bet · GH01SfU12 · 1994-04-20 00:00:00 — Därefter fortsätter vi med en diskussion ochsummering av erfarenheterna på programmet, benämnt möjligheteroch hinder, som pågår till cirka kl. 13.45.Gustav : Som redan har sagts fick arbetsgivarna fördrygt ett större och tydligare ansvar för deanställdas arbetsmiljö och rehabilitering. Sedan besluten om denya reglerna fattades har de ekonomiska ocharbetsmarknadsmässiga förhållandena förändrats högst betydligt.Det bidrar säkert till att rehabiliteringsinsatserna inte harfått den omfattning och karaktär som avsågs och förväntades.Arbetsgivarna har generellt sett inte tagit det ansvar somarbetsmiljölagen och lagen om allmän försäkring lägger påarbetsgivaren när det gäller rehabiliteringsåtgärder. Det är enuppfattning som råder bland dem som arbetar på fältet.Arbetsgivarna gör inte de rehabiliteringsutredningar som krävsför anställda som varit sjukfrånvarande i viss omfattning.Syftet med rehabiliteringsutredningarna är ju att klarläggabehovet av olika rehabiliteringsåtgärder för att avhjälpasjukdomsorsakerna och orsakerna till nedsättning avarbetsförmåga.Hos många stora arbetsgivare fungerar rutinerna bra. Menhelhetsbilden är ändå att en alltför hög andel av arbetsgivarnainte tar sitt ansvar för att skapa förutsättningar förrehabiliteringsinsatser i ett tidigt skede såsom reglernaförutsätter. Försäkringskassorna har vid olika mätningar funnitatt rehabiliteringsutredningar inkommer endast i 40--av desjukfall, där utredningar borde vara aktuella. I övriga fall fårförsäkringskassan påminna arbetsgivaren, och i många fall måstekassan själv ombesörja att utredningarna blir gjorda så attrehabiliteringsåtgärder kan sättas in.Endast en mindre del av utredningarna kommer in inomfastställd tid. Utredningarna är ofta också av dålig kvalitetoch kan inte användas som grund för fortsattrehabiliteringsplanering, utan kompletteringar måste göras genomkassans försorg. Allt detta leder till att försäkringskassornamåste lägga ner omfattande arbete för att göra de utredningarsom arbetsgivarna är ansvariga för.Försäkringskassorna upplever också svårigheter att fåarbetsgivarna att ansvara för att de rehabiliteringsåtgärder somvisat sig behövas i anslutning till arbetsplatsen blirgenomförda.Arbetsmarknadssituationen har tydligen minskat intresset föratt betala rehabiliteringsinsatser för anställda. Man kankonstatera att intresset för att få tillbaka långtidssjukaanställda på många håll är litet.Företagshälsovården är en mycket viktig resurs i arbetsmiljö-och rehabiliteringsarbetet, både när det gäller att utredabehovet av rehabiliteringsinsatser och när det gällergenomförandet av olika rehabiliteringsåtgärder.Stora delar av företagshälsovården har fått problem på grundav slopandet av de statliga bidragen och konjunkturnedgången.Antalet företagshälsovårdsenheter har minskat med ungefär entredjedel. Det innebär att arbetsgivarnas tillgång till denexpertfunktion som företagshälsovården utgör har minskatbetydligt . Det finns risk för att dennanedrustning av företagshälsovårdsresurserna fortsätter tillnackdel för arbetsmiljö- och rehabiliteringsarbetet.Vårt intryck är att de fackliga organisationerna inte hartagit så aktiv del i rehabiliteringsfrågorna ute påarbetsplatserna som förutsattes när de nya reglerna beslutades.Facken skulle i större omfattning än vad som sker kunnabevaka att behovet av rehabiliteringsinsatser klarläggs och atterforderliga åtgärder vidtas. De fackliga organisationernaskulle också kunna göra ökade insatser när det gäller att ordnaomplaceringar och att skapa lämpliga arbetsuppgifter förpersoner med olika former av arbetshandikapp.Ulf : Som ni känner till har Arbetslivsfondenarbetat . Vår uppgift var att stödjaarbetsgivare som ville förbättra arbetsmiljön, att förändra ochförbättra arbetsorganisationen och att yrkesinriktatrehabilitera anställda. Vi har arbetat med detta under tre ochett halvt år.Vi stöder 18 000 s.k. arbetsplatsprogram, dvs.projekt på arbetsplatserna som kan vara allt ifrån mycket småtill väldigt stora. Vi räknar med att 20--avarbetsplatsprogrammen skall vara genomgripandeförändringsprojekt som innehåller en helhetssyn. En av våraidéer är att man skall försöka att förmå företagen ochmyndigheterna att se rehabiliteringen som en del avarbetsmiljöarbetet och att åstadkomma en förändradarbetsorganisation i en verksamhetsutveckling.Vi har använt 9,5 miljarder av de dryga 10 miljarder som vinumera förfogar över. Som framgår av den overheadbild som jag nuvisar är fördelningen mellan olika insatser följande:Hälften av pengarna har fördelats till insatser som har medförändrad arbetsorganisation att göra, vilket är mycketintressant i sig. Vi är helt övertygade om att utvecklingen pådetta område håller på att ta ett språng från gammalttayloristiskt tänkande till ett tänkande som går ut på attorganisera produktionen i grupper där man frångår den tidigarevanliga gamla funktionella uppdelningen. Detta har ocksåbetydelse för rehabiliteringen och för att minska utslagningenfrån arbetslivet. av pengarna går till rehabiliteringsom utgör en del av arbetsplatsprogrammen. Det är då fråga omindividinriktad rehabilitering. Vi beviljar alltså inte pengarför enskild rehabilitering, om man inte från arbetsgivarsidansamtidigt gör någonting åt den fysiska arbetsmiljön ocharbetsorganisationen. Vi kommer att vidare betona viktenav en sammanhållen syn på detta.Från början, när det var brinnande högkonjunktur, 1990, hadevi själva tänkt oss att ungefär hälften av pengarna skulleavsättas för rehabilitering. Detta har inte varit möjligt.Självfallet beror det på att det i dessa tider med våldsamt högarbetslöshet, när man på många arbetsplatser diskuterarneddragningar, uppsägningar och nedläggningar, är svårt att taupp dessa frågor.Men det handlar inte bara om rehabilitering utan också om attinföra rutiner och en organisation för att hanterarehabiliteringen. Två miljarder av våra pengar används i dessadagar till att rehabilitera individer. Arbetsgivarna ställersjälva upp med en dryg miljard för att genomförarehabiliteringarna.En annan bild illustrerar skillnaden mellan det som vi,och arbetsförmedlingen sysslar med. Vi gerbidrag till de arbetsgivare som rehabiliterar anställda, som hararbetsplatsprogram eller är beredda att satsa på detta, medanförsäkringskassan kan gå in och köpa rehabiliteringstjänster ide fall där det bara är fråga om enskilda rehabiliteringar. Förarbetsförmedlingen gäller att den tillsammans medförsäkringskassan rehabiliterar de arbetslösa. Den här bildenvisar också problemet med incitamenten i dagens situation, somjag tror är en viktig fråga att diskutera vid en sammankomst somdenna. Man ser de anställda i olika status. Det handlar då oftaom att man går neråt på den s.k. arbetsstegen, dvs. att man ärfrisk, är i arbete men får symtom med risk för återkommandesjukskrivningar, sjukskrivning ochförtidspensionering.Vad rehabilitering handlar om är att förhindra klättring neråtpå stegen och att försöka hjälpa människor som befinner sig iden nedre delen av stegen att klättra uppåt. Med nuvarandeotydliga arbetsgivaransvar och ansvarsfördelning, framför alltmellan arbetsgivare och försäkringskassa, kan det finnas ettintresse hos arbetsgivaren att vänta tills det blirförsäkringskassans tur att ta över. Detta är inte bra. Trots attdet för arbetsgivarna, enligt vår uppfattning, finns mycket atttjäna kan det särskilt i sådana tider som råder förefallaolönsamt att rehabilitera, och därför väntar man tills någonannan tar över.Vi har tittat på några projekt som vi har gett stöd, vilkethar lett till en studie som finns att hämta här utanför lokalen.I studien har vi plockat fram fyra bra exempel. De uppvisar enlönsamhet som även i lågkonjunktur är fantastiskt bra förföretagen, och ännu mer för samhället, med pay off tider på tremånader. Säg den investering som är så lönsam.Jag tror att det var ordföranden som sade att arbetet gårtrögt, men trots detta finns det många bra exempel som detgäller att lyfta fram. Vad vi i vår skrift har pekat på är attde som har tagit tag i dessa frågor -- hittat rutiner ochorganisationsformer -- uppnår mycket goda resultat. Det är inteheller så dyrt som man tror, därför att det är på arbetsplatsensom man kan uträtta mest, om man lär sig hur det skall gå till.Sedan kan man ibland -- jag vill betona ibland -- och ispeciella situationer behöva experthjälp utifrån. Men dettagäller när andra åtgärder har prövats.Annika : Jag vill kort informera om attArbetarskyddsstyrelsen har tagit fram föreskrifter som gällerarbetsanpassning och rehabilitering. Dessa föreskrifter gällerfrån . De finns utlagda på bordet, så att var ochen kan ta ett exemplar.För vår del togs bestämmelser om arbetsanpassning ochrehabilitering in i arbetsmiljölagen . Detta varen nyhet, eftersom bestämmelserna har legat i ettkapitel som inte varit tillsynsbart för är ett förtydligande av de bestämmelser somfinns i arbetsmiljölagen. I och med att föreskrifterna ärbindande faller de under tillsyn.Föreskrifterna gäller alla arbetsgivare, såväl liten som storoch offentlig som privat verksamhet. Arbetsgivarna harskyldighet att bedriva anpassnings- och rehabiliteringsansvaretgentemot alla anställda på arbetsplatsen. Det spelar ingen rollnär funktionsnedsättningen eller arbetshindret har uppkommit.Skyldigheten finns även om en anställd har haft enfunktionsnedsättning redan vid anställningens början.Enligt föreskriften är vår huvuduppgift att se till att detfinns en lämplig organisation för hur verksamheten skallbedrivas. Man skall kunna fånga upp rehabiliteringsbehov på ettså tidigt stadium som möjligt och se till att man kan organiseraoch bedriva verksamheten på ett lämpligt sätt. Till paragrafernafinns också ganska omfattande kommentarer som kan ge anvisningtill hur denna verksamhet lämpligen kan organiseras.Vi tycker att företagshälsovården är en viktigsamarbetspartner. Dess värre ser vi nu hur företagshälsovården iökad utsträckning får svårare att få fotfäste. MenArbetarskyddsstyrelsen hänvisar i mycket stor utsträckningarbetsgivare till att använda sig av företagshälsovården ochdess kunnande i anpassnings- och rehabiliteringsverksamheten.Det är viktigt att anlita denna resurs på ett så tidigt stadiumsom möjligt för att man skall kunna fånga upp och åtgärdaproblemen innan de hunnit bli alltför allvarliga.Vid framtagandet av föreskrifterna har vi fått mycket godhjälp av övriga aktörer som finns representerade här. Det ärYrkesinspektionen som har tillsyn över att föreskrifterna följs.Yrkesinspektionen kan utfärda förbud, ge ett föreläggande ellerutdöma vite. Till syvende och sist kan man dömas till bötereller fängelse om man bryter mot dessa bestämmelser.Som jag tidigare sade börjar bestämmelserna att gälla från den1 juli. Vi hoppas att dessa skall vara ett gott stöd för detfortsatta anpassnings- och rehabiliteringsarbetet i landet.Börje : I statsverkspropositionen står det att detfinns uppgifter som tyder på att insatserna från RFV,försäkringskassorna och arbetsgivarna inte har varittillräckliga och därför inte gett den effekt som avsågs medreformen från . Detta har också bekräftats avGustav . Han pekade på att det finns brister iarbetsgivarnas ansvar och på nedrustningen inomföretagshälsovården. Det är klart att regeringen har detyttersta ansvaret. Jag vill då ställa frågan: Vad skall man görai detta läge?Jag vill också ställa samma fråga till verket, och framförallt till och arbetsgivarna som naturligtvishar ett stort ansvar.Lena : Jag vill anknyta till frågan omarbetsgivarnas ansvar. I beslutet som fattades för cirka tre årsedan gavs regeringen till känna att den skulle överväga attpröva frågan om ersättning från de arbetsgivare som utan rimliganledning inte fullgör sina skyldigheter att göra utredningar.Dessa arbetsgivare övervältrade alltså utredningsansvaret påförsäkringskassan. Då är min fråga till departementet: Vad harman gjort med anledning av detta tillkännagivande som gjordesför ?Min fråga till är: några planer på att göra någonting föratt få en förbättring till stånd?Bengt : Jag vill påminna om att när det gällerrehabilitering är det ju inte så, att alla metoder bara finnsdär. Det finns ett väldigt stort behov av att utveckla ocksåinnehållet i rehabiliteringen. Jag levde i den föreställningenatt Arbetslivsfonden skulle vara en utmärkt instans för attstödja metodutveckling inom rehabiliteringsområdet. Jag villfråga : Hur har det gått med detta? Jag har ettintryck av att ni har givit ett mycket litet stöd. Finns detnågra rationella skäl för det, eller har jag möjligen fel? Jagskulle vilja att belyste den frågan.Elver : Den stora debatten kommer väl här senare.Men med tanke på de interiörer vi har fått skulle jagvilja efterlysa en belysning av arbetsmarknadssituationen frånArbetsmarknadsverket. Den spelar en stor roll i dettasammanhang, vilket redan har antytts av tidigare föreläsare.Göran Rådö: När det gäller arbetsgivarnas insatser pårehabiliteringsområdet är detta som redovisats ett problem. Dethar inte fått det genomslag som vi hade hoppats på. Vi följermed intresse det arbete som nu bedriverför att effektivisera rehabiliteringsverksamheterna. Åtgärdernaskall avse insatser inom försäkringskassorna och insatserinriktade på övriga medverkande inom rehabiliteringsarbetet ochsamverkan av dessa. Vi kommer att få en redovisning av dettaåtgärdsprogram i samband med att RFV lämnar en sammanställningunder våren.När det gäller företagshälsovården har vi haft överläggningarmed och fått information från branschen. Den bild som här harlämnats stämmer, dvs. att resurserna har minskat, och det ärklart att det är ett bekymmersamt faktum. Dessa frågor beredsför närvarande inom , vilket är detdepartement som får svara för vilka åtgärder som blir aktuella.Vad vi inom tittar på är om det finns skältill ändring av den taxa och de regler angåendeetableringsanslutning som fastställs av ochregeringen. ansåg att man skulle se på vilka effekterdetta har för de mindre företagen. Vi avser att återkomma tillriksdagen med en redovisning.Jag fick ytterligare en fråga som jag inte riktigt uppfattade,men jag kan kanske återkomma till den senare.Lena : har gett regeringen till känna bör pröva frågan om arbetsgivarna skall kunna åläggas attbetala ersättning till om de inte sköter sinuppgift att lämna in rehabiliteringsutredningar. Jag undrade då:Vad har regeringen gjort åt detta?Göran Rådö: Det pågår en sådan diskussion inom RFV. Det ärmöjligt att vi får anledning att återkomma i frågan redan nuunder våren. Det ligger mycket i den tanken, och jag delar denuppfattningen.Mats : Vi hörde inledningsvis en uppräkning av enlång rad problem på det här området. Det verkar nästan som omdet inte har hänt någonting. Men som påpekadefinns det ju också positiva resultat när det gällerrehabilitering.Det finns emellertid många problem som vi pekade på redan frånbörjan när reformen var på väg att införas. Det gäller t.ex.oklarheter i ansvarsfördelningen mellan arbetsgivarna ochmyndigheterna, speciellt , oklarheter iansvarsfördelningen när det gäller kostnader för åtgärder osv.Under den tid som regelverket har varit i kraft har vi kunnatse åtskilliga exempel på att vill att en litenarbetsgivare skall betala omskolning av en anställd till etthelt nytt arbete på en annan arbetsplats. Det är ju faktisktinte rimligt att det skall gå till på det sättet. Jag påstårinte att det går till så regelmässigt, men det finns sådanaexempel.Det finns också andra problem, som flera här har pekat på.Alla är väl överens om att det är lågkonjunkturen som är detstora problemet i detta avseende. Lågkonjunkturen har gjort attmånga små arbetsgivare helt enkelt inte har ekonomiskamöjligheter att bekosta rehabilitering. De mindre arbetsgivarnasekonomiska möjligheter har minskat.Ytterligare problem är att inte heller försäkringskassanriktigt har klarat av sin nya roll. Det framgår inte minst av envälgörande självkritisk anslagsframställan frånRiksföräkringsverket. Man påpekar där att det finns mångabrister även på myndighetssidan. Det saknas instrument ochunderlag för att man skall kunna bedöma insatsernas effekt.Kassorna arbetar väldigt olika. Många kassor har inte överförtde personalstyrkor som avsågs att föras över när reformen sattesi sjön. Samordningsrollen är oklar. Man har inte alltid bedömtbehovet av kompetens på rätt sätt.Som alla vet talar allt för att den avgörande betydelsen föratt man skall kunna rehabilitera någon är att skadan upptäcks irätt tid och att man snabbt kommer i gång med åtgärder. Härgäller det för arbetsgivaren, och framför allt för den lillaarbetsgivaren, att få hjälp, eftersom han inte klarar dettasjälv. Flera har apostroferat företagshälsovården som juverkligen är arbetsgivarnas stora tillgång, inte bara på det härområdet utan också på flera andra områden.Många har också talat om hur företagshälsovården håller på attgå under. Jag skulle litet grand vilja nyansera den bilden.Trots vad alla olyckskorpar har sagt om företagshälsovårdensställning sedan statsbidraget avskaffades har de flestaanställda fortfarande tillgång till företagshälsovård. Denminskning av företagshälsovården som branschen har genomfört harvarit en strukturrationalisering, en rationalisering som harskett precis som i alla branscher under det nuvarande ekonomiskaläget. Företagshälsovården har börjat anpassas till det somföretaget och de anställda faktiskt behöver. Jag är fylld avoptimism när det gäller möjligheterna för företagshälsovårdenatt hjälpa företagen.Det finns dock en sak som fortsätter att sätta stora käppar ihjulen, och det gäller företagshälsovårdens medicinska kompetensoch sjukvårdskompetens, som inte minst i det här sammanhangetskulle kunna användas för stora insatser för att hjälpaföretagen. Men här har företagshälsovårdens roll kringskuritslänge. Landstingen vill inte kompensera företagshälsovården förden sjukvård som den producerar, även när det sker i direktanslutning till rehabiliteringsarbete. Husläkarreformen kaneventuellt ytterligare förvärra situationen i fråga omföretagshälsovårdens möjligheter att rehabilitera. För attföretagshälsovårdens kompetens skall kunna utnyttjas till fullokrävs det att företagsläkarna, i likhet med andra specialister,får fri etableringsrätt. Jag hörde här säga attregeringen avser att återkomma i den frågan. Jag hoppas att detdå blir ett positivt resultat.Jag får kanske tillfälle att återkomma senare med frågan omvad arbetsgivarna tänker göra för att försöka se till att detblir en rättelse av det dåliga förhållandet när det gällerrehabiliteringar. Från SAF:s sida gick vi från allra förstabörjan -- ja, t.o.m. innan reformen trädde i kraft -- ut medinformation till våra delägare i form av ett paket med rubrikenHåll koll på frånvaron. Det innehöll beskrivningar av regler förhur detta skulle skötas. Detta gjorde vi t.o.m. innanRiksförsäkringsverket hade hunnit med sina regler. Det finnsockså andra exempel på informationsinsatser. Vi tycker att vihar gjort vad vi kan för att informera arbetsgivarna om derasskyldigheter.Sedan finns det naturligtvis oändligt många små företag sominte är medlemmar i . Hur dessa hanterar det här vågar jaginte säga, men jag tror att detta är ett problem för dem. Dettaär inte lätt. Förutom att det kan vara dyrt, är det inte lättför en liten arbetsgivare att själv klara av detta. Från SAF harvi gentemot våra delägare försökt att informera så gott vi harkunnat. Jag tror att våra delägare är fullt medvetna om sittansvar i det fallet och att de med hjälp av företagshälsovårdenförsöker att leva upp till det ansvaret.Gerd Elmfeldt: När man diskuterar rehabilitering är detnödvändigt att man också ser på arbetsmarknadsläget. Närreformen kom till var det ett helt annat arbetsmarknadsläge . Trots detta har vi väldigt kraftfullt försökt att medverkatill att det skall bli någonting bra av denna reform, som vitror på mycket. Men förutsättningarna har ju radikaltförändrats. Jag skulle vilja visa en bild som illustrerar detta.Sedan 1990 har vi förlorat mellan 500 000 och 600 000arbetstillfällen. Den röda linjen visar antal personer iarbetskraften. Den blå linjen visar antalet sysselsatta medarbete. Jag vill visa den här bilden för att man skall kunna seutvecklingen och vad vi egentligen har upplevt under 90-talet.Om man går tillbaka till den tidigare lågkonjunkturen 1978finns det ett litet glapp mellan den röda och den blå linjen. Omman ser på nästa lågkonjunktur 1983--1984 finns det också ettlitet sådant glapp. Det utmärkande för den här perioden är attbåde arbetskraften och antalet sysselsatta ökar. Under 90-taletblir glappet drastiskt mycket stort. Båda linjerna går kraftigtnedåt. Även internationellt sett är detta unikt. Det är baraFinland som har haft samma snabba drastiska minskning avarbetskraften och antalet sysselsatta.Arbetsmarknadspolitiken är ju en del av den ekonomiskapolitiken. Den är tänkt för att hjälpa till att finjustera. Mennu har arbetsmarknadspolitiken fått en helt annan roll. Vi har6 % av arbetskraften i åtgärder. har det varitmer än i åtgärder. Fler än 900 000 personer är anmälda påarbetsförmedlingarna. har reformen fåttverka. måste utvecklingen vändas. Efterfrågan måste öka,annars kommer det att bli en rundgång i systemet.Tillväxtpolitik och ökad sysselsättning bör gälla framöver. Detmåste till investeringar och en tro . Arbetslösa ochpersoner som deltar i rehabilitering måste ses som en resurs.Jag och personer som deltar i rehabilitering skulle viljaåterkomma senare till de möjligheter och positiva resultat somman trots allt kan se.Kalle : Vi från LO tycker att det är väldigtpositivt att utskottet har tagit initiativ till att berörda ochintresserade får tillfälle att dryfta dessa frågor. Detta är nuandra gången . Sist när det var en sådan här hearingpekade jag på några problem kring rehabiliteringsfrågorna. Sedandess har vi arbetat fram en början till ett fackligthandlingsprogram, som jag hoppas att få återkomma till ochredogöra för senare under den här sessionen.Jag vill med en bild visa andelen män mellan somstår utanför arbetskraften sett ur ett vidare perspektiv än detsom gäller bara för . Denna statistik togs fram i gårkväll, så den är inte lika färglagd och grann som den statistiksom visade, men den kan kanske ändå förstås. Demörkaste staplarna illustrerar förhållandena . Mittenfältetillustrerar ökningen , och ökning från 1980till 1992 illustreras av den övre delen på staplarna.Internationellt sett ligger inte alls så katastrofaltilla till. Det är faktiskt bara som har en bättrearbetsmarknadssituation när det gäller den här andelenarbetskraft, som står utanför arbetskraften och alltså består avförtidspensionärer. befann sig i sammasituation som vi befinner oss i.Jag har en känsla av att det sätt på vilket man för politikeni detta sammanhang också speglar vilken politisk vilja man har.Jag är litet rädd för att politikerna genom att svartmålasituationen på den svenska arbetsmarknaden försöker att kommaifrån sitt politiska ansvar. Det vill vi från facket absolutinte ställa upp på. Sett ur ett internationellt perspektivligger alltså väldigt bra till när det gäller andelenförtidspensionärer. Det var det som jag ville ha sagt.Ordföranden: Det var en intressant bild som vinaturligtvis tar till oss.Palle : Jag vill kommentera litet grand frågan omvad facket gör på arbetsplatserna. I det här sammanhanget är detviktigt att belysa just företagshälsovården. representant var ju inte så orolig förförhållandena. Men faktum är att sades avtaletom arbetsmiljöfrågor och hälsovårdsfrågor upp. På den privatasidan har det rått avtalslöshet.De frågor som vi tycker är intressanta -- rehabilitering,arbetsanpassning och hur man skall ha det på arbetsplatserna --finns inte reglerade. Är det då så konstigt om man undrar vadfacket gör och om vi skall göra mer? Den frågan är självfalletberättigad. Vi borde göra mer.Nu har man kommit till det stadiet att man anser attrehabfrågorna enbart är arbetsgivarens sak.