bet · GH01KU40 · 1994-05-24 00:00:00 — För att alla företag skall kunna verka underlikvärdiga förutsättningar och konkurrensvillkor på den nyaelmarknaden bör enligt utskottet den kommunala elverksamheten,såsom föreslås i propositionen, kunna undantas från de nämndakommunala principerna.I en reservation har näringsutskottets socialdemokratiskaledamöter pekat på att det som regeringen föreslagit beträffandeden kommunala elverksamheten inte förefaller varafärdiganalyserat. Att, som föreslås i propositionen, medge attundantag skall få göras från de s.k. lokaliserings- ochsjälvkostnadsprinciperna är enligt reservationen principielltviktiga ställningstaganden. Konsekvenserna av detta undantag börenligt reservanterna därför noga analyseras. har ännuinte behandlat näringsutskottets betänkande.16.1.3 tidigare behandlingUtskottet har under innevarande (bet. 1993/94:KU9)behandlat motioner med yrkanden gällande kommunaluppdragsverksamhet. Utskottet avstyrkte motionerna mot bakgrundav pågående beredning av betänkande.16.2 Införande av kommunala vårdnadsbidrag16.2.1 MotionenI motion 1993/94:K606 av m.fl. (kds) yrkasatt hos regeringen begär förslag om förändringar ilagstiftningen i syfte att undanröja de hinder som föreliggerför införande av kommunala vårdnadsbidrag.Enligt motionärerna har kommunerna ingen lagligmöjlighet att samordna familjens barnomsorg i det egna hemmetgenom ett kommunalt vårdnadsbidrag för familjens äldreförskolebarn. Barnomsorgen skulle enligt motionärerna bli merflexibel av flera skäl om denna möjlighet fanns.Enligt motionärerna är det märkligt att enskilda alternativ ärtillåtna, medan det inte är tillåtet att en kommun betalar utvårdlön till föräldrarna. Ett viktigt sätt att främja detkommunala självstyret är enligt motionärerna att undanröjahinder för kommunen att uppfylla målen på det sätt somkommunmedborgarna och den enskilda kommunen önskar. Kommunernaär olika och har olika förutsättningar. Därför är det enligtmotionen viktigt att de får allra bästa förutsättningarna ochhandlingsfrihet för att lösa kommuninnevånarnas behov på ett brasätt.16.2.2 BakgrundFrågan huruvida vårdnadsersättning är förenligt medden kommunala kompetensen har vid olika tillfällen prövats genomkommunalbesvär, varvid domstolarna ansett detta intevara fallet. De rättsfall som här är av intresse är främst 290, RÅ 1985 2:79, RÅ 1991 ref. 19 och RÅ 1991 ref. 61.Regeringsrätten har angett (RÅ 1991 ref. 19) att en allmäntvedertagen grundsats när det gäller den kommunala kompetensen äratt en kommun inte utan stöd i lag eller författning får lämnaunderstöd till enskilda personer. Bidrag som t.ex.vårdnadsersättning eller barnbidrag får således inte enligtRegeringsrätten lämnas av en kommun utan stöd ispeciallagstiftning (prop. 1948:140 s. 73 f., KU 1948:24 s. 24f.). Någon sådan lagstiftning finns enligt Regeringsrätten intevad avser generella kommunala bidrag till barnfamiljer. Det harockså slagits fast att vårdnadsersättning inte ärförenligt med de kommunala kompetensbestämmelserna (RÅ 1981 Ab290 resp. RÅ 1985 2:79). I rättsfallet RÅ 1991 ref. 61 harRegeringsrätten fastställt kammarrättens dom, enligt vilken ensocialnämnd ansetts överskrida sin befogenhet genom att beslutaom ekonomisk hjälp till småbarnsföräldrar utan individuellbehovsprövning.Utskottet har behandlat motioner medsamma innehåll som den nu aktuella (bet. 1982/83:KU21,1984/85:KU6, 1985/86:KU15, 1989/90:KU3 och 1990/91:KU3). Viddessa tillfällen har utskottet avvisat framförda förslag omändringar i lagstiftningen som skulle möjliggöra införande avkommunal vårdnadsersättning.Vid behandlingen av ytterligare två motioner med samma kravvid /91 (bet. 1990/91:KU38) vidhöll utskottet sintidigare uppfattning och avstyrkte motionerna. Utskotteterinrade då om att det i proposition 1990/91:117 Ny kommunallagredovisade och av utskottet tillstyrkta förslaget om ettlagfästande av vissa av de grundläggande kompetensprinciperna pådet kommunala området inte syftat till någon förändring avgällande rättsläge. I en reservation (m och c) framhölls att detvar angeläget att de hinder som synes föreligga i fråga om enkommuns rätt att utge vårdnadsersättning genom lagstiftning blirundanröjda. följde utskottet.I ett särskilt yttrande (fp) anfördes bl.a. att enligtpartiets mening måste daghemsutbyggnaden fortsätta tills fullbehovstäckning föreligger. Bl.a. borde hinder för statsbidragtill privata daghem undanröjas. Kommunala vårdnadsersättningarfick enligt yttrandet inte ersätta de daghemsplatser somefterfrågades. Lön till dagbarnvårdare som mot fastställddaghemsavgift också tar hand om egna barn skulle enligtyttrandet vara möjlig med stöd av statsbidrag för kommuner somså önskade.Vid behandlingen av en motion (c) om kommunalvårdnadsersättning under /93 erinrade utskottet(bet. 1992/93:KU4) om att statsbidraget till barnomsorgenfr.o.m. 1993 skulle komma att ingå i det generellabidragssystemet till kommunerna och att regeringen uttalat attdet fanns behov av en vidgad lagreglering av kommunernas ansvarpå barnomsorgsområdet för att bl.a. säkerställa ett tillräckligtstöd för enskilda alternativ. Utskottet hänvisade också tillregeringens proposition om ökad konkurrens i kommunalverksamhet, enligt vilken kommunen får sluta avtal med annan omatt utföra kommunens uppgifter inom . Utskottetförutsatte att frågan om kommunernas kompetens i fråga om bl.a.enskilda alternativ i barnomsorgen blev en del i regeringensvidare beredning och avstyrkte motionen med hänvisning till detanförda.I en reservation (s) anfördes att familjepolitiken skall göradet möjligt att förena och underlätta föräldraskap ochförvärvsarbete. Genom arbete, barnomsorg, föräldraförsäkring ochbarnbidrag skapas enligt reservanterna förutsättningar fördetta, varvid jämställdhet främjas. Enligtreservanterna bör vårdnadsbidrag inte införas och då inte helleri kommunerna. följde utskottet.Utskottet har under innevarande (bet. 1993/94:KU9)behandlat en motion (c) om vårdnadsersättning.Utskottet framhöll då att med införandet av det generellastatsbidragssystemet /93 och med ettgenomförande av det då föreliggande förslaget i regeringensproposition /94:11 om utvidgad lagreglering påbarnomsorgsområdet m.m., vad gällde bl.a. kommunernas skyldighetatt ge bidrag till enskilda förskolor och fritidshem, hadeviktiga steg tagits för att garantera mångfald och valfrihetinom barnomsorgen. Enligt utskottet togs ett ytterligare stegmed genomförandet av det av regeringen aviserade statligavårdnadsbidraget för barn mellan ett och ålder. Motdenna bakgrund var det utskottets mening att frågan om denkommunala kompetensen i fråga om vårdnadsbidraget borde anståtill dess regeringen för presenterat det aviseradestatliga vårdnadsbidraget, och motionen avstyrktes därför.Socialutskottet har behandlat regeringens proposition1993/94:148 om vårdnadsbidrag. I propositionen föreslogs bl.a.en ny lag om vårdnadsbidrag enligt vilket vårdnadsbidrag skullelämnas med för barn i åldrarna som inte har plats i den offentligt finansieradebarnomsorgen. I propositionen föreslogs också att kostnader förbarnomsorg som en kommun inte tillhandahåller eller ger bidragtill skall få dras av vid deklaration, om den skattskyldige harförvärvsarbetat eller studerat på minst halvtid. Avdragsrättenföreslogs kopplas till vårdnadsbidraget och beloppsmässigtbegränsad till vad den skattskyldige uppburit i vårdnadsbidragunder året.Efter återremiss till socialutskottet (bet. 1993/94:SoU25)tillstyrkte socialutskottet propositionen (bet. 1993/94:SoU34).Regeringen hade i propositionen aviserat tillsättandet av enkommitté med uppdrag att följa och rapportera effekterna förförvärvsarbete och utnyttjande av olika typer av barnomsorg medanledning av vårdnadsbidragsreformen och de beslutade reformernainom barnomsorgs- och föräldraförsäkringsområdena. Utskottetansåg att borde ge regeringen till känna att dennakommitté borde ha parlamentarisk sammansättning och att denockså skall ha möjlighet att lägga fram de förslag som kanbefinnas påkallade. socialdemokratiskaledamöter avstyrker i en reservation propositionen i desshelhet. I det mycket svåra ekonomiska läge som befinnersig i visar enligt reservanterna regeringen en anmärkningsvärdbrist på ekonomiskt ansvarstagande genom att lägga fram förslagom införande av ett vårdnadsbidrag som av regeringen bedömskosta mer än brutto och ca 2,3 miljarderkronor netto. När budgetunderskottet är över 200 miljarderkronor går det, enligt reservanterna, inte att hävda attreformen är finansierad genom allmänna besparingar. Riksdagenföljde utskottet.16.3 Utskottets bedömning16.3.1 uppdragsverksamhetMotionärerna berör frågor om möjligheterna till kommunaluppdragsverksamhet. Av det ovan anförda framgår attLokaldemokratikommittén föreslagit en försöksverksamhet för attatt få så breda erfarenheter som möjligt av kommunaluppdragsverksamhet inför en senare bedömning av om den kommunalakompetensen permanent skall utvidgas så att kommuner ochlandsting skall medges rätt att sälja tjänster till andra.Regeringen har uppgett sig inte vara beredd att, bl.a. motbakgrund av remissutfallet, nu lägga fram några förslag.Frågorna kommer dock att beredas vidare av regeringen. Utskottetutgår från att regeringen återkommer till med förslagi dessa frågor. Mot bakgrund härav anser utskottet attmotionerna 1993/94:K604, 1993/94:K610, 1993/94:K614 och1993/94:K621 inte bör föranleda någon åtgärd från riksdagenssida, varför motionerna avstyrks.16.3.2 Kommunala vårdnadsbidragSåsom utskottet framhållit har viktiga steg tagitsför att garantera mångfald och valfrihet inom barnomsorgen.Detta har främst skett genom införandet av det generellastatsbidragssystemet och med ett genomförande av den utvidgadelagregleringen på barnomsorgsområdet m.m. Enligt utskottetsmening har ytterligare ett stort och viktigt steg tagitsgenom beslut om genomförande av det statligavårdnadsbidraget för barn mellan ett och ålder.Grundtanken bakom det statliga vårdnadsbidraget är att ökaföräldrarnas valmöjlighet när det gäller att ta ansvar förbarnets vård och fostran. Ett av syftena med vårdnadsbidraget ärdärmed att bidra till föräldrarnas möjlighet att betalakostnader för sådan barnomsorg som inte ekonomiskt stöds avkommunen.Mot bakgrund av de åtgärder som vidtagits anser utskottet attden i motionen 1993/94:K606 berörda frågan om den kommunalakompetensen avseende vårdnadsbidrag inte börföranleda några åtgärder från sida. Motionen avstyrksav utskottet.17. Kommunalt partistöd17.1 MotionenI motion 1993/94:K619 yrkande 5 av ochHarriet (nyd) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om att sänka detkommunala partistödet till hälften medbörjan 1995. I yrkande 6 begärs tillkännagivande till regeringenom utredning av förutsättningarna för ett system med fastagrundbelopp som beräknas lika för alla partier ikommunfullmäktige.17.2 BakgrundDet kommunala partistödet regleras i 2 kap. 9--10 §§kommunallagen. Enligt 9 § får kommuner och landsting geekonomiskt bidrag och annat stöd (partistöd) till de politiskapartier som är representerade i fullmäktige. Partistöd får ocksåges till ett parti som har upphört att vara representerat ifullmäktige, dock endast från det attrepresentationen upphörde. Enligt 10 § skall fullmäktige beslutaom partistödets omfattning och formerna för detta. Stödet fårdock inte utformas så att det otillbörligt gynnar ellermissgynnar ett parti. Om en politisk sekreterare har anställtsför ett parti skall detta beaktas när stödet bestäms.Dessa bestämmelser är nya i kommunallagen. fannsregler om kommunalt partistöd i lagen (1969:596) om kommunaltpartistöd, vilken upphörde att gälla som den nyakommunallagen trädde i kraft, dvs. Genomlagändringen fick kommunerna och landstingen ökad frihet attutforma stödet till de politiska partierna.Förtroendeuppdragsutredningen föreslog i sitt betänkandeKommunalt stöd till de politiska partierna (SOU 1988:47)införande av ett generellt partigruppsstöd avsett att täcka allaformer av politiskt biträde till de förtroendevalda och andraformer av stöd till partierna. Det föreslogs vidare attpartigruppsstödet skulle bestå av dels ett grundstöd, dels ettmandatbundet stöd, medan det kommunala partistödet ävenfortsättningsvis skulle vara helt igenom mandatbundet.Betänkandet låg till grund för överläggningar mellanriksdagspartierna. Dessa överläggningar ledde inte till någraförslag till ändringar.I samband med behandlingen (bet. 1990/91:KU38) avförslaget till ny kommunallag gjorde etttillkännagivande till regeringen om behovet av ettberedningsarbete av frågan i en parlamentarisk utredning. Medanledning härav tillsattes en kommitté för översyn av reglernaom kommunalt partistöd (nedan kallad ).I betänkande (SOU 1991:80) Kommunaltpartistöd framfördes som kommitténs mening att den kommunalakompetensen att besluta om partistöd borde ges en friareutformning. En friare reglering skulle möjliggöra en uppdelningav partistödet i ett grundstöd och ett mandatbundet stöd. Detborde ankomma på kommunerna själva att bestämma t.ex.storleksrelationerna mellan ett grundstöd och ett mandatbundetstöd. Den föreslagna kompetensregeln vilade på den allmännalikställighetsprincipen, vilken enligt kommitténs mening bordegarantera att ett visst parti inte otillbörligt gynnades ellermissgynnades.I proposition 1991/92:66 om kommunalt partistöd presenteradesett förslag överensstämmande med kommitténs. Beträffandekommunernas och landstingens frihet att besluta om utformningenav partistödet framhölls i propositionen nödvändigheten av enviss restriktivitet. Regeln om att stödet inte får utformas såatt det otillbörligt gynnar eller missgynnar ett visst partiinnebär enligt propositionen att det i regel inte ärtillräckligt med ett stöd som enbart fördelas per mandat. Ispecialmotiverigen uttalades att det inte i sig kan uppfattassom otillbörligt missgynnande, om stödet till ett litet partisätts till en lägre nivå. Däremot borde enligt propositioneninget parti som är företrätt i fullmäktige kunna uteslutas närdet gäller grundstöd och självfallet inte heller när det gällermandatbundet stöd.Utskottet (bet. 1991/92:KU18) tillstyrkte propositionensförslag. I fråga om stödets utformning framhöll utskottet att deallra minsta partierna får anses ha ett mindre behov avgrundstöd än de största, t.ex. beträffande behovet av lokaleroch kontorsutrustning, varför det kan vara berättigat att sättagrundstödet till en lägre nivå för de minsta partierna.I en meningsyttring (v) anfördes bl.a. att idén om reduceringav grundstöd för enstaka partier och argumenteringen för ensådan möjlighet borde ha avvisats av utskottet och att enreducering av grundstödet för små partier var ett bådeinkonsekvent och oriktigt avsteg från likställighetsprincipen.Riksdagen har tidigare behandlat motioner med yrkanden omsänkning av partistödsbeloppet.Under /93 behandlade utskottet (bet.1992/93:KU4) en motion (nyd) vari bl.a. begärdes förslag tilländring i kommunallagen så att en sänkning av partistödet kundeske under budgetåren 1992/93--1994/95 till 80, 60 resp. av1991/budgeterade belopp. Utskottet anförde att enligtförarbetena till de gällande reglerna om partistödet borde denkommunala kompetensen att besluta om partistöd ges en friareutformning. Att införa sådana bestämmelser som yrkades imotionen skulle enligt utskottet innebära en inskränkning ikommunernas kompetens, varför motionen avstyrktes. I enreservation (nyd) anfördes bl.a. att en sänkning borde göras avdet kommunala partistödet och att ett stöd borde utgå även tillpartier som vid tre på varandra följande opinionsmätningar ikommunen erhållit . följde utskottet.Under innevarande har utskottet avstyrkt en motion(nyd) med yrkanden dels om en nedtrappning av partistödet tillhälften , dels om utredning av detkommunala partistödet. Utskottet (bet. 1993/94:KU9) framhöll attde nya reglerna för det kommunala partistödet varit i bruk underen och hänvisade till vad utskottet anförde 1992.Utskottet pekade också på att det då pågick ett utredningsarbetevid Statskontoret med syfte att ge en samlad bild av denoffentliga finansieringen av partiernas verksamhet.Det utredningsarbete som då avsågs är det uppdrag somexpertgruppen för studier i offentlig ekonomi () gavStatskontoret att utreda partistödet i syfte att ge en samladbild av den offentliga finansieringen av partiernas verksamhet.Arbetet har presenterats i en rapport (Ds 1994:31). Bland defrågor som utretts är vilken betydelse stödet har förfinansieringen av partiernas verksamhet, vilka alternativ somfinns till offentlig finansiering samt eventuella samband mellanstorleken på partistödet och bl.a valdeltagande, medlemsantaloch aktiviteter. Resultatet av utredningen skall beredas inomregeringskansliet.17.3 Utskottets bedömningVad gäller frågan om en sänkning av partistödsbeloppen villutskottet erinra om utskottets tidigare uttalanden om attbestämmelser med detta syfte skulle innebära en inskränkning avkommunernas kompetens. Vad motionärerna nu anfört föranlederinte utskottet till annat ställningstagande, varför motion1993/94:K619 yrkande 5 avstyrks av utskottet.Som framgått ovan under avsnitt 2 har regeringen för avsiktatt tillkalla en utredare med uppgift att göra en total översynöver de förtroendevaldas arbetsförutsättningar. I översynen börenligt regeringen bl.a. ingå kommunallagens regler om detkommunala partistödet. Mot bakgrund härav anser inte utskottetatt motion 1993/94:K619 yrkande 6 bör föranleda någon åtgärdfrån sida. Motionen avstyrks av utskottet.18. Sanktionsmöjligheter mot landsting och kommun18.1 MotionenI motion 1993/94:K603 av m.fl. (v) yrkas attriksdagen begär att regeringen tillsätter en utredning meduppgift att lämna förslag till införande av sanktionsmöjlighetermot kommuner enligt vad i motionen anförts om brott moträttighets- och förvaltningslagens bestämmelser.Motionärerna anser att det är alltmer vanligt att landstingoch kommuner bryter mot omsorgslagen, t.ex. när det gällerförståndshandikappades rätt till eget boende. De menar också attdet inom handikapprörelsen finns en oro för att privatiseringarav offentliga verksamheter också kan medföra en risk för atträttssäkerheten och den enskildes integritet hotas. Enligtmotionärerna behöver dessa problem analyseras. Åtgärder somförespråkas är skärpt tillsynsskyldighet och ökat rättsligt stödnär handikappades rättssäkerhet åsidosätts samtsanktionsmöjligheter gentemot kommuner och landsting som intelever upp till de skyldigheter lagarna stadgar till skydd för defunktionshindrade.18.2 BakgrundUnder senare år har det förekommit att kommuner har vidhållitbeslut som förklarats olagliga i domstol eller också har fattatnya beslut med liknande innehåll, s.k. domstolstrots. Det haräven förekommit att kommunala organ har verkställt beslut, trotsatt en förvaltningsdomstol har meddelat förbud motverkställigheten i samband med att beslutet överklagats.Det finns också exempel på att ansvariga huvudmän underlåtitatt inom rimlig tid verkställa förvaltningsdomar i mål avseendebistånd enligt 6 § socialtjänstlagen och särskilda omsorgerenligt 4 § lagen om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda m.fl.Det finns också en del uppmärksammade fall där kommunermedvetet har satt sig över tvingande lagregler avoffentligrättslig karaktär, s.k. lagtrots.För närvarande saknas verkningsfulla sanktioner ellerpåföljder mot domstolstrots, lagtrots och liknande.Frågan om hur man kan lösa dessa problem har utretts avKommunalansvarsutredningen (C 1986:02). Utredningen föreslog isitt betänkande Kommunalbot (SOU 1989:64) ett ekonomisktsanktionssystem som direkt avsågs riktas mot vederbörande kommuneller landsting. Flertalet remissinstanser som yttrade sig överförslaget (Ds 1990:62) tog avstånd från just den lösningutredningen föreslog men menade att det fanns ett klart behov avmera verkningsfulla sanktionsregler.Dessa frågor togs också upp i ett antal motioner (m, fp) vidriksdagens behandling av propositionen om en ny kommunallag(prop. 1990/91:117). I motionerna efterlystes regler ompersonligt straffansvar för kommunalt förtroendevalda i fall avdomstolstrots eller lagtrots.Konstitutionsutskottet anförde (bet. 1990/91:KU38) bl.a. attdet var angeläget att frågorna fick sin lösning snarast.Utskottet förordade att regeringen på lämpligt sätt bereddedessa frågor, vilket som sin mening gav regeringentill känna.Lokaldemokratikommittén hade enligt sina direktiv bl.a. iuppdrag att se över regleringen av de förtroendevaldas ansvar iolika avseenden för kommunala beslut. Kommittén borde därvidbl.a. överväga möjligheten att införa ett personligt ansvar, sominte nödvändigtvis behövde ha formen av ett straffansvar.Kommittén avlämnade delbetänkandetFörtroendevaldas ansvar för domstolstrots och lagtrots (SOU1993:109).Kommitténs förslag går i första hand ut på att kommuner ochlandsting åläggs att själva vidta åtgärder mot domstolstrots ochlagtrots. Detta sker i första hand genom att granskningen avlagligheten i verksamheten inom nämnderna blir en obligatoriskuppgift för revisorerna. Revisorerna får också rätt att väckaärenden i fullmäktige och i nämnderna som rör granskningen. Vadgäller initiativrätten i fullmäktige förutsätter den dock attfullmäktige har föreskrivit att så får ske.Vidare föreslås att det i kommunallagen uttryckligen anges attnämnderna har rätt att vägra verkställa beslut av fullmäktigesom har överklagats eller som är uppenbart olagliga. Detsistnämnda gäller om det är uppenbart att beslutet överskriderkommunens eller kompetens, att fullmäktige haröverskridit sina befogenheter genom beslutet eller att beslutetstrider mot lag eller annan författning.För vissa former av domstolstrots i samband medlaglighetsprövning bör dock enligt kommittén dessa nämndaåtgärder kompletteras med personligt vitesansvar. De fall somavses är verkställande av beslut trots att en domstol harförordnat om verkställighetsförbud och att man har underlåtitatt rätta ett redan verkställt beslut eller inte gjort det i denutsträckning som det varit möjligt, sedan beslutet har blivitupphävt.Vid trots mot verkställighetsförbud skall samtliga ledamöteroch ersättare i den nämnd eller det nämndsutskott som fattat detöverklagade beslutet vara adressater för vitet. Om det gällerett delegeringsbeslut skall den förtroendevalde eller denanställde som fattat beslutet vara adressat. Omverkställighetsförbudet gäller ett beslut av fullmäktige, skallsamtliga ledamöter och ersättare i styrelsen vara adressatersåvida inte en annan nämnd är ansvarig för verkställigheten. Isådant fall skall ledamöterna och ersättarna i den nämnden varaadressater.Vid utebliven rättelse skall samtliga ledamöter i den nämndeller det nämndsutskott som fattat det upphävda beslutet varaadressater för vitet. Vid rättelse av delegeringsbeslut skallden som fattat beslutet vara adressat. Styrelsen får vidare iuppgift att rätta upphävda fullmäktigebeslut och får dessutombefogenhet att fatta de beslut som därvid behövs. Domstolen fårockså möjlighet att föreskriva att det organ som skall rätta ettbeslut redovisar när och på vilket sätt rättelsen kommer attske.Av propositionen om lokal demokrati framgår att betänkandetremissbehandlats. Av från inhämtade uppgifterframgår att remissyttrandena sammanställs förvidare beredning inom departementet.Riksdagen har tidigare under innevarande (bet.1993/94:KU9) behandlat en motion (v) av samma innehåll som dennu aktuella. Utskottet avstyrkte motionen med hänvisning tillLokaldemokratikommitténs då pågående utredningsarbete.18.3 Utskottets bedömningAv det ovan anförda framgår att harslutfört sitt utredningsarbete avseende de frågor som tas upp imotionen och att kommitténs förslag bereds inomregeringskansliet. Mot bakgrund härav avstyrker utskottetmotion 1993/94:K603.19.