bet · GH01SfU12 · 1994-04-20 00:00:00 — Läkare skall finnas mednär man gör upp rehabiliteringsplaner osv., men rehabiliteringengörs i allmänhet inte av doktorn utan av många andrayrkeskategorier och rehabiliteringsaktörer. Det är ett slöserimed vårdresurser och ett slöseri när det gäller den enskildeperson som behöver rehabilitering att ställa detta villkor. Jagber er i utskottet att ta bort det.Ordföranden: På det sistnämnda kan jag svara att vi förnärvarande håller på att debattera frågan om det skall vara 70 %eller . Det kan tänkas att tillämpningsföreskrifterna somligger till grund för utskottsbetänkandet är något vilseledande.Vi ser över detta . I det här fallet medläkarbesök gällde det den rent medicinska rehabiliteringen, menäven det kanske är något stelbent. Vi arbetar med frågan.Bengt : Det finns mycket gott att säga om dendecentralisering som sker i hela administrationen inomförsäkringskassan. Men det finns också problem. Ett problem ärkunskapsfrågan, eller kompetensfrågan, när det gäller gruppersom är mer sällsynta. Det är en fråga som är avgörande för omman skall kunna hantera rehabiliteringsbehov som inte uppträderofta och där det inte kan krävas att varjerehabiliteringshandläggare skall ha kompetens.Jag skulle vilja veta dels hur ni bygger upp kompetensen, delshur ni tänker organisera er för att behålla den kompetensen ochse till att den fortsätter att byggas upp utifrån mer ovanligarehabiliteringsbehov.Kristina Kemmlert: Jag skulle vilja återkomma till fråganom arbetsgivaransvaret som tog upp. Det är enallmän fråga som jag skulle önska att vi funderade litet på. Vadskall vi göra för att undervisa arbetsgivarna som skall görautredningarna? Att utreda arbetsplatser och att ställa deninformationen i förhållande till människors defekter ärverkligen inte någon lätt sak.Vår forskning på har visat att det skeren signifikant positiv förbättring när det gällerrehabiliteringsinsatser när man gör en arbetsskadeutredning. Detverkar således som att en positiv process har påbörjats när manidentifierar och beskriver brister. Arbetsmiljökommissionenunderströk behovet av utbildnig för dem som skall fungera iarbetsledande ställningar. Många här har talat om att metodermåste tas fram. Utbildning är ju en sak på lång sikt. Jag skullevilja ta upp något som man kan göra mera konkret och på kortsikt.Vår forskning som rör arbetsskadeanmälningar har visat att manfrån arbetsplatsen har svårt att skilja mellan enarbetsbeskrivning, en sjukdomsbeskrivning och redogörelser förarbetsmiljöbrister. Jag vill ge fyra mycket korta exempel.Som exempel på beskrivning av skade- och händelseförlopplämnar man från arbetsplatsen ett meddelande där detstår:"Ordinarie kassaarbete, slagning av sparbanksgiro." Där harman inte alls funderat på vad det är för brister i situationensom kan ha framkallat besvär. Ett annat exempel är: "Kunde ejfortsätta sitt arbete på grund av seninflammation". Det är ju ensjukdomsbeskrivning.På åtgärdssidan är det ännu sorgligare. Där arbetsgivarenskall redovisa för vilka åtgärder som är planerade sägs det:"Kortisonsprutor. Skall undvika anstränga axeln." Mitt sistaexempel på åtgärder från arbetsgivaren är följande:"Sjukskrivning. 14 dagars vila." Jag menar att det omedelbartbehövs goda exempel på hur information från arbetsplatsen skallse ut. Frågor måste ställas från YI och frånFörsäkringskassan. Frågorna måste motiveras så attarbetsgivaren förstår vilken information han skall ge. Enligtvår uppfattning är det här en av knutpunkterna när det gälleratt åstadkomma både ett förebyggande arbete och enrehabiliteringsprocess.Ordföranden: Jag ber er att försöka vara så kortfattadesom möjligt.Kurt : Jag skall erkänna att förhållandena ärlitet olika mellan och , därför får lösningarnabli litet olika. Jag vill peka på ett par saker. Trots att vidär jag kommer ifrån har ganska stora lokalkontor har vikonstaterat att varje kontor på vissa områden inte kanupprätthålla kompetensen. De kan framför allt inte svara för enrationell hantering av vissa ärenden. Därför har vi gjort så attalla kontor får ansvar för alla ärenden, men det sker en vissarbetsfördelning mellan kontoren. Vad man vinner på det är attde försäkrade trots allt har en handläggare nära till hands somde kan träffa.Det andra som bör kunna ge mycket är att utveckla ettordentligt kunskapsstöd via ADB. när chansen ges vill jagsvara på fråga om vad vi skall önska avpolitikerna. Jag vill upprepa vad jag sade tidigare. Jag tyckeratt det skulle vara bra om politikerna framför allt kunde ägnasig åt det som jag benämnde som strategiska frågor, som AndersLönnberg också var inne på, nämligen att få ett ordentligtincitament för arbetsgivaren, den enskilde och myndigheterna.Det rör sig om den finansiella samordningen. Jag vill peka påatt problemet har ökat. Vi märker nu att vi har fler och fleroch ganska stora bostadsområden där vi inte kan klara avproblemen själva, därför att de är så sammansatta. Inte baramånga av de statliga myndigheterna, utan också kommuner,föreningar och organisationer på orten måste kopplas in.Att vi har svårt med samordningen mellan t.ex. AMS ochfösäkringen är förståeligt när ett åtta-tiotal skall samordna.Det är en strategisk fråga. Slutligen önskar jag att politikernai stället för att, elakt sagt, hitta på en massa saker, kundeägna sig åt förenklingar.Problemet är att mycket av det som vi, och inte minstallmänheten, kritiserar är sådant som ni har hittat på -- säkerti vällovligt syfte och i god mening. Men resultatet blir oftaett svåradministrerat och krångligt system, som vi kan hajobbigt att få de försäkrade att förstå.Vi har sysslat med regelförenklingar och lämnat förslag tillsådana. Detta kan bättre än jag, men jag har ialla fall intrycket att de flesta av dessa förslag stannarnågonstans på vägen. Varje enskild sak som ni har hittat på harnaturligtvis något motiv.Gustav har en sammanställning av ca 30 förslag, menjag vet inte om han har med sig dem som gällerregelförenklingar. Men förslagen stannar i organisationen.Skälet till att jag har sagt att vi borde ha är att detta borde lyftas upp på enså hög politisk nivå att man orkar ta debatten med alla utskottoch enskilda riksdagsmän, som naturligtvis har något jäkla motivbakom varje knorr som de vill ha med.Ordföranden: Där fick vi höra sanningen! Men vi politikerkan väl ändå erkänna att vi är helt medvetna om detta. Vi är nogockså överens om att de snabba ryck som har gjorts på senare årinte är de mest lyckade. Det blir gärna så att det ena systemetgriper in i det andra och att också icke önskade effekteruppkommer. Är det något som verkligen behöver göras, så är detkanske att rationalisera. har vi oerhört många nivåer. Viskall titta på listan som har med sig, men detgör vi efteråt.Jag vill be de talare som återstår att fatta sig så kort ochuttrycksfullt som möjligt, så att alla kommer till tals.Marianne : Efter att ha lyssnat på debatten kan man säga att erfarenheterna som gjorts har kopplats tilllågkonjunkturen. Men det finns kanske anledning att ocksåfundera över andra erfarenheter som skall läggas tillutvärderingen av denna reform, där arbetsgivaren harrehabiliterings- och anpassningsansvaret. Det gäller särskiltnär man talar om ekonomiska incitament som skall fåarbetsgivaren att fullt ut ta sitt rehabiliteringsansvar enligtlagstiftningen.Det finns egentligen två olika behovsgrupper. Den ena gruppenär den med skador som uppkommer i arbetslivet. I detsammanhanget är arbetsgivarens ansvar uppenbart. Den andragruppen utgörs av de funktionshindrade i arbetslivet. Man måstekanske dra andra slutsatser när det gäller vad den härlagstiftningen kan innebära för dem. Åtminstone i min hemvist,, har medlemmarna starkt reagerat överdet beroendeförhållande som lagen skapar mellan den anställdeoch arbetsgivaren. Vi har också gjort erfarenheter som pekar påatt rehabiliteringsvägarna har blivit längre.Det finns andra typer av konkreta erfarenheter, t.ex. attarbetsgivaren inte relaterar funktionshindret, dvs. hörselskadani det här fallet, till arbetet. Arbetsgivaren är då inte villigatt resonera om en rehabiliteringsåtgärd, trots att hörselskadani arbetets sociala sammanhang innebär svårigheter för denenskilde att fungera på ett bra sätt.Vi har också fått exempel på att arbetstagare för att undvikakontakt med arbetsgivaren har gått direkt till försäkringskassanoch försökt lösa sina problem på den vägen. Vi har redan fåtthöra att kunskaperna om rehabiliteringsvägarna ochrehabiliteringsaktörerna inte alltid finns hosförsäkringskassorna, arbetsgivarna eller hos de enskilda. Dettaframgick nog av bilden vi såg av rehabilitering ochrehabiliteringsaktörer. Den bilden ser något olika ut beroendepå vilken grupp av funktionshinder vi talar om.Med anledning av detta beroendeförhållande kan man kanskeockså göra en koppling till att förtidspension blir en lösningför vissa personer som inte tar dusten med arbetsgivaren.Erfarenheter visar hur viktigt det är med metodutveckling inomrehabiliteringen. Av den enskilde kräver enrehabiliteringsåtgärd en stor mental insats. Misslyckade försökkan resultera i rehabiliteringströtthet, så att man inte vill gåigenom någon ytterligare rehabilitering längre fram.Inför framtida diskussioner angående arbetsmiljölagen och desseffekter bör man ta dessa aspekter i beaktande.Lars : Många har talat om företagshälsovården som envikigt resurs, och många har också visat oro inför denförändring som sker. har granskat detta, ochdet finns en liten rapport som jag skall tillställa ledamöternaper post . Därför skall jag inte gå närmare inpå den, men den verifierar alltså vad som har hänt. Jag villdock ge några fakta på vägen och ett par konkreta förslag.Företagshälsovården finns i varje kommun i landet, trotsnedrustningen som den har gått igenom. Vi har ungefär 7 000människor på drygt 700 företagshälsovårdsenheter. Vi nårfortfarande av alla arbetstagare. Vi finnskontinuerligt inne på arbetsplatserna. Vi jobbar långsiktigt ochnära arbetsplatserna.Många är de insatser som företagshälsovården har gjort men somni myndighetsrepresentanter aldrig ser i er statistik. Dethandlar om tidig och samordnad rehabilitering, som aldrig hamnari någon statistik. Detta är företagshälsovårdens huvuduppgift.Företagshälsovården är unik, därför att den har denna mångårigaerfarenhet om sambandet mellan arbetet, den enskildaarbetsplatsen och människans hälsa, både ur fysisk, psykisk ochsocial synvinkel. Vi brukar säga att vi arbetar på etttvärvetenskapligt sätt.Ingen annan resurs i samhällets rehabiliteringsarbete kan visapå samma breda, djupa kompetens, kombinerad med närheten tillarbetsplatsen. Många undersökningar verifierar att just dennärheten är nödvändig för ett lyckat resultat i de allra flestafall. Det är bra att åka bort, men det är faktiskt kontakten medvardagen som är viktigast.Nu sker en viss förändring av företagshälsovården, både pågott och på ont. Jag skulle kunna ge exempel på en delkonstigheter som inträffar när inte kan betalaersättning för intyg och sådant, trots att vi lever i en heltmarknadsanpassad situation. Men av tidsskäl skall jag inte göradet. Jag vill bara peka på att vi även i fortsättningen kommeratt fortsätta att vara en mycket viktig resurs irehabiliteringsarbetet tack vare den närhet vi har tillarbetsplatserna.Men några förutsättningar, som ligger på er politikers bord,måste rättas till. Vi måste också vara en del av det s.k.systemet. Inte heller jag tror på alltför mångasamverkansgrupper, men vi måste kunna fungera och fåspecialistvårdsersättning -- med betoning på specialist -- för iförsta hand företagsläkarna och företagssjukgymnasterna. Det ären del av en legitimitet och en del i att uppnåkonkurrensneutralitet. har vi nästan satt det frialäkarvalet ur spel, eftersom företagshälsovården är dyrare. Jagtror att vi har EES-regler om konkurrensneutralitet.Dessa personer har alltså tillgång till den tvärvetenskap somfinns inom företagshälsovården. Den kan också ge kvalitet påbeslutsunderlag i rehabiliteringsfrågor, vilket är viktigt. Detfinns många undersökningar som verifierar detta.Vi har lanserat tanken på etttvåläkarintyg. Den ena delen av intyget skulle kunna varaskriven av en företagsläkare med tillgång till helaföretagshälsovårdens breda resurser. Jag tror att vi då skullefå en bättre kvalitet på underlagen och högre effektivitet iarbetet.Företagshälsovården arbetar med att kvalitetssäkra sinverksamhet och utveckla metoder på det sätt som harefterlysts här. Jag hoppas att vi får fortsätta att utgöra resurs i detta sammanhang. Men vi behöver stöd i någraviktiga beslut.Gerhard : Om jag minns rätt gällde CharlotteCederschiölds fråga bilden av de som hade varit på vad vikallar tillfälliga arbetsplatser hos . Vid sidan av vårordinarie verksamhet med att ge arbetshandikappadetillsvidarejobb erbjuder vi också tillfälliga arbetsplatser,bl.a. till försäkringskassa och arbetsgivare.Detta gäller personer i en kvalificerat svår situation, somhar varit sjukskrivna men som egentligeninte har några funktionshinder. Av dessa var det som hadekunnat komma tillbaka. Tyvärr ser ju arbetsmarknaden ut som dengör , med väldigt hög arbetslöshet. Men hälften av dessahade en gammal arbetsgivare som de gick tillbaka till utan någrastöd. 10--kunde gå till en ny arbetsgivare utan någotstöd, trots arbetslöshetssituationen. Resterande 10--ficktillfällig utbildningsinsats eller väntade viaarbetsförmedlingen på att ett nytt läge på arbetsmarknadenskulle uppkomma så att de kunde få en anställning.De som jag syftade på var alltså sådana personer somkunde gå tillbaka till arbete och inte hade funktionshinder.Birgit : Eftersom jag fick en direkt fråga frånSigge Godin skall jag svara. Detta att vara visionär påbefallning är litet komplicerat!Men jag tror att vi skulle behöva komma in på arbetsplatsernai ett förebyggande arbete på ett helt annat sätt än vad vi gör . Jag skulle alltså önska att vi åtminstone delvis fick demöjligheter som Arbetslivsfonden har haft: att kunnajobba med företagen på delad ansvarsbas och på så sätt kunna fåtill stånd ett förebyggande arbete och börja innan behovetuppstår.Jag tror också att vi behöver få en tydlig roll som beställareav rehabilitering, som inte så tydligt avgränsas mot vad manskulle kunna tro är yrkesinriktad rehabilitering. Det skulle istället vara en rehabilitering som gör människor redo förarbete. kan vi ju inte rehabilitera direkt till arbete,utan vi måste göra folk redo för arbete.I kommunerna behöver vi jobba i små grupper med lösa pengarför att kunna ordna jobb och aktiveringsmöjligheter förlångtidsarbetslösa och långtidssjuka personer. Vi skulle ocksåvilja ha en hälso- och sjukvård som kunde se till hela kostnadenför sjukskrivning och ohälsa. Vi är på väg dit men har en långbit kvar att gå.Jag hoppas naturligtvis att företagshälsovården också kommeratt vara en betydligt större resurs än vad den kan vara i dagoch att vi skall kunna finna former, så att husläkeriet inteblommar ut i en sjukskrivningsepidemi. Det är något som jagpersonligen är ganska ängslig för.Detta var några visioner. Jag tror inte som allt går att lösa genom att man bara har en finansiering ochen påse. Jag vet att har några kommentarer tilldetta, så jag skulle gärna vilja lämna ordet till honom om detgår.Hans Svensson: Jag har lämnat över material till utskottetmed förslag till punkter där utskottet kan göra en insats.Oavsett hur den framtida finansieringen av hälso- ochsjukvården ser ut, tror jag att det är viktigt attkonstruktionen med någon typ av Dagmarpengar finns kvar. Det harbetytt oerhört mycket, och det är viktigt för framtiden.När lyktan i Arbetslivsfonden släcks om drygt ett och etthalvt år är det också lika viktigt att samhället förmår attförvalta det fantastiskt fina arv och den kompetens som denorganisationen har byggt upp. Jag tror att socialförsäkringenkan ha en viktig roll här.Bengt tog upp en sak om metodik. Satsa mera pengarpå forskning och utveckling kring metoduppbyggnad ochrehabilitering. Det är ett mycket angeläget område.Kalle : Vi är inne på programpunkten möjligheteroch hinder. Vi har i den fackliga rörelsen sett möjligheter ochhinder i dessa sammanhang.Jag nämnde att vi har arbetat fram ett fackligthandlingsprogram för att försöka aktivera oss själva och andraaktörer i rehabiliteringsverksamheten. Handlingsprogrammet ärkopplat till en lokal försöksverksamhet som vi avser att dra igång i . T.ex. skall fackliga förtroendemän och handläggarepå försäkringskassorna hitta vägar för samarbete.Vi har inlett programmet med en probleminventering. Jag skallinte gå igenom den. Vi är inte ute efter att hitta syndabockar,inte vare sig på myndighets- eller arbetsgivarsidan. Vi villkomma till rätta med problemen och de brister som finns irehabiliteringsverksamheten.Programmet mynnar ut i två uppmaningar. En uppmaning tillpolitikerna och en uppmaning till oss själva. Uppmaningen tillpolitikerna är att titta på hur andra länder har gjort, t.ex.Österrike, och . På många håll har man byggt uppriksomfattande rehabcentra. Arbetsmarknadens parter är med ochtar ansvar för inriktningen på verksamheten. Det är inte centrasom själva bedriver verksamheten, utan centra som har detpolitiska ansvaret för att verksamheten går efter de riktlinjersom våra ambitioner sträcker sig.Den andra uppmaningen gäller att detta är ett område sommycket väl lämpar sig för ett kollektivavtal mellanarbetsmarknadens parter. Vi har kollektivavtal ommedbestämmande, jämlikhet och om en rad olika saker förutomlöner. Detta är ett område för att lokalt på arbetsplatserna fåfram ett regelverk där man vet hur man skall hantera frågorna.Det kan lösas med hjälp av ett kollektivavtal mellanarbetsmarknadens parter.Vår avsikt är att såväl politiskt som fackligt -- och gärnamed hjälp av opinionsbildning -- driva frågorna med utgångspunkti handlingsprogrammet. Som sagt: riksomfattande centra ochreglering på arbetsmarknaden.Alf Eckerhall: Jag tror att det är för tidigt att draslutsatser av bestämmelserna i 22 kap. som handlar omrehabilitering och som infördes . Det är mångasom har varit inne på denna fråga.Två medel för att få åtgärder till stånd är ekonomiskastyrmedel eller en tvingande lagstiftning. Till detta kan manlägga adekvat och god information.Jag tror inte på tvingande lagstiftning irehabiliteringsfrågan. Det är framför allt ekonomiska styrmedelsom är viktiga. Många har varit inne på detta.Det är väl knappast något land som har satt av så storaresurser på hälso- och sjukvården. Vi har t.o.m. hört att ryktetom företagshälsovårdens död är betydligt överdrivet. Det finns andra resurser också, t.ex.skyddsorganisationer i företagen.Jag anser att det finns två brister. Jag vill knyta dem till bristerna.Stora kostnader finns för inkomstersättningen och för vård.Men kostnaderna göms i allmänna system med lika avgifter utanmöjlighet för det egna företaget eller den enskilde att påverkadessa kostnader. Jag tror att vi måste ändra på det. Vidare"konkurreras" normalt arbete ut av substitut som är nästan likahöga eller t.o.m. ännu högre än vad de normala arbetsinkomsternager. På det sättet minskas engagemanget -- som -- och motivationen. Den konkreta åtgärden är att ändrapå incitamenten. Normala arbetsinkomster måste prioriteras. Defår inte konkurreras ut av substitut. Olika substitut får intekonkurrera med varandra. Det gör de . Det finns enrehabiliteringspenning på 95-procentsnivån. Den konkurreras utav livräntan som ligger på 100-procentsnivån. 100 är ju bättreän 95.Det är likadant för förtidspension. Detta diskuterades förragången det var förhör i utskottet. Ersättningen förförtidspension är högre än vid långa sjukdomsfall. Det ärkonkurrens mellan ersättningstyperna. Vidare måste man dela uppkostnaderna. Det kunde har gjorts sedan,t.ex. Det fanns en utredning somskulle se över denna fråga. Tyvärr lades den utredningen ned.Jag menar att t.ex. arbetsolycksfallen och trafikolycksfallenmåste brytas ut ur den nuvarande försäkringen. Det rör sig omflera miljarder för varje gren. Jag är övertygad om attmotivationen hos enskilda försäkringsgivare skulle öka för attgöra mycket på rehabiliteringsområdet och naturligtvis också närdet gäller förebyggande åtgärder.Detta vara exempel på konkreta åtgärder. Jag har framfört demtidigare. Jag har noterat att de inte har genomförts. Men detblir aldrig för sent.Ulf : Jag tänkte svara på och BörjeNilssons frågor. När det gäller incitament hos arbetsgivarna ärdet fråga om att arbetsgivarna bättre ser att de kan tjäna påatt hushålla med sin arbetskraft, dvs. skapa en bättrekonkurrenskraft och lönsamhet. Jag menar att detta är på väg.Anställda i företag kommer att bli mindre utbytbara i ett nyttsätt att organisera arbetet. Det blir också mera självklart attdet är lönsamt att investera i sin egen personal.Försäkringssystem och stödsystem måste konstrueras så att deinte hindrar de incitamenten som arbetsgivarna skall ha. Dethandlar inte om att någon förmån är bättre än något annat.Organiseras arbetet så att människor blir motiverade, tror jagatt några procent hit eller dit i en förmån har liten betydelse.Jag tror inte att det finns några stordriftsfördelar i att slåihop myndigheter. Det finns skäl att slå söndermer av de strukturer som finns . Detta innebär att det istället måste finnas former för att samverka om de resurser ochden kompetens som finns inom olika myndigheter. Det är inteminst viktigt. Kompetensen och resurserna måste användas medutgångspunkt i de mål som finns för verksamheten. Gemensamma målmåste ses i användningen av dem. Där tror jag att politikernamåste skärpa sig. De måste ge riktlinjer, ramar och mål förverksamheten.Håll fingrarna borta från sådant som gäller hur verksamhetenskall utformas! Lita på oss som arbetar på de berördamyndigheterna och ge oss möjligheter och utrymme för att skapakulturer där vi får använda vår egen hjärna!Det är litet svårt när ni ibland tycker att vi inte uppnårmålen, men håll ändå fingrarna borta och skärp i så fall istället målen! Man måste sätta upp gemensamma mål i toppen förverksamheten, t.ex. att, som vi har gjort pågrundval av de antagna propositionerna, tillsammans försökaminska ohälsan. Jag tror att man måste precisera sig och arbetaför något positivt, för en förbättring av hälsan i arbetslivet.Detta skall då också genomsyra organisationernas ochmyndigheternas verksamhet på varje nivå, så att alla där kankänna att de har något att vinna på att samarbeta för att nå deuppsatta målen.Jag håller med om att det kan behövas en del pengar fördetta. Det kostar pengar att samverka, att utarbeta gemensammamål osv., och vi har viss försöksverksamhet som kan komma att gelitet erfarenheter framöver.Göran Rådö: Det är viktigt att komma ihåg att regeringenhar tillsatt en utredning för en ny ordning för sjuk- ocharbetsskadeförsäkringen. Många av de frågor som har diskuteratshär och av de idéer som har förts fram berörs i direktiven fördenna utredning.Det framhålls där bl.a. att den nya ordningen skall bidra tillatt öka rörligheten på arbetsmarknaden och förhindrautestängning av arbetskraft samt skall utformas så att den gernaturliga incitament för att upprätthålla arbetslinjen.Betydelsen av aktiva, förebyggande och rehabiliterande insatserskall betonas. Försäkringens effekter på arbetsmiljöarbetet ochsamordningen med arbetsmiljölagstiftningens krav skall beaktas.När det gäller förtidspensioneringarna framhålls att förslagetskall utformas så, att det underlättar för arbetskraften attvara kvar på arbetsmarknaden.I direktiven sägs vidare att förslagen skall utformas så, kan ta till vara de erfarenheter som har vunnits av de nyareglerna för arbetslivsinriktad rehabilitering. Samverkan medandra samhällssektorer, som hälso- och sjukvården ochsocialtjänsten, skall eftersträvas.