bet · GH01JuU25 · 1994-05-11 00:00:00 — Utredningen anser, bl.a. förupprätthållande av omedelbarhetsprincipen, att det inte ärlämpligt att i större utsträckning än ersätta förhör vidhuvudförhandling med videoförhör under förundersökningen.BRÅ har inom ramen för ett forsknings- och utredningsprojektom bl.a. sexualbrott mot barn konstaterat att det finns enmedvetenhet hos berörda myndigheter om att förhör med barn måsteske så att barnet inte tar skada (se BRÅ-PM 1992:4 Domare,läkare, poliser, socialtjänstemän, terapeuter m.fl. om sexuellaövergrepp mot barn).I departementspromemorian (Ds 1993:29) Brottsoffren iblickpunkten behandlas frågan om förhör med barn. I promemoriananförs att nuvarande regler rörande förundersökning ochrättegång möjliggör användning av videoteknik. Vidare anförs attdet regelsystem som är tillämpligt på förhör med barn får ansesi huvudsak tillfredsställande, bl.a. genom att det möjliggör fördomstolar och andra myndigheter att anpassa förfarandet vidförhören efter omständigheterna i det enskilda fallet.Utskottet konstaterar att förslaget i propositionen rörandestödperson ligger i linje med önskemålen i motion So273.Utskottet tillstyrker propositionen i denna del. När det gällermotionsönskemålen i övrigt kan utskottet vidare konstatera attett barn som har blivit utsatt för sexualbrott praktiskt tagetundantagslöst har rätt till målsägandebiträde. I denna del ärmotionen alltså tillgodosedd redan genom gällande regler. Närdet gäller frågan om videoinspelade förhör med barnframgår av vad som ovan anförts att berörda myndigheter är välmedvetna om att förhör med barn måste ske under största möjligahänsynstagande till barnet. Ett sätt att underlätta för barnetär att göra en videoinspelning av förhöret så att barnet slipperuppträda i domstolen. Utskottet utgår från att denna möjlighetutnyttjas i största möjliga utsträckning. Utskottet måste docksamtidigt peka på kravet på fullgod bevisning. Det är såledesnödvändigt att från fall till fall göra en bedömning avhithörande frågor.Något riksdagsuttalande erfordras alltså inte. Med vad som nuanförts avstyrker utskottet bifall till motion So273 i härbehandlade delar.Utvärdering av lagen om målsägandebiträdeI motion Ju705 (s) yrkas en utvärdering av lagen ommålsägandebiträde.I departementspromemorian (Ds 1993:29) Brottsoffren iblickpunkten anförs (s. 36) att lagen om målsägandebiträde harvarit i kraft och den tidigare beslutadeutvidgningen . Det finns därför, anförs det,anledning att ställa frågan om den nuvarande ordningen ilagstiftningen om målsägandebiträde är ändamålsenlig fråneffektivitetssynpunkt och om de medel som satsas används påbästa sätt. Det finns alltså anledning att överväga enutvärdering av lagen om målsägandebiträde. I promemorian anförsvidare att en sådan utvärdering dock inte bör inledas i dettaskede när ytterligare ändringar står för dörren.Riksdagen beslutade (prop. 1993/94:26, JuU12, rskr. 124)också, som förut anförts, så sent som under sistlidna decemberom utvidgningar av lagen om målsägandebiträde. Ändringarna, somträdde i kraft (SFS 1994:59), innebär bl.a.att målsägandebiträde skall kunna förordnas i samtliga mål ombrott enligt om fängelse kan följa på brottet ochom det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden ochandra omständigheter kan antas att målsäganden har ettsärskilt starkt behov av biträde.Utskottet kan instämma i uppfattningen att lagstiftningenrörande målsägandebiträde bör utvärderas. Enutvärdering bör dock anstå något då omfattande förändringar ilagstiftningen just beslutats. Utskottet utgår från attregeringen vidtar de åtgärder som behövs för att en utvärderinggenomförs så snart lagstiftningen hunnit verka så länge att enutvärdering blir meningsfull. Utskottet avstyrker bifall tillmotion Ju705.Anonymitet för målsägande och vittnen, m.m.I propositionen föreslås att uppgifter om målsägandes ochvittnens ålder, yrke och bostadsadress inte i onödan skallframgå av handlingar som delges den tilltalade i brottmål omallmänt åtal och att vittnen inför vittnesmålets avläggandeskall tillfrågas om personuppgifter endast om det behövs.I motion Ju804 (fp) begärs en kartläggning av problemet medhotade vittnen och i motionerna Ju22 (nyd) och Ju810 (nyd) yrkasatt vittnen skall erbjudas möjligheter att vara anonyma.I propositionen (s. 44 f) anförs att det enligt regeringensmening inte är möjligt att göra några mer genomgripandeförändringar för att förbättra skyddet för målsägande ochvittnen mot våld och hot om våld utan att komma i konflikt medde grundläggande principerna för ett rättssamhälle. En sådanprincip är att en part i ett mål eller ärende skall hafullständig insyn i de förhållanden som kan läggas till grundför en domstols avgörande. Detta gäller som tidigare redovisatsi stor utsträckning även för sekretessbelagda uppgifter; en partskall helt enkelt känna till och kunna bemöta alla uppgifter somdomstolen eller myndigheterna grundar sitt avgörande på. Dessakrav framgår också av den europeiska konventionen om demänskliga rättigheterna. har slagit fast att ettförfarande som innebär att domstolen lägger uppgifter somlämnats av anonyma vittnen till grund för en fällande domstrider mot konventionen bl.a. eftersom försvaret inte har någonmöjlighet att värdera ett anonymt vittnes tillförlitlighet ochifrågasätta dennes trovärdighet.Det är därför enligt regeringens mening inte möjligt att ändrade nuvarande reglerna om sekretess eller om parts rätt tillinsyn i processmaterialet. Den enda vägen att gå fram för attförsöka förbättra skyddet för målsägande och vittnen förefallerdärför, enligt regeringen, vara att försöka se till att olikauppgifter om målsägande och vittnen som saknar materiellbetydelse i målet inte kommer till den tilltalades kännedom.Frågan om anonymitet för vittnen behandlades av utskottet såsent som (1993/94:JuU4). Utskottet hänvisade bl.a. tillsitt tidigare uttalande att det inte är möjligt att genomföranågra genomgripande ändringar av gällande principer om partsinsyn i de förhållanden som kan läggas till grund för endomstols eller myndighets avgörande. Utskottet pekade också påatt avvisat möjligheten att använda anonymavittnen under hänvisning till att den europeiska konventionenangående skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna inte tillåter detta. Utskottetavstyrkte den då aktuella motionen.Här kan också nämnas att i sitt betänkande(SOU 1990:92) Våld och brottsoffer utredde bl.a. hur vanligt detvar att parter och vittnen utsattes för våld och hot ianslutning till förundersökning och rättegång. Kommissionensslutsats var att problemen inte är av den arten och omfattningenatt det är motiverat med åtgärder som rubbar de principer omoffentlighet och insyn i processmaterialet som svenskrättsordning omfattar. Åtgärderna i de allvarligaste fallenmåste, enligt kommissionen, även i fortsättningen gå ut påfysiskt skydd och möjligheten att byta identitet. Kommissionenföreslog en straffskärpning för brottet övergrepp i rättssak (17kap. 10 § BrB). Enligt denna bestämmelse ges personer som hosdomstol eller annan myndighet gjort anmälan, fört talan, avlagtvittnesmål eller på annat sätt avgivit utsaga ett särskiltstraffrättsligt skydd mot våld eller hot om våld. Den 1 juli1993 skärptes straffet för övergrepp i rättssak (prop.1992/93:141, JuU16, rskr. 220).Utskottet konstaterar att regeringsförslaget innebär enbegränsning när det gäller möjligheterna att på ett enkelt sättfå del av ett vittnes personuppgifter. Längre är med hänsyn tillde krav rättssäkerheten ställer knappast möjligt att gå.Utskottet finner alltså inte skäl att ändra sin ovan redovisadeinställning i fråga om anonymitet för vittnen. Det sagda innebäratt utskottet tillstyrker regeringens förslag och avstyrkerbifall till motionerna Ju22 och Ju810 i här behandlade delar.När det gäller yrkandet i motion Ju804 om en kartläggning avförekomsten av våld och hot mot vittnen vill utskottet peka påatt en sådan relativt gjorts av Våldskommissionen.Utskottet finner inte anledning att föreslå en ny kartläggning.Utskottet vill dock understryka att det, som påpekas i motionen,förekommit djupt oroande incidenter. Utskottet utgår från attregeringen uppmärksamt följer utvecklingen. Med dessa ordavstyrker utskottet bifall även till motion Ju804.Sekretess i brottsskadeärendenI motion Ju807 (s) yrkas en översyn av sekretesslagen så attdet underlättas för ideella organisationers företrädare attdelta i det förebyggande brottsofferarbetet. I motionen anförsatt sekretesslagen utgör ett hinder för att personer i ideellaorganisationer som engagerat sig i brottsofferarbete skall fåinsyn i det löpande brottsofferarbetet.Frågan om sekretess i förhållande till brottsofferjourer harbehandlats av JO i beslut (dnr 145 1990). JOuttalade bl.a. att brottsofferjourerna är frivilligasammanslutningar och inte några myndigheter, vilket bl.a.innebär att rätten för dem som verkar i en brottsofferjour attta del av sekretessbelagt material i princip är densamma som densom tillkommer vilken enskild person som helst.JO anför i ärendet vidare sammanfattningsvis bl.a. att detenligt hans mening alltid bör ankomma på målsäganden att självavgöra om han eller hon vill ha kontakt med en brottsofferjoureller ej. Även i de fall där uppgifterna i en anmälan är sådanaatt sekretessreglerna inte hindrar ett utlämnande kanmålsäganden ha skäl för att inte vilja att det brott som hanutsatts för leder till att han kontaktas av företrädare förbrottsofferjouren. Enligt JO:s mening kan målsägandens behov avhjälp tillgodoses på ett fullt tillfredsställande sätt genom attdenne i samband med att polisanmälan görs får information ombrottsofferjourerna och att, om målsäganden så vill, polisenvidarebefordrar ett önskemål om kontakt. Målsäganden fårdärefter själv ta ställning till om han eller hon vill utnyttjaden hjälp som en brottsofferjour kan erbjuda och vilka uppgiftersom bör komma till dennas kännedom. JO konstateraravslutningsvis att om en brottsofferjour skulle begära att få uten brottsanmälan från en polismyndighet är denna emellertidsjälvfallet skyldig att på vanligt sätt ta ställning tillframställningen på grundval av reglerna itryckfrihetsförordningen och sekretesslagen. Frågan har därefter behandlats i departementspromemorian Ds1993:29 Brottsoffren i blickpunkten bl.a. mot bakgrund av JO:sbeslut i det ovan redovisade ärendet. I promemorian konstaterasatt målsägande kan få information om brottsofferjourernasverksamhet inom ramen för nuvarande regler och att någon ändringi sekretesslagen inte borde göras.Utskottet anser för sin del att målsäganden själv måste fåavgöra om han eller hon vill ha kontakt med en brottsofferjour.Om önskemål härom finns bör polisen självklart hjälpa till attförmedla kontakten. Med dessa ord avstyrker utskottet bifalltill motion Ju807 i nu aktuell del.ÖvrigtI propositionen föreslås en ändring i 48 kap. 2 § RB. Vidgenomförande av ändringen bör beaktas att lagrummet år 1993givits ny lydelse (SFS 1993:200).I övrigt har utskottet ingenting att anföra med anledning avpropositionen och motionerna.Övriga motionsönskemålSexualbrott mot barn, m.m.Reglerna om sexualbrott i 6 kap. BrB har varit föremål föröversyner vid upprepade tillfällen . Genomomfattande ändringar som trädde i kraft (prop.1983/84:105, JuU25, rskr. 332, SFS 1984:399) kom hela kapitletatt stöpas om. Bl.a. togs bestämmelserna om otukt med barn ochotukt med ungdom bort och i stället infördes bestämmelser omsexuellt utnyttjande av underårig och sexuellt umgänge med barn.Ett flertal regler i 6 kap. BrB ändrades därefter den 1 juli1992 (prop. 1991/92:35, JuU7, rskr. 159, SFS 1992:147).Ändringarna syftade bl.a. till att stärka skyddet för barn ochungdomar mot att bli utnyttjade i sexuella sammanhang och tillatt i strafflagstiftningen ytterligare markera allvaret isexuella övergrepp mot barn. Bl.a. infördes då en grov grad avbrotten sexuellt utnyttjande och sexuellt tvång. Vidareflyttades vissa regler om i kapitlet.Sexualbrotten har konstruerats som övergrepp gentemotpersoner, som behöver skydd för sin sexuella integritet. Dengrundläggande brottstypen i detta sammanhang är BrB 6 kap. 2 §som föreskriver ansvar för sexuellt tvång när någon genomolaga tvång, t.ex. genom hot om att avslöja brott ellerliknande, förmår annan till sexuellt umgänge. Våldtäktenligt 6 kap. 1 § är en i två hänseenden kvalificerad form avsexuellt tvång. Kvalifikationen gäller dels tvånget, dels densexuella kränkningen. I fråga om tvånget är relationen mellansexuellt tvång och våldtäkt densamma som på förmögenhetsrättensområde råder mellan utpressning (BrB 9:4) och rån (BrB 8:5).Våldtäkt förutsätter s.k. råntvång: våld på person -- misshandeleller praktiskt taget fullständigt betvingande av den kroppsligarörelsefriheten -- eller hot som innebär eller för den hotadeframstår som trängande fara. Ett typexempel på våld på person idetta sammanhang är att en man med våld övervinner en kvinnasmotstånd när hon försöker knipa samman benen.Begreppet sexuellt umgänge innefattar, förutom samlag,främst någorlunda varaktig beröring av den andres könsorganeller beröring av den andres kropp med det egna könsorganet,dvs. sexualhandlingar vilka typiskt sett avser atttillfredsställa eller uppväcka bådas eller enderas sexuelladrift. När det gäller den sexuella kränkningen vid våldtäktgäller att det inte räcker med sexuellt umgänge enligt den ovanredovisade definitionen utan det krävs samlag eller därmedjämförligt sexuellt umgänge. Som typexempel på sexuelltumgänge som i regel är jämförligt med samlag kan nämnas s.k.anala och orala samlag, men däremot normalt inte att onanera åten annan person.I detta sammanhang bör nämnas HD:s dom DB 367/1993 (NJA 1993s. 310) I målet befanns utrett att gärningsmannen, som var drygt60 år, haft samlag med en åttaårig flicka under det att hanlegat ovanpå henne och hållit hennes armar över hennes huvud.Frågan i målet, såvitt nu är av intresse, var om dessa åtgärderinnebar ett sådant våld som krävs för ansvar för våldtäkt. HDfann att så var fallet och dömde mannen för grov våldtäkt tillfängelse i tre år.Till straff enligt 6 kap. 3 § för sexuellt utnyttjandedöms den som förmår annan till sexuellt umgänge genom attallvarligt missbruka hans eller hennes beroende ställning ellersom har sexuellt umgänge med annan genom att otillbörligtutnyttja att denne befinner sig i vanmakt eller annat hjälplösttillstånd eller lider av psykisk störning. Straffet är fängelsei högst . Genom den ovan nämnda lagstiftningen, som träddei kraft , infördes den grova graden av brottetmed en straffskala om fängelse lägst och högst fyraår. Som rekvisit för när brottet skall bedömas som grovt angesatt gärningsmannen har visat särskild hänsynslöshet eller ombrottet annars är att anse som grovt.Enligt bestämmelsen i 6 kap. 4 § BrB bereds ungdom under 18 årskydd mot sexuellt umgänge i de fall den unge antingen äravkomling, dvs. barn eller barnbarn osv. till gärningsmanneneller står under gärningsmannens fostran, dvs. gärningsmannen ärvårdnadshavare, styvförälder eller liknande, eller slutligen attgärningsmannen på grund av myndighets beslut har att svara förden unges vård eller tillsyn. Regleringen innebär i huvudsak ettabsolut förbud för föräldrar, andra fostrare och dem som tillhörvård- eller tillsynspersonal inom social-, mental- ellerkriminalvården att inlåta sig på sexuellt umgänge med underårigasom står under deras vård eller tillsyn.Enligt 6 kap. 5 § BrB straffas den som har sexuellt umgängemed barn med fängelse i högst . Straffskyddetför barn är ovillkorligt och avser såvälheterosexuella som homosexuella handlingar. Straff inträder ävenom den sexuella förbindelsen är helt frivillig från barnets sidaoch oavsett om något beroendeförhållande föreligger eller inte.Bestämmelsen är subsidiär i förhållande till de sexualbrott somanges i 6 kap. 1--4 §§ om våldtäkt, sexuellt tvång, sexuelltutnyttjande och sexuellt utnyttjande av underårig. I de fall dånågon av dessa bestämmelser inte är tillämplig blir det fråga omatt tillämpa bestämmelsen om sexuellt umgänge med barn.I motionerna Ju601 (fp) och Ju618 (s) förespråkas att sexuellaövergrepp mot barn generellt skall bedömas som sexuelltutnyttjande och att straffskalan härför anpassas tillstraffskalan för våldtäkt.I motion Ju602 (fp) yrkas införande av en ordning enligtvilken ett sexuellt övergrepp på ett barn skall kunna bedömassom våldtäkt även i fall där gärningsmannen inte använt våld ochbarnet inte gjort motstånd. I motion Ju206 (c) yrkas attvåldsrekvisitet vid sexualbrott mot barn skall ses över med dennämnda inriktningen.Bakom motionsyrkandena ligger missnöje med det förhållandetatt det krävs att gärningsmannen betvingat barnet med någon formav hot eller våld för att han skall kunna dömas för våldtäkt.I motion Ju603 (fp) yrkas att straffet för sexuella övergrepppå barn inte får vara relaterat till graden av motstånd frånbarnet.I motion Ju610 (kds) yrkas att sexuellt utnyttjande avunderårig jämställs med våldtäkt vad gäller straffskalan samtatt sexualbrottens straffvärde ses över i ett bredare sammanhangän som skett inom Justitiedepartementet.Utskottet har vid ett stort antal tillfällen de senaste årenbehandlat frågor som rör sexualbrott och straff för olikasexuella övergrepp på barn. Vid utskottets senaste behandling avfrågor om sexualbrott (1992/93:JuU16 s. 15 f) hemställdeutskottet om ett tillkännagivande att regeringen borde övervägaatt göra en allmän översyn av bestämmelsen om sexuellt umgängemed barn i 6 kap. 5 § BrB. Enligt utskottet kunde detifrågasättas om benämningen "sexuellt umgänge" är lämplig ellerens adekvat för det slag av gärningar som straffbeläggs iparagrafen. Vidare fanns det, enligt utskottet, skäl attöverväga om bestämmelsen medger en tillräcklig reaktion frånsamhällets sida på alla de former av sexuella övergrepp mot barnsom den är tänkt att omfatta. I det sammanhangetkunde det enligt utskottets uppfattning finnas anledning att seöver såväl bestämmelsens tillämpningsområde som dessstraffskala. biföll utskottets hemställan (rskr. 220).I ärendet uttalade utskottet bl.a. också att utskottettidigare intagit ståndpunkten att sexuellt utnyttjande urstraffvärdesynpunkt kan te sig likvärdigt med våldtäkt och attdetta borde komma till uttryck i straffmaximum för grovtsexuellt utnyttjande. Utskottet hänvisade till att endepartementspromemoria var under utarbetande.I den aktuella departementspromemorian (Ds 1993:80) Ökat skyddför barn Ytterligare åtgärder mot sexuella övergrepp m.m.föreslås att ett nytt rekvisit om otillbörligt utnyttjande avnågons, t.ex. ett barns, skyddslösa ställning införs i 6 kap. 3§ BrB om sexuellt utnyttjande. Genom denna ändring skallåstadkommas att gärningar som innebär att någon utnyttjar ettbarns värnlöshet skall bedömas som sexuellt utnyttjande och intesom sexuellt umgänge med barn. På detta sätt förs de meststraffvärda fallen av sexuellt umgänge med barn över tillbestämmelsen om sexuellt utnyttjande. När brottet begås mot ettbarn torde det, anförs det i promemorian, ofta också innefattasådan grad av hänsynslöshet att brottet bör bedömas som grovt.I promemorian föreslås vidare bl.a. att maximistraffet förgrovt sexuellt utnyttjande höjs från fängelse tillfängelse , dvs. samma som för våldtäkt.Beredning av förslagen pågår inom Justitiedepartementet.Utskottet har inhämtat att en lagrådsremiss kan förväntas senareunder våren.Utskottet har också tidigare (JuU 1986/87:3 s. 11 f) behandlatfrågan om gränsdragningen mellan våldtäkt och sexuelltutnyttjande. Utskottet framhöll därvid att den som utnyttjar enpersons värnlöshet för att skaffa sig sexuellt umgänge därigenombegår ett allvarligt övergrepp. Utskottet anförde vidare att ettsynsätt som innebär att handlingen skulle vara mindreklandervärd eftersom offret saknat förmåga att säga nejnaturligtvis inte kan accepteras och att det härom inte hellertorde råda någon oklarhet i lagstiftningen ochrättstillämpningen. Av det sagda drog utskottet emellertid inteslutsatsen att ett sexuellt övergrepp utan inslag av våld, hote.d. mot en värnlös person borde kallas för våldtäkt, utanutskottet ansåg i stället att brottsbenämningen våldtäkt, somanvänts och som språkligt väl motsvarar det slagsgärningar som beskrivits i våldtäktsparagrafen, även ifortsättningen borde reserveras för dessa fall.Utskottet vill nu först slå fast att utskottet alltjämt haruppfattningen att brottsrubriceringen våldtäkt bör förbehållasgärningar där våld eller hot om våld använts. En annan sak äratt ett sexuellt övergrepp på ett barn, även om våld inte kommittill användning, kan framstå som väl så straffvärt som envåldtäkt. Utskottet ser därför med tillfredsställelse på detarbete i fråga om sexuellt utnyttjande som pågår iJustitiedepartementet och som har den inriktning sommotionärerna eftersträvar. En lagrådsremiss beräknas bli färdigunder våren. Ingen av motionerna Ju206, Ju601, Ju602, Ju603,Ju610 och Ju618 bör således nu föranleda någon åtgärd frånriksdagens sida. Motionerna avstyrks i berörda delar.I motion Ju601 yrkas att sexuellt utnyttjande avförståndshandikappade skall likställas med sådant utnyttjande avbarn.Psykisk utvecklingsstörning faller under begreppet psykiskstörning (se 1990/91:JuU34 s. 30). Detta innebär attförståndshandikappade enligt 6 kap. 3 § BrB åtnjuter skydd motsexuellt utnyttjande. Skyddet är inte lika långtgående som detsom gäller för barn. För barn gäller som nyssredovisats ett ovillkorligt straffskydd mot alla former avsexuellt umgänge -- varken tvång eller liknande frångärningsmannens sida erfordras. Ett likställande avförståndshandikappade med barn i detta hänseende skulle ledatill att psykiskt utvecklingsstörda knappast lagligen skullekunna ha något sexualliv.Utskottet har i samband med det ovan angivnalagstiftningsärendet 1992 (1991/92:JuU7 s. 13 med där gjordhänvisning) behandlat frågor rörande sexuellt utnyttjande avpsykiskt störda m.m. Utskottet biträdde därvid bl.a.uppfattningen att psykiskt sjuka och psykiskt utvecklingsstördaborde ha rätt till ett sexualliv på samma sätt som andramänniskor. Utskottet vidhåller denna uppfattning och avstyrkersåledes bifall till motion Ju601 i nu behandlad del.Häktning vid sexuella övergrepp på barnI motion Ju610 (kds) yrkas införande av ett minimistraff påfängelse för sexuellt utnyttjande av underårig. Ensådan ändring skulle, enligt vad som anförs i motionen,förbättra möjligheterna till häktning av den misstänktegärningsmannen.Enligt 24 kap. 1 § RB får den som på sannolika skäl ärmisstänkt för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse i ettår eller däröver häktas om det föreligger vissa s.k.häktningsskäl. Det är således tillräckligt att maximistraffetför brottet når upp till fängelse för att häktningskall få ske. Några ändringar av straffmaximum för sexuelltutnyttjande av underårig behövs således inte för att enmisstänkt gärningsman skall kunna häktas. Utskottet avstyrkerbifall till motion Ju610 i denna del.Åldersgränsen vid sexuellt ofredandeI motion K436 (v) yrkas att åldersgränsen för skydd enligt 6kap. 7 § BrB mot sexuellt ofredande höjs från nuvarande 15 årtill . En sådan höjning av åldersgränsen skulle, enligt vadsom anförs i motionen, bl.a. medverka till förbättrademöjligheter att bekämpa barnpornografi.Bestämmelsen om barnpornografibrott riktar in sig påspridningen av barnpornografiskt material och återfinns därför i16 kap. BrB som handlar om brott mot allmän ordning.Bestämmelserna i 6 kap. BrB däremot straffbelägger olikasexualbrott mot person. Den som framställer barnpornografisktmaterial kan i vissa fall också dömas för brott motbestämmelserna i sistnämnda kapitel. Således kan t.ex. den somförmår barn att medverka i någon handling medsexuell innebörd dömas för sexuellt ofredande enligt 6 kap. 7 §BrB.Utskottet behandlade ett regeringsförslag (prop.1992/93:141, JuU16, rskr. 220) om ändrade och i huvudsak skärptastraff för vissa brottsbalksbrott. I ärendet behandlades bl.a.frågor rörande sexuellt ofredande. Utskottet tillstyrkte enhöjning av straffmaximum för sexuellt ofredande till fängelse .