag har naturligtvis försökt tatill mig företagets intressen på det journalistiska området.Jag vill börja med att erinra om vad i börjansade om att vi med största varsamhet bör ändra i grundlagen.Madeleine sade sedan att vi skall bereda dettalagstiftningsärende med samma noggrannhet som andra. Detta ärnaturliga utgångspunkter. Man borde t.o.m. kunna hoppas att viskall bereda detta lagstiftningsärende med mycket störrenoggrannhet än andra.Den promemoria som har varit ute på remiss och där man avvisartanken på en kriminalisering har vi på intefått. Det ansågs väl inte att vi berördes, eftersom det inte varaktuellt med en kriminalisering av innehavet. Jag vet inte omnågra andra "yttrandefrihetsintressen" har fått denna promemoriapå remiss.Vi kom i kontakt med detta ärende först i samband med hearingenpå för en månad sedan. Vi hade då tvåarbetsdagar på oss för att sätta oss in i frågan. Jag vill därförpåstå att detta ärende har förberetts med mycket mindrenoggrannhet än annan lagstiftning som jag har kommit i kontaktmed -- kanske med ett undantag.Frågan är dessutom mycket viktig, eftersom en lagändring skullebryta igenom grundlagens regel om att innehav av tryckt materialsamt av filmer och videogram har varit fritt. Denna regel haralltid gällt.Om man känner sig tvingad att göra en sådan genombrytning --det kan man kanske tvingas göra -- bör man noga tänkaöver om detta är det enda innehav som skall kriminaliseras. Andraundantag som har gjorts gäller inte innehav utan spridning avvissa produkter som inte skall grundlagsskyddas. Detta är förstagången som ett innehav skulle kriminaliseras.Ett annat område skulle kunna vara olaga våldsskildring, därett innehavsförbud skulle kunna ha samma angelägenhetsgrad sombarnpornografi. Det kan gälla t.ex. sexuellt tvång eller någonsom har försatts i vanmakt. Det är väl en rätt otrevlig tanke attsådana bilder även i fortsättningen skall kunna innehas. Jag kanalltså i varje fall inte se att innehav avbarnpornografi så helt klart skiljer sig från innehav av alltannat material. Jag vill då särskilt peka på olagavåldsskildringar.Jag har inte fått helt klart för mig vad det är för typ avbilder och filmer ett innehavsförbud skulle gälla. Man kan göramontage och sudda ut identiteten. Det är någonting som ärmycket vanligt -- man kan avidentifiera en person på en bildgenom att ta bort ansiktet, medan kroppen fortfarande ärdensamma. Hur skall man vidare hantera böcker, som har ettseriöst innehåll, med barnpornografiska bilder?Vi på TV har på denna korta tid och utan underlagsmaterial intehaft möjlighet att tränga in i frågan.Med förslag försämras, såvitt jagförstår, mediernas möjligheter att bevaka den här verksamheten.Hela detta system som skall värna mediernas möjligheter attbevaka störs. Meddelarfriheten bryts igenom, och det gäller ocksåanonymitetsskyddet. Jag föreställer mig att det kommer attinnebära en större risk för en meddelare att lämna material tilloss. Kanske våra journalister t.o.m. måste vittna mot en somlämnat oss material. Jag kan inte överblicka detta, men jagbefarar att det kommer att bli sådana konsekvenser om dessa brottskall behandlas i vanlig straffrättslig ordning.