bet · GH01SfU12 · 1994-04-20 00:00:00 — somarbetslöshetsförsäkringen vid nuvarande höga arbetslöshetstaltill övervägande del måste finansieras genom en upplåning tillarbetsmarknadsfonden ger de avgifter som tas ut försjukförsäkringen ett stort överskott. Vidare har de besparingarsom måst göras i systemen visat att ingrepp i en del av systemenutan samtidig anpassning av regelverket i andra delar kanmedföra överströmningseffekter. Långvarig arbetslöshet liksomlägre kompensationsnivåer i sjuk- och arbetsskadeförsäkringarnasynes t.ex. ha bidragit till att förtidspensioneringarna ökar.Det finns därför enligt utskottets uppfattning anledning att,som också förespråkas i motionerna, sträva efter att på ettbättre sätt harmonisera olika delar av trygghetssystemet såvälfinansiellt som materiellt.Flera av de önskemål och riktlinjer för en reformering avsocialförsäkringen och för nya finansieringsformer som angivitsi motionerna ryms inom ramen för Sjuk- ocharbetsskadeberedningens arbete. Utredningen är ocksåparlamentariskt sammansatt, vilket ger möjlighet för de olikapartiföreträdarna att i det löpande arbetet ta upp olika frågorsom berörts i motionerna. Utskottet anser därför att riksdageninte bör göra några uttalanden med anledning av motionerna utanavvakta resultatet av det pågående utredningsarbetet. Motionerna1993/94:Sf261, yrkandena 1--4, 1993/94:Sf239, 1993/94:Sf231,1993/94:Sf271 yrkande 46 och 1993/94:Sk352 yrkande 26 får ansesbesvarade med vad utskottet anfört.Sjukförsäkring m.m.Sjukpenning och sjuklönDen som är försäkrad enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring (AFL), och bosatt i skall vara inskriven hosallmän försäkringskassa fr.o.m. den månad då han fyller 16år. Inskrivningen medför rätt till sjukpenning om denförsäkrades sjukpenninggrundande inkomst (SGI) uppgår till minst6 . Även den som är kan ha rätt tillsjukpenning. Den sjukpenninggrundande inkomsten motsvarar deninkomst i pengar eller andra skattepliktiga förmåner som denförsäkrade kan antas för år räknat tills vidare erhålla av egetarbete, antingen på grund av anställning eller genom annatförvärvsarbete. Vid beräkning av SGI bortses från sådan inkomstav anställning och annat förvärvsarbete som överstiger sju ochen halv gånger basbeloppet. Fr.o.m. gällerförenklade regler vid fastställande av SGI. Enligt lagen(1991:1047) om sjuklön har en arbetstagare rätt att under deförsta av ett sjukdomsfall (sjuklöneperioden)behålla viss andel av den lön och av andra anställningsförmånersom han går miste om till följd av sjukdomen. Föranställningsförmåner för tid som ingår i en sjuklöneperiod utgesinte sjukpenning.Sjukpenning utges vid sjukdom som sätter ned arbetsförmåganmed minst en fjärdedel. Saknar den försäkrade arbetsförmågautges hel sjukpenning. I annat fall utges tre fjärdedels, enhalv eller en fjärdedels sjukpenning, beroende på graden avnedsättningen av arbetsförmågan.Hel sjukpenning utgör viss andel av den fastställda SGI:n,delad med 365 (kalenderdagsberäknad sjukpenning). Fr.o.m. den 1mars 1993 har införts en karensdag i sjukförsäkringen ochersättningen för de två därpå följande dagarna utges avSGI:n och därefter av SGI:n t.o.m. den 365:e dagen.Fr.o.m. samma tidpunkt har en karensdag införts även isjuklönesystemet. Ersättningen i detta system skall normalt vara75 % under de därpå följande med sjuklön och 90 %under de återstående dagarna.Fr.o.m. gäller att ersättning enligt AFL förtid efter den 365:e dagen utges av SGI:n (prop.1992/93:31, bet. SfU9, rskr. Kompensationsnivån skalldock inte tillämpas när en försäkrad genomgår medicinskbehandling eller medicinsk rehabilitering. Sjukpenning utges istället då av SGI:n. Vidare utges sjukpenning med 70alternativt av SGI:n om den försäkrade haft sjukperioder som sammanlagt omfattar minst 365dagar (prop. 1992/93:178, bet. SfU15, rskr. 417).En ny sjukperiod som börjar från det entidigare sjukperiod avslutats betraktas som en fortsättning påden tidigare perioden när det gäller karensdag, ersättningensstorlek samt sjuklöneperiodens längd. Vidare gäller att antaletkarensdagar i förhållande till en arbetsgivare är begränsat tilltio , s.k. allmänt högriskskydd.Enligt ett s.k. särskilt högriskskydd kan en arbetstagare somlider av sjukdom som kan antas medföra ett större antalsjukperioder med rätt till sjuklön istället för en karensdag och med kompensationsnivån av lönen få sjuklön av lönen. InomAFL gäller samma regler men kompensationsnivån är då avSGI:n från första dagen.De flesta anställda har genom avtal ersättning vid sjukdomutöver den ersättning den allmänna försäkringen ger. Sådanavtalsersättning får dock inte utges med och endastt.o.m. Om avtalsersättningen-- och fr.o.m. den 1juli 1994 även förmåner i form av bil, bostad och helt fri kost-- överstiger tillåten nivå minskas ersättning från den allmännaförsäkringen i motsvarande mån.För beräkning av ersättning från sjukpenningförsäkringen underde första av ett sjukdomsfall, dvs. om intesjuklöneperiod löper, gäller följande för försäkrade som har enSGI som helt eller delvis grundar sig på anställning(tim-/dagberäknad sjukpenning). Ersättningen har anpassats tillden ordinarie arbetstiden eller motsvarande normala arbetstid dåden försäkrade skulle ha utfört förvärvsarbete om han inteblivit sjuk. Ersättning utges endast för de dagar då denförsäkrade avstår från förvärvsarbete och fastställs med denförsäkrades SGI som utgångspunkt. Ersättningen per timmeberäknas som kvoten av 65 resp. av den försäkrades SGI ochhans årsarbetstid, dvs. den ordinarie tid som den försäkradeberäknas utföra förvärvsarbete mätt i timmar per år.En särskild ersättning, rehabiliteringsersättning, utges nären försäkrad, vars arbetsförmåga till följd av sjukdom ärnedsatt med minst en fjärdedel, deltar i arbetslivsinriktadrehabilitering som avser att förkorta sjukdomstiden eller atthelt eller delvis förebygga eller häva nedsättningen avarbetsförmågan. Rehabiliteringsersättningen består avrehabiliteringspenning som fr.o.m. utges av SGI:n och ett särskilt bidrag.KarensdagenI sju motioner tas upp frågor som rör karensdagen i sjuklöne-och sjukförsäkringssystemet.I motion 1993/94:Sf226 av () anförs att detinte är tillfredsställande att enligt sjuklönelagens regleravhållande från arbete under enarbetsdag med löneavdrag kan räcka för att få tillgodoräkna sigden dagen som karensdag. I motionen begärs förslag till ändringav de aktuella reglerna. m.fl. (kds, m, fp, c)framför i motion 1993/94:Sf232 liknande synpunkter och begär etttillkännagivande i frågan.Flera motioner tar sikte på frågor som rör försäkrade medkoncentrerad arbetstid. I motion 1993/94:Sf223 av IngridAndersson och () anförs att införandet av enkarensdag i sjukförsäkringen för många försäkrade vid sjukfallhar inneburit inte bara lönebortfall utan ipraktiken två eller . Detta har drabbat bl.a.yrkesgrupper inom sjukvård och äldreomsorg som ofta har enkoncentrerad tjänstgöring. Karensdagen har också inneburit attmånga arbetar trots sin sjukdom, vilket inte bara medför enförsämrad kvalitet på det arbete som utförs utan ävenhälsorisker för såväl den enskilde som dem han kommer i kontaktmed. Likartade synpunkter framförs i motionerna 1993/94:Sf219 avHans Karlsson (), 1993/94:Sf225 av () och1993/94:Sf235 av och (). I samtligamotioner begärs tillkännagivanden om behovet av förändringar avreglerna om en karensdag vid sjukdom. () begäri motion 1993/94:Sf213 ett tillkännagivande om att ingenförsäkrad skall drabbas av fler än en karensdag vid ett ochsamma sjukdomstillfälle, vilket kan vara fallet om han har fleraarbetsgivare.Införandet av en karensdag i sjukförsäkringen ochsjuklönesystemet bygger på den överenskommelse om åtgärder föratt stabilisera den svenska ekonomin som träffades mellanregeringen och Socialdemokraterna . I denproposition (1992/93:31) vari föreslogs införande av karensdaganfördes bl.a. att rätten till sjuklön inte är förenad med någotkrav på att sjukfrånvaron skall ha varat viss minsta tid underen dag, vilket krävs inom sjukförsäkringssystemet. Enligtföredragande statsrådet skulle ett angivande av någon form avtidsgräns för att en karensdag skall föreligga innebära attsystemet blev alltför komplicerat. I propositionen uppgavsvidare att korttidsfrånvaron på grund av sjukdom tillövervägande del torde bestå av hela arbetsdagar. Arbetsgivarnaborde även ha goda möjligheter att inom sjuklönesystemetuppmärksamma ett otillbörligt utnyttjande av reglerna.I propositionen uppgavs vidare att sjukfrånvaro för en personmed koncentrerad arbetstid som inträffar personenskulle ha arbetat medför en relativt större självrisk än förpersoner med jämnt fördelad arbetstid. Den arbetsgrupp inomSocialdepartementet som utrett frågan om karensdagar föreslogockså vissa särregler för att den förlust som uppkommer vid ettinförande av karensdagar inte skulle utgöra mer än en viss andelav månadsinkomsten. ochLandstingsförbundet framförde dock allvarliga invändningar motförslaget och hänvisade till att såväl löneberäkning somsjuklönens storlek regleras i kollektivavtal på ett sätt sominte kunde anpassas till arbetsgruppens förslag. Med hänsynhärtill ansåg föredragande statsrådet det inte motiverat attlägga fram förslag i syfte att maximera självrisken för dem somhar ojämnt fördelad arbetstid.Vidare uppgavs i propositionen att undantagsregler med hänsyntill att en person med flera arbetsgivare riskerar att få flerakarensdagar under samma sjukperiod skulle ställa krav på enomfattande administration hos ocharbetsgivarna. Med hänsyn härtill och då kostnadsansvaret skullekomma att åvila arbetgivarna ansågs det enligt propositioneninte rimligt att skapa en undantagsregel för denna något mindrevanliga situation.Som nämnts ovan var bl.a. införandet av en karensdag en följdav uppgörelsen mellan regeringen och Socialdemokraterna ombesparingar och en sanering av de offentliga finanserna. det särskilda och allmänna högriskskyddet skyddasförsäkrade med upprepade sjukdomsfall mot alltför kännbaraekonomiska effekter av karensdagen. Det förhållandet att en nysjukperiod som börjar från det en tidigaresjukperiod avslutas utgör en fortsättning på den tidigaresjukperioden utgör också ett skydd. Av redogörelsen ovan framgåratt man var väl medveten om att införandet av en karensdagskulle kunna få konsekvenser för såväl för enskilda som förvissa yrkeskategorier. Dessa konsekvenser kan ha fått störrenegativa ekonomiska effekter än vad som förutsågs. Utskottetförutsätter att man inom överväger möjlighetertill ändringar i regelsystemet som kan ha en åtminstone dämpandeeffekt på de nu påtalade konsekvenserna av karensdagen. Någotsärskilt tillkännagivande till regeringen anser utskottet intepåkallat med anledning av motionerna 1993/94:Sf213,1993/94:Sf219, 1993/94:Sf223, 1993/94:Sf225, 1993/94:Sf226,1993/94:Sf232 och 1993/94:Sf235.Sjukersättning vid långvarig sjukskrivningGällande ordningEnligt 3 kap. 4 § första stycket 4 utges sjukpenning med 70 %av SGI:n för tid efter den 365:e dagen i en sjukperiod. 4 c § följer att denna nivå i princip även gäller för densom under de närmast föregående haft sjukperiodersom omfattat sammanlagt minst . Efter ansökan av denförsäkrade kan enligt 3 kap. 4 d § beslutaatt sjukpenningen i stället skall utges av SGI:n. Ettsådant beslut får meddelas för en period när den försäkrade pågrund av sjukdom genomgår medicinsk behandling eller medicinskrehabilitering. Som villkor gäller att behandlingen ellerrehabiliteringen har ordinerats av läkare och ingår i en avförsäkringskassan godkänd plan.Vid behandlingen av förslaget om en 80-procentigsjukpenningnivå vid medicinsk behandling eller medicinskrehabilitering angav utskottet i sitt betänkande 1992/93:SfU15bl.a. Med medicinsk behandling skall avses aktivainsatser som syftar till att bota eller förbättrasjukdomstillståndet och återställa arbetsförmågan. Den som medhjälp av sjukvårdspersonal regelbundet får behandling i form avt.ex. injektioner, omläggning antingen i hemmet eller påsjukvårdsinrättning skall anses genomgå medicinsk behandling.Behandling i form av samtalsterapi kan ingå i planen i de fallterapin ges av psykiater, leg. psykolog eller leg.psykoterapeut. Utskottet accepterade regeringens förslag att iplanen borde ställas krav på regelbunden kontakt med denbehandlande läkaren, lämpligen i vart fall en gång ,under förutsättning att det mellan dessa besök också skeddeannan medicinsk behandling. Vidare angav utskottet att vidmedicinsk rehabilitering borde egen träning på gymnastikinstituteller liknande inte godkännas.MotionerI motion 1993/94:Sf261 av m.fl. (s) framhållsatt vid socialförsäkringsutskottets utfrågning angåendeförtidspensioneringen framkom att gjort enalltför snäv tolkning av utskottets intentioner med avseende påden 70-procentiga nivån i sjukförsäkringen. Detta gäller framförallt för dem som väntar på medicinsk behandling eller medicinskrehabilitering, framhåller motionärerna. Vid sidan av den s.k.krisuppgörelsen har också beslutat slopaarbetsskadesjukpenningen, vilket innebar att en betydande grupplångtidssjukskrivna tillfördes sjukförsäkringssystemet.Sammantaget innebär detta enligt motionärerna att antaletsjukskrivna som fått sin ersättning sänkt blivit betydligt flerän förväntat. Den 70-procentiga ersättningen har också enligtmotionärerna lett till att antalet förtidspensionärer ökat,eftersom ersättningen för den enskilde till följd avkompletterande avtalsförsäkringar då blivit avsevärd förbättradi jämförelse med sjukersättningen. Felaktigt avvägdaförändringar i socialförsäkringssystemen kan enligt motionärernaleda till höga kostnader, t.ex. om man vidtar åtgärder som styrbort från en aktiv arbetslinje. Enligt Riksförsäkringsverketsuppskattningar sysselsätts ca 200 årsarbetare hosförsäkringskassorna med ansökningar om den högreersättningsnivån. Om dessa personer i stället arbetade medaktiva rehabiliteringsinsatser skulle stora besparingar kunnagöras i försäkringsutgifterna. Sammantaget innebär dessaöverväganden att en aktiv satsning på rehabilitering, enligt vadmotionärerna anfört, skulle kunna leda till betydandeförstärkningar av försäkringssystemets ekonomiska situation.Motionärerna avser att påbörja ett arbete med att seöver villkoren för långtidssjukskrivna och återkomma tillriksdagen med förslag i syfte att åstadkomma rimligare villkorför dessa. I yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om vad somanförts om 70-procentsregeln i sjukförsäkringen. I motion1993/94:So276 av samma motionärer framförs liknande synpunkteroch även här begärs i yrkande 10 ett tillkännagivande.Lisbeth Staaf-Igelström och Bo Finnkvist (s) framhåller imotion 1993/94:Sf243 att endast 13 000 av de drygt 50 000personer som är långtidssjukskrivna har ansökt om att få behålladen högre ersättningsnivån, och av dessa har 7 100 personer fåttbeslut om att de får behålla den 80-procentiga nivån. För delångtidssjuka som får ersättning efter den lägre nivån uppstår,förutom de problem som sjukdomen i sig medför, ekonomiskaproblem, vilket inte var avsett när fattade sittbeslut. Motionärerna begär därför ett tillkännagivande om attersättningsnivån efter 365 dagars sjukskrivning skallåterställas till 80 %.I motion 1993/94:Sf245 av m.fl. (v) begärs attriksdagen beslutar att återställa den 70-procentigaersättningsnivån till för dem som är sjukskrivna längre än365 dagar. Ett motsvarande yrkande framställs av . (v) i motion 1993/94:Fi206 yrkande 6. För att bl.a.finansiera detta anser motionärerna att taket i sjukförsäkringenkan sänkas till sex och ett halvt basbelopp. Även IanWachtmeister och (nyd) begär i motion 1993/94:Sf271yrkande 22 att den 80-procentiga nivån återställs i avvaktan påett bättre rehabiliteringssystem för de långtidssjuka. I yrkande21 begärs ett beslut om att regeln att medicinsk behandlingskall berättiga till ersättning efter den högre nivån avskaffas.Motionärerna uppger att denna regel inte gett något positivtresultat för den sjuke eller samhället, utan enbart medförtmerarbete och onödigt krångel. I motion 1993/94:Sf252 av DanEricsson (kds) begärs ett tillkännagivande om en omprövning avbeslutet att sänka sjukersättningen till de långtidssjuka.Motionären framhåller att antalet förtidspensioneringar ökattill följd av den sänkta ersättningen, då detta för denförsäkrade ter sig ekonomiskt fördelaktigare. En lösning för attuppnå den avsedda besparingseffekten är att isjukförsäkringssystemet införa ytterligare en karensdag, menäven andra lösningar kan enligt motionären ge samma resultat.Olle () begär i motion 1993/94:Sf259 etttillkännagivande om att ersättningsnivån i sjukförsäkringenskall vara fr.o.m. dag tre till sjukperiodens slut. För attfinansiera detta bör man enligt motionären överväga att införaytterligare en karensdag.Elvy m.fl. (s) anför i motion 1993/94:So477 attsamtalsbehandling hos kurator inte berättigar tillsjukersättning enligt den högre nivån även om behandlingen ärordinerad av läkare. Detta kan enligt motionärerna få betydandekonsekvenser för en patients möjligheter att påbörja och/ellerfullfölja en sådan behandling. Motionärerna begär i yrkande 1ett tillkännagivande härom.Hittillsvarande erfarenheter av tillämpningenUtskottet har såväl som efter årsskiftetinhämtat upplysningar om tillämpningen av de nya bestämmelserna.En offentlig utfrågning hölls , se bilaga 3.Vid utfrågningen deltog bl.a. ,, och arbetsmarknadensparter. Enligt uppgifter som därvidlämnade hade drygt 51 000 personer sjukpenningsedan mer än ett år. Av dessa hade 44 000 personer sjukpenningmed 70-procentig kompensationsnivå och drygt 7 000 personersjukpenning med 80-procentig kompensationsnivå. Under periodenjuli--hade ca 13 000 personer ansökt om att fåsjukpenning med 80-procentig kompensation i stället för70-procentig kompensation. Av 10 400 avgjorda ärenden hade ca7 100 ansökningar bifallits och 3 300 avslagits. var det för tidigt att dra några slutsatser om orsakentill den låga ansökningsfrekvensen.Försäkringskasseförbundet redovisade vid utfrågningenresultatet av en enkät till försäkringskassorna. Enligt dennaupplevde kassorna ifrågavarande bestämmelser som svårförståeligaoch byråkratiska. Vid utfrågningen riktades från olika håll enhel del kritik mot de nya reglerna. Bl.a. framfördes kritik motkravet på läkarbesök en gång för att få ersättningefter den högre nivån. Vidare anfördes att de försäkradeoförskyllt fick lida för att det förekom väntetider förmedicinsk rehabilitering eller behandling, under vilkensjukpenning enligt försäkringskassorna endast kunde utges på denlägre nivån. Kritiken avsåg dessutom kravet på att samtalsterapiskall ges av viss personal för att sjukpenning enligt den högrenivån skall utges. Under utfrågningen togs också upp att denhögre sjukpenningnivån inte kunde beviljas vid egen träning.I en rapport till den 25 mars 1994redovisar en uppföljning av tillämpningenav reglerna om ersättning av SGI:n samt undantagenhärifrån.Enligt verket fanns det /94 ca 45 500sjukfall som varat längre än . Av de ca 18 700ansökningar om högre ersättningsnivå som t.o.m. januari 1994hade kommit in till kassorna har ca 15 500 behandlats varav ca10 800 bifallits, motsvarande en bifallsfrekvens på ca 70 %.Verket anger vidare att under det andra halvåret 1994utbetalades sjukpenning av SGI . Om i stället ersatts av SGI hadedetta medfört en merkostnad med 264 miljoner. Besparingen fördet innevarande budgetåret beräknas preliminärt till 500miljoner kronor. Besparingen för kommande budgetår är enligtverket svår att beräkna, eftersom den bl.a. är beroende påutvecklingen av antalet långa sjukfall. Verket framhåller att delånga sjukfallen kraftigt minskat under de senaste två åren.Kostnaderna för att administrera de aktuella reglerna beräknasav verket uppgå till ca , vilketmotsvarar 45 årsarbetare.Riksförsäkringsverket uppger att hanteringen av reglernafungerat relativt bra men att reglerna i vissa fall upplevs somsvårtolkade av försäkringskassor, läkare och försäkrade.Gränsdragningsproblem har uppstått och givit upphov tilldiskussioner internt på försäkringskassorna. Diskussionen omvillkoren för den högre ersättningen har särskilt berört trefrågor, nämligen frågor om begränsningen av depersonalkategorier som kan godkännas i planen för samtalsterapi,kravet på läkarbesök en gång samt väntetid pååtgärder. Beträffande samtalsterapi är det enligt verketsuppfattning svårt att ändra villkoren utan att nyagränsdragningsproblem uppstår. När det gäller kravet påläkarbesök en gång uppger verket att det konstateratsatt i många fall träffar läkarna den sjukskrivne mer sällan.Försäkrade har också uppgett att de inte får träffa läkarentillräckligt ofta beroende på bl.a. belastningen på klinikerna.För dem som bor i glesbygd kan det vara förenat med avsevärdapraktiska svårigheter och stora kostnader att bege sig tillläkare så ofta som en gång . Verket anser att det äveni dessa fall genom en ändring av undantagsreglerna kan varasvårt att åstadkomma en lämplig avvägning utan att nyabedömnings- eller gränsdragningsproblem uppstår. Enligt verketär den vanligaste orsaken till att de försäkrade inte ansöker omden högre ersättningsnivån att de inte deltar i någon medicinskbehandling eller rehabilitering. Verket framhåller i dettasammanhang att enligt gällande lag kan ersättning endast utgesnär en försäkrad genomgår behandling eller rehabilitering.Vidare menar verket att erfarenheterna från uppföljningen talarför att den nuvarande regelutformningen vad gäller väntetid ochdess tillämpning är ändamålsenlig inom det samlade systemet ochatt en förändring sannolikt skulle skapa tillämpningsproblem. Omen försäkrad drabbas av väntetid bör enligt verketförsäkringskassan agera för att eliminera denna. Detta börske genom kontakter med sjukvårdsansvariga i det enskilda falletoch på det lokala och regionala planet om väntetider och köersystematiskt förekommer.Verket uppger att den vanligaste orsaken till ett avslag påansökan om högre ersättning är att den medicinska behandlingeneller rehabiliteringen inte sker tillräckligt ofta. Den nästvanligaste orsaken är att den försäkrade genomför medicinskbehandling eller rehabilitering på egen hand, utan hjälp avsjukvårdspersonal. Därefter kommer att behandlingen ellerrehabiliteringen inte är av den karaktär som erfordras för rätttill högre ersättning eller att behandlingen inte syftar tillatt återställa den försäkrades arbetsförmåga. Den minst vanligaorsaken är enligt verket att den försäkrade inte besöker läkareminst en gång per månad.I anges att deltagande imedicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering och därmedmöjligheterna att ansöka om och erhålla den högre ersättningenkan jämföras med verkets analyser om de försäkrades deltagande iarbetslivsinriktad rehabilitering. Enligt verket visaranalyserna därvidlag för att av dem som varsjukskrivna deltog i en arbetslivsinriktadrehabilitering. Resultatet från verkets projekt att det för många försäkrade föreliggerhinder för att delta i rehabiliteringsåtgärder. Av de sjukfallsom utretts av försäkringskassorna föreligger medicinskahinder för rehabilitering i av fallen. I av fallenföreligger övriga hinder som låg utbildning, dåliga kunskaper isvenska språket och situationen på den lokala arbetsmarknaden.Sammantaget innebär detta enligt verket att det för av demsom var sjukskrivna fanns ett hinder för attdelta i arbetslivsinriktad rehabilitering.Utskottets bedömningUtskottet vill erinra om att den 70-procentigasjukpenningnivån infördes i bl.a. besparingssyfte. Avsikten varatt minska omfattningen av de mycket långa sjukfallen och skapabättre incitament inom försäkringen för en aktivare behandlings-och rehabiliteringsprocess. Förutom de bestämmelser som redanfanns om en högre nivå vid arbetslivsinriktad rehabiliteringkompletterades 70-procentsnivån med en en möjlighet att efteransökan få sjukpenning av SGI:n vid medicinskbehandling och medicinsk rehabilitering. Av utskottetsbetänkande /93:SfU15 framgår att utskottet utgick från attvid en avsedd och riktig tillämpning av reglerna skulle relativtfå personer hamna på kompensationsnivån och attbesparingarna därmed skulle bli relativt blygsamma.