bet · GI01AU4 · 1994-12-06 00:00:00 — Företrädesrätten är något principiellt settannorlunda än reglerna om automatisk övergång. Det bör förövrigt påpekas att direktivet enligt Artikel 7 inte påverkarmedlemsstaternas rätt att tillämpa eller utfärda lagar ellerandra författningar som är gynnsammare för arbetstagarna.Direktivet tillåter alltså i sig att olika regler gäller imedlemsstaterna.Motion A16 avstyrks i den nu berörda delen med hänvisning tilldet anförda.I detta sammanhang vill utskottet även ta upp en fråga som rörberäkning av anställningstid för en arbetstagare som byttanställning i samband med övergång efter konkurs.Den ifrågavarande lagregeln, 3 § LAS, föreslås knyta an tillden definition av övergångsbegreppet som ges i den nya 6 b §.Med den föreslagna utformningen skulle en arbetstagare som byteranställning med stöd av företrädesrättsreglerna i 25 § inte hosden nye arbetsgivaren få tillgodoräkna sig anställningstiden hosden förre. Man bör enligt utskottet kunna utgå från att dettainte varit avsett. Utskottet föreslår att 3 § LAS utformas såatt den även omfattar övergång i samband med konkurs.Även i förslagen till följdändringar i studieledighetslagen,en ny 2 a §, och i semesterlagen, 31 §, har övergångsbegreppetanknutits till 6 b §. Dessa lagförslag bör också kompletterasså att de omfattar övergång efter konkurs.Förslag till lydelse av de angivna paragraferna läggs fram iutskottets hemställan. Avsikten är att den nuvarande ordningenskall behållas för den som byter anställning i samband medkonkurs.Rätt att stanna kvar i anställning hos överlåtarenRegeringsförslaget innebär att den arbetstagare som motsättersig övergång får stanna kvar i sin anställning hos överlåtaren.I vad mån denne kan sägas upp på grund av arbetsbrist avgörsenligt vanliga regler. motsätter sig i motion A16denna ordning och förordar i stället att den anställde ges enrätt att frånträda anställningen.Som påpekas i motionen kan en övergång på grund avturordningsreglerna få konsekvenser för arbetstagare som intealls berörs av övergången. Utskottet kan emellertid inte sedetta som ett avgörande skäl mot regeringsförslaget. Även enligtnu gällande regler kan företagsöverlåtelser få konsekvenser föranställda som inte kan sägas vara direkt berörda avöverlåtelsen. Denna är en konsekvens av turordningsreglerna sominte behöver betraktas som något negativt.En möjlighet att frånträda anställningen, dvs. att lämna denutan att iaktta egen uppsägningstid, är i de flesta fall intenågon fördel för den anställde. Man kan dessutom ställa fråganvad ett avböjande av denna "rätt" skulle innebära.Med hänvisning till det anförda avstyrks motion A16 i dennadel.Uppsägningsförbudet i samband med övergångarKritiken i motion A14 av () mot det framlagdaförslaget till ändring i 7 § LAS går ut på att regeln genom attden är motsägelsefull kan leda till kringgåenden och onödigatvister.Utskottet kan för sin del ha viss förståelse för kritiken. Manskulle kunna ställa sig frågan vilken reell betydelseuppsägningsförbudet har om det inte gäller i de fall somarbetsgivaren har ekonomiska, tekniska eller organisatoriskaskäl att minska arbetsstyrkan. En företagsöverlåtelse medför juoftast effekter av detta slag. Regeln är direkt hämtad fråndirektivet och uttrycker principen att övergången inte i sigutgör skäl för uppsägning. Det görs klart attverksamhetsövergången som sådan inte kan betraktas som ett fallav arbetsbrist. Utskottet delar den bedömning som såvälregeringen, ARK som remissinstansernas gjort. För att uppfylladirektivets krav bör lagen ändras.Hur övertalighet i samband med en övergång löses i praktikenkan ha stor betydelse. Utskottet noterar att regeringen avseratt noga följa utvecklingen och om det visar sig nödvändigtåterkomma med förslag till åtgärder.Med det anförda avstyrks motion A14.Tillämpning av överlåtarens kollektivavtalUtskottet kan inledningsvis erinra om att förslaget i dennadel enligt regeringens bedömning innebär att man går längre iskyddet för arbetstagarnas anställningsvillkor än vad direktivetkräver. Enligt denna bedömning skulle direktivet tillåta att etthos förvärvaren tillämpligt kollektivavtal slår igenom påanställningsvillkoren för arbetstagare som omfattas avövergången. Regeringen förordar att det i lagen införs ensärskild regel, som innebär att förvärvaren under enövergångstid av i princip skall vara skyldig att tillämpaanställningsvillkoren i överlåtarens kollektivavtal. Det skalldock inte gälla sedan avtalet löpt ut eller ersatts med ett nyttavtal.Invändningarna mot regeringsförslaget kommer från två håll.Moderaterna pekar i sin motion A16 både på att möjligheternatill privatiseringar och liknande försvåras och att förslagetleder till praktiska problem. Olika villkor kommer att gälla förolika grupper av arbetstagare, något som inte är förenligt medprincipen om lika lön för likvärdigt arbete. (v) menar för sin del i motion A15 att intresset attskydda den enskilde arbetstagaren från försämrade villkor vägertyngst -- inga undantag skall få göras från ettårsregeln.Utskottet kan inte ansluta sig till vare sig den ena eller denandra ståndpunkten. Principen måste vara attanställningsvillkoren skall skyddas . Med en möjlighet att träffa ett nytt avtal kanparterna på det sätt som de finner lämpligt förhindra deeventuella olägenheter som skulle kunna bli följden av attskilda villkor annars skulle gälla för olika arbetstagargrupper.Utskottet anser att regeringsförslaget i denna del är välavvägt, och avstyrker således de berörda motionerna A16 och A15i motsvarande delar.Förslagen i övrigt i proposition 102Utskottet har ingen erinran mot regeringens bedömningar iövrigt och mot de i utskottets överväganden i det föregåendeinte berörda lagförslag som läggs fram i proposition 102. De börsåledes antas av med den ikraftträdandetidpunkt somföreslagits i propositionen, dvs. den 1 januari 1995.I fråga om 4 § MBL har det som framgått tidigare lagts framändringsförslag även i proposition 76. I bilaga 2 harförslagen samordnats. I denna bilaga är även ingresser samtövergångs- och ikraftträdandebestämmelser samordnade. Riksdagenbör fatta beslut i enlighet härmed.Avslutande synpunkterGenom införlivandet av övergångsdirektivet införs ett nyttövergångsbegrepp och i anslutning därtill ett antal nyamateriella regler i den svenska lagstiftningen. Sannolikt är detså att det i den praktiska tillämpningen kommer att uppståsvårbedömbara frågor, t.ex. om det alls är fråga om en övergångi direktivets mening, vilka arbetstagare som skall ansesomfattas av en övergång och konsekvenser i olika hänseenden avövergången. I vilken utsträckning införlivandet kommer attinverka på det faktiska beteendet inom affärslivet och ioffentlig verksamhet är svårt att veta.Utskottet utgår från att regeringen följer utvecklingen ochåterkommer om det visar sig nödvändigt.Övriga frågorI detta avsnitt behandlas motioner som inte har direktanknytning till de båda propositionernaArbetstagarbegreppetSom nämnts inledningsvis har skatteutskottet med eget yttrandetill arbetsmarknadsutskottet överlämnat en motion 1993/94:SkU802av m.fl. (s). Saken gäller arbetstagarbegreppet.Det är enligt motionärerna bra att F-skattsedeln har underlättatmöjligheterna att bedriva företag. ser de en fara iatt F-skattsedeln, i kombination med att vetoreglerna enligt MBLslopats, medför bekymmer vid gränsdragningen mellan arbetstagareoch egen företagare. Risken finns att anställningstrygghetenurholkas och möjligheterna att upprätthålla lag och avtalförsämras. Motionärerna vill därför ha en tydligare definieringav löntagarbegreppet.Skatteutskottets yttrande återfinns som bilaga 3 tilldetta betänkande.Betydelsen av en F-skattsedel tas även upp av (-)i motion 1993/94:A711 (yrk. Hennes uppfattning är att densom i ett rättsförhållande åberopar ett F-skattebevis aldrigskall kunna betraktas som arbetstagare.Skatteutskottet redogör i yttrandet för bestämmelserna iuppbördslagen om preliminär F-skatt. En skattsedel på preliminärF-skatt utfärdas för en skattskyldig som bedriver eller kanantas komma att bedriva näringsverksamhet. Om någon vid sidan omsin anställning bedriver näringsverksamhet får både enF-skattsedel och en A-skattsedel utfärdas. F-skattsedeln får dåinte åberopas i anställningsförhållandet. Av F-skattsedeln skalli sådant fall framgå att även en A-skattsedel har utfärdats. Omdet är uppenbart att ett arbete har utförts under sådanaförhållanden att den som har utfört arbetet är att anse somanställd hos den som betalar ut ersättningen för arbetet, skalldenne skriftligen anmäla förhållandet till skattemyndigheten omden som tar emot ersättningen åberopar en F-skattsedel.Underlåtenhet att göra anmälan kan medföra att utbetalarenåläggs betalningsansvar för den skatt och de sociala avgiftersom mottagaren underlåter att betala.Skatteutskottet framhåller att syftet med lagstiftningen omF-skattebevis främst är att göra det möjligt för den som betalarut ersättning för ett arbete att på ett enkelt sätt och utan attbehöva ta ställning till om ett anställningsförhållandeföreligger eller ej få uppgift om huruvida skyldighet att göraskatteavdrag och betala sociala avgifter föreligger eller inte.Den enda bedömning som skattemyndigheten gör är omnäringsverksamhet bedrivs eller kommer att bedrivas.Skatteutskottet anser med hänsyn till syftet med F-skattebevisetoch till att skattemyndigheten inte har till uppgift att göranågon arbetsrättslig prövning, att ett F-skattebevis i och försig inte bör tillmätas någon avgörande betydelse vid bedömningenav om ett anställningsförhållande föreligger eller ej.Motionärerna har enligt skatteutskottet inte lagt fram någonomständighet som kan motivera en omprövning av förutsättningarnaför ett utfärdande av F-skattebevis. Ett ställningstagande tillden fråga som motionären tar upp bör enligt utskottets meningske med utgångspunkt i arbetsrättsliga bedömningar.Arbetsmarknadsutskottet delar skatteutskottets uppfattningatt ställningstagandet till motionen bör ske med utgångspunkt iarbetsrättsliga bedömningar. är närmast vilkenbetydelse det skall ha vid prövningen av om en arbetspresterandeskall anses som arbetstagare eller ej om ett F-skattebevis haråberopats. I ARK:s delbetänkande (SOU 1993:32) Nyanställningsskyddslag ansåg utredningens majoritet att ettF-skattebevis i normalfallet skulle medföra att denarbetspresterande inte betraktades som arbetstagare. Utredningenmenade att förekomsten av ett F-skattebevis är lätt attkonstatera, och en anknytning till skattebeviset skulle därförpå ett enkelt sätt skapa klarhet om parternas relation (a.a. s.250 f.). Det skulle enligt utredningen krävas starka skäl föratt gå ifrån F-skattebeviset.Enligt arbetsmarknadsutskottets mening finns det skäl attunderstryka att skattemyndigheten inte skall göra någonarbetsrättslig prövning. Det kan antas att den stora mängdenskatteärenden medför att det är nödvändigt med en schablonartadbedömning av förutsättningarna för att utfärda F-skattebeviset.Bedömningen av om någon är arbetstagare eller ej inbegriperflera aspekter därutöver. F-skattebeviset bör därför rimligen haen ganska begränsad betydelse vid en arbetsrättslig prövning avarbetstagarbegreppet. Utskottet kan därför inte se samma faramed F-skattebeviset som motionärerna. Tilläggas bör att medåterinförandet av vetoreglerna minskar möjligheterna förarbetsgivare att kringgå arbetstagarbegreppet.Med det anförda avstyrks motion 1993/94:Sk802.Av det anförda följer också att förslaget i motion1993/94:A711 att den som åberopar ett F-skattebevis aldrig skallkunna betraktas som arbetstagare avvisas av utskottet.Saklig grund för uppsägning på grund av brottmålsdomEn motion års allmänna motionstid, 1993/94:A705, avKnut och (), rör frågan vad somskall utgöra saklig grund för uppsägning. I motionen framförsatt en lagakraftvunnen dom i brottmål skall utgöra sådan sakliggrund.Utskottet vill med anledning av denna motion anföraföljande. En fråga är, om en fällande dom i ett brottmål skallvara bindande vid den efterföljande arbetsrättsliga prövningen-- dvs. vilken bevisverkan domen skall ha. En annan fråga är omett brott är sådant att det bör medföra att arbetstagaren börskiljas från tjänsten. Det synes som om motionen åsyftar såvälden ena som den andra frågeställningen.När det gäller den första frågeställningen innebär dennuvarande tillämpningen att en dom i ett brottmål tillmätsbetydande bevisverkan. Domen är dock inte bindande för domstoleni arbetstvisten. Det förslag från ARK som åberopas i motionengick ut på att en lagakraftvunnen brottmålsdom såsom sådanskulle kunna utgöra grund för uppsägning om den avser brott somkan föranleda att arbetstagaren får skiljas från anställningen.Enligt utskottets mening bör man behålla den nuvarandetillämpningen eftersom man -- undantagsvis -- kan tänka sigsådana fall där utredningen i arbetstvisten ger anledning attgöra en annan bedömning än vad domstolen gjort i brottmålet.Detta gäller oavsett om det rör sig om bevis- eller rättsfrågor.Den vidare frågeställningen i vilka fall en dom i brottmålskall kunna leda till uppsägning kan inte besvaras kategoriskt.Utskottet anser att man bör stå fast vid nuvarande principer,som innebär en stram hållning. Som anfördes avdepartementschefen i förarbetena till LAS så finns detanledning att tillämpa ett strängt betraktelsesätt över helaarbetsmarknaden (prop. 1981/82:71 s. 72). Vid bedömningen av omsaklig grund föreligger måste man emellertid kunna fästaavseende också vid brottets art, omständigheterna kring brottetoch arbetstagarens ställning på arbetsplatsen m.m. Tanken på engenerell regel av det slag som motionärerna efterfrågar måstedärför avvisas. I sammanhanget bör också framhållas atttvåmånadersregeln (tidigare månadsregeln) spelar in. Denbegränsar arbetsgivarens möjlighet att lägga omständigheter tillgrund för en uppsägning. Det av motionärerna åberopaderättsfallet hade samband med den regeln. Tvåmånadersregeln tasupp i det följande avsnittet.På anförda grunder avstyrks motion 1993/94:A705.Tvåmånadersregeln i 7 § LASFrån gäller i fråga om s.k.uppsägningspreskription att arbetsgivaren inte får grunda enuppsägning av personliga skäl enbart på omständigheter som hankänt . Lagändringen innebar dels atttiden utökades från , dels att tiden fåröverskridas i vissa fall, nämligen om tidsöverdraget berott påatt arbetsgivaren på arbetstagarens begäran eller med dennesmedgivande dröjt med uppsägningen eller om det finns synnerligaskäl för att omständigheterna får åberopas. I proposition 76föreslås inte någon återgång till den äldre regeln.Vänsterpartiets yrkande i den under den allmänna motionstidenväckta motionen 1993/94:A250 (yrk. 33 delvis) om att LAS skallha den lydelse som lagen hade innebär,förutom att lagen skall återställas i enlighet med förslagen iproposition 76, att en återgång skall ske till månadsregelnstidigare utformning. En arbetsgivare skall således inte fågrunda en uppsägning av personliga skäl enbart på sådanaomständigheter som han känt till mer än en månad.Ny demokrati anser enligt sin motion 1993/93:A262 atttvåmånadersregeln bör utsträckas (yrk. 24).Utskottet anser för sin del att det fanns fog för attmodifiera den tidigare månadsregeln, som ibland kunde leda tillmindre tillfredsställande resultat. Utskottet är därför inteberett att förorda en återgång till den äldre lydelsen. Attytterligare utsträcka fristen så som föreslås i Ny demokratismotion är däremot uteslutet. Utskottet vill i sammanhangetframhålla att de möjligheter till undantag som ges i den nyaregeln allmänt sett minskar behovet av längre frist.På anförda grunder avstyrks de nu behandlade motionerna iberörda delar.Dispositiva återanställningsreglerI motion 1993/94:A713 från den allmänna motionstiden framförCharlotte () att återanställningsreglerna i 25 §LAS borde göras dispositiva. Möjlighet bör öppnas förarbetsmarknadsparterna att om situationen så kräver kunnaförhandla fram undantag från lagens huvudregel och skapa andramer tillväxt- och produktionsfrämjande lösningar, ansermotionären.Utskottet vill med anledning av denna motion peka på attåteranställningsreglerna i 25 § LAS är dispositiva enligt vadsom framgår av 2 § samma lag. En annan sak är att det inte ansesvara rättsligt möjligt att utan bemyndigande från berördaarbetstagare i samband med nyanställning träffa kollektivavtalom avvikelse från turordningen för den aktuella nyrekryteringen.Det anses nämligen i det fallet vara fråga om ett förfogandeöver redan intjänade rättigheter, dvs. ett förfogande som enfacklig organisation inte kan göra utan bemyndigande från denberörda medlemmen. Däremot kan ett kollektivavtal med denangivna innebörden träffas innan den uppsägning som utgörgrunden för företrädesrätten har ägt rum (prop. 1973:129, s.266).Motionen föranleder inget ytterligare uttalande frånutskottets sida och avstyrks således.Upplösning av anställningsförhållandet enligt 39 § LASOm en arbetsgivare vägrar att rätta sig efter en dom sominnebär att en uppsägning eller ett avskedande ogiltigförklarasskall anställningsförhållandet anses som upplöst enligt vad somframgår av 39 § LAS. Arbetsgivaren blir skyldig att betalaskadestånd som beräknas efter en schablon, där arbetstagarensanställningstid och ålder är bestämmande.Vänsterpartiet kritiserar den möjlighet som lagen gerarbetsgivaren till "utköp" av arbetstagaren. Frågan tas upp bådei den med anledning av propositionen 76 väckta motionen1994/95:A1 och i motion 1993/94:A250 yrkande 38 från denallmänna motionstiden. Möjligheten bör enligt Vänsterpartietbegränsas kraftigt genom ett principförbud som får brytas igenomendast om det föreligger särskilda skäl, såsom att situationenskulle bli ohållbar om den uppsagde återkom till arbetsplatsen.Utskottet har tidigare tagit ställning tillliknande yrkanden och då uttalat att det inte är en praktisktgenomförbar ordning att låta arbetstagaren välja mellanskadestånd och återgång i arbete. Om arbetsgivaren inte böjersig för domen, får anställningsförhållandet anses upplöst så attden ohållbara situationen kan bringas ut världen. MedVänsterpartiets förslag skulle en ny tvist kunna uppstå efterdomen. Denna tvist skulle till viss del kunna inrymma sammafrågor som behandlats i processen. Även om arbetstagaren gavsrätt i den efterföljande tvisten, skulle problemen kunna kvarståom arbetsgivaren åter vägrade arbetstagaren att komma tillbaka.Det är nämligen svårt att tänka sig exekutivt tvång för attverkställa domen.Utskottet vill inte förneka att nuvarande regler ibland kan geupphov till mindre tilltalande situationer. Den avVänsterpartiet förordade ordningen skulle dock knappast lösaproblemet på ett godtagbart sätt. Av anförda skäl avstyrks de nubehandlade motionerna.Förtursrätt för deltidsanställdaVid upprepade tillfällen och i olika sammanhang har utskottetbehandlat frågan om deltidsarbetslösheten. Utskottet har settdet som ytterst angeläget att finna en lösning på problemet.I Socialdemokraternas motion 1993/94:A40 som väcktes medanledning av propositionen om Jämställdhetspolitiken:Delad makt -- delat ansvar läggs det fram förslag till ändring iLAS som innebär att deltidsanställda får förtursrätt tillanställningar med mer tid (yrk. Ett motsvarande yrkandeframförs också i motion 1993/94:A450 av m.fl.(s) (yrk. 25).Även föreslår i motionerna 1993/94:A250 och1994/95:A1 en lagregel som ger deltidsanställda arbetstagareförtursrätt till anställningar med fler arbetstimmar.Utskottet vill med anledning av dessa motionsyrkandenhänvisa till vad regeringen uppgett i proposition 1994/95:99Förändringar i arbetslöshetsersättningen. I propositionenföreslås en begränsning av ersättningsrätten vid fastdeltidsarbete. Regeringen anser det viktigt att detta förslagkompletteras med en förtur till mertidsarbete vid nyanställninghos arbetsgivaren och avser därför att återkomma om detta.Utskottet ser med tillfredsställelse på regeringens avsikt attåterkomma i frågan. finns det skäl att betona att denåsyftade förtursrätten knappast ensam kan leda till attproblemet med deltidsarbetslösheten får sin lösning. Det finnserfarenhet som visar att aktiva insatser och nytänkande frånarbetsförmedlingens sida kan vara en framkomlig väg.Utformningen av reglerna för arbetslöshetsersättningen harsjälvfallet också sin betydelse.Med hänvisning till det anförda kan någon åtgärd inte ansespåkallad från sida med anledning av de nu behandlademotionerna /94:A40, 1993/94:A450 och 1994/95:A1, alla imotsvarande delar.PermitteringÅr 1984 ingicks ett avtal mellan SAF och LO som innebar attpermitterade arbetstagare fick rätt till full lön från förstadagen av permitteringen. En motsvarande bestämmelse infördes i21 § LAS från . Detta innebar att en regel omfull lön kom att gälla även utanför det kollektivavtalsregleradeområdet. infördes ett system med statsbidrag,permitteringslöneersättning, för att täcka en del avarbetsgivarnas lönekostnader vid permittering.I två motioner från föregående , 1993/94:A262 och1993/94:A267 av (nyd), framförs synpunkterrörande permitteringsreglerna. Företagen måste ha en rimligmöjlighet att permittera i stället för att säga upp personal. Imotionerna förordas att man återgår till de regler som gälldeföre 1985. Även kommuner bör ha rätt att permittera. Vidare börpermitteringstid inräknas i uppsägningstiden.Även i motion 1993/94:A716 av och () förordas en återgång till tidigare regler för permittering.Utskottet kan med anledning av dessa motioner konstateraatt lagen inte innehåller några regler om rätten som sådan attpermittera. Den frågan avgörs enligt praxis genom en tolkning avkollektivavtalet eller det enskilda anställningsavtalet. Engrundläggande förutsättning synes vara att löneformen är sådanatt den sätts i relation till den faktiskt arbetade tiden ochatt avtalet slutits under den förutsättningen att arbetstagareninte kan påräkna arbete i större utsträckning än arbetsgivarenanser sig kunna tillhandahålla. Därigenom brukar det anses attflertalet tjänstemannabefattningar inom den offentliga ochprivata sektorn faller utanför permitteringsrätten.Bestämmelserna i om permitteringslön innebär således inteatt arbetsgivaren får tillgripa permittering hur som helst.Den ordning som gällde gjorde i praktiken skillnadmellan olika arbetstagare, främst mellan arbetstagare ochtjänstemän. När parterna på arbetsmarknaden genom 1984 årsöverenskommelse mellan tog initiativ som innebar attpermitterade arbetstagare fick full lön sågsdet som naturligt att lagstiftaren skulle vidta de åtgärder sombehövdes för att reformen skulle få full genomslagskraft (prop.1984/85:62, AU4).Enligt utskottets mening har de skäl som motiverade 1984 årspermitteringslönereform fortfarande bärkraft. Utskottet avvisardärför förslaget om en återgång till äldre regler. Att genomlagstiftning utvidga permitteringsrätten, som föreslås i Nydemokratis motion, kan inte heller komma i fråga. Detsammagäller förslaget att permitteringstid skulle få inräknas iuppsägningstiden.På anförda grunder avstyrks de nu behandlade motionsyrkandena1993/94:A262, 1993/94:A267 och 1993/94:A716 i berörda delar.De statliga grupplivförsäkringarnaTvå motioner rör statens grupplivförsäkring. Det är1992/93:A604 av och () och1992/93:A728 av m.fl. (s) (yrk. I motionernaanförs att den avtalsreglerade försäkringen är så utformad attden endast ger förmånsrätt till sambo till arbetstagare omsambon är av motsatt kön och de båda lever underäktenskapsliknande förhållanden. Förordningarna (1988:244--246)om grupplivförsäkring för deltagare i arbetsmarknadsutbildning,för doktorander och värnpliktiga knyter an till kollektivavtaletoch har följaktligen samma sambobegrepp. Motionärerna anser attförmånsrätt även bör tillkomma sambo av samma kön somsammanlever under äktenskapsliknande former. I s-motionenpåpekas att särbehandlingen av homosexuella sambor består ävenmed en lag om registrerat partnerskap, eftersom problemetkvarstår för dem som väljer att inte ingå partnerskap.Utskottet kan till en början konstatera att lagen omregistrerat partnerskap kommer att träda i kraft .