bet · GI01KU13 · 1994-11-17 00:00:00 — I språkgruppenavses ingå även representanter för utskottskanslierna,textgranskarna, dokument- och registerenheten ochförvaltningskontoret. Gruppen skall bl.a. kunna initieraseminarier i språkfrågor.Tidigare utskottsbehandlingUtskottet behandlade under /93 (bet.1992/93:KU9) en motion om att skulle uppdra åtriksdagens förvaltningsstyrelse att utarbeta ett program förspråkvården i . Utskottet, som inhämtade uppgifter omspråkvården i från förvaltningskontoret, pekade på attdet fanns gemensamma basskrivregler för den offentligaförvaltningen, att det inom fanns särskildspråkvårdskompetens inom stenografkåren och hos textgranskarnainom tryckerienheten, att särskilda språkvårdsseminarer förpersonalen hållits och nya planerades av förvaltningskontoret,att samarbete med språkexperter förekom ochatt förvaltningskontoret också tagit upp frågan omspråkvårdsutbildning med partikanslierna. Därutöver framhöllsatt försök inletts med ett datorbaserat stöd avseenderättstavningskontroll, synonymer och textanalys. Utskottet villeför sin del betona vikten av att man inom , särskilt idet officiella riksdagstrycket, värnade det svenska språket.Något särskilt uppdrag till förvaltningsstyrelsen var enligtutskottet dock inte erforderligt.Utskottets bedömningEnligt utskottet bör höga krav ställas på det språk somanvänds i offentliga sammanhang. Inom läggsockså ett betydande arbete ned på språkvård. Enligt utskottetsmening är det viktigt att frågan ges tillräcklig uppmärksamhetäven i . Av uppgifter från förvaltningskontoret framgåratt frågan om organisationen av språkvårdsarbetet äruppmärksammad och att planer på utveckling av detta arbetefinns. Utskottet anser inte att något sådant tillkännagivandesom begärs i motion 1993/94:K306 behövs, och utskottet avstyrkermotionen.KönsneutralitetMotionI motion 1993/94:K503 av () föreslås dels attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att ett könsneutralt språk skall användas ipropositioner angående ny eller ändrad lagstiftning, iförordningar och andra officiella dokument (yrkande 1), dels attriksdagen beslutar att använda ett könsneutralt språk i enlighetmed vad som i motionen anförts (yrkande 2). Motionären hänvisartill att inom antogs en rekommendation omeliminering av sexism i språket och att regeringarna därrekommenderas att främja ett användande av språket som speglarprincipen om jämställdhet. Motionären ifrågasätter varför mannenär norm i det officiella språket. Enligt motionären bör språketinte spegla otidsenliga fördomar om kvinnors och mäns roller,och statsmakterna bör vara föregångare på detta område.Riksdagen bör därför enligt motionären ge regeringen i uppdragatt se över språket i propositioner om ny eller ändradlagstiftning, i författningar och andra officiella dokument.Detta gäller enligt motionären självfallet även de av riksdagenframtagna dokumenten.Gällande ordning m.m.Utskottet, som behandlade motionsyrkanden om ett könsneutraltspråk under förra årets , lämnade i sitt betänkande1993/94:KU5 följande redogörelse.I Statsrådsberedningens promemoria framhålls (s. 13)att kritik riktats mot det sedan gammalt i författningar användabruket med ordet han som ersättningsord för substantiv sombetecknar både män och kvinnor. I promemorian anges att det ärgivet att man så långt som möjligt bör gå kritiken till mötes.Ett sätt att lösa problemet anges vara att helt undvikapersonliga pronomen i texten. Detta medför dock en risk för atttexten belastas med passivformer, upprepningar av substantiv,abstrakta och opersonliga vändningar. Ett annat sätt är attskriva han eller hon. Denna lösning kan rekommenderas bara ienstaka fall. Om texten däremot kräver ett ymnigt bruk avpronomen blir kombinationen lätt störande, särskilt vid böjning.Sammanfattningsvis har i Statsrådsberedningens promemoriaangetts att man i första hand så långt som möjligt bör undvikapersonliga pronomen. I andra hand bör man använda han ellerhon. Om dessa alternativ leder till dåliga formuleringar ellerstörande upprepningar bör han även i fortsättningenanvändas.Vad gäller ändringar i äldre författningar sägs i promemorianbl.a. att man i fortsättningen inte bör vara främmande förtanken att arbeta om äldre författningar av enbart språkligaskäl. Detta kan emellertid, bl.a. på grund av tidsbrist, skebara i ganska begränsad omfattning. Däremot bör man alltid tatillfället i akt att modernisera en äldre författning språkligt,när man skall göra en saklig ändring i den.I Myndigheternas skrivregler anges (avsnitt 4.4.1) beträffandeanvändningen av pronomenet han att detta tidigare alltidanvändes i många texter, särskilt författningstexter, när mansyftade på båda könen. Det anges fortfarande vara användbart närman avser både män och kvinnor eller där substantivet är enabstraktion. I texter där man måste skilja på könen eller itexter som man vill göra helt könsneutrala kan man välja någoteller några av följande sätt: han eller hon, upprepning avhuvudordet, omskrivning med plural eller könsneutralasubstantiv.I samband med behandlingen av lag om tystnadsplikt för prästinom m.m. avstyrkte utskottet (KU1979/80:7) ett motionsyrkande om ändring av ordet han ilagtexten till orden han eller hon. Utskottet hysteförståelse för de av motionärerna framlagda synpunkterna.Utskottet framhöll att det i de föreslagna lagtexterna användaordet han självfallet inte betecknade enbart män. Ordet vari stället uppenbart använt som ersättningsord för substantiv sombetecknar både män och kvinnor. Av Statsrådsberedningenspromemoria 1979:2 med några riktlinjer för författningsspråketframgick enligt utskottet att denna könsneutrala användning avordet han var hävdvunnen i svenskt lagspråk och attanvisningarna innebär att ordet även fortsättningsvis skallanvändas på detta sätt i flertalet fall. Enligt utskottetsmening hade det likväl varit lämpligare om annat uttryck änhan begagnats i lagtexten. Utskottet fann dock attangelägenheten av att ny lagstiftning kom till stånd på områdetvar så stor att den tog över den olägenhet som låg i attlagtexterna inte fått en helt tillfredsställande språkligutformning.Lagutskottet behandlade (LU 1979/80:10) ettmotionsyrkande om att hos regeringen skulle begära attvid översyn av äldre lagar och utarbetandet av nya lagtexterförfattningarna skulle utformas könsneutralt. Lagutskottetredogjorde för vad som anfördes i Statsrådsberedningenspromemoria 1979:2 om användningen av ordet han och språkligmodernisering av äldre författningar (se ovan). Lagutskottetdelade motionärernas uppfattning om att språket i åtskilligabåde äldre och yngre författningar stod i mindre god samklangmed strävandena mot jämställdhet mellan män och kvinnor. Enmodernisering av författningsspråket tedde sig enligt utskottetsmening erforderlig, och utskottet såg därför medtillfredsställelse att dittills tillämpade regler förförfattningsskrivandet setts över och kompletterats avStatsrådsberedningen i samarbete med departementens rättscheferoch att framkomna synpunkter redovisats i StatsrådsberedningensPM 1979:2. framhöll att promemorians språkregleroch anvisningar för en modernisering av författningsspråket varavsedda att tillämpas inte bara när nya författningar utarbetasutan också då äldre lagar och förordningar ändras i sakligthänseende. Enligt lagutskottets mening tillgodosåg de nyariktlinjerna i allt väsentligt de krav på författningsspråketsom kunde ställas från jämställdhetssynpunkt.I kyrkoförfattningsutredningens slutbetänkande (SOU 1987:4) kyrkolag m.m. berörs bruket av de personliga pronomenen hon i författningstexterna. Konstruktionen med han ellerhon ansågs enligt utredningen bli onödigt tung, och för attfå ett så naturligt och lättläst språk som möjligt valde man attanvända pronomenet han i sammanhang där det behövdes ettpersonligt pronomen i singularis. Utredningen trodde inte attdet skulle uppstå några problem för den som läste utredningenslagtexter att förstå att han enligt gängse bruk här användesi allmän betydelse och syftade på båda könen. Även ikommunallagsgruppens slutbetänkande Ds 1988:52 Ny lag omkommuner och landsting berördes svårigheten att skrivakönsneutralt. Utredningen fullföljde 1983 årsdemokratiberednings arbete (se SOU 1985:29 Principer för nykommunallag) med att göra lagen könsneutral, men man försökteundvika de dubbla pronomenen som ofta leder till tungaformuleringar. Utredningen hade på olika sätt försökt att kommarunt de problem som enligt utredningen nödvändigtvis uppstår närman skall skriva en könsneutral författningstext. Det ansågsmödan värt eftersom endast ett tjugotal paragrafer berördes.Tidigare utskottsbedömningUtskottet behandlade, som nämnts ovan, motionsyrkanden om ettkönsneutralt språk under förra (bet. 1993/94:KU5).Utskottet hänvisade till den lämnade redogörelsen för olikamöjligheter att göra en text könsneutral och ansåg att det iofficiella texter i så stor utsträckning som möjligt böranvändas ett könsneutralt språk. Utskottet utgick från attriktlinjerna för språket i lagar och andra författningar samtinom den offentliga förvaltningen beaktas och ansåg mot bakgrundav det anförda inte att det fanns skäl för att vidtanågon åtgärd med anledning av motionen.Utskottets bedömningUtskottet vill åter stryka under betydelsen av att det språksom används i officiella texter i så stor utsträckning sommöjligt är könsneutralt. Utskottet har inte anledning att frångåsin tidigare bedömning och anser sig kunna utgå från att denämnda riktlinjerna för språket i lagar och andra författningarsamt inom den offentliga förvaltningen följs. Motion1993/94:K503 bör lämnas utan bifall.Förvaltning av statsråds värdepapperMotionI motion 1992/93:K206 av m.fl. (v) ansermotionärerna att statsråds stora aktieinnehav medför problem,även om regeringen vidtagit åtgärder för att undvika det. Riskenfinns att förtroendet för statsråd med stor aktieförmögenhetrubbas. Motionärerna föreslår därför att samtliga statsråd medstörre förmögenhetsinnehav i aktier eller andra värdepapperskall överlämna dem till någon form av "blind trust", som skallha att förvalta förmögenheten på ett sådant sätt att värdet avförmögenheten behålls, men statsrådet skall inte ha kännedomom hur förmögenheten är sammansatt. Regeringen bör enligtmotionärerna lägga fram förslag i enlighet med det anförda.Gällande bestämmelser m.m.I 6 kap. 9 § andra stycket regeringsformen stadgas attstatsråd inte får utöva allmän eller enskild tjänst samt attstatsråd inte heller får inneha uppdrag eller utöva verksamhetsom kan rubba förtroendet för honom.Förbudet har bl.a. till uppgift att förhindra attjävssituationer uppkommer. För den statliga förvaltningen finnsi 11 och 12 §§ förvaltningslagen (1986:223) regler om när densom handlägger ett visst förvaltningsärende är att anse somjävig. Förvaltningslagen gäller formellt inte vid handläggningav regeringsärenden men iakttas ändå i praxis av regeringen.Av de jävssituationer som nämns i 11 § förvaltningslagen ärdet främst de som omnämns i paragrafens första styckes förstapunkt som är av intresse i förevarande sammanhang. Där stadgasatt den som skall handlägga ett ärende är jävig om saken angårhonom själv eller hans make, förälder, barn eller syskon ellernågon annan närstående. Detsamma gäller om ärendets utgång kanväntas medföra synnerlig nytta eller skada för honom själv ellernärstående. Vidare föreligger enligt första punkten jäv omärendets utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skadaför befattningshavaren eller hans familj. Denna typ av jäv gårunder beteckningen intressejäv, och som typexempel brukar nämnasatt handläggaren äger aktier i ett aktiebolag som uppträder sompart i ärendet. Huruvida jäv föreligger i ett sådant fall berorpå storleken av aktieinnehavet liksom på ärendets betydelse föraktiebolaget. Från jäv kan enligt 11 § andra stycket bortsesnär frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse.I insiderlagen (1990:1342) finns bestämmelser om handelsförbudoch anmälningsskyldighet för fondpappersinnehav. Var och en somgenom anställning, uppdrag eller annan befattning har fåttinformation eller kunskap om en inte offentliggjordkurspåverkande omständighet som är ägnad att väsentligt påverkakursen på fondpapper är förbjuden att utnyttja informationen föregen och annans handel på värdepappersmarknaden till dess attomständigheten blivit allmänt känd eller upphört att habetydelse för kurssättningen. Förbudet gäller även offentligafunktionärer. Beträffande aktieägare gäller förbudet informationom omständigheter som rör aktiebolag i vilket han äger aktier.För att underlätta tillsynen och minska benägenheten förotillåten handel, men också för att stärka förtroendet förbefattningshavare och myndigheter, kan regeringen enligt 11 §insiderlagen om det är påkallat för en myndighet föreskrivaanmälningsskyldighet för myndighetens funktionärer.Den 31 januari 1991 beslutade regeringen, med tillämpning avinsiderlagens regler om anmälningsskyldighet, attStatsrådsberedningen och departementen skulle föra förteckningaröver fondpappersinnehav samt att Statsrådsberedningensförteckning skulle omfatta bl.a. statsrådens innehav. Statsrådenkom även överens om att anmäla makars eller sambors samt barnsinnehav på samma sätt. Efter regeringsskiftet hösten 1991beslutade den nya regeringen att Justitiedepartementetsförteckning skulle omfatta även de fondpapper som innehas avstatsråden. Anvisningar för statsrådens anmälan om innehav avfondpapper har utarbetats inom ochöverlämnats till statsråden. Efter regeringsskiftet hösten 1994omfattas statsrådens fondpappersinnehav åter avStatsrådsberedningens förteckning.Tidigare utskottsbehandlingUtskottet avslutade en granskning avstatsråds innehav av värdepapper och i anslutning härtill frågorom jäv för statsråd. I granskningsbetänkandet 1992/93:KU30lämnas en utförlig redogörelse för gällande bestämmelser och förregeringens praxis för hanteringen av jävssituationer m.m.Utskottet pekade på att regeringen beslutadeatt tillsätta en etikkommitté (Ju 1991:E) med uppgift bl.a. attge riktlinjer om hur statsrådens tillgångar borde förvaltas samtatt ur etisk synvinkel ge råd om statsrådensförmögenhetsdispositioner. Utskottet hade tagit del av de reglerför extern förvaltning av regeringsledamöters förmögenheter ochrådgivande organ som finns i bl.a. och . Utskottet(majoriteten) uttalade att förhållandena här i Sverigevisserligen är annorlunda, men att principen att statsråd undertjänstetiden fråntas möjligheterna att påverka sina eventuellakapitalplaceringar måste ses som ett intressant alternativ föratt förhindra uppkomsten av jävssituationer. Utskottet(majoriteten) rekommenderade därför att möjligheterna att sättaviss egendom under oberoende extern förvaltning under den tidstatsrådstjänsten innehas skulle bli föremål för utredning, ochdärvid borde möjligheterna att i tillämpa t.ex. ettsystem med blind trust som förekommer i och USAundersökas.I en s-reservation framhölls att, även om förbud motaktieinnehav generellt inte borde uppställas för statsråd,aktieägande statsråd borde överlämna sina aktier till enoberoende extern förvaltning. Vidare rekommenderades ireservationen att regeringen skyndsamt skulle utreda om systemetmed blind trust kan införas i Sverige.Även vid 1993/granskade utskottet frågan omstatsrådens innehav av värdepapper (bet. 1993/94:KU30).Utskottet hänvisade därvid till föregående års ingåendegranskning och bedömning av frågorna samt fann att åretsgranskning -- som inte innefattat någon självständig utredningav i vilken omfattning jäv eller jävsliknande situationeruppstått för statsråden -- inte gav anledning till någotuttalande från utskottets sida.Utskottets s-ledamöter hänvisade i ett särskilt yttrande tillde uppfattningar de uttalat vid föregående års granskning ochvidhöll de i reservationen angivna uppfattningarna.Regeringens etikkommittéRegeringens etikkommitté tillsattes med uppgiftbl.a. att granska de anmälningar som statsråden gör avfondpappersinnehav, ge riktlinjer om hur statsrådens tillgångarbör förvaltas samt att ur etisk synvinkel ge råd om statsrådensförmögenhetsdispositioner. Inom kommittén har utretts bl.a.frågan om att införa ett system med blind trust. Kommitténöverlämnade en promemoria --Intressekonflikter för statsråd -- till statsrådet promemorian underströk kommittén som tre grundläggandeprinciper dels att statsråd bör välja sådana former förplaceringen av sina förmögenhetstillgångar och för förvaltningenav dem att han eller hon i möjligaste mån undvikerintressekonflikter och jävssituationer i sin tjänsteutövning,dels att statsråd inte får för egen eller närståendesvinning på ett otillbörligt sätt dra fördel av sin ställning somstatsråd och av information och kunskap som han eller honinhämtar under tjänstgöringen, och dels att ansvaret för atti tjänsteutövningen förebygga intressekonflikter ochjävssituationer i första hand vilar på statsrådet själv.Kommittén erinrade om förbudet mot bisysslor m.m. och fann attdet kan vara oförenligt med detta förbud att statsråd självförvaltar värdepapper i större omfattning. Förvaltningen bordedå överlåtas åt annan, fristående förvaltare, närmast genomdeponering av värdepappersportföljen i bank eller hosvärdepappersinstitut.Kommittén gjorde vidare en genomgång av insiderlagensbestämmelser och dess betydelse för statsrådens del.När det gäller ett statsråds förvaltning av sin förmögenhetutanför insiderlagens tillämpningsområde föreslog kommitténvissa riktlinjer för förvaltningen. I fråga om aktier bordestatsråden i princip avhålla sig från spekulation genomkorttidsaffärer och begränsa sig till långsiktiga placeringar.Portföljen borde uppvisa en rimlig diversifiering och belåningenhållas låg. De förordade riktlinjerna beträffande aktier bordeenligt kommittén ges motsvarande tillämpning i fråga omkonvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätttill nyteckning samt liknande värdepapper. Såvitt avserplaceringar i obligationer, statsskuldväxlar, certifikat ochliknande ränteinstrument fanns knappast några skäl att -- utövervad som följer av bestämmelserna i insiderlagen -- begränsastatsrådens placeringsmöjligheter. Ränteoptioner, ränteterminer,indexoptioner och indexterminer, liksom aktieoptioner ochaktieterminer, borde statsråd i princip inte införliva i sinavärdepappersportföljer. -- Enligt kommittén torde de förordaderiktlinjerna kunna tjäna till viss vägledning även när detgäller andra värdepapper än marknadsnoterade värdepapper.I fråga om överlämnande av ett statsråds förmögenhet tillförvaltning i blind trust uttalade kommittén att ett sådantöverlämnande uppenbarligen skulle innebära mycket långtgåendeinskränkningar i statsrådets rätt att själv råda över sinapersonliga förhållanden. Inte minst gällde detta den totalaomplacering av statsrådets förmögenhetstillgångar somförvaltaren måste företa helt utan statsrådets insyn ochmedverkan. Sådan omplacering skulle också kunna leda tillvittgående skatteeffekter och därmed till en betydandebelastning på statsrådet eller kanske närmast trustens likvidatillgångar. Att genom särskild lagstiftning undanröja dessaskatteeffekter för den helt säkert mycket obetydliga grupp, varsförmögenheter skulle överlämnas till denna förvaltningsform, varenligt kommittén knappast någon framkomlig väg. En sådanlagstiftning skulle av allmänheten lätt kunna uppfattas som ettobehörigt gynnande av ett fåtal höginkomsttagare och ägare avstora förmögenheter. -- Mot den redovisade bakgrunden förordadekommittén att erfarenheterna av det regelsystem som kommitténföreslog skulle avvaktas, innan möjlighet till förvaltning iblind trust öppnades.För det fall att det mot kommitténs förordande skulle ansesatt möjlighet till förvaltning i blind trust bör öppnas försvenska statsråd, gjorde kommittén vissa påpekanden enligtföljande.En sådan möjlighet torde kunna öppnas utan alltför storaingrepp i gällande lagstiftning. I ett avtal med bank ellervärdepappersinstitut om fullständig förmögenhetsförvaltningkunde förvaltaren ges fria händer att omplaceraförmögenhetstillgångarna och att i övrigt vidta allaförvaltningsåtgärder som förvaltaren finner vara motiverade. Detkunde inte heller föreligga något hinder mot att förvaltaren iavtalet förpliktas att -- med undantag beträffandedeklarationsuppgifter -- inte ge uppdragsgivaren någon insyn iförvaltningen eller beträffande värdepappersportföljenssammansättning, så länge uppdragsgivaren uppehåller sinstatsrådstjänst. I avtalet borde enligt kommittén tas in enbestämmelse att förvaltaren bör eftersträva att efter ensjälvständig bedömning undvika att förvärva sådana värdepappersom vid en annan förvaltningsform skulle kunna ge upphov tillintressekonflikter för statsrådet vid handläggning avförvaltningsärenden inom regeringen. Det borde vidare åliggaförvaltaren att -- inom ramen för den förvaltade egendomen --hålla en sådan likviditet att förvaltaren kan erläggauppkommande realisationsvinstskatter och bestrida andra avförvaltningen föranledda kostnader. En närmare granskning avdetaljer i förvaltningsavtal kunde i förekommande fall ske isamråd mellan uppdragsgivaren och etikkommittén.De regler som gäller om fysiska personers skyldighet att avgesjälvdeklaration till skattemyndigheten kunde enligt kommitténföranleda problem, nämligen om statsrådet också i dettasammanhang skall kunna hållas okunnig om den närmaresammansättningen av sin förmögenhet. Dessa svårigheter syntesdock inte kommittén oöverkomliga. En enkel lösning borde kunnanås, om förvaltaren av förmögenheten efter utgången av varjekalenderår tilläts att på eget ansvar redovisa dels till ägarenden totala avkastningen av värdepappersportföljen ochportföljens sammanlagda deklarationsvärde, dels tillskattemyndigheten mera detaljerade uppgifter rörande portföljenssammansättning, avkastning och deklarationsvärde. För dettaändamål borde en mindre ändring i skattelagstiftningen vara tillfyllest. En sådan lösning skulle emellertid leda till konfliktmed den grundläggande principen i rättssamhället att en part iett mål eller ärende skall ha fri insyn i de förhållanden somkan läggas till grund för en domstols eller myndighetsavgörande.Ett statsråd som överlämnar sitt fondpappersinnehav till sådanavskärmad förmögenhetsförvaltning borde enligt kommittén varabefriad från anmälningsskyldighet enligt 11 § insiderlagen.Vidare borde fondpappersinnehavet, när fråga är om aktier i s.k.avstämningsbolag, vara förvaltarregistrerat. Insynsmöjlighetenför envar att få del av uppgifter om ägare med mer än 500 aktieri avstämningsbolag, även om aktierna är förvaltarregistrerade,borde stängas beträffande aktier i blind trust. Enligt kommitténborde, om möjlighet öppnas för statsråd att till annan överlämnaförvaltningen av sin förmögenhet i former som motsvarar blindtrust, den möjligheten utsträckas till att gälla även andraoffentliga funktionärer som avses i 11 § insiderlagen.Kommittén hade inte sett som sin uppgift att utarbeta förslagtill den mer omfattande lagstiftning som torde bli erforderlig,om det skulle anses böra kunna inrättas blind trusts medställning av juridiska personer.Etikkommitténs promemoria hade enligt vad statsminister uppgav vid utskottets utfrågning med honom den 26 april1994 varit föremål för beredning inom regeringen. Ett utkasttill slutsatser hade upprättats och samråd om dessa inletts medden parlamentariska oppositionen.Pågående beredningStatssekreteraren i har den 14 november1994 låtit meddela att frågan om vilka riktlinjer som skallgälla i fråga om redovisning, registrering och förvaltning avstatsrådens värdepapper m.m. bereds iregeringskansliet och att i det sammanhanget bl.a. frågan oms.k. blind trust kommer att analyseras ytterligare.Utskottets bedömningFrågan om statsrådens förmögenhetsförvaltning har som framgårovan behandlats av regeringens etikkommitté.