bet · GI01LU2 · 1994-11-15 00:00:00 — Ideella föreningar, franchising och godtrosförvärv I betänkandet behandlar utskottet tre motioner, väckta underden allmänna motionstiden vid föregående . En motion rörlagstiftning om ideella föreningar, en rör lagstiftning omfranchising och i en tredje motion tas upp vissa frågor omgodtrosförvärv av lösöre.Utskottet avstyrker bifall till motionerna. 1993/94:L218 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag till lagstiftning för de ideellaföreningarna.1993/94:L901 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om behovet av en lagstiftning omfranchising samt tilläggsdirektiv till 1992 årsarbetsrättskommitté.1993/94:L906 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom behovet av en översyn av lagstiftningen om godtrosförvärv avlösöre för att utröna möjligheterna till ett bättre skydd förbrottsoffren. Ideella föreningarEn förening är, i likhet med bolaget, en personsammanslutningvars uppgift kan sägas vara att genom sin verksamhet främja ettför deltagarna gemensamt ändamål, ofta att åstadkomma vinst tillfördelning bland dessa. Föreningen är en juridisk person, dvs.den har rättskapacitet i samma mening som fysiska personer ochden kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter samthar en egen -- från medlemmarnas tillgångar avskild --förmögenhet. En skillnad i förhållande till bolaget är attföreningen typiskt sett är öppen på det sättet attmedlemsantalet kan växla utan att föreningens stadgar förstmåste ändras.Föreningarna delas i juridiskt hänseende in i ekonomiskaföreningar och ideella föreningar. De ekonomiska föreningarnaregleras i den gällande lagen(1987:667) om ekonomiska föreningar som ersatt lag isamma ämne. En ekonomisk förening skall enligt lagenregistreras. För registrering som ekonomisk förening fordras attföreningen har till ändamål att främja medlemmarnas ekonomiskaintresse genom ekonomisk verksamhet i kooperativ form.Om någon av de för en ekonomisk förening grundläggandekännetecknen saknas, kan i stället en ideell förening föreligga.De ideella föreningarna är inte lagreglerade och det saknas överhuvud taget rättsregler som är inriktade på dessa. En ideellförenings verksamhet regleras därför i stället av föreningensstadgar och genom de principer -- allmänna rättsgrundsatser --som har utvecklats genom bl.a. domstolsavgöranden. För att enideell förening skall anses som en juridisk person och harättskapacitet krävs det enligt dessa principer att det finns enstyrelse och att stadgar av viss fullständighet antagits.I första hand är det självfallet föreningar som har ettideellt syfte som räknas som ideella föreningar. Därvidlag ärvarje annat syfte än att främja medlemmarnas ekonomiska intresseatt anse som ideellt. Så länge en förenings syfte är ideellt,betraktas föreningen alltid som en ideell förening, vilketbetyder att det inte finns något hinder mot att en ideellförening bedriver näringsverksamhet för att befrämja det ideellasyftet. Även föreningar som har ett ekonomiskt syfte är ideella,så länge de inte bedriver ekonomisk verksamhet. En ideellförening får dock inte -- såsom de ekonomiska föreningarna --både främja medlemmarnas ekonomiska intresse och bedrivaekonomisk verksamhet.I motion L218 av () anförs att det ärmärkligt att det saknas civilrättslig lagstiftning för deideella föreningarna eftersom flera av dem förvaltar betydandetillgångar och har många medlemmar. Rättssäkerheten förmedlemmarna och skyddet för minoriteter skulle enligt motionärenstärkas betydligt om en civilrättslig lagstiftning kom tillstånd. Motionären yrkar därför att hos regeringenbegär förslag till lagstiftning för de ideella föreningarna.Utskottet kan konstatera att frågan om lagstiftning rörande deideella föreningarna har prövats åtskilliga gånger avriksdagen med anledning av motioner med samma syfte som den nuaktuella. På förslag av lagutskottet har motionerna avslagits avriksdagen (se senast bet. 1991/92:LU23). Som utskottetframhållit då frågan har varit aktuell (se LU1983/84:14) är frågan om en civilrättslig reglering av deideella föreningarnas förhållanden förenad med åtskilligasvårigheter. Bl.a. är det med hänsyn till de väsentligaskillnaderna mellan olika föreningars karaktär svårt attåstadkomma regler som passar alla föreningar. Någraomständigheter har inte heller nu framkommit som tyder på attavsaknaden av lagregler medfört några betydande olägenheter.Till det sagda vill utskottet ånyo framhålla att de ideellaorganisationerna måste ges ett betydande utrymme för att självabesluta om sina angelägenheter och att man i lagstiftning därförbara kan ge grundläggande bestämmelser beträffande föreningarnasverksamhet och deras förhållande till sina medlemmar. Vissasådana regler har utbildats i rättspraxis. När det gäller de imotionen upptagna spörsmålen om medlemmens förhållande tillföreningen vill utskottet erinra om att tvister mellan enförening och medlemmarna kan prövas av allmän domstol. I de fallföreningens stadgar innehåller bestämmelser som är oskäliga motmedlemmarna kan bestämmelserna jämkas eller ogiltigförklaras avdomstol. I sammanhanget finns också skäl att erinra om att deideella föreningarna i stor utsträckning kan tillämpabestämmelserna i lagen om ekonomiska föreningar samt attåtskilliga lagbestämmelser som gäller för de olikaassociationsrättsliga verksamhetsformerna är tillämpliga ocksåpå ideella föreningar. Exempelvis är en ideell förening somdriver näringsverksamhet bokföringspliktig liksom andranäringsidkare.De skäl som har återgivits har vid ett flertal tillfällenlett utskottet till uppfattningen att det saknas skäl för enlagstiftning beträffande de ideella föreningarna. Någonanledning att nu inta en annan ståndpunkt i frågan föreliggerinte. Utskottet avstyrker följaktligen bifall till motion L218.FranchisingFranchising är en form av samverkan mellan två näringsidkare,franchisegivaren och franchisetagaren. Den förstnämnde upplåtergenom ett franchiseavtal åt en eller flera franchisetagarerätten att mot ersättning sälja varor eller tjänster under visstnamn och ett visst kännetecken som tillhandahålls avfranchisetagaren. Franchising utmärks av ett gemensamtuppträdande utåt från franchisegivarens och hansfranchisetagares sida. Franchisetagarens verksamhet bedrivs docki eget namn och för egen räkning. Villkoren för verksamhetenregleras vanligen genom ett standardavtal mellan parterna. Detfinns ingen svensk lagstiftning om franchising.Svenska Franchiseföreningen är en ideell sammanslutning meduppgift att sprida kunskap om franchising och att verka för attfranchising bedrivs på ett klanderfritt sätt. Föreningen, somhar såväl franchisegivare som franchisetagare som medlemmar, harutarbetat etiska regler för franchising. Nämnden fullgör sinuppgift genom uttalanden och den utgörs av ordförande, viceordförande och ytterligare fyra ledamöter. Ordföranden och viceordföranden skall vara jurister med erkänd kompetens, friståendefrån huvudmannen men med kännedom om franchising. De övrigaledamöterna skall hämtas från föreningens medlemsföretag, tvåfrån givare- och två från tagaresidan. Samtliga ledamöter utsesav huvudmannen. Nämnden kan ta upp ett ärende efterframställning från myndighet, företag, organisation ellerenskild person som har ett berättigat intresse av frågan.Nämnden kan också ta upp ett ärende på eget initiativ.Med anledning av ett riksdagsbeslut om att regeringen bordeutreda de frågor och problem av juridisk natur som kanaktualiseras i samband med franchising (bet. NU 1983/84:3)tillsattes 1984 med uppdrag att utredafrågor om franchising. Utredningen presenterade ett förslag tilllag om franchising. Lagförslaget innehöll en definition av vadsom avses med franchising samt vidare bestämmelser om bl.a.uppsägningstidens längd, informationsskyldighet i förhållandetill tredje man och förhandlingsskyldighet för franchisegivaren.Regeringen har beslutat lägga utredningen tillhandlingarna.I motion L901 av och ()framhålls att det är en allvarlig olägenhet att företagsformenfranchising inte är lagreglerad. Enligt motionärerna är nämligende avtal som träffas mellan franchisegivare och franchisetagareoftast ensidigt utformade till franchisetagarnas nackdel.Franchiseföreningen, som har såväl franchisetagare somfranchisegivare som medlemmar, har enligt motionärerna givitsden sammansättningen för att förhindra förhandlingar medFranchisetagarnas (), som är den endaorganisation som tillvaratar franchisetagarnas intressengentemot franchisegivarna när det gäller villkor i avtalenmellan parterna samt fackliga och sociala frågor i övrigt. Enlagstiftning om franchising behövs som skydd för den ofta mycketutsatta grupp av småföretagare som franchisetagarna utgör.Därtill kommer att franchisetagarna i förenings- ochförhandlingshänseende måste likställas med s.k. jämställdauppdragstagare. Den frågan bör utredas. Någon ny utredning närdet gäller reglerna om franchising behövs inte. Den lagstiftningsom krävs bör bygga på förslagen i Franchiseutredningensbetänkande.Utskottet kan konstatera att frågan om lagstiftning omfranchising senast behandlades av (se bet.1992/93:LU34). Frågan blev , , föremålför en utförlig behandling i det av godkändabetänkandet /93:LU2. Utskottet, som därvid ansåg att någonlagstiftning om franchising inte borde införas, erinrade om atten relativt noggrant reglerad självsanerande verksamhetuppkommit med inslag av bl.a. uppföranderegler och förekomstenav en etisk nämnd med uppgift att verka för god affärssed påområdet. Några olägenheter till följd av denna ordning syntesinte ha framkommit. Utskottet konstaterade vidare att regeringeninte funnit skäl att lägga fram förslag om franchising pågrundval av betänkande. Utskottet fann försin del inte skäl till annan bedömning av behovet avlagstiftning på området. Enligt utskottets mening bordeemellertid utvecklingen följas uppmärksamt, och inte minst bordeförhållandena utomlands studeras närmare. Utskottet framhöllockså att som utgångspunkt måste gälla att frågan skall hanterasi på ett sätt som står i överensstämmelse med deninternationella utvecklingen. Skulle mot den bakgrundenförhållandena påkalla lagstiftningsåtgärder får regeringen pånytt överväga behovet av sådana åtgärder och eventuelltförelägga förslag i ämnet.Utskottet kan konstatera att inget europeiskt land har införtsärreglering om franchising. Inom UNIDROIT, ett internationelltinstitut med uppgift att verka för harmonisering avprivaträtten, har en arbetsgrupp påbörjat studier avfrågor som har samband med franchising. Arbetsgruppens uppgiftär att lämna förslag om hur institutets vidare agerande påområdet bör läggas upp. Även inom har frågan omfranchising tagits upp men enligt vad utskottet har erfaritkommer man att avvakta resultatet av det arbete som bedrivsinom UNIDROIT.Utskottet vidhåller sin tidigare redovisade uppfattning ochanser således att någon lagstiftning om franchising nu inte börinföras. Utskottet avstyrker därmed bifall till motion L901.GodtrosförvärvRegler om godtrosförvärv finns i lagen (1986:796) omgodtrosförvärv av lösöre, vilken trädde i kraft den 1 januari1987. Bestämmelserna innefattar i huvudsak en kodifiering av derättsregler på området som utbildats i rättspraxis. Lageninnebär emellertid också en skärpning och precisering av de kravsom ställs på en förvärvare av lösöre för att denne skall ansesvara i god tro. Sålunda skall enligt 3 § en förvärvare anses havarit i god tro endast om det är sannolikt att egendomensbeskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds ochomständigheterna i övrigt var sådana att han inte borde hainsett att överlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen.Regeln, som kom till bl.a. i syfte att motverka handeln medstöldgods, kan sägas innebära att, om situationen vidköpetillfället på något sätt avviker från vad som kan ansesnormalt, krav ställs på särskild försiktighet hos förvärvaren.Godtroskravet innebär en långtgående skyldighet att vidförvärvet iaktta aktsamhet beträffande överlåtarens rätt attförfoga över egendomen. Bedömningen av om förvärvaren har varittillräckligt aktsam skall göras i två led. Först skallförvärvaren göra sannolikt att vissa omständigheter förelåg,dvs. hur det gick till vid förvärvet. Därefter skall man bedömaom dessa omständigheter är sådana att förvärvaren kan anses hauppfyllt kraven på aktsamhet vid förvärvet. Aktsamhetskravenskall anpassas efter egendomens beskaffenhet, de förhållandenunder vilka egendomen bjöds ut och omständigheterna i övrigt.Kraven på aktsamhet för ett giltigt godtrosförvärv ställshögre än de krav som avgör om en förvärvare av egendomen gjortsig skyldig till häleri. Den straffrättsliga och dencivilrättsliga bedömningen skall sålunda göras efter olikamåttstockar. Detta kan få till följd att åtalet mot enförvärvare för häleri lämnas utan bifall men att förvärvarenändå inte skall anses ha gjort ett civilrättsligt giltigtgodtrosförvärv.Lagen om godtrosförvärv av lösöre innehåller också regler omatt den som på grund av någon annans godtrosförvärv har förloratäganderätten till viss egendom har rätt att få denna tillbakamot lösen. Den som vill lösa till sig egendomen skall krävatillbaka den från innehavaren från det att hanfick eller måste antas ha fått kännedom om dennes innehav (4 §).Lösenbeloppet skall motsvara innehavarens kostnader förförvärvet av egendomen och dess förbättring. Vidare skall hänsyntas till förändringar i penningvärdet. Beloppet behöver dockaldrig överstiga sakens värde i den allmänna handeln (5 §).Rätten till lösen torde ha störst betydelse när det gällerpersonliga föremål med värden utöver de rent ekonomiska,museiföremål och annat, där en utgiven försäkringsersättninginte medger ersättningsköp.Regeringen har beslutat tillkalla ensärskild utredare för att se över lagen om godtrosförvärv avlösöre. Enligt direktiven (dir. 1993:102) är utredarenshuvuduppgift att utvärdera tillämpningen av lagen såvitt gällergodtrosförvärv av stöldgods och att utreda om reglerna börändras i syfte att motverka handeln med stöldgods. I uppdragetingår bl.a. att överväga en ordning med omvänd bevisbörda,enligt vilken det skulle ankomma på förvärvaren att styrka singoda tro för att få behålla egendomen. Utredningsuppdraget skallredovisas före utgången av år 1994.Bestämmelserna om godtrosförvärv av lösöre kritiseras i motionL906 av (). Motionären anser attbestämmelserna inte hindrar handeln med stöldgods utan snarareskyddar en lögnaktig tjuv på brottsoffrets bekostnad. Hon begärdärför en översyn av lagstiftningen.Frågan om en översyn av lagen om godtrosförvärv av lösöre harbehandlats av vid ett flertal tillfällen med anledningav motioner, (se bet. 1993/94:LU2). redan då kunde konstatera var syftet medmotionsyrkandena tillgodosett genom den beslutade -- och numerapågående -- utredningen. Av samma skäl bör inte heller motionL906 föranleda någon vidare åtgärd. beträffande ideella föreningaratt avslår motion 1993/94:L218,2. beträffande franchisingatt avslår motion 1993/94:L901,3. beträffande godtrosförvärvatt avslår motion 1993/94:L906.Stockholm den 15 november 1994På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (), (), (), Per Stenmarck (m), (),(), (), (), EvaArvidsson (s), (), (),(), (), (), (), () och ().