bet · GH01UU26 · 1994-05-05 00:00:00 — att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ett mera aktivt svenskt agerande vadgäller rätt till självbestämmande och timoresisktdeltagande i FN-samtalen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om svenskt agerande för permanent närvaro avFN på ,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om svenskt agerande för att de indonesiskatrupperna dras bort från Östtimor.1993/94:Sf608 av (-) vari yrkas5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om förhållande till flyktingfrågor iESK och Europarådet.1993/94:Sf622 av m.fl. (v) vari yrkas7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om samarbete om flyktingpolitiken inom ramenför ESK.1993/94:Sf634 av och ()vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om forskning om sexuellt våld som politiskförföljelse och krigsförbrytelse. I. InledningUtskottet har i tidigare betänkanden och senast i betänkandet1993/94:UU3 framhållit vikten av att de mänskliga rättigheternarespekteras och skyddas. Att främja respekten för degrundläggande mänskliga fri- och rättigheterna och att verka förett starkt skydd av dessa är ett viktigt led i svenskutrikespolitik. arbetar för att stärka defolkrättsliga normerna på området och för att dessa regler ochprinciper efterlevs i praktiken.Att slå vakt om de mänskliga rättigheterna är nödvändigt avhumanitära skäl men också för att söka undanröja instabilitetoch väpnade konflikter såväl inom som mellan stater. Dettasäkerhetspolitiska samband framgår inte minst av den centralabetydelse de mänskliga rättigheterna tillmäts inom deneuropeiska säkerhetskonferensen (ESK). I denna process harframför allt två viktiga funktioner inrättats i syfte att stärkaskyddet för de mänskliga rättigheterna: lokala ESK-delegationeri potentiella konfliktområden och en högkommissarie förnationella minoriteter.I syfte att stärka ESK:s s.k. mänskliga dimension beslöts vidESK:s möte i om en mekanism för lösning avproblem som rör den mänskliga dimensionen. Den innebär bl.a. attdå ett särskilt allvarligt hot föreligger mot de åtaganden somgjorts inom ramen för ESK kan en grupp om upp till trerapportörer sändas i väg mot den aktuella statens vilja.Förutsättningen är att begäran har stöd av minst nio andraESK-stater (utöver initiativtagaren). Häri finns således ettavsteg från principen om "consensus minus ett", vilken annars ärhuvudregel i ESK.Vid det fjärde ministerrådsmötet i /december1993 fattades flera beslut som syftade till att göra"Moskvamekanismen" mer effektiv. Mekanismens tidsfristerförkortades och dess resurslista utvidgades. Den ständigakommittén som inrättades i samband med Rommötet gavs ocksåmöjlighet att utlösa mekanismen.Högkommissarien för nationella minoriteter inrättades isamband med det allmänna uppföljningsmötet . Vid det tredje ministrrådsmötet i idecember utnämndes den nederländske f.d. utrikesministernMax van der Stoel till högkommissarie. har ställt ensvensk diplomat till kommissariens förfogande och på ESK:sresurslista står tre svenskar till förfogande somexperter/rapportörer.Världens stater har i enlighet med förpliktat sigatt samarbeta i frågor som rör de mänskliga rättigheterna. I dagär det också mer eller mindre allmänt erkänt att brott mot demänskliga rättigheterna är en internationell angelägenhet.Kränkningar som begås av stater som ratificerat olikakonventioner på området för de mänskliga rättigheterna kan ochbör påtalas av andra konventionsstater. Deklarationer somantagits av t.ex. har begränsadgenomslagskraft eftersom de inte är juridiskt förpliktande ochinte innehåller några regler om övervaknings/granskningsorganvilket är fallet med majoriteten av konventionerna. Men i denutsträckning deklarationernas regler genom internationellsedvanerätt blivit en del av den allmänna folkrätten anses deändå bindande för alla stater.Även inom regionala organisationer såsom Organisationen förafrikansk enhet (OAU, ) ochOrganisationen av amerikanska stater (OAS, Organisation ofAmerican States) samt , har konventioner arbetatsfram angående skyddet för de mänskliga rättigheterna ochgrundläggande friheterna. Inom OAU finns den afrikanska stadganom de mänskliga rättigheterna och folkens rättigheter, inom OASden s.k. OAS-stadgan och dess amerikanska konvention om demänskliga rättigheterna. I OAS finns också denInter--amerikanska kommissionen för de mänskliga rättigheternaoch den Inter--amerikanska domstolen.ÖvervakningssystemFör är den europeiska konventionen angående skydd förde mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna av år1950 av särskild betydelse. Denna konvention är i jämförelse medFN-konventionerna försedd med ett effektivare kontrollsystem.Övervakningen av att medlemsstaterna efterlever konventionen ochdess tilläggsprotokoll sker genom tre organ: den europeiskakommissionen för de mänskliga rättigheterna, den europeiskadomstolen för de mänskliga rättigheterna och genom . pågår ett arbete som syftartill att reformera och effektivisera förfarandet ytterligare.I FN-systemet har ett kontrollsystem utvecklats för att tillseatt de stater som undertecknat konventionerna rörande skyddet avde mänskliga rättigheterna efterlever dessa. Kontrollen utövasav kommittéer, som utses av konventionsstaterna. Det finns enkommitté för de mänskliga rättigheterna som behandlar demedborgerliga och politiska rättigheterna, en kommitté för deekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, enrasdiskrimineringskommitté, en tortyrkommitté, enkvinnodiskrimineringskommitté och en barnkommitté.En väsentlig del av övervakningssystemet utgör denrapportering som åligger konventionsstaterna. Därutöver finnsenligt några konventioner möjlighet att granska klagomål motkonventionsstater. Övervakningen försvagas dock av attkommittéerna endast kan pröva klagomål från stater ellerenskilda personer om klagomålet riktar sig mot det begränsadeantal stater som uttryckligen, genom särskild förklaring ellergenom anslutning till ett frivilligt protokoll, godtagitkommitténs kompetens att pröva sådana klagomål. Tämligen fåstater har erkänt enskildas rätt att framställa klagomål.Systemet för övervakning av upprätthållandet av denhumanitära rätten är svagt utvecklat. I samband med väpnadekonflikter kan särskilda undersökningskommissioner etablerasunder förutsättning att parterna är överens om detta. Risken förrepressalier och liknande vedergällningsaktioner anges iblandsom en avhållande faktor mot kränkningar. En viss kontrollerandefunktion har också de skyddsmakter, som kan förordnas. I internaväpnade konflikter finns inte några egentligakontrollfunktioner. Under förutsättning att detta accepteras avifrågavarande regering kan den () ges en begränsad kontrollerande funktion. En motsvarighettill FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna saknas förden humanitära rätten. Den närmaste motsvarigheten är den s.k.Rödakorskonferensen, som sammanträder men somknappast kan sägas ha någon kontrollerande funktion.Ett tillskott är emellertid den ad hoc-domstol (tribunal)som beslöt att inrättaför att beivra brott mot internationell humanitär rätt ochkrigets lagar som begåtts i det tidigare . Tribunalenhar sitt säte i och höll sin första session den 17--30november 1993. Av de 11 domarna är två kvinnor. Tribunalensandra session hölls --undervilken arbetet med att utarbeta en processordning inleddes.Tribunalens officiella namn är Tribunal forCrimes in former . (justitieutskottet)behandlar regeringens proposition 1993/94:142 omlagstiftning med anledning av den av Förenta nationernainrättade tribunalen för brott i f.d. Jugoslavien.FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna är FN:sviktigaste organ på området för de mänskliga rättigheterna ochbestår av 53 medlemsstater. var senast medlem under åren1989--1991, men fortsätter att aktivt delta i kommissionensårliga möten som observatörsstat. I kommissionens möten deltarett stort antal frivilliga organisationer. Deras medverkan idiskussionen är ett värdefullt och välbehövligt stöd förregeringars strävanden att förbättra efterlevnaden av reglerna,men också för att fästa uppmärksamhet på brott mot de mänskligarättigheterna.För att generellt kunna granska alla medlemsstaters respektför de mänskliga rättigheterna, dvs. även ickekonventionsstater, har kommissionen utvecklat olikagransknings- och övervakningssystem. Varken kommissionen ellerde ovan nämnda övervakningskommittéerna har i princip någrasanktionsmöjligheter mot stater som bryter mot de mänskligarättigheterna. Internationell uppmärksamhet på och kritik avbrott mot de mänskliga rättigheterna kan emellertid utgöra enpåverkan till förbättringar. Granskningen av förhållanden ienskilda stater sker numera allt oftare i kommissionen genomsärskilda länderrapportörer. Resultaten är beroende avregeringars samarbete, ett villkor som inte alltiduppfylls.Under det 50:e mötet med kommissionen (--11 mars1994) fortsatte behandlingen av situationen i det tidigareJugoslavien, vilken resulterade i tre separata beslut dels omläget i Bosnien--samt Kosovo, dels avseendeförekomsten av våldtäkter i det tidigare . Ävenförhållandena i bl.a. , , , ,, , , , , Bougainville (PapuaNya ), , och granskades under årets mötemed kommissionen. Härutöver behandlade kommissionenförhållandena i , , , , ElSalvador och Guatemala.Tillsättandet av särskilda rapportörer och speciellaarbetsgrupper för att granska vissa slag av kränkningar oavsetti vilka stater de förekommer bidrar också till att stärka deninternationella vaksamheten inför grova övergrepp mot demänskliga rättigheterna. Sådana tematiska rapportörer ärtillsatta för att granska bl.a. förekomsten av tortyr,godtyckliga avrättningar, rasism, religiös ofördragsamhet,ofrivilliga eller tvångsmässiga försvinnanden och exploateringav barn. Det senaste tillskottet är en rapportör om våld motkvinnor, varom mera nedan.Kommissionen tog också i årets möte flera beslut som utgör enuppföljning av FN:s andra världskonferens om mänskligarättigheter, vilken ägde rum i 14--25 juni 1993.Världskonferensens slutdokument och handlingsprogram är bifogatbetänkandet 1993/94:UU3. Kommissionen följde bl.a. upp förraårets kommissionsbeslut och rekommendationen frånvärldskonferensen om att i FN-systemet bättre integrera ochuppmärksamma kvinnans behov av skydd mot kränkningar genom atttillsätta en tematisk rapportör om våld mot kvinnor. Dettabeslut bör också ge effekt åt arbetet i FN:s kommission förkvinnans ställning () där frågor behandlassom rör kvinnans ställning och jämställdhet mellan kvinnor ochmän. Som en uppföljning av världskonferensen beslöt för de mänskliga rättigheterna på svenskt initiativvid årets möte att tillsätta en arbetsgrupp som får till uppgiftatt utarbeta ett tilläggsprotokoll till barnkonventionom en 18-årsgräns för rekrytering till väpnade styrkor.Trots att kommissionen kunnat enas omatt granska ett större antal utpekade stater präglaskommissionsarbetet i växande grad av motsättningar mellan nordoch sydländer. Klyftan har vidgats som en följd av att flertaletstater i sällat sig till väststaterna.Polariseringen skapar misstro mellan nord och syd och inbjudertill obstruktioner. Beslut i olika ämnen som t.ex. mänskligarättigheter och terrorism och rätten till utveckling, vilkauttrycker en skillnad i perspektiv på frågorna om de mänskligarättigheterna, är ett utslag härför. Motsättningarna riskeraratt underminera ansträngningarna att uppnå en bättre efterlevnadav regelsystemet.FN:s generalförsamling beslöt som enföljd av beslut från världskonferensen att inrätta en post somhögkommissarie för de mänskliga rättigheterna. Försök hartidigare gjorts i FN att inrätta en sådan befattning. Sverigehar tillhört de stater som förordat ett sådantförfarande. Ett förslag väcktes första gången av Sverigeoch . När förslaget åter togs upp i FN:sgeneralförsamling motarbetades det av en grupp och detdåvarande . Under de efterföljande åren harhuvudargumentet mot en sådan post varit att dess genomförandeskulle komma att innebära inblandning i staternas inreangelägenheter. Det är därför glädjande att världssamfundet nukunnat enas om att inrätta en sådan post i FN.II. Initiativ och åtgärder för att stärka och förbättraefterlevnaden av det folkrättsliga regelsystemet1. om mänskliga rättigheterSammanfattning av motionernaI den socialdemokratiska partimotionen U615 anförs attuppföljningen av världskonferensens i handlingsprogrammåste ges högsta prioritet i arbetet för att främja och skyddade mänskliga rättigheterna. Regeringen måste ta ett störreansvar än vad som varit fallet för attWiendeklarationen och handlingsprogrammet som antogs påkonferensen skall förvandlas från ord till handling (yrkande 1).Motionärerna välkomnar generalförsamlingens beslut hösten 1993att tillsätta en kommissarie för mänskliga rättigheter, någotsom varit ett socialdemokratiskt krav. Motionärernaanser att bör påta sig ett större samordningsansvar förresolutioner som rör frågor om de mänskliga rättigheterna igeneralförsamlingens tredje utskott.I motionen poängteras vidare vikten av att de svenskautlandsmyndigheterna regelbundet rapporterar om läget för demänskliga rättigheterna i resp. anställningsländer. Ett ökatantal ratificeringar av konventionerna har inte inneburit störreefterlevnad. För att uppföljning och kontroll av efterlevnadenskall bli effektiv anser motionärerna att konventionerna böröversättas i operativa termer, dvs. de bör kompletteras mednationella handlingsplaner. bör ta initiativ till attkonventionerna kompletteras med nationella handlingsplaner(yrkande 2).Även partimotion U613 behandlar uppföljningenav världskonferensen (yrkande 5) och frågor kring den dåligaefterlevnaden av de internationella konventionerna. En post somhögkommissarie behövs för att ge ytterligare tyngd åt främjandetav och skyddet för de mänskliga rättigheterna. Posten börbesättas med en kvinna och kommissarien bör vara direkt ansvariginför (yrkandena 2 och 3). I yrkande 4anför motionärerna att en permanent internationell domstol förmycket grova brott mot de mänskliga rättigheterna bör inrättas.Utskottets övervägandenEfter världskonferensen om mänskliga rättigheter fortsätterSverige att verka för uppföljning av besluten som fattades där.Under generalförsamlingsmötet deltog bl.a. iförhandlingarna som ledde fram till beslutet att inrätta en postsom högkommissarie för de mänskliga rättigheterna. Enligtmandatet skall högkommissarien verka inom ramen för resp.generalförsamlingens, Ekonomiska och sociala rådets ochkommissionens för de mänskliga rättigheterna kompetens ochbeslut. FN:s generalsekreterare utsåg i janauari 1994 EcuadorsFN-ambassadör till den förste innehavaren av posten.Eftersom generellt verkar för en större andel kvinnor,särskilt på högre poster i FN-sekretariaten, hade utskottetgärna sett att en kvinna utnämnts till högkommissarie. Denna typav utnämningar faller emellertid inom generalsekreterarensprerogativ, varför utskottet antar att möjligheterna att påverkautnämningen varit ringa.Under mötet med FN:s kommission för de mänskliga rättigheternaföljde bl.a. också upp världskonferensensrekommendationer angående åtgärder för att stärka kvinnans ochbarnets mänskliga rättigheter. En studie om bättre skydd av barni väpnade konflikter har också initierats med svensk medverkan.Vad beträffar det socialdemokratiska förslaget atteffektivisera efterlevnaden av konventionerna genom attkomplettera dessa med nationella handlingsplaner konstaterarutskottet att länge verkat för en effektivisering avkonventionernas övervakningsorgan. Dubbelarbete och överlappningmåste minimeras. stöder i detta avseende bl.a. detematiska rapportörernas verksamhet i kommissionen för demänskliga rättigheterna. Deras rapporter utgör ett komplementtill konventionerna och granskningsorganen när det gällerefterlevnaden. Nationella handlingsplaner kan enligt utskottetsuppfattning vara av bestående intresse om de kan genomföras utanatt de redan existerande kontrollorganens verksamhet riskeras.Erfarenheterna från övervakningsorganens arbete visar dock,enligt vad utskottet erfarit, en kraftig eftersläpning ibehandlingen av staternas rapporter.Utskottet anser mot denna bakgrund att det i första hand ärangeläget att stödja men också tillföra resurser till dessaviktiga kontrollorgan för att få dem att fungera på ettändamålsenligt sätt. Detta torde bäst ske genom att FN:s centerför de mänskliga rättigheterna ges ökade resurser, något somockså är en rekommendation från världskonferensen. Förslag tillnationella handlingsplaner har vid olika tillfällen lagts fram ikommissionsarbetet och senast i förberedelsearbetet införvärldskonferensen. Förslagen har dock, vad utskottet inhämtat,inte vunnit gehör eftersom flertalet stater, många med egnabristande resurser, anser sig tyngda av den obligatoriska ochomfattande rapporteringen.Utskottet noterar i detta sammanhang attövervakningskommittéerna infordraren övergripande rapport avseende staternas konstitution, internalagstiftning och andra relevanta fakta. Denna information somsamlas i ett basdokument (core-document) på resp.konventionsstat är avsedd att ligga till grund för den ordinariegranskningen angående de mänskliga rättigheterna. harutarbetat ett sådant dokument. Tillsammans med de utförligarapporterna som i detalj redovisar staternas tillämpning avolika konventionsbestämmelser kan basdokumentet betraktas som ensorts handlingsplan. Utskottet bedömer att dessa kan utgöra ettverksamt instrument bl.a. i biståndssammanhang. Utskottet villerinra om det angelägna i att kvinnans rättigheter uppmärksammaspå ett tydligt sätt.Utskottet konstaterar liksom tidigare i betänkandet attvärldssamfundet efter många års diskussion har lyckats ena sigom att inrätta en högkommissarie för mänskliga rättigheter.Härutöver har FN inrättat en ad hoc-domstol för att beivra brottmot krigets lagar. Utskottet bedömer därför att det förnärvarande torde finnas små utsikter till framgång rörande ettförslag om att i FN inrätta en permanent domstol för att beivrabrott mot de mänskliga rättigheterna. Utskottet instämmeremellertid med motionärerna i att en diskussion om en permanentdomstol avseende grova brott mot de mänskliga rättigheterna börhållas aktuell. Utskottet utgår från att regeringen när såbedöms lämpligt deltar i sådana diskussioner.Med det ovan anförda anser utskottet motionerna U615 (s)yrkandena 1 och 2 samt motion U613 (v) yrkandena 2--5 besvarade.2. Barnets rättigheterSammanfattning av motionernaI den socialdemokratiska partimotionen U615 betonas vikten avatt ges tillräckliga resurser för att den påett fullgott sätt skall kunna fullfölja sitt uppdrag (yrkande7). I yrkande 6 hemställs att regeringen bör verka för att allaländer ratificerar utan begränsandereservationer. Motionärerna anser att utlandsmyndigheterna skallåläggas att i sin rapportering minst en gång göra ensystematisk genomgång av läget för de mänskliga rättigheterna. sådan rapportering kan tjäna som mall vadavser läget för barnets rättigheter i anställningsländerna.Denna rapportering är särskilt angelägen när det gällermottagarländerna av svenskt bistånd. I rapporterna bör ocksåbarnfängelser särskilt uppmärksammas (yrkandena 8 och 9). Imotionen framhålls speciellt barnets situation i väpnadekonflikter och katastrofsituationer. Regeringen måste fortsättaatt verka för förbud mot rekrytering av barnsoldater. Barn under18 år skall inte tillåtas delta i krig (yrkande 10). Särskiltviktigt är det att uppmärksamma och stärka flickebarnetssituation. bör i internationella fora föreslå åtgärderför att få stopp på mord på nyfödda flickor och illegala abortervars enda grund är kön (yrkande 11).I flerpartimotionen U646 (kds, s, m, c, nyd, v, -) behandlasden diskriminering som flickor utsätts för redan före födelsen(prenatal könsdiskriminering). I motionen anförs att minst 100miljoner kvinnor saknas i världens befolkningsstatistik. Enviktig orsak till detta är att föräldrar använderfosterdiagnostik för att välja kön på sina barn. Flickfosteraborteras därför att de har "fel" kön. En Unicefstöddundersökning redovisar i en rapport att av 8 000aborter i var 7 999 flickfosteraborter. I samma rapportuppskattas att det enbart genomfördes 40 000flickfosteraborter i . I utförs "könsselektiva"aborter, vilket torde ha sin grund i den kinesiskaettbarnpolitiken. Men denna typ av aborter tillämpas också iSydkorea, i , i och på Taiwan.Motionärerna anser att det i internationella och nationellasammanhang varit ganska tyst om den prenatalakönsdiskrimineringen. bör ta initiativ till att fråganlyfts fram, bl.a. på FN:s dagordning (yrkande 1). Frågan börsärskilt uppmärksammas vid om befolkning ochutveckling och vid (yrkande 2).I flerpartimotionen U643 (m, s, fp, c, kds, nyd, v) omnämnsatt det kan finnas så mycket som 150 miljoner barnarbetarei världen. Detta trots att det finns konventioner och nationelllagstiftning mot barnarbete. I stadgas attbarn har rätt till skydd mot ekonomiskt utnyttjande och mot attutföra arbete som kan vara skadligt eller hindrar barnsutbildning eller utveckling. I konvention ärminimiåldern för yrkesarbete satt till . Främsta orsakentill att barnarbete förekommer är fattigdom. Det behövsekonomiska och sociala förändringar för att komma tillrätta meddenna exploatering av barn. Utbildning är det viktigasteinstrumentet för att förbättra deras situation.I motionen anförs sympati för vad organisationer som kämparför barnets rättigheter förespråkar, nämligen att olikabranschimportörer i samarbete med dessa organisationer sluteravtal med sina leverantörer om förbättrade villkor för barn. Ettförsta steg kan vara att kräva att en produkt som t.ex. mattorförses med intyg om att mattorna inte är tillverkade av barnunder 12--. I yrkande 1 föreslås att regeringen tarinitiativ till samråd med importörer i berörda branscher ochbarnrättsliga och fackliga organisationer för att avskaffabarnarbete. I yrkande 2 hemställs om en kartläggning av i vilkenutsträckning svenska importörer baserar sin verksamhet påbarnarbete. Härutöver föreslås i yrkande 3 att i olikainternationella samarbetsfora tar upp frågan om barnarbete ochföreslår åtgärder.I motion U625 (fp) anförs att den turism som idkas i sexuelltsyfte med barn (barnsexturism) är ett växande problem som måsteupphöra. Motionären anser att ett tilläggsprotokoll till FN:sbarnkonvention rörande sexhandel med barn bör arbetas fram.Sverige bör ta ett sådant initiativ i FN.Utskottets övervägandenUtskottet har i flera betänkanden om de mänskligarättigheterna behandlat frågan om barnets rättigheter. Senast ibetänkandet 1993/94:UU3 konstaterade utskottet attbarnkonventionens snabba ikraftträdande och breda anslutningsaknar motstycke i jämförelse med andra internationellakonventioner på området. uppgår antalet anslutna statertill inte mindre än 154. Oroande är dock att ett stort antalstater i samband med anslutning till eller ratifikation avbarnkonventionen avger folkrättsstridiga reservationer, någotsom aktivt söker motverka. speladedärvidlag, enligt vad utskottet inhämtat, en aktiv roll undervärldskonferensen.