bet · GH01LU28 · 1994-05-26 00:00:00 — Läget måste nämligen enligt utskottets meningbedömas från helt andra utgångspunkter när det gäller frågor somberör en tredje part, i detta fall barn.Partnerskapskommittén har slagit fast att vid bedömningen omtvå personer av samma kön skall kunna förordnas gemensamt tillvårdnadshavare för barn eller få tillgång till konstladbefruktning skall hänsynen till barnets bästa vara vägledande.Kommittén har i anslutning därtill diskuterat den forskning somhar bedrivits med inriktning på barn som vuxit upp ihomosexuella familjebildningar. Kommittén har i huvudsakmotiverat sitt ställningstagande -- att rättsverkningarna av ettregistrerat partnerskap inte skall omfatta gemensamtföräldraansvar -- med att det inom forskningen råder delademeningar om den homosexuella familjebildningens inverkan påbarns utveckling. Så länge det inte råder en någorlunda enighetbland forskare om vilka konsekvenser det kan ha för ett barn attväxa upp i en homosexuell familjebildning, är det enligtkommittén inte lämpligt att möjliggöra för homosexuella par attadoptera barn gemensamt eller att få tillgång till olika formerav konstlad befruktning. Av samma skäl anser kommittén attpartner inte heller skall ges möjligheten att förordnasgemensamt till vårdnadshavare för barn.Som utskottet ovan har framhållit måste alltså frågan om barnsjuridiska ställning i förhållande till ett registreratpartnerskap bedömas från helt andra utgångspunkter än när detgäller rättsverkningarna i övriga hänseenden. En sådan bedömningbör inte göras i detta sammanhang. Utskottet vill dock, medanledning av bedömning, instämma i detanförda och för egen del understryka följande. Så länge det inteär vetenskapligt klarlagt att ett barns sociala ochkänslomässiga utveckling objektivt sett är lika garanterad i enfamilj med två mödrar eller två fäder med en inbördes sexuellrelation som i en heterosexuell familj, saknas den grundläggandeförutsättningen för att gemensamt föräldraskap skall kunnaetableras i ett registrerat partnerskap, nämligen hänsynen tillbarnets bästa.Såsom har framhållit har enligtFN-konventionen om barns rättigheter åtagit sig att verka föratt barnets bästa skall komma i främsta rummet vid alla åtgärdersom rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privatainstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter ellerlagstiftande organ (artikel 3, punkt 1).Tillämpningen av denna princip är bl.a. en lagstiftningsfråga.Att barnets bästa skall komma i främsta rummet uteslutervisserligen inte att även andra hänsyn får tas men innebär attvad som bäst gagnar barnet i första hand skall vara vägledande(jfr prop. 1989/90:107 Godkännande av om barnetsrättigheter s. 31 f.). Svensk rätt rörande barn utgår sedanlänge från principen om barnets bästa. Principen är förankrad igrundlagen och den framgår uttryckligen bl.a. i reglerna omvårdnad och adoption. Den innebär bl.a. att vuxnas önskningaroch intressen vad gäller önskan att leva med och uppfostra barnfår stå tillbaka för vad som bedöms vara bäst för det barn somav någon anledning inte har möjlighet att växa upp hos sinabiologiska föräldrar.Det förhållandet att det finns ett antal barn som rentfaktiskt växer upp med två personer av samma kön aktualiserar enannan fråga, nämligen den om s.k. styvbarnsadoption. I såvälheterosexuella som i homosexuella familjebildningar finns barnsom av olika skäl har endast en rättslig förälder. I vilkenutsträckning det skulle vara till fördel för ett sådant barn attbli adopterat av den rättslige förälderns make ellerregistrerade partner beror på förhållandena i det enskildafallet.I många fall skulle en sådan adoption kunna innebäraförsämringar för barnet, både från ekonomisk och socialsynpunkt. Ett barn, vars ena förälder är avliden, skulle genomen styvbarnsadoption av den andre förälderns make eller partnerkunna gå miste om olika efterlevandeförmåner. Barnet skulleockså förlora sin rätt till arv efter den avlidne föräldernssläktningar. Man kan inte heller bortse från risken att barnetskontakter med den avlidne förälderns släktningar skulleförsämras eller rent av helt skäras av genom en adoption, någotsom typiskt sett måste vara till nackdel för barnet. I detenskilda fallet skulle en styvbarnsadoption i en sådan situationändå kunna vara till fördel för barnet från såväl ekonomisk somsocial och kanske också från psykologisk synpunkt.Även frågan om styvbarnsadoption måste, på samma sätt somenligt det tidigare sagda, bedömas från helt andrautgångspunkter än de som ligger till grund för dettalagstiftningsärende, nämligen principen om att i första handbarnets bästa skall beaktas.6.8.2 Könsrelaterade bestämmelserDet finns ett antal situationer där det förhållandet att enmake har visst kön har en självständig betydelse. Sådanabestämmelser, vars tillämpning innebär en särbehandling av denene maken endast på grund av dennes kön, skall inte gälla förregistrerade partner. I specialmotiveringen till 3 kap. 3 §redogörs närmare för vilka bestämmelser som avses.6.8.3 Vissa internationellt privaträttsliga bestämmelserDen svenska internationella privaträtten, IP-rätten, reglerarunder vilka förutsättningar svensk domstol eller myndighet skallbefatta sig med en fråga med internationell anknytning ochenligt vilket lands lag frågan skall avgöras. IP-rätten reglerarockså förutsättningarna för att utländska avgöranden skallerkännas och verkställas här.IP-rätten bygger till stor del på praxis. Den är dock, i långtstörre utsträckning än sina danska och norska motsvarigheter,författningsreglerad. Den IP-rättsliga lagstiftningen bestårdels av allmänna regler som gäller i förhållande till allastater, dels av regler som gäller i förhållande till vissastater. De senare har tillkommit efter internationellaöverenskommelser och tar över de allmänna reglerna i den mån detföreligger en konflikt mellan systemen.En konventionsbaserad författning är förordningen (1931:429)om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap,adoption och förmynderskap, NÄF.Med utgångspunkten att registrerat partnerskap bör särreglerasendast i den mån det finns särskilda skäl, bör sammabestämmelser gälla för partnerskapet som för äktenskapet ävennär det gäller allmänna IP-rättsliga regler. Det finnsemellertid såväl praktiska som principiella skäl för att undantatillämpningen av NÄF från registrerat partnerskap. Till enbörjan kan konstateras att de allmänna IP-rättsliga reglerna somfinns är fullt tillräckliga för att reglera de frågor som kanuppkomma.Om NÄF skulla göras tillämplig på partnerskap skulle vidare deforumbestämmelser som finns i denna förordning kunna leda tillatt det i vissa fall skulle saknas behörig domstol för attavgöra ett mål om upplösning av registrerat partnerskap, vilketinte är godtagbart. Vidare kan konstateras att den internordiskareglering som finns i NÄF bildar en helhet och att tillämpningenav den förutsätter ömsesidighet. Eftersom alla nordiska länderännu inte har lagstiftning om registrerat partnerskap bristerdärmed en viktig förutsättning.I och har man uppenbarligen gjort en liknandebedömning. I den danska lagen undantas internationella reglersom grundar sig på internationella överenskommelser om intemedkontrahenterna "tillslutter sig detta". Den norska lageninnehåller inget sådant undantag, men i förarbetena till lagenuttalas att man anser att den konvention på vilken NÄF ärgrundad inte gäller för registrerat partnerskap, eftersom endasttvå av de konventionsslutande staterna har detta institut.Det bör tilläggas att det finns IP-rättslig reglering även påandra områden än det äktenskapsrättsliga, exempelvis på detarvsrättsliga området. Denna reglering kommer att få betydelseäven för partnerskapets del. Vilka konsekvenser detta kommer attmedföra behandlas närmare i följande avsnitt 7, som behandlar deIP-rättsliga konsekvenserna av den föreslagna lagstiftningen. Idet sammanhanget diskuteras bl.a. frågor om erkännande ochverkställighet av olika utländska avgöranden som kan fåbetydelse för ett registrerat partnerskap.6.9 Följdändringar i äktenskaps- och brottsbalkenUtskottets förslag: Som en konsekvens av förslaget tilllag om registrerat partnerskap bör vissa anpassningar göras iäktenskaps- och brottsbalken.Partnerskapskommittén: Överensstämmer med utskottetsförslag.Remissinstanserna: Frågan har inte särskilt berörts.Lagrådet: Frågan har inte särskilt berörts.Skälen för utskottets förslag: Ett bestående partnerskapbör utgöra äktenskapshinder. Den skriftliga försäkran som de somvill ingå äktenskap skall avlägga vid hindersprövning skallomfatta även uppgifter om ett tidigare registrerat partnerskap.Vissa bestämmelser om rätt till äktenskapsskillnad när äktenskaphar ingåtts trots att någon av makarna redan var gift utvidgastill att avse även den situationen att äktenskap har ingåttstrots att någon av makarna var registrerad partner. Efterhänvisning i lagen om registrerat partnerskap kommer motsvarandeatt gälla för partner.Ändringarna i innebär att kriminaliseringen avtvegifte i 7 kap. 1 § anpassas till den ovan nämnda ändringen iäktenskapsbalken och till motsvarande regel i lagen omregistrerat partnerskap.6.10 Ikraftträdande m.m.Utskottets förslag: Den nya lagen om registreratpartnerskap skall träda i kraft den 1 januari 1995.Partnerskapskommittén: Kommittén har inte lämnat förslagom ikraftträdandetidpunkt.Lagrådet har inte uttalat sig i frågan.Skälen för utskottets förslag: Den föreslagnalagstiftningen medför behov av följdändringar i fleraförordningar och i föreskrifter som utfärdats med stöd av sådanaförordningar. För skattemyndigheternas arbete med folkbokföringoch hindersprövning innebär förslaget att nya koder förregistrering av civilstånd i folkbokföringsregistren måstefastställas och att ett antal rutiner och blanketter måsteändras, kompletteras eller nyskapas.Uppgifter om giftermål, skilsmässor och upplösta äktenskapberoende på ena makens död registreras i folkbokföringen. Dessauppgifter aviseras fortlöpande från folkbokföringsregistret tillStatistiska centralbyrån (SCB) enligt folkbokföringskungörelsen(1967:495). Enligt förordningen (1987:1022) omäktenskapsregistret skall detta register föras av SCB.Motsvarande uppgifter som för äktenskap bör lämnas tilläktenskapsregistret beträffande registrerade partnerskap. Dennautökade uppgiftsredovisning fordrar förändringar bl.a. iäktenskapsregistrets datasystem.Enligt förordningen (1987:1015) om försäkran vidhindersprövning fastställer () formulär förden försäkran som blivande makar skall avge vidhindersprövningen. Den nya lagstiftningen innebär att nyttformulär får utarbetas för äktenskap och för registreratpartnerskap. Förordningen (1987:1019) med närmare föreskrifterom vigsel som förrättas av domare eller av särskilt förordnadvigselförrättare innehåller bl.a. de formella föreskrifternarörande vigseln. Motsvarande förordning bör utfärdas förpartnerskapsregistrering.Det får ankomma på regeringen att ta ställning till deförfattningsändringar och övriga åtgärder som den nyalagstiftningen kan ge anledning till.Med hänsyn till de åtgärder av skilda slag som måstegenomföras efter beslut och innan den nyalagstiftningen börjar gälla, är enligt utskottets mening den 1januari 1995 en lämplig tidpunkt för ikraftträdandet.7 Internationellt privaträttsliga konsekvenser7.1 betänkande innehåller en grundliganalys av de konsekvenser på det IP-rättsliga området som enlagstiftning om registrerat partnerskap kan ge upphov till. Ienlighet med sin strävan att särreglera registrerat partnerskapi så liten utsträckning som möjligt i förhållande tilläktenskapet har kommittén ansett att de IP-rättsliga regler somgäller för äktenskapet i största möjliga utsträckning bör blitillämpliga även på partnerskap och partner. Ett särskiltproblem i IP-rättsligt sammanhang med den lagstiftning som nuföreslås är att det får anses i hög grad oklart i vilkenutsträckning ett i registrerat partnerskap kan komma attbeaktas utanför den ännu mycket begränsade krets av stater somhar motsvarande lagstiftning.Vissa IP-rättsliga frågor har redan behandlats i föregåendeavsnitt, nämligen när det gäller utformningen avanknytningsvillkoret (6.3), tillämplig lag vid prövning avpartnerskapshinder (6.2) och svensk domstols behörighet i mål omupplösning av registrerat partnerskap (6.6).Tills vidare är det endast och som har enlagstiftning om registrerat partnerskap. Man kan utgå från attett partnerskap som registrerats i kommer att erkännasdär under samma förutsättningar som ett svenskt äktenskap. Dettabetyder bl.a. att ett partnerskap som registrerats här kommeratt vara äktenskaps- och partnerskapshinder i och Norgeoch att dessa länder kommer att erkänna en svensk upplösning avpartnerskapet. Även rättsverkningarna av ett i Sverigeregistrerat partnerskap torde komma att erkännas. Ettregistrerat partnerskap kommer således i förhållande tillDanmark och att behandlas på samma sätt som äktenskap.Partnerskapskommittén har förmodat att det inte skulle varauteslutet att vissa andra länder kommer att erkänna ettregistrerat partnerskap fullt ut och behandla det på väsentligensamma sätt som om man själv haft motsvarande lagstiftning.Juridiska fakultetsnämnden vid har betecknatuttalandet som överdrivet optimistiskt och fögaverklighetsanknutet. Man kan visserligen inte utesluta attmyndigheter i ett land där motsvarande lagstiftning saknas i ettenskilt ärende kan komma att beakta rättsverkningarna av ettregistrerat partnerskap, i varje fall i den mån inga motståendeintressen med anknytning till den staten gör sig gällande.Enligt utskottets mening finns det dock som regel inte anledningatt räkna med att ett i registrerat partnerskap kommeratt beaktas utanför de länder som själva har en motsvarandelagstiftning.Kommittén har framhållit att en negativ inställning i andraländer till registrerat partnerskap kan ta sig olika uttryck ochvara mer eller mindre långtgående. En variant kan komma att varaatt man erkänner partnerskapet som rättsinstitut och att det gerrättsverkningar mellan partnerna men att man inte ställerlandets domstolar till förfogande för att åstadkomma enupplösning av det registrerade partnerskapet. Ett merlångtgående avståndstagande kan ta sig det uttrycket att manvägrar att medverka till att realisera rättsverkningarna av ettpartnerskap. I länder som intar en sådan attityd kan man ändåtänkas erkänna partnerskapet på det sättet att man anser detutgöra ett äktenskapshinder. I konsekvens härmed kan man dåtänkas erkänna även en upplösning av det registreradepartnerskapet i den meningen att partnerskapet inte längre ansesutgöra äktenskapshinder. Det mest långtgående avståndstagandetutgörs av ett fullt negligerande av registrerat partnerskapvilket innebär att man helt jämställer en registrerad partnermed en ogift person. Det kan enligt kommittén finnas även andravarianter av avståndstagande än de nu nämnda.Det är självklart av stor vikt för enskilda partner somflyttar utomlands eller som har egendom där att söka utröna medvilken inställning man i ett annat land kommer att behandlaregistrerat partnerskap. Tills vidare får det nog i de flestafall anses utsiktslöst att få några tillförlitliga ochvägledande besked om i vad mån ett registrerat partnerskapkommer att beaktas i andra länder. Det är därför viktigt attregistrerade partner är uppmärksamma på riskerna med att detregistrerade partnerskapet kan komma att negligeras utomlands.Det går nämligen att genom avtal, testamente och andrarättshandlingar i viss mån minska olägenheterna härav.Mellan de nordiska länderna har träffats överenskommelser påbl.a. det arvsrättsliga området. Med anledning härav har iSverige utfärdats bl.a. lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk,finsk, isländsk eller norsk medborgare som hade hemvist här iriket, m.m. och lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den somhade hemvist i , , eller . Avgörandeni , och som faller inom dessa två lagarstillämpningsområde erkänns och verkställs enligt lagen(1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar påprivaträttens område.I enlighet med dessa bestämmelser skall boutredning, bodelningoch arvskifte efter en i bosatt nordisk medborgare ägarum i det land där den avlidne vid sin död hade hemvist.Domstolar och myndigheter i annat nordiskt land får då intebefatta sig med kvarlåtenskapen. Också eventuella tvister skalli princip upptas av domstol i det land där den avlidne hadehemvist.Rätten till arv, rätt för make att sitta i oskiftat bo närbröstarvingar inte finns, underhållsbidrag ur kvarlåtenskapentill arvinge eller efterlevande make, rätt för make att ur boetuttaga egendom intill visst penningvärde, den s.k.basbeloppsregeln, och frågor med anknytning till testamenteprövas som regel enligt lagen i det land där den avlidne viddödsfallet hade hemvist. Avgörande som har meddelats med stöd avdessa bestämmelser skall som regel gälla i de övriga länderna.Konsekvenserna av den internordiska arvsrättsliga regleringenblir att i de fall som en avliden registrerad partner hadehemvist i eller i är svensk domstol och svenskamyndigheter inte behöriga att befatta sig med de arvsrättsligafrågorna eller någon del av kvarlåtenskapen ens om den finnshär. De arvsrättsliga frågorna skall prövas enligt finsk resp.isländsk lag. I dessa fall finns det inte anledning att räknamed att rättsverkningarna av det registrerade partnerskapetkommer att beaktas.Sverige har tillträtt Luganokonvention mellan EG:soch EFTA:s medlemsländer. Konventionen är tillämplig påprivaträttens område med vissa närmare angivna undantag.Familjerättslig underhållsskyldighet har dock inte undantagits.Konventionen reglerar såväl domstols behörighet som frågan omerkännande och verkställighet av avgöranden som faller inom desstillämpningsområde. Den reglerar dock inte lagvalsfrågan.Konventionen har ratificerats av , ,, , , , , ,, och Storbritannien.Till kategorin familjerättslig underhållsskyldighet fårunderhållsskyldighet till registrerade partner hänföras. Av destater som har tillträtt konventionen är det dock baraNorge som har lagstiftning om registrerat partnerskap. Det finnsanledning att utgå från att kommer att anse konventionensbestämmelser tillämpliga även på frågan om underhållsbidrag tillregistrerad partner. Det innebär att norsk domstol kommer attanse sig behörig att ta upp tvister om underhåll i enlighet medbestämmelserna härom och att man kommer att erkänna ochverkställa ett svenskt avgörande i en sådan fråga underförutsättning att villkoren härför är uppfyllda i övrigt.Det är osäkert hur andra konventionsstater kommer att ställasig till ett svenskt avgörande om underhållsbidrag till partner.Några stater kan tänkas erkänna och verkställa ett sådantavgörande. Andra stater kan dock komma att inta den ståndpunktenatt underhållsskyldighet till partner inte är att anse som enfamiljerättslig underhållsskyldighet som omfattas avkonventionens bestämmelser. I finns också ens.k. ordre public-klausul (artikel 27). Den gerkonventionsstaterna möjlighet att vägra erkännande ochverkställighet av ett avgörande som de i och för sig anserfaller under konventionens tillämpningsområde om ett erkännandeskulle anses vara uppenbart oförenligt med grunderna för denstatens rättsordning. Det kan inte uteslutas att vissakonventionsstater kan komma att vägra erkännande ochverkställighet av en svensk dom på underhållsbidrag tillregistrerad partner under åberopande av ordre public.Mellan och har ingåtts en överenskommelse omerkännande och verkställighet av bl.a. vissa domar. De svenskabestämmelserna finns i lagen (1936:79) om erkännande ochverkställighet av dom som meddelats i , SEVL. Lagenomfattar i princip alla civilrättsliga avgöranden.I den utsträckning är tillämplig ersätterden reglerna i denna konvention.På samma sätt som när det gäller är detosäkert om kommer att erkänna och verkställa svenskaavgöranden med anknytning till partnerskap. Även i dennakonvention finns en möjlighet att vägra erkännande ochverkställighet under hänvisning till principen om ordre public(artikel 4).7.2 Svenska domstolars och myndigheters handläggningDe frågor som kan uppstå för svenska domstolars ochmyndigheters vidkommande är i vilken utsträckning man är behörigatt uppta en viss fråga med anknytning till partnerskap tillbehandling och, i de fall man är behörig, enligt vilket landslag man skall pröva frågan. Det kan även bli aktuellt att taställning till erkännande och verkställighet av utländskaavgöranden som har anknytning till partnerskap.7.2.1 Svensk domstols behörighetFrågan om när svensk domstol är behörig att pröva en fråga medanknytning till partnerskap kommer knappast att vålla någrakomplikationer. De bestämmelser och den praxis som gäller föräktenskapets del kommer som huvudregel att tillämpas även påpartnerskapet.Svensk behörighet vid ingående av partnerskap anges i 1 kap. iden föreslagna lagen om registrerat partnerskap. Behörigheten ifråga om partnerskapsmål anges i samma kapitel genom enhänvisning till äktenskapsmål.I övrigt är bestämmelser om svensk domstols behörighet itvister som rör äktenskapet att anse som sådana bestämmelser medanknytning till äktenskap som skall tillämpas på motsvarandesätt för partnerskap om inte undantagsreglerna ger anledningtill annat.I finns sådana regler vad gäller tvister omunderhållsskyldighet. lag finns bestämmelser omsvensk domstols behörighet i tvister om makarsförmögenhetsförhållanden. Slutligen finns ocksåbehörighetsregler i NÄF, vilka dock undantas genom 3 kap. 4 § iden föreslagna lagen.I den mån bestämmelser om svensk behörighet saknas fårrättspraxis i motsvarande äktenskapsrättsliga tvister beaktas.Konsekvensen för registrerat partnerskap blir att det alltidfinns en behörig domstol för att pröva en ansökan om upplösningav registrerat partnerskap. Det torde också finnas en behörigdomstol i för att avgöra andra frågor med anknytningtill partnerskap i den utsträckning det finns ett befogatintresse av en svensk dom i saken.7.2.2 LagvalsfråganI den föreslagna lagen sägs uttryckligen att svensk lag skalltillämpas på frågan om rätten att ingå partnerskap. Genomhänvisningen till äktenskapsmål görs bestämmelserna i omlagval vid äktenskapsskillnad tillämpliga.Lagvalsregler i mål om underhåll till make regleras av praxis.Sådana regler finns, vad gäller mål om makarsförmögenhetsförhållanden, lag. Genom 3 kap. 1 §lagen om registrerat partnerskap kommer dessa lagvalsregler attfå motsvarande tillämpning på registrerat partnerskap vare sigman väljer att betrakta dessa bestämmelser som rättsverkningarav äktenskap eller som bestämmelser med anknytning tilläktenskapet. Lagvalsbestämmelserna i undantas genom 3 kap.4 § i lagen om registrerat partnerskap.Lagvalsregler finns också för arvsrättsliga situationer. Dessaregler blir utan särskild hänvisning tillämpliga påarvsrättsliga frågor när den avlidne var registrerad partner.I många fall innebär lagvalsreglerna att den svenska domstolenskall tillämpa svensk lag. Så är i allmänhet fallet vidprövningen av förutsättningarna för upplösning av registreratpartnerskap (3 kap. 4 § första stycket IÄL), vid prövningen avrätten till arv efter en svensk medborgare (1 kap. 1 § IDL), vidprövningen av ett mål om partnerskapets förmögenhetsrättsligaverkningar när partnerna har hemvist i (4 § 1990 årslag) eller vid prövningen av ett yrkande om underhållsbidrag närpartnerna har hemvist här.I en del fall kan partnerna ha träffat avtal om att svensk lagskall vara tillämplig. Bestämmelserna i exempelvis laggör det möjligt för registrerade partner att avtala om vilketlands lag som skall vara tillämplig på derasförmögenhetsförhållanden. Avtalet kan också träffas föreregistreringen och även inför en förestående bodelning ochmellan en efterlevande registrerad partner och en avliden sådanpartners rättsinnehavare.I dessa fall uppstår inga särskilda svårigheter.I en del situationer kan emellertid en lagvalsregel utpeka enfrämmande rättsordnings regler.