bet · GI01JuU2 · 1994-11-22 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet ett regeringsförslag omen rad åtgärder som syftar till att effektiviserabrottmålsförfarandet samt fem motioner som väckts i ärendet.Utskottet tillstyrker, med tre smärre justeringar av lagteknisknatur, regeringens förslag. Med anledning av fyra av motionernatar utskottet dessutom ställning för att brott mot lagen omhundskatt bör utmönstras ur strafflagstiftningen. I proposition 1994/95:23 () harregeringen föreslagit att antar de i propositionenframlagda och av Lagrådet utom såvitt avser lagförslag 8granskade förslagen till1. lag om ändring i ,2. lag om ändring i ,3. lag om ändring i utsökningsbalken,4. lag om ändring i checklagen (1932:131),5. lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar,6. lag om ändring i trafikbrottslagen (1951:649),7. lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande avalkoholhaltiga drycker m.m.,8. lag om ändring i lagen (1994:1016) om ändring i lagen(1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m.,9. lag om ändring i lagen (1960:418) om straff förvarusmuggling,10. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822),11. lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64),12. lag om ändring i lagen (1972:435) om överlastavgift,13. lag om ändring i vapenlagen (1973:1176),14. lag om ändring i lagen (1986:1009) om förfarandet i vissafall vid förverkande m.m.,15. lag om ändring i (1987:10),16. lag om ändring i jaktlagen (1987:259),17. lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.,18. lag om ändring i lagen (1991:1969) om förbud mot vissadopningsmedel,19. lag om ändring i ordningslagen (1993:1617).Lagförslagen, utom lagförslag 7, har fogats till betänkandet,se bilaga 1. Lagförslag 7 har av utskottet överlämnats tillsocialutskottet för samordnad beredning med ett annat förslagavseende samma lag (se 1994/95:SoU9). 1994/95:Ju3 av och () vari yrkas attriksdagen beslutar att 48 kap. 20 § ges denlydelse som i motionen anförts.1994/95:Ju4 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom avkriminalisering av skyldighet att betala hundskatt.1994/95:Ju5 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omavkriminalisering av skyldighet att betala hundskatt.1994/95:Ju6 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att skyldighet att betala hundskatt böravkriminaliseras.1994/95:Ju7 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omatt skyldigheten att betala hundskatt bör avkriminaliseras. InledningBakgrundÅr 1990 tillkallades en parlamentariskt sammansatt kommittémed uppdrag att utreda åklagarverksamheten ochbrottmålsförfarandet. Kommittén, som antog namnetÅklagarutredningen -90, avlämnade betänkandet (SOU1992:61) Ett reformerat åklagarväsende.Åklagarutredningen tar i betänkandet upp olika frågor omåklagarväsendets organisation, åklagarnas uppgifter ochbrottmålsförfarandet. Betänkandet har remissbehandlats.Inför sitt ställningstagande till åklagarväsendetsorganisation analyserade fleraorganisationsmodeller. Utredningens slutsats blev att endast tvåkan komma i fråga -- den nuvarande ordningen eller den s.k.regionmodellen. Regeringen, som för sin del gjorde bedömningenatt regionmodellen inte är lämplig som organisatorisk uppbyggnadför åklagarväsendet, gav Riksåklagaren i uppdragatt bl.a. se över indelningen i åklagardistrikt. Den 14 april1994 gav regeringen tilläggsuppdraget att se överbl.a. frågor rörande arbetsfördelningen mellan lokala ochregionala åklagarmyndigheter.Den 14 april 1994 uppdrog regeringen även åt Riksåklagaren atttillsammans med och utarbetaett förslag till fördjupat samarbete mellan berörda myndighetervid bekämpningen på central nivå av ekonomisk brottslighet. Denämnda myndigheterna överlämnade idéskissen(ÅD 375-94) En central enhet för bekämpning av ekonomiskbrottslighet.Åklagarutredningen föreslog vidare att det borde göras enöversyn av Riksåklagarens verksamhet och organisation samt avansvaret för ADB-frågor inom åklagarväsendet. Mot bakgrund häravgav regeringen Statskontoret i uppdrag att se överåklagarväsendets centrala organisation. Uppdraget redovisades ifebruari 1993 i rapporten roll ochorganisation. Rapporten har remissbehandlats. I regleringsbrevetför /93 uppdrog regeringen åt Riksåklagaren attanalysera omfattningen av Riksåklagarens tillsynsverksamhet.Uppdraget redovisades i promemorianTillsynsverksamheten i . I åretsbudgetproposition (prop. 1993/94:100 bil. 3 s. 35 f) redovisaderegeringen sina överväganden i dessa frågor.I den nu aktuella propositionen tas med ett undantag uppÅklagarutredningens förslag i fråga om åklagarens uppgifter ochbrottmålsförfarandet. Den kvarstående frågan gäller om polisensoch åklagarnas befattning med ärenden angåendefelparkeringsavgifter skall upphöra och ett enhetligtsanktionssystem, som bygger på det nuvarande systemet föruttagande av kontrollavgift vid s.k. tomtmarksparkering, skallinföras på parkeringsområdet. Detta förslag har enligtpropositionen statsfinansiella konsekvenser som i den rådandeekonomiska situationen kräver ytterligare överväganden.I propositionen behandlas vidare vissa frågor om åklagaresövertagande av ledningen av förundersökning som, förutom avÅklagarutredningen, har berörts i betänkandet (SOU 1988:18)Rapport av Parlamentariska kommissionen med anledning av mordetpå . Även denna rapport har remissbehandlats.Här bör också erinras om att regeringen i propositionen(1994/95:12) Handläggningen av ungdomsmål, som behandlas iriksdagen denna höst, tar upp en rad frågor ombrottmålsförfarandet i ungdomsmål.Härutöver kan nämnas att Riksåklagaren harredovisat de ovannämnda uppdragen rörande åklagarväsendetsorganisation m.m. i rapporten (1994:2) Åklagarväsendetsdimensionering och indelning på regional och lokal nivå. Ärendetbereds nu vidare i . I det sammanhangetbereds också en promemoria (Ds 1994:95) om tjänstestrukturen föråklagare m.m. som utarbetats av en arbetsgrupp inomdepartementet. Även den ovannämnda idéskissen om en centralenhet för bekämpning av ekonomisk brottslighet bereds iJustitiedepartementet.I ärendet föreligger en skrift från Riksskatteverket.PropositionenI propositionen föreslås en rad åtgärder som syftar till atteffektivisera brottsbekämpningen. En utgångspunkt för reformenhar varit att resurserna för denna verksamhet skall kunnaanvändas på ett så ändamålsenligt sätt som möjligt.Åklagarens roll skall enligt propositionen renodlas på så sättatt åklagare befrias från de flesta uppgifter han har sominte har någon anknytning till förfarandet i brottmål. Detinnebär att åklagare inte längre skall ha som uppgift att föratalan om vissa viten och avgifter samt om handräckning.I linje härmed föreslås i propositionen att uppgiften att föratalan om tilläggsavgift för olovligt byggande förs över frånåklagare till byggnadsnämnderna. Talan skall enligtpropositionen föras vid länsrätt i stället för vid allmändomstol, och prövningstillstånd skall krävas vid överklagandetill kammarrätten.Vidare läggs fram förslag om att åklagare inte längre skall hasom uppgift att föra talan om handräckning enligt lagen(1939:608) om enskilda vägar, naturvårdslagen (1964:822) ochlagen (1988:950) om kulturminnen m.m.Åklagarens uppgift att föra talan om handräckning enligt den ibilaga B till gränsälvsöverenskommelsen den 16 september 1971mellan och intagna stadgan för fisket inom Torneälvs fiskeområde behålls dock enligt propositionen oförändrad.I propositionen förordas att åklagarnas befattning med ärendenom generella viten behålls. Däremot föreslås att åklagare intelängre skall ha som uppgift att föra talan om utdömande av viteenligt 2 kap. 15 § utsökningsbalken.Propositionen innehåller flera förslag om avkriminalisering avförfaranden som kan motverkas på annat sätt än genom attresurserna för brottsbekämpning tas i anspråk. I anslutninghärtill uttalas att kriminalisering som sanktionsform böranvändas med försiktighet.I enlighet med det anförda föreslås beträffande vårdslöshet itrafik att det straffbara området inskränks så att endast densom i väsentlig mån brister i omsorg och varsamhet skall dömastill straff. Som påföljd förordas dagsböter. kan ävenpenningböter komma i fråga.På trafikområdet föreslås vidare att gränsen för näröverlastavgift skall tas ut höjs och att lägsta avgift blir2 000 kr.I propositionen föreslås också att straffbestämmelsen ichecklagen för den som ställer ut en check utan täckning ellersom förfogar över täckningen innan checken skall uppvisasupphävs.Även jaktlagen ändras enligt propositionens förslag så att detför straffbarhet krävs i vart fall grov oaktsamhet samt attstraffbestämmelsen för bl.a. lindrigare former av s.k.överskjutning utgår. förslås att länsstyrelserna skallha rätt att ta ut en särskild avgift i motsvarande fall.Vad beträffar brott som avser olovliga förfaranden med förhyrdegendom förordas i propositionen särskilda restriktioner vidåtalsprövningen.Slutligen föreslås i den del av propositionen som röravkriminalisering särskilda restriktioner för åtalsprövningenvid brott som avser övertrasseringar av eget konto.I propositionen läggs fram ett antal förslag som syftar tillatt effektivisera förfarandet vid förundersökning. I denna delföreslås till att börja med att möjligheten att underlåtaförundersökning, i de fall det ändå finns tillräckliga skäl föråtal, utvidgas till att omfatta alla brott som inte kan antasleda till annan påföljd än böter.Förundersökningen skall enligt propositionen alltid inledasgenom ett formligt beslut. föreslås en utvidgning avpolismans rätt och skyldighet att vidta utredningsåtgärder innanen förundersökning hunnit inledas. Det föreslås också ettförtydligande av bestämmelsen om skyldighet att på polismanstillsägelse följa med till förhör så att det framgår att dengäller även om förundersökning inte inletts.Enligt propositionen bör regeln om åklagares övertagande avledningen av förundersökningen förtydligas så att det framgåratt åklagaren i dessa fall har ansvaret för hela utredningen.Som en konsekvens föreslås att åklagares rätt att meddelaanvisningar för förundersökningens bedrivande närpolismyndigheten är förundersökningsledare tas bort -- åklagarenfår i stället överta ledningen av förundersökningen.Vad beträffar förundersökningsprotokollet anförs ipropositionen att dokumentationen av vad som framkommit under enförundersökning inte bör göras mer omfattande än vad som krävs idet enskilda fallet för att syftet med förundersökningen skalluppfyllas. Ingen lagstiftningsåtgärd krävs dock i denna delenligt propositionen.I frågan om åtalsplikten tas i propositionen ställning för attprincipen om absolut åtalsplikt bör behållas. Inte heller bör,enligt vad som anförs, reglerna i omåtalsunderlåtelse ändras.Det framhålls dock att principen om en absolutförundersökningsplikt bör tolkas på det sättet att den innebären skyldighet att inleda utredning endast då det ligger inom detrimligas gräns att anta att en utredning kan leda till att sakenblir uppklarad och någon kan lagföras för brottet. För attundanröja den osäkerhet som kan råda på denna punkt bör enligtpropositionen lagstiftningen förtydligas. Ett sådantförtydligande torde också, anförs det, främja en enhetlig ochsäker rättstillämpning. I propositionen föreslås således attförundersökning inte skall behöva inledas om det är uppenbartatt brottet inte går att utreda. Möjligheterna tillförundersökningsbegränsning i s.k. disproportionsfall (se 23kap. 4 a § 1 , RB) bör därmed, anförs det, inteutvidgas.I ett avsnitt i propositionen behandlas reglerna omstrafföreläggande och ordningsbot. Här föreslås att området förstrafföreläggande utvidgas genom att åklagare skall få utfärdastrafföreläggande för alla typer av brott där böter ingår istraffskalan. Vidare föreslås att ett föreläggande också skallfå omfatta medgivna enskilda anspråk som avserbetalningsskyldighet.Beträffande tillämpningsområdet för att förelägga ordningsbotär inställningen i propositionen att någon utvidgning inte börske. Inte heller föreslås några ändringar när det gällerbeslutsordningen.I denna del av propositionen förordas avslutningsvis attstrafföreläggande och föreläggande av ordningsbot behållsoförändrat som två separata institut.I propositionen tas också upp bestämmelserna om förverkandeoch beslag. Här föreslås att åklagare ges generell rätt attbesluta om förverkande utan samband med talan om ansvar förbrott, om inte egendomen har betydande värde eller det finnssärskilda skäl att saken prövas av rätten. Vidare hemställs omatt det införs en rätt för polisman att besluta om förverkande,när någon ansvarstalan inte skall föras. Som förutsättninghärför föreslås gälla att saken är uppenbar och att egendomensaknar saluvärde eller kan antas vara värd mindre än en tiondelav basbeloppet. Den som drabbas skall dock enligt propositionenalltid ha rätt till domstolsprövning. I denna del förordas ocksåatt åklagarens skyldighet upphävs att i vissa fall hos domstolbegära en förlängning av åtalstiden när beslag skett.Slutligen har i uppmärksammats att 1 § lagen(1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. avmisstag fått en felaktig lydelse i ett annatlagstiftningsärende. I detta ärende har därför intagits ettförslag till ändring i lagen.Samtliga lagförslag utom det sistnämnda har granskats avlagrådet. Lagändringarna såvitt avser förslagen om renodling avåklagarrollen och avkriminalisering m.m. föreslås träda i kraftden . De ändrade reglerna om strafföreläggandeföreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer.Ikraftträdande bör enligt propositionen ske när den ADB-baseradestrafförelägganderutinen anpassats till de nya reglerna. Iövrigt föreslås lagändringarna träda i kraft den 1 april 1995.ÖvervägandenAllmäntUtskottet kan konstatera att rättsväsendet i likhet med andradelar av den offentliga verksamheten har ställts inför uppgiftenatt med begränsade resurser bemästra en allt större arbetsbörda.Den utveckling som sker ställer krav på en kontinuerlig översynoch förbättring av organisation och arbetsmetoder inom polis-,åklagar- och domstolsväsendet. På och regeringenfaller dessutom att fortlöpande ompröva det regelsystem som bärupp rättsväsendet. Vid de överväganden som då måste göras ställsmot varandra å ena sidan kraven på effektivisering av olikaverksamheter och å andra sidan rättssäkerhetsaspekter som är avgrundläggande betydelse i en rättsstat.I propositionen läggs fram ett betydande antal förslag somsyftar till att effektivisera brottsbekämpningen. Förslagen tari första hand sikte på åklagarnas arbetsuppgifter, men de berörockså verksamheten hos polisen och vid domstolarna.Utskottet finner vid en samlad bedömning att förslagen ipropositionen bör kunna leda till en effektivisering avbrottmålsförfarandet som rättssäkerhetskravenupprätthålls. Utskottet tillstyrker i sak de lagförslag somläggs fram. Utskottet instämmer vidare i princip i de uttalandensom görs i propositionen om att kriminalisering som en metod föratt söka hindra överträdelse av olika normer i samhället böranvändas med försiktighet. Till en aspekt av denna fråga, liksomtill ett spörsmål rörande ordningsbotsinstitutet, återkommerutskottet nedan.Kustbevakningens möjlighet att förelägga ordningsbotI motion Ju3 (s) begärs en lagändring som skall göra detmöjligt för regeringen att förordna en tjänsteman vidKustbevakningen att utfärda föreläggande av ordningsbot.Kustbevakningen är en civil myndighet med uppgift att utförasjöövervakning och annan kontroll och tillsynsverksamhet.Kustbevakningen svarar för miljöräddningstjänsten till sjöss ochmedverkar i sjöräddningstjänsten. När Försvarsmakten ingripermot utländska statsfartyg skall samverka medFörsvarsmakten.Enligt lagen (1982:395) om medverkan vidpolisiär övervakning har kustbevakningstjänsteman i vissutsträckning samma befogenhet som polisman när det gäller bl.a.trafikregler och säkerhetsanordningar för sjötrafiken.Kustbevakningstjänsteman kan exempelvis hålla förhör, gripanågon och företa husrannsakan med stöd av vissa i lagen angivnabestämmelser i rättegångsbalken.Kustbevakningstjänsteman får däremot inte utfärda föreläggandeav ordningsbot. Enligt bestämmelserna i 48 kap. RB fårordningsbot föreläggas av polisman (1 §). Vidare har regeringenbemyndigats att förordna att ordningsbot får föreläggas även avåklagare och tulltjänsteman (20 §). Sådana förordnanden finns i2 § ordningsbotskungörelsen (1968:199) och omfattar vissaåklagare samt vissa tulltjänstemän beträffande brott motvarusmugglingslagen.Ordningsbot får endast ges för sådana brott för vilka inte ärföreskrivet annat straff än penningböter (13 §). Möjligheten attbeivra brott genom ordningsbot inskränks vidare genom enföreskrift om att Riksåklagaren i samråd medRikspolisstyrelsen skall göra ett urval av sådana brott somskall omfattas av denna möjlighet (14 §). Med stöd härav harRiksåklagaren meddelat ett beslut (se SFS 1991:2047) omordningsbot för vissa brott. För varje brottstyp anges ibeslutet en ordningsbot. Straffet bestäms sålunda enligt en påförhand fastställd taxa. har vidare utfärdatföreskrifter och allmänna råd för tillämpningen inompolisväsendet av ordningsbotsinstitutet.Det finns vissa ytterligare begränsningar av möjligheten attförelägga ordningsbot (15 §). Föreläggande får således inte gesom den misstänkte förnekar gärningen. Vidare utgör samtidigmisstanke om andra brott för vilka ordningsbot inte kan utfärdashinder mot föreläggandet. Det måste också vara fråga om ettnormalfall. Om gärningen innefattar några särskiljandeomständigheter i förhållande till vad som förutsatts i RÅ:sordningsbotsbeslut skall ärendet överlämnas till åklagare.Föreläggandet utfärdas normalt direkt i samband med händelseni den misstänktes närvaro (16 §). Föreläggandet ges på enblankett vars utformning bestäms i samråd mellan Riksåklagarenoch Rikspolisstyrelsen.Om ett föreläggande godkänts, gäller det som dom som vunnitlaga kraft (3 §).Åklagarutredningen föreslog i sitt betänkande (SOU 1992:6 delA s. 225 f) att instituten ordningsbot och strafföreläggandeskulle slås samman till ett institut -- föreläggande av påföljd.Åklagarutredningen tog i sammanhanget (s. 220 f) upp frågan omformerna för beivrande av överträdelser avsjötrafikförordningen. Den vanligaste formen av sådanaöverträdelser torde enligt utredningen vara överträdelser avbrott mot föreskrifter angående fartbegränsning inom vissaområden och i vissa farleder. Därutöver förekommer enligtutredningen förseelser avseende bl.a. brister i förandet avlanternor, brott mot ankringsförbud och brott mot begränsningari rätten att använda vattenområde för båttävling,vattenskidåkning och liknande sporter.Utredningen föreslog att penningböter skulle införas för deangivna överträdelserna och att detta skulle kombineras med enmöjlighet för tjänstemän inom att, i likhet medvad som gäller inom tullen, under vissa förutsättningar utfärdaföreläggande av bötesstraff inom ramen för det föreslagnainstitutet föreläggande av påföljd.Utredningen hade från inhämtat att intressetvar stort inom myndigheten för att införa förenklade former förbeivrande av brott på sjötrafikens område. Bland fördelarnanämndes att handläggningen blir enklare och snabbare, attdagsbotsutredning inte behövs och att bötesbeloppen blir likaför alla. Inom bedömde man också enligtutredningen att möjligheten att utfärda ordningsbot skulle ökabenägenheten att ingripa och beivra överträdelser. Med enkortare utbildning skulle systemet enligt Kustbevakningenfungera väl i praktiken och kostnaderna skulle bli mycketblygsamma.Åklagarutredningens överväganden utmynnade i ett förslag omatt åklagare och polisman skulle få en i lag reglerad rätt attutfärda förelägganden enligt den nya påföljden och attregeringen härutöver skulle bemyndigas att förordna att sådantföreläggande skall få utfärdas också av tjänsteman vid en annanmyndighet.Genom den föreslagna lösningen öppnades enligt utredningen enmöjlighet att ge andra yrkesgrupper rätt att utfärdabötesföreläggande där så kan befinnas lämpligt. Som exempel påområden där sådan möjlighet skulle kunna övervägas nämndeutredningen -- förutom övervakning avfritidsbåtstrafiken -- tillsyn överarbetsmiljöfrågor och trafikinspektörers besiktningsverksamhet.I propositionen förordas att instituten strafföreläggande ochordningsbot behålls åtskilda. När det gäller frågan om attutvidga den krets som får utfärda föreläggande av ordningsboterinras om att, enligt 11 kap. 4 § regeringsformen, föreskrifterom domstolarnas rättskipningsuppgifter, om huvuddragen av derasorganisation och om rättegången skall föreskrivas i lag.Reglerna om strafföreläggande och ordningsbot utgör enligtpropositionen en begränsning av domstolarnasrättskipningsuppgifter som enligt denna bestämmelse kräverlagform. Det torde därför, anförs det, inte utan vidare varamöjligt att bemyndiga regeringen att ge tjänstemän vid enmyndighet behörighet att utfärda föreläggande om ordningsbot.Med hänsyn till detta, och då utredningens betänkande inte gerunderlag för regeringen att nu föreslå att en sådan behörighetskall ges till tjänstemän vid ytterligare myndigheter än polisoch tull, läggs i propositionen inte nu fram något förslag pådenna punkt.Utöver vad som framgår av propositionen kan tilläggas attregeringen tillsatte en utredning med uppgiftatt utreda statens maritima verksamhet. Utredningen skall enligtsina direktiv (dir. 1993:136) se över den verksamhet som bedrivsav marinen, , och sjöpolisen.Kommittén skall bedöma om den inriktning som gällt förmyndighetsuppgifterna inom denna del av statens maritimaverksamhet är ändamålsenlig i alla delar eller om enförskjutning av tyngdpunkten och insatserna mot någotuppgiftsområde bör ske. En av utgångspunkterna förutredningsarbetet skall vara att karaktär somcivil, självständig myndighet direkt under regeringen börbehållas. Utredningsarbetet skall vara avslutat senast den 1april 1995.Försvarsutskottet behandlade (1992/93:FöU9) ettmotionsyrkande liknande det nu aktuella. Utskottet avstyrktemotionen med hänvisning till den nyssnämnda utredningen.Utskottet instämmer i och för sig i att det kan finnas skälsom talar för att vissa tjänstemän inom bordeges rätt att förelägga ordningsbot. Frågan är dock inteokomplicerad och kräver fortsatta överväganden. Med hänsyn tillatt arbetsuppgifter i förhållande tillsjöpolisen och andra myndigheter utreds börförslaget i motion Ju3 inte nu föranleda någon riksdagensåtgärd. Motionen avstyrks.Avkriminalisering av brott mot lagen om hundskattI motionerna Ju4 (m), Ju5 (s), Ju6 (v) och Ju7 (c) förordasavkriminalisering av förfaranden som innebär brott mot lagen omhundskatt.Lagen (1923:116) om hundskatt föreskriver som huvudregel attden som innehar en hund skall erlägga hundskatt tillkommunen. Den skattskyldige skall anmäla sitt hundinnehav tillkommunen, som skall föra in uppgifterna i etthundskatteregister. Kommunen bestämmer hundskattens storlek. Förbetald skatt lämnas ett särskilt skattemärke, som -- utom ivissa särfall -- skall fästas på hundens halsband eller på annatlämpligt sätt anbringas på hunden.Enligt 9 § lagen om hundskatt döms den till böter somunderlåter att anmäla innehav av en skattepliktig hund, somlämnar oriktiga uppgifter för att undandra sig skattskyldighet,om inte gärningen är belagd med straff i , eller sominte anbringar skattemärket på hunden så som är stadgat. Allmäntåtal för brott mot hundskattelagen får väckas endast eftermedgivande av kommunen.Åklagarutredningen lade som redan nämnts fram ett antalförslag om avkriminalisering av olika brott. Beträffande lagenom hundskatt anförde utredningen (s. 138 f) att dess intresse isaken inskränkte sig främst till att få till stånd en ordningdär åklagare och polis inte blir belastade av ärenden angåendedenna skatt.