bet · GH01AU17 · 1994-04-14 00:00:00 — Regeringsförslagetkan leda till att man tar lättare på sitt ansvar att bevaka attavtalen följs, anför Socialdemokraterna.Trots de angivna betänkligheterna säger sig Socialdemokraternavara beredda att pröva regeringens förslag, eftersomjämställdhet är en så viktig fråga för partiet.Socialdemokraterna förutsätter att parterna tar det fullaansvaret för sina avtal och att avtalen utvecklas i en förjämställdhetsarbetet positiv riktning. De betonar vikten av attarbetet följs upp och utvärderas.Socialdemokraterna föreslår utvidgade resurser för JämO.Utskottet återkommer till denna fråga i den senareframställningen.Vänsterpartiet välkomnar regeringsförslaget, inte minstmed tanke på den allmänna och icke förpliktande karaktären hosmånga kollektivavtal på området. I partiets motion A44 (yrk. 1)begärs ett tillkännagivande om jämställdhetslagen ochavtalsrätten. Med anledning av att det från fackligt håll ocharbetsgivarhåll ibland hävdas att utökade befogenheter för JämOkolliderar med avtalsrätten framhåller partiet att t.ex. fråganom lika lön för kvinnor och män gäller diskriminering.Verkligheten har visat att dagens svenska modell i den form dentillämpas inte räcker till, sägs det i motionen. Partiet ärockså kritiskt till att skyldigheten att upprättajämställdhetsplaner inte gäller företag med färre än tioanställda. Lagtexten bör därför ändras i detta hänseende (yrk.5).Motion A804 av () utgår från ettEU-perspektiv och pekar på brister i den svenska lagstiftningen,däribland möjligheten att avtalsvägen desavouerajämställdhetsarbetet (yrk. 2, delvis).Lagens dispositivitet kritiseras också i motion A813 avChrister m.fl. (fp) (yrk. 2, delvis). Arbetsmarknadensparter skall inte kunna avtala bort lagen, sägs det i motionen.I en annan motion från allmänna motionstiden, A809, avRose-Marie Frebran och () förordas attjämställdhetslagen görs dispositiv på det sättet, att endastavtal som sträcker sig längre än lagen skall godtas (yrk. 1).Slutligen vill m.fl. (s) enligt motion A450(yrk. 24) att jämställdhetsplanerna ges en inriktning som kanstärka kvinnornas position i arbetslivet.UtskottetFrågan om jämställdhetslagens regler om aktiva åtgärder skallvara tvingande eller ej diskuterades redan i förarbetena tillden äldre jämställdhetslagen (1978/79:175 s. 30 f.). Närlagstiftaren stannade för att ge utrymme åt parterna påarbetsmarknaden att själva finna arbetsmetoder ijämställdhetsarbetet som bäst passade deras förhållanden skeddedet i förlitan på att de använde detta utrymme för att bedrivaett effektivt arbete för jämställdhet i den riktning som lagenuttryckte. Utgångspunkten var att de kollektivavtal somträffades på jämställdhetsområdet verkligen skulle vara avtalsom var ägnade att föra utvecklingen framåt och leda till etteffektivt jämställdhetsarbete på arbetsplatserna.Den utredning som låg till grund jämställdhetslagföreslog i sitt betänkande (SOU 1990:41) att det skullefastställas en miniminivå för vad avtalen skulle innehålla. Enbakgrund till detta var att förväntningarna på partssamarbetetinte till alla delar hade blivit infriade. Lagstiftaren stodemellertid fast vid att reglerna alltjämt skulle varadispositiva. Vid behandlingen i utskottet (1990/91:AU17)uttalade arbetsmarknadsutskottet dock förståelse förutredningens ståndpunkt. En uttalad förutsättning för utskottetsgodtagande av regeringsförslaget om fortsatt dispositiva reglervar att arbetsmarknadens parter lokalt skulle leva upp till sittansvar för att jämställdhetsarbetet skulle få en bättreprioritet i det fackliga arbetet. Utskottet antog också att denya reglerna om jämställdhetsplaner skulle leda till att avtalenblev mer åtgärdsinriktade.Det är inte utan besvikelse som arbetsmarknadsutskottet nu kannotera vad som uppges i propositionen om att några nya centralaavtal inte har tillkommit sedan ikraftträdandet avjämställdhetslagen och att inte heller någratillägg har gjorts i befintliga centrala avtal med anledning avden nya lagen. Som konstateras i propositionen synes möjlighetenatt träffa kollektivavtal inte ha lett till det ökade intresseför att utveckla sådana avtal på jämställdhetsomådet somlagstiftaren velat stimulera till. En förutsättning fördispositiviteten har således brustit.Socialdemokraternas betänkligheter föranleder utskottet attframhålla, att det är det förhållandet att kollektivavtalen ärhållna i allmänna ordalag och endast i få fall innehåller någraregler som är klart förpliktande som är ett skäl att göra lagensregler tvingande. Det är därför heller inte förvånande att brottmot avtalen ifrågasatts i endast liten utsträckning.Med tvingande regler på området får JämO möjligheter attövervaka lagens efterlevnad i fråga om aktiva åtgärder på helaarbetsmarknaden. Att JämO kan fullgöra granskning avom jämställdhetsplaner har upprättats, eftersom större delen avarbetsmarknaden inte avtalsreglerat denna fråga, ser utskottetinte som något skäl mot förslaget att utvidgagranskningsområdet.Som konstateras i propositionen får JämO i fortsättningen enmera fullständig överblick av situationen på helaarbetsmarknaden och bättre underlag att driva på utvecklingen.Utskottet ser detta som en stor fördel.Utskottet delar inte Socialdemokraternas farhågor för att enutvidgad roll för JämO skulle leda till ett minskat intresse hosparterna att driva på jämställdhetsarbetet. Oavsett om reglernaär tvingande eller ej förutsätter ett meningsfulltjämställdhetsarbete intresse och engagemang från parternasjälva. Även i fortsättningen måste huvudansvaret vila på dem.Som framhålls i propositionen är inte tanken att JämO skallfullgöra en polisiär roll i sammanhanget. I första hand är det istället fråga om att ombudsmannen skall sprida kunskap påarbetsplatserna och i kontakter med parterna. liksom tidigarebör betonas att utbyte av uppslag och idéer och ömsesidiginformation mellan olika sektorer av arbetsmarknaden, mellansamhällets jämställdhetsorgan och arbetsmarknadensorganisationer ger de bästa förutsättningarna för framgång ijämställdhetssträvandena.Av det anförda följer att utskottet godkänner propositionensförslag i den nu berörda delen. Motionerna A804 (fp) och A813(fp), som förordar tvingande lagstiftning på området, får ansesi motsvarande delar tillgodosedda med utskottetsställningstagande. Även motion A809 (kds), som förordar attendast kollektivavtal som sträcker sig längre än lagen skallgodtas, får anses väsentligen tillgodosedd i nu berörthänseende.Det anförda innebär vidare att utskottet inte kan ställa sigbakom Socialdemokraternas begäran om tillkännagivande i motionA40, yrkande 8, som således avstyrks.När det gäller det av begärda tillkännagivandetom jämställdhetslagen och avtalsrätten kan utskottet --liksom motionärerna -- konstatera att jämställdhetslagenslönediskrimineringsförbud är tvingande. Något tillkännagivandeav det slag som partiet begär i sin motion A44 kan därför inteanses påkallat.Med anledning av det i samma motion uppställda kravet att allaarbetsgivare -- således inte bara de med färre än tio anställda-- skall vara skyldiga att upprätta jämställdhetsplaner villutskottet hänvisa till vad som sades i anslutning till attregler om jämställdhetsplaner infördes i 1991 årsjämställdhetslag. Enbart de riktigt små verksamheterna bordeundantas från denna skyldighet enligt propositionen (prop.1990/91:113 s. 74 f.). Behovet av en skriftlig jämställdhetsplanför de minsta arbetsplatserna måste bedömas som ringa.Arbetsgivaren torde enligt propositionen i de flesta fall ändåha en löpande god överblick av hur resurser och kompetens kanutnyttjas. Utskottet anser att gränsdragningen alltjämt ärrimlig.Vad som anförts med anledning av nu berördamotionsyrkanden innebär att dessa avstyrks av utskottet.Vad slutligen gäller synpunkterna på jämställdhetsplanernasinriktning i m.fl. (s) motion A450 (yrk. 24)har utskottet ingen avvikande uppfattning. Syftet med planernaär att stärka främst kvinnornas position i arbetslivet. Det nyssbehandlade förslaget om att göra reglerna om bl.a.jämställdhetsplaner tvingande bör enligt utskottets mening kunnaverka i rätt riktning i det avseendet. Något uttalande härutöverkan inte anses påkallat med anledning av motionsyrkandet, somsåledes avstyrks.Lagregler om löneskillnader och lönediskrimineringDen nuvarande lagen innehåller i 2 § -- som tillkom genom 1991års jämställdhetslag -- en bestämmelse om samverkan mellanarbetsgivare och arbetstagare för att utjämna och förhindraskillnader i löner och andra anställningsvillkor mellan kvinnoroch män som utför arbete som är lika eller som är att betraktasom likvärdigt.I 18 § finns en regel med förbud mot lönediskriminering. Sådanskall anses föreligga när en arbetsgivare tillämpar lägre löneller annars sämre anställningsvillkor för en arbetstagare ändem som arbetsgivaren tillämpar för arbetstagare av motsatt kön,när de utför arbete som är lika eller som är att betrakta somlikvärdigt på arbetsmarknaden. Detta gäller inte om skillnadernaberor på arbetstagarnas olika förutsättningar för arbetet elleri varje fall inte beror på kön.Någon uttrycklig regel som ålägger arbetsgivaren att aktivtverka mot löneskillnader på grund av kön finns inte.Den s.k. tillsattes kortefter det att den nya jämställdhetslagen hade antagits avriksdagen. I betänkandet Löneskillnader och lönediskriminering,Om kvinnor och män på arbetsmarknaden (SOU 1993:7) föreslogs ifråga om jämställdhetslagen en ny regel om att arbetsgivarenårligen skall kartlägga förekomsten av och analysera orsakernatill löneskillnader mellan kvinnor och män som utför arbete somär lika eller som är att betrakta som likvärdigt.Kartläggning av löneskillnaderPropositionenI propositionen konstateras att arbetsgivare redan med de nugällande reglerna är skyldiga att upprätthålla principen om likalön för kvinnor och män för lika eller likvärdigt arbete. anser regeringen att en uttryckligskyldighet att kartlägga löneskillnader mellan kvinnor och mänbör anges i lagen.Tanken på att statsmakterna skulle anvisa metod ellertillvägagångssätt -- såsom systematisk arbetsvärdering -- föratt uppnå lika lön avvisas. I stället måste det enligtregeringen stå varje arbetsgivare fritt att i samråd medarbetstagarorganisationerna komma fram till hur detta skall ske.Någon form av gruppering vid kartläggningen anses nödvändig.Regeringsförslaget avviker i detta hänseende från utredarensförslag. Kritik har nämligen vid remissbehandlingen framförtsmot utredningsförslaget för att det skulle föra med sig ett kravpå arbetsvärdering. Utredningsförslaget innebär krav på attarbetsgivaren skall kartlägga och analysera löneskillnadervid lika eller likvärdigt arbete.Regeringsförslaget går i stället ut på att arbetsgivaren varjeår skall kartlägga förekomsten av löneskillnader mellankvinnor och män i skilda typer av arbete och för olikakategorier arbetstagare. Därmed anknyts indelningen till denterminologi som redan finns i lagens regler om aktiva åtgärder.Förfarandet vid grupperingen innebär att arbeten kan grupperasmed hänsyn både till sin funktion och till sin nivå, och enjämförelse mellan grupperna kan därefter göras. Det innebär attkartläggningen också omfattar arbetstagare på samma arbetsplatsvars löner inte regleras genom samma avtal.Regeln om kartläggning placeras bland reglerna om aktivaåtgärder i anslutning till bestämmelserna omjämställdhetsplaner. I planen skall resultatet av kartläggningenredovisas översiktligt, liksom de åtgärder som kartläggningenmotiverar. En redovisning av de planerade åtgärderna skall tasin i efterföljande års plan.Enligt propositionen är det angeläget att de enskildaarbetstagarna får del av både kartläggningen och innehållet ijämställdhetsplanen.Reglerna skall inte gälla för arbetsgivare med färre än tioanställda. Därmed undviks bl.a. risken för att enskildaarbetstagares löner offentliggörs. På små arbetsplatser somomfattas av kartläggningsskyldigheten bör av hänsyn till denenskildes integritet kartläggningen kunna göras mindredetaljerad.En följd av det tidigare redovisade förslaget att lagensregler om aktiva åtgärder skall göras tvingande blir att JämOgenerellt kommer att ha tillsyn över tillämpningen av den nyaregeln om kartläggning av löner.MotionerSocialdemokraterna anser i sin motion A40 att enförsvagning av den solidariska lönepolitiken är den störstarisken för att löneskillnaderna mellan kvinnor och män på nyttskall öka. Diskriminerande löneskillnader måste angripas medstöd av lagstiftning. JämO måste också bli mera pådrivande pådetta område, sägs det i motionen. Förslag framförs om ökaderesurser till JämO, till vilket utskottet återkommer.När det gäller den föreslagna regeln om kartläggning avlöneskillnader anser Socialdemokraterna att skyldigheten börgälla alla arbetsgivare. Begränsningen till arbetsgivare medfärre än tio arbetstagare bör därför tas bort. Det bör enligtSocialdemokraterna också krävas att arbetsgivaren analyserarorsakerna till löneskillnaderna, alltså inte bara kartlägger dem(yrk. Ett likartat krav framställs i partiets motion A254(yrk. 39) från den allmänna motionstiden liksom i MargaretaWinbergs m.fl. (s) motion A814 (yrk. 4).Vänsterpartiet stöder i sin motion A44 (yrk. 4) förslagetom kartläggning av löneskillnader, men anser liksomSocialdemokraterna att skyldigheten bör gälla alla arbetsgivare.Partiet är i övrigt kritiskt till de begränsade möjligheter somjämställdhetslagen ger -- även med de nu föreslagnaförändringarna -- att angripa löneskillnader.Vänsterpartiet förordar (yrk. 2) en ändring avjämställdhetslagen i enlighet med den kanadensiska delstatenOntarios lagmodell för lika lön. Som grundprincipernaredovisas i motionen innebär lagmodellen att arbetsgivare medfler än 100 anställda skall genomföra en könsneutralarbetsvärdering och en plan för årliga lönejusteringar. Minst enprocent av löneumman måste avsättas för kvinnodomineradearbeten. Mindre arbetsgivare behöver inte upprätta en plan, menmåste ha genomfört likalöneprincipen med de störrearbetsgivarna. Om detta försummas, kan de åläggas att justeralönen. Även i partiets motion A810 (yrk. 3) från den allmännamotionstiden förordas en liknande ordning.Motion A41 av () gäller särskiltjämställdhetsplanerna. Osakliga löneskillnader måstemotverkas, anser motionären, men det är viktigt attinte lagstiftningen uppfattas som ett hinder för arbetsgivarensoch arbetstagarens naturliga engagemang. Regler och sanktionerär inte alltid bästa sättet att nå goda och varaktiga resultat.De mindre företagen kan ha svårigheter att genomförakartläggningar och planer. Verkligheten visar att även kommunerhar svårt att uppfylla lagens krav. Det finns goda skäl att troatt det i propositionen framlagda förslaget om kartläggning avlöneskillnader inte kommer att följas. En annan synpunkt somframförs i motionen är att kartläggningar lätt kan uppfattas somsystematiska arbetsvärderingar. Man måste enligt motionen ocksåbeakta de anställdas krav på integritet, särskilt på de mindrearbetsplatserna. Motionären anser att man borde göra enutvärdering av hur lagen fungerat innan man åläggerarbetsgivare nya dokumentationsskyldigheter.UtskottetUtskottet ansluter sig till ochregeringens allmänna bedömning att löneförhållandena hos enenskild arbetsgivare på något sätt bör åskådliggöras omarbetsgivaren skall kunna leva upp till lagens krav att tillämpaen icke diskriminerande lönesättning i fråga om lika ochlikvärdigt arbete.Utskottet tar här först upp frågan hur detta bör ske. Somframgått anser Socialdemokraterna i sina båda partimotioner A40resp. A254, liksom () i motion A814, attarbetsgivaren inte bara skall kartlägga utan även göra enanalys av löneskillnaderna, något som också föreslogs avutredningen. I utredningen utvecklades inte närmare vad en sådananalys skulle innefatta; förslaget byggde på att den föregåendekartläggningen skulle kunna visa på löneskillnader mellankvinnor och män som utför lika och likvärdigt arbete. I sådantfall skulle arbetsgivaren analysera i vad mån löneskillnadernavar uttryck för något annat än könsdiskriminering (SOU 1993:7 s.269).Att regeringen avvisar tanken på att arbetsgivaren även skallvara skyldig att analysera eventuella förekommandelöneskillnader beror på de svårigheter en sådan lagregel skullekunna medföra. En arbetsgivare som inte lever upp till kravet påanalys skulle kunna bli förpliktad att betala vite. Storatolkningssvårigheter kan förutses enligt propositionen.Utskottet instämmer i detta. Det måste vara svårt, för attinte säga omöjligt, att med vite tvinga fram något som skullekunna förtjäna att benämnas analys. Därför kan utskottet inteansluta sig till Socialdemokraternas förslag till utformning avlagregeln i fråga. Utskottet avstyrker därmed motionerna A40,A254 och A814 i nu berört hänseende.När det sedan gäller kartläggningsskyldighetensbegränsning innebär regeringsförslaget att företag med färreän tio arbetstagare inte skall omfattas av skyldigheten attkartlägga löneskillnader. I de nyssnämnda s-motionerna, liksom iVänsterpartiets motion A44, förordas attkartläggningsskyldigheten skall avse alla arbetsgivare.Utskottet anser liksom regeringen och som också förordats avnäringsutskottet i dess yttrande att avgränsningen bör anknytatill vad som gäller i fråga om jämställdhetsplaner, särskilt somresultatet av kartläggningen är tänkt att ingå som en del ijämställdhetsplanen. De nu ifrågavarande motionsyrkandenaavstyrks således.I fråga om förslaget att anpassa den svenska lagstiftningentill lagmodell för lika lön kan utskottetkonstatera att en kortfattad redogörelse för detta system finnsi betänkande. I lagen finns ett kravpå att könsneutral arbetsvärdering skall tillämpas. Avsikten medOntariolagen är enligt utredningen inte att ge någon skulden fören historiskt betingad lönediskriminering, utan snarare atttillhandahålla en effektiv teknik för att ta bort den.Utskottet har i det föregående ställt sig bakom att det måstestå arbetsgivare fritt att i samråd medarbetstagarorganisationen komma fram till med vilken metod ellerpå vilket sätt som principen om lika lön skall upprätthållas påden aktuella arbetsplatsen. Redan av det skälet bör tanken attlagstiftaren skulle anvisa just Ontariolagens teknik avvisas.Detta utesluter dock inte att parterna i visst fall finner attmodellen är lämpad att arbeta efter.På anförda skäl avstyrker utskottet nuifrågavarande yrkanden.Med anledning av de betänkligheter som framförs i motion A41(m) både mot förslaget om kartläggning av löneskillnader ochmot den föreskrivna skyldigheten att upprättajämställdhetsplaner vill utskottet anföra följande.Lagstiftningen får naturligtvis inte uppfattas som ett hinderför parternas naturliga engagemang. Regler och sanktioner ärinte heller alltid bästa sättet att nå goda och varaktigaresultat. I detta instämmer utskottet. Emellertid kan utskottetinte se att de nuvarande reglerna eller de förslag som läggsfram skulle kunna uppfattas som ett hinder. Jämställdhetslagenskall i stället ses som ett verktyg i jämställdhetsarbetet.Sanktionerna står inte i förgrunden, utan vägledande skall varaatt arbetsgivaren frivilligt följer lagen. Som sagts tidigareskall JämO inte heller ha någon polisiär roll.Utskottet kan inte heller se att de anställdas krav påintegritet skulle hotas med förslaget om kartläggning avlöneskillnader. Parterna har nämligen en betydande frihet attanpassa redovisningen till de särskilda förhållanden som råderpå arbetsplatsen. Därvid kan hänsyn tas tillintegritetsaspekterna.På anförda grunder avstyrker utskottet motion A41.Förbudet mot lönediskriminering m.m.PropositionenI fråga om diskrimineringsförbudet i 18 § jämställdhetslagenföreslås två förändringar. Förbudsregeln, som den utformades i1991 års lag, bygger på att en jämförelse skall göras mellanarbete som är antingen lika eller att betrakta somlikvärdigt. Den ändringen av lagtexten föreslås nu attjämförelsen skall avse arbete som är att betrakta som likaeller likvärdigt. En motsvarande förändring föreslås i 2 § somavser parternas gemensamma ansvar för att utjämna bl.a.löneskillnader. Även här skall det således gälla arbete som äratt betrakta som lika eller likvärdigt.En skillnad mellan 2 och 18 §§ är att den senare regelnavser arbete som är lika eller som är att betrakta somlikvärdigt på arbetsmarknaden. En motsvarande begränsningfinns inte i 2 §. I propositionen föreslås att uttrycket påarbetsmarknaden slopas i 18 §.I anslutning till lönediskrimineringsförbudet anges dekriterier efter vilka arbeten bör jämföras vid bedömningen av omde är likvärdiga med varandra eller inte. Där berörs kriteriernakunskap och förmåga (färdigheter), arbetsinsats (ansträngning),ansvar och arbetsförhållanden. Enligt propositionen skall vadsom sägs där kunna utgöra ledning för rättstillämpningen.MotionerSocialdemokraterna har i sin motion A40 (yrk. 19) ingainvändningar mot de nu angivna förslagen. Däremot anser de attjämställdhetslagen bör ändras så att det blir möjligt att göralönejämförelser mellan branscher. Det kan ibland vidbedömning av lönediskriminering bli nödvändigt att jämföraarbetsuppgifternas lönesättning hos en annan arbetsgivare inomsamma bransch. Regeringen bör återkomma med förslag, anserSocialdemokraterna, som i denna fråga hänvisar tillreservanterna i . Motsvarande yrkandeframställs i partiets motion A254 (yrk. 40) liksom i MargaretaWinbergs m.fl. (s) motion A814 (yrk. 5).Även efterlyser i sin motion A44 (yrk. 3)en möjlighet att göra jämförelser med likvärdiga arbeten hosandra arbetsgivare. Utan en sådan möjlighet blir det svårt förden som anser sig vara lönediskriminerad, särskilt på mycket småarbetsplatser, anför . Även i partiets motion A810(yrk. 2) begärs regler som gör det möjligt att rättsligt angripadet som beskrivs som kollektiv lönediskriminering.Socialdemokraterna lägger vidare i motion A40 fram förslagom en ny regel i jämställdhetslagen, som skall göra det möjligtför den som anser sig könsdiskriminerad att få skriftliguppgift av arbetsgivaren om lön eller andraanställningsvillkor och om de faktorer som påverkat lönen förden person som arbetstagaren jämför sig med (yrk. 20).Motsvarande yrkande framställs i partiets motion A254 (yrk. 41)liksom i m.fl. (s) motion A814 (yrk. 6).Även begär i sin motion A810 (yrk. 4) frånallmänna motionstiden lagregler som gör det möjligt att fåuppgifter om den som arbetstagaren jämför sig med i enlönediskrimineringstvist.UtskottetUtskottet ansluter sig till regeringens förslag om ändradlydelse av 2 och 18 §§ jämställdhetslagen.Frågan om möjligheten att göra lönejämförelser mellanbranscher behandlades redan i samband med arbetet med denförsta jämställdhetslagen. Med anledning av motionsyrkanden varfrågan uppe till diskussion även vid utskottsbehandlingen av dennya jämställdhetslagen . I korthet innebär dethittillsvarande ställningstagandet från lagstiftarens sida attlönejämförelser måste avse anställda hos en och sammearbetsgivare. Regler som byggde på att jämförelser kunde görasäven utanför det egna företaget skulle innebära stor osäkerhet ibedömningen.Löneskillnadsutredningen har därefter belyst frågan (SOU1993:7 s. 272--275). Den skulle kunna lösas på flera sätt, sägsdet, men lösningarna är mycket långtgående, och en av dem skullekunna uppfattas som ett oacceptabelt ingrepp i parternas friaförhandlingsrätt. Dessutom skulle det krävas ändringar avgrundläggande principer i uppbyggnaden av jämställdhetslagen.Utredaren avstår från att lägga fram något förslag, menkonstaterar att kan få anledning att gåin i en formell prövning av frågan om likalöneprincipensbegränsning till en arbetsgivare.Enligt utskottets mening är det obestridligen så att denuvarande lagreglerna ger begränsade möjligheter att uppnålikalöneprincipen i vidare mening. Med en segregeradarbetsmarknad minskar värdet av en regel som begränsarjämförelsen till den egna arbetsplatsen. På en enkönadarbetsplats kan lönediskrimineringsförbudet inte göras gällande,och den behandlade kartläggningen av löneskillnader måsteav naturliga skäl bli inskränkt till ett minimum.Utskottet är emellertid inte berett att i detta sammanhangförorda att man går ifrån den nuvarande ordningen.