bet · GH01LU19 · 1994-03-15 00:00:00 — Om det, såsom anförs i motionen,av någon anledning förekommer att kontaktpersoner inte utses förbarn i den utsträckning som bestämmelsen förutsätter utgårutskottet från att den särskilda utredaren som tillkallats föratt utvärdera reform framlägger erforderliga förslagtill lagändringar eller andra åtgärder.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionernaL417, L419, L425 och So619 yrkande 10.Underhållsskyldighet och kostnader för umgänge med barnEnligt 7 kap. 2 § FB skall förälder fullgöra sinunderhållsskyldighet genom att betala underhållsbidrag tillbarnet, om föräldern inte har vårdnaden om barnet. Detsammagäller om vårdnaden om barnet är gemensamt med den andraföräldern, men barnet endast varaktigt bor tillsammans med denandra föräldern. Underhållsbidrag fastställs genom dom elleravtal. En närmare redovisning av om föräldrarsunderhållsskyldighet gentemot barn och reglerna ombidragsförskott finns i betänkandet 1992/93:LU22.När en umgängesberättigad förälder är bosatt på annan ort änbarnet kan utövande av umgängesrätten vara förenat med särskildakostnader. FB innehåller inte någon bestämmelse som reglerarföräldrarnas inbördes ansvar för umgängeskostnader. Irättspraxis har sådana kostnader beaktats i samband medfastställande av underhållsbidrag (se rättsfallet NJA 1992 s.93). I mål om umgänge har uttalat att särskildavillkor för umgänget kan föreskrivas för var umgänget skallpåbörjas respektive avslutas eller vem av föräldrarna som skallsvara för resekostnader och andra utgifter i samband medumgänget (se rättsfallet NJA 1990 s. 219). Något särskiltoffentligt stöd för umgängeskostnader finns inte. I vissutsträckning finns det dock rätt till socialbidrag för sådanakostnader. En förälder som är skyldig att betalaunderhållsbidrag har emellertid rätt till avdrag på bidraget, omhan eller hon haft barnet hos sig avminst fem hela dygn. Avdraget är en fyrtiondel avunderhållsbidraget för som barnet vistas hosföräldern. Om det finns särskilda skäl kan domstolen bestämmaandra villkor för denna avdragsrätt (7 kap. 11 § FB).Föräldrarna kan också själva avtala om andra villkor.Reglerna om underhållsbidrag och bidragsförskott har varitföremål för ett långvarigt utredningsarbete. På begäran avriksdagen (bet. 1985/86:SoU29, rskr. 354) tillkallade regeringenvåren en kommitté med uppgift att göra en översyn avreglerna. Kommittén, som antog namnet 1987 årsUnderhållsbidragskommitté, avslutade sitt arbete medatt avge betänkandena Samhällsstöd till underhållsberättigadebarn I--III (SOU 1980:8 och SOU 1990:48). I betänkandenapresenterades tre olika modeller för samhällsstöd tillensamstående föräldrar med barn. Frågor om underhållsbidrag ochde underhållsskyldigas situation behandlades inte av kommitténutan överlämnades till . Kommitténs förslagremissbehandlades.Därefter övervägdes bidragsförskottsreglerna och derasanknytning till reglerna om underhållsbidrag av eninterdepartemental arbetsgrupp. I departementspromemorian (Ds1992:53) Ensamförälderstöd anvisade arbetsgruppen ett förslagtill lösning. Sedan promemorian remissbehandlats fann regeringenatt förslagen inte var möjliga att lägga till grund förlagstiftningen och aviserade därför i förra åretsbudgetproposition ytterligare utredningsarbete (prop.1992/93:100, bil. 6).I motion L423 av () begärs tillkännagivandeom en översyn av lagstiftningen om underhållsbidrag i syfte attförhindra att frånskilda fäder till följd av en skilsmässahamnar i ohållbara ekonomiska situationer.Frågor som gäller kostnader för umgängesresor tas upp i tremotioner. I motion L407 begär och () tillkännagivande om behovet av en översyn avreglerna och en lösning av frågan om resekostnader i samband medumgängesrätt.Jan och () påpekar i motion L426 attmånga barn inte kan träffa den ena föräldern efter en separationberoende på att den underhållsskyldige inte har råd medresekostnaderna.I motion So610 av () anförs att det behövs enmängd insatser för att umgängesrätten skall fungera. För attfrämja kontakten mellan barn och en förälder som bor på en annanort bör barnet ges fria resor. Motionärerna yrkar att riksdagenhos regeringen skall begära förslag till utformning av bidragtill umgängesresor (yrkande 8).Barnets behov av ett väl fungerande umgänge med bådaföräldrarna poängteras också i motion L418 av Per Stenmarck ochMaud (). För det fall en umgängesrätt inte kanförverkligas på grund av ekonomiska skäl anser motionärerna attutgångspunkten skall vara att kostnaderna för umgänge skalldelas lika mellan föräldrarna. I motionen begärstillkännagivande om snara åtgärder i syfte att barnets rätt tillumgänge med båda föräldrarna tryggas.Frågor om kostnader för umgänge och umgängesresor harbehandlats av åtskilliga gånger tidigare med anledningav motioner med samma syften som de nu aktuella. Redan hösten1990 ansåg utskottet (bet. 1990/91:LU13) att regeringenskyndsamt borde ta upp frågan till närmare överväganden ochdärefter återkomma med förslag till . Vad utskottetsålunda anförde med anledning av motionerna gavs regeringen tillkänna (rskr. 1990/91:53). När spörsmålet behandlades senastvåren 1993 (se bet. 1992/93:LU22) förutsatte utskottet attfrågan skulle komma att behandlas inom ramen för det fortsattaarbetet inom som socialministern hade aviserati budgetproposition. Utskottet framhöll därvid att detvar angeläget att frågan om umgängeskostnaderna får en lösning.Den 10 juni 1993 tillkallade regeringen en särskild utredareför att se över reglerna om fastställande av underhållsbidrag(dir. 1993:82). Utredningsuppdraget omfattar en översyn avreglerna om bidragsförskott och underhållsbidrag. När det gällerumgängeskostnader skall utredaren enligt direktiven undersöka ombestämmelserna om underhåll kan utformas så att ansvaret förumgängeskostnaderna fördelas mellan föräldrarna. Därvid skallutredaren beakta att utformningen av reglerna inte får leda tillatt det uppstår nya kostnader för bidragsförskott som intefinansieras genom andra ändringar i regelsystemet. Utredaren börenligt direktiven ha avslutat sitt arbete senast den 30september 1994.Mot bakgrund av vad redovisats ovan nödgas utskottetkonstatera att det ännu inte föreligger något färdigt förslagtill lösning av de fortfarande angelägna frågorna omunderhållsbidrag och umgängeskostnader som tas upp i motionerna.Samtidigt vill dock utskottet framhålla att direktiven till densenaste utredningen har utformats på ett sådant sätt att detfinns goda förhoppningar om att frågan skall lösas inomöverskådlig tid. Utskottet finner med hänsyn härtill inteerforderligt att gör något ytterligaretillkännagivande i saken och avstyrker därför bifall tillmotionerna L407, L418, L423, L426 och So610 yrkande 8.Verkställighet av vårdnads- och umgängesavgörandenMål om vårdnad och umgänge samt om överflyttning av vårdnadenhandläggs av de allmänna domstolarna, dvs. i första hand avtingsrätt med möjlighet för den förlorande parten att överklagaavgörandet till hovrätt och därefter, under vissaförutsättningar till . Frågor om verkställighetav allmän domstols avgörande handläggs av förvaltningsdomstol,dvs. i första hand av länsrätt, vars avgörande kan överklagastill kammarrätt och därefter, under vissa förutsättningar tillRegeringsrätten.I motion L409 begär () tillkännagivande avriksdagen om ändringar i FB i syfte att förmå den förälder somförlorat ett mål om vårdnad eller umgänge att följa domstolensbeslut. Enligt motionärens mening borde länsrätten utdöma någonform av påföljd, t.ex. vite, för den som tredskas.Lena () anför i motion L410 att nuvarande möjligheteratt begära verkställighet av en dom som gäller umgänge i vissafall utnyttjas för att trakassera vårdnadshavaren. I motionenredovisas tre fall där umgängesberättigade föräldrar begärtverkställighet trots att vårdnadshavaren inte motsatt sigumgänge. Motionären menar att det bör införas bestämmelser somgör det möjligt att kräva att sökanden anger en grund för sinansökan om verkställighet. I motionen yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ombehovet av kompletterande regler för ansökan om verkställighet iumgängesrättsärenden.Utskottet kan konstatera att länsrätten, när den förordnar omverkställighet, enligt 21 kap. 3 § FB också kan föreläggavite. Frågor om utdömande av förelagt vite prövas av länsrättenpå ansökan av den part som har begärt verkställigheten.Processen i förvaltningsdomstolarna regleras av bestämmelser iförvaltningsprocesslagen (1971:291). Av 4 § följer att den sombegär verkställighet av en dom på umgänge i ansökninghandlingenskall ange vad som yrkas samt de omständigheter som åberopastill stöd härför. Om ansökningshandlingen är så ofullständig attden inte kan läggas till grund för prövning i sak, skall rättenenligt 5 § förelägga sökanden att avhjälpabristen vid påföljd att hans talan annars inte tas upp tillprövning.Det anförda innebär inte att utskottet för framtiden utesluterandra lagändringar som syftar till att effektivisera förfarandetsamt undvika utdragna och onödiga processer. Sådana ändringarinfördes när det gäller verkställighet avutländska vårdnadsavgöranden (prop. 1992/93:139, bet. LU22,rskr. I sammanhanget vill utskottet också erinra om attDomstolsutredningen i sitt betänkande, (SOU 1991:106)Domstolarna inför 2000-talet, lagt fram förslag som går ut påatt minska möjligheterna att onödigtvis processa i vårdnads- ochumgängesfrågor. Sålunda har utredningen föreslagit att frågor omverkställighet av avgöranden om vårdnad av barn och umgänge medbarn skall handläggas av tingsrätterna i stället för avlänsrätterna. Vidare har föreslagit att detskall införas krav på prövningstillstånd för att få ett sådantavgörande överprövat av hovrätt och att det utom iprejudikatfall inte skall gå att överklaga hovrättens avgörande.Utredningen menar att en ordning enligt vilken den domstol somhar dömt i målet om vårdnad eller umgängesrätt också prövarverkställighet har fördelar. Med all säkerhet skulle en sådanreform minska de tvistande parternas benägenhet att göraverkställighetsförfarandet till en repris på rättegången iallmän domstol. Ett system enligt vilket möjligheterna att fåtingsrättens avgörande överprövat är, som utredningen ser det,en ändamålsenlig lösning i syfte att minska processandet ivårdnads- och umgängesmål. förslag harremissbehandlats och förslaget om en ny ordning förverkställighet av vårdnads- och umgängesavgörandenövervägs inom regeringskansliet.Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motionernaL409 och L410.Olovliga bortföranden av barn i internationella förhållandenI motion L420 av och () begärs etttillkännagivande från sida om åtgärder i syfte attförhindra att barn olovligen bortförs från Sverige.En motion med samma innehåll avstyrktes av utskottet våren1993 i betänkandet 1992/93:LU22 om olovliga bortföranden av barnsamt vårdnad och umgänge m.m. Utskottet hänvisade därvid tillvad som framkommit vid en av utskottet anordnad offentligutskottsutfrågning . Vidare hänvisade utskottetdels till ett i ärendet tillstyrkt förslag till ändring av 6kap. 15 § FB varigenom en uttrycklig bestämmelse infördes omatt domstolen när den bedömer en umgängesfråga skall beaktarisken för att barnet olovligen bortförs, dels till en dånyligen beslutad skärpning av fängelsestraffet för egenmäktighetmed barn. följde utskottet och avslog motionen.Utskottet finner nu inte skäl att göra någon annan bedömning ochavstyrker bifall till motion L420.Arvsrättsliga frågorBarns och makes rätt till arvI 3 kap. ÄB finns särskilda regler om makes arvsrätt. Efter deändringar som genomfördes i samband med den äktenskapsrättsligareformen gäller numera att den efterlevande maken harrätt till arv före bröstarvingar. Om den avlidne efterlämnarbröstarvingar som inte är också den efterlevande makensbröstarvingar, s.k. särkullbarn, har de emellertid rätt till attfå ut sitt arv vid förälderns död, men de kan avståfrån sin rätt härvidlag. Den efterlevande maken får frittdisponera över vad som tillfaller honom eller henne i arv menfår inte disponera över egendomen genom testamente, s.k. friförfoganderätt. När även den efterlevande maken avlider har denförst avlidnes arvingar rätt att ärva vad den efterlevande harfått i arv. Detta betecknas som efterarv och arvingarna kallasefterarvingar. Särkullbarn till den först avlidne har rätt tillefterarv endast om de inte fått ut hela sitt arv vid föräldernsdöd. Enligt 3 kap. 1 § andra stycket ÄB har den efterlevandemaken dock alltid rätt att ärva så mycket av den avlidneskvarlåtenskap att det tillsammans med hans eller hennes andel igiftorättsgodset och enskild egendom motsvarar fyra basbelopp.I de fall makarna innehaft endast giftorättsgods och intenågon arvinge fått ut sin arvslott vid den först avlidne makensdöd har efterarvingarna normalt rätt till hälften av den sistavlidnes tillgångar. I vissa fall kan emellertid boet efter densist avlidne komma att fördelas på ett annat sätt än genomhälftendelning. Ett sådant fall är att den efterlevande makengenom gåva eller därmed jämförlig handling, utan tillbörlighänsyn till den först avlidnes arvingar, orsakat väsentligminskning av sin egendom. Vederlag skall då utgå tillefterarvingarna för den del av minskningen som belöper på derasandel av boet (3 kap. 3 § första stycket ÄB). Om emellertidtillgångarna i boet inte räcker för att kompenseraefterarvingarna, skall gåvan eller dess värde återbäras. Enförutsättning är dock att "den som mottog gåvan insåg eller bortinse, att den lände efterarvingarna efter den först avlidne tillförfång". För talan om återgång gäller en preskriptionstid räknat från det gåvan mottogs (3 kap. 3 § andra stycketÄB). kan alltså talan inte väckas om att gåvanskall återgå till boet.1987 års ändringar i ÄB innebär inte att laglottsinstitutetavskaffats. gäller att hälften av den arvslott somenligt lag tillkommer bröstarvinge utgör hans laglott (7 kap.1 §). Bröstarvinges laglott skyddas inte bara mot testamenteutan även mot gåva som till syftet är att likställa medtestamente. Enligt 7 kap. 4 § ÄB kan bröstarvinge, omarvlåtaren i livstiden gett bort egendom under sådanaomständigheter eller på sådana villkor att gåvan till syftet äratt likställa med ett testamente, för att utfå sin laglotterhålla jämkning av gåvan, om inte särskilda skäl är däremot. mån det krävs för att skydda laglotten skall gåvan nedsättasoch motsvarande del av den bortgivna egendomen återbäras eller,om det inte kan ske, ersättning utges för dess värde. Om enbröstarvinge vill göra gällande sin rätt till laglott måste hanväcka talan mot gåvomottagaren från det attbouppteckningen efter arvlåtaren avslutades.Nuvarande regler om barns arvsrätt kritiseras i motion L402 avBertil (). I motionen begärs ett tillkännagivande frånriksdagen som innebär att en återgång bör ske till vad somgällde . Motionären menar att det är rimligt attbarnen får den primära arvsrätten och att högst hälften avtillgångarna kan testamenteras till andra mottagare.Inger () är i motion L404 kritisk mot den ovanredovisade preskriptionsbestämmelsen i 3 kap. 3 § andra stycketÄB. Motionären menar att det bör övervägas om inte den femårigapreskriptionstiden skall förlängas och begär etttillkännagivande därom.I motion L421 av () anförs att det förekommer"arvsplanering" i avsikt att utesluta särkullbarn fråndelaktighet i kvarlåtenskap. Enligt motionären bör problemetuppmärksammas i det fortsatta lagstiftningsarbetet.Vad först gäller motion L402 vill utskottet erinra om attlaglottsinstitutet, som framgått ovan, fortfarande finns kvar iÄB. För utfående av laglott äger således bröstarvinge enligt 7kap. 2 § påkalla jämkning av ett testamente.När det gäller arvsreglerna för make och barn vill utskottetpåminna om de överväganden som gjordes när nuvarandebestämmelser antogs av (prop. 1986/87:1,bet. LU18, rskr. Utskottet behandlade då motioner vari dedå föreslagna ändringarna kritiserades från olikautgångspunkter. I sitt av godkända betänkande erinradeutskottet om att arvsrätten ursprungligen fyllde en viktigsocial funktion genom att trygga avkomlingarnas ekonomiskasituation och bevara den avlidnes egendom, särskilt då fastegendom, inom släkten. har dock, anförde utskottetvidare, arvsrätten allmänt sett minskat i ekonomisk betydelsesamtidigt som vissa negativa verkningar av den uppkommit för denefterlevande maken. Då dödsfall inträffar i ett äktenskapsplittras ofta makarnas bo. Eftersom det inte minst vidlångvariga äktenskap uppkommer en ekonomisk sammanflätningmellan makarna håller de i allmänhet inte reda på vem som ägervad i det gemensamma hemmet och den efterlevande kan då upplevasituationen som att han eller hon måste avstå från sin egendom.Maken kan också bli tvungen att flytta från bostaden och avståfrån möbler m.fl. tillhörigheter eller skaffa fram kontanter föratt lösa ut bröstarvingarna. Vidare anförde utskottet attmöjligheten att få del av kvarlåtenskapen som regel har mindrebetydelse för bröstarvingar som flyttat hemifrån och kanförsörja sig själva än för den efterlevande maken. Så längebarnen bor kvar i det gemensamma hemmet framstår det somsjälvklart för dem att hemmet inte skall splittras. Är barnensmå är vidare deras grundförsörjning tryggad genombarnpensionerna. Såvitt gäller makarnas gemensamma barn pekadeutskottet på att det dessutom normalt inte finns någon anledningatt anta att deras försörjningsmöjligheter skulle äventyras omkvarlåtenskapen får disponeras av den efterlevande föräldern. flesta fall betyder arvet föga för barnens försörjning medandet för den efterlevande föräldern kan ha viss betydelse för attfå behålla boet intakt. Dessutom åberopade utskottetundersökningar som visar att det i betydande utsträckningförekommer testamenten till efterlevande make. Betecknande ärockså, framhöll utskottet, att det förekommer i storutsträckning att gemensamma bröstarvingar avstår från sitt arvefter den först avlidne föräldern till förmån för denefterlevande. Denna utveckling tyder på att bröstarvingarna iallmänhet inte uppfattar den efterlevande makens rätt attbehålla kvarlåtenskapen som ett hot mot deras framtidamöjligheter att få ut sitt arv. Enligt utskottets mening fannsdet således åtskilliga skäl som talar för att den efterlevandemaken bör ges en starkare ställning i arvsrättsligt hänseende.En sådan reform, framhöll utskottet, måste ske påbröstarvingarnas bekostnad. I sammanhanget åberopade utskottetockså betydelsen av att det på ifrågavarande område tillskapadesnordisk rättslikhet. På grund av det anförda ställde sigutskottet bakom förslaget i den då aktuella propositionen att enmake skall ha rätt att före bröstarvinge ärva kvarlåtenskapenefter sin make, och motionsyrkandena avstyrktes.Enligt utskottets mening äger vad som sålunda anfördesfortfarande giltighet. Utskottet kan därför inte tillstyrka ettmotionsförslag som går ut på att den tidigare ordningen förbarns rätt att ta arv åter införs.Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motion L402.Vad därefter gäller det spörsmål som tas upp i motion L404vill utskottet erinra om att ett liknande motionsyrkandebehandlades (bet. 1989/90:LU23). Utskottet förklaradesig därvid ha förståelse för synpunkten att en preskriptionstidpå i vissa fall kan te sig alltför kort med hänsyn tillefterarvingarnas intressen. Utskottet strök emellertid samtidigtunder att återgång av en gåva medför att gåvomottagaren blirskyldig att återlämna gåvan eller utge ersättning för dessvärde. För den som mottagit en gåva och kanske förbrukat den kanen återgång medföra ekonomiska svårigheter. Det är uppenbart,fortsatte utskottet, att särskilt hänsynen till den enskildegåvomottagarens intressen sätter ganska snäva gränser förmöjligheterna att genom längre preskriptionstider förbättraefterarvingarnas ställning i förhållande till vad som redangäller. Problemet är till sin karaktär på intet sätt begränsattill återgång av gåva enligt ÄB utan motsvarandeavvägningssvårigheter återfinns i andra rättsliga sammanhang,t.ex. när det gäller tidsfristerna vid återvinning i konkurs.Vid en samlad bedömning ansåg utskottet att det, i vart fall förnärvarande, inte finns skäl att företa en sådan översyn avpreskriptionsregeln vid återgång av gåva enligt ÄB som begärdesi den då aktuella motionen. Med det anförda avstyrkte utskottetbifall till motionen.Enligt utskottets mening finns det inte heller nu skäl attförorda en sådan översyn som motionären begär. Utskottetavstyrker bifall också till motion L404.När det slutligen gäller motion L421 vill utskottet peka påatt bröstarvinges rätt till laglott skyddas genom den ovanredovisade bestämmelsen i 7 kap. 4 § ÄB. Bl.a. har med stöd avdenna bestämmelse en serie rättshandlingar (äktenskapsförord ochbodelningar) varigenom den alldeles övervägande delen avmakarnas giftorättsgods gjorts till makens enskilda egendomjämkats till förmån för den andra makens barn (se rättsfalletNJA 1985 s. 414). Det kan dock inte uteslutas att också andraåtgärder kan behöva vidtas för att skydda särkullbarns rätt tillarv. Utskottet utgår från att frågan övervägs i lämpligtsammanhang. Något särskilt initiativ med anledning av motionL421 finner utskottet dock inte påkallat.BoutredningsmanEn fråga som gäller reglerna om förordnande av boutredningsmantas upp av () i motion L414. Motionären anseratt det är olämpligt att det inte finns något som hindraratt den som varit god man också kan utses att varaboutredningsman i dödsboet efter sin tidigare huvudman. Med dennuvarande ordningen finns det, menar motionären, risk för atttveksamheter från tiden som god man aldrig kommer . Imotionen begärs tillkännagivande om en ändring i detta avseendeav bestämmelserna i 19 kap. ÄB.En god man har ställning som legal ställföreträdare för enannan person, vilken dock inte förlorar sin rättsligahandlingsförmåga i och med godmansskapet. God man kan förordnasi en rad olika situationer. Enligt 11 kap. 4 § FB kan domstolförordna god man för den som på grund av sjukdom, hämmadförståndsutveckling, försvagat hälsotillstånd eller liknandeförhållande behöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sinegendom eller sörja för sin person. Enligt 11 kap. 12 § FBskall till god man utses en rättrådig, erfaren och i övrigtlämplig man eller kvinna. I 17 kap. FB finns bestämmelser omtillsyn över den förvaltning som utövas av gode män.Bestämmelserna innebär bl.a. att överförmyndaren skall granskaförvaltningen (1 och 7 §§).ÄB:s regler om dödsboförvaltning, boutredningsman ochbouppteckning finns i 18--20 kap. ÄB. Huvudregeln är enligt 18kap. 1 § att dödsbodelägarna (dvs. efterlevande make ellersambo, arvingar och universella testamentstagare) gemensamtförvaltar den dödes egendom under boets utredning. Om någondödsbodelägare begär det skall rätten besluta att egendomenskall avträdas till förvaltning av boutredningsman (19 kap.1 §). Enligt 19 kap. 3 § skall val av boutredningsman ske påett sådant sätt att uppdraget kan förväntas bli utfört med deninsikt som boets beskaffenhet kräver. Särskilt avseende skallfästas vid förslag från dem, vilkas rätt är beroende avutredningen. Det finns ingenting som hindrar att dödsbodelägareförordnas till boutredningsman. Om den döde haft en god manenligt de ovan redovisade bestämmelserna i finns det ingethinder mot att denne utses till boutredningsman.Boutredningsmannen företräder dödsboet mot tredje man samtäger tala och svara i mål som rör dödsboet. Enligt en uttryckligbestämmelse (19 kap. 18 § ÄB) är han skyldig att ersätta skadasom han vållat dödsboet eller någon annan vars rätt är beroendeav utredningen.Utskottet anser sig inte kunna förorda en ordning som innebäratt den som varit förordnad som god man enligt FB automatisktskulle vara utesluten att som boutredningsman handha förvaltningav dödsboet efter sin huvudman. I många fall torde det enligtutskottets mening snarare finnas skäl för att den gode mannen,som har insikt i boet, också förordnas som boutredningsman.