bet · GH01KU28 · 1994-06-03 00:00:00 — Det betyder att de exemplar som påträffashos en innehavare inte kan omfattas av gällandekonfiskationsregler. I tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen har man gjort en begränsning till deför spridning avsedda exemplaren. Bakgrunden är att man inte harvelat att statsmakten skall leta i människors bostäder efterlitteratur och annat grundlagsskyddat material. Då har mannaturligtvis inte tänkt på barnpornografi, utan man har tänkt påandra skildringar som tryckfrihetsförordningen skall skydda, mendetta är skälet till att man har begränsat konfiskationsregelntill exemplar som är avsedda för spridning.Jag skall sedan ta upp de processrättsliga reglerna.När det gäller brottsbalksbrott, som kan avse ett vanligtfotografi, har det vanliga åklagarväsendet ansvaret för att föraärendet till domstol, och i det fallet har jag inte några egnaerfarenheter.När det däremot gäller tryckfrihetsförordningens ochyttrandefrihetsgrundlagens område är JK exklusiv åklagare. Detbetyder att vanliga åklagare och det vanliga polisväsendet intesjälvständigt får initiera tvångsåtgärder enligttryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen.Husrannsakan och beslag är åtgärder som JK fattar beslut om. Ipraktiken går det till på det sättet, att ärendet föredras för JKav en åklagare eller en polisman på orten. En åklagare ges JK:suppdrag att genomföra förundersökning och redovisa den för JK,och sedan är det JK som tar ställning till om åtal skall väckaseller inte. Det här är en viktig avgränsning, som naturligtvisbehöver beaktas också ur resurssynpunkt.Jag skall nu säga ett par ord om husrannsakan.Husrannsakan äger rum med stöd av bestämmelser irättegångsbalken. Enligt den gäller vissa förutsättningar för nären åklagare får besluta om husrannsakan. Grundfallet är att detfinns anledning att anta att ett brott har förövats -- då harpolisen rätt att eftersöka föremål som kan tas i beslag eller somkan ge utredning om brottet. Sedan finns det en begränsanderegel, att hos annan än den som skäligen kan misstänkas för brottfår man genomföra husrannsakan, endast om det finns synnerliganledning att anta att man påträffar föremål som kan bli föremålför beslag eller att man eljest kan vinna utredning om brott. Detbetyder att det skall mycket till för att man skall kunna beslutaom husrannsakan hos en medborgare i vederbörandes bostad.När ett sådant här brott skall åtalas åligger det åklagaren attange vilka skildringar och vilka moment i skildringarna som ärstaffbara. Om en person innehar 100 videogram och 95 av deminnehåller barnpornografi, kan man inte påstå att de övriga 5också gör det, utan de måste granskas, och om det inte förekommerbarnpornografi i dem, skall de givetvis föras undan.Åklagaren kan också föra en objektiv konfiskationstalan isådana fall där man inte påträffar någon ansvarig. Det kan tänkasatt det i ett skogsparti påträffas en samling barnpornografiskavideogram som verkar vara avsedda för att spridas på marknaden --då kan en domstol förklara att detta är barnpornografi som skallförstöras.Som ni säkert känner till förekommer det juryprövning i målenligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen, ominte parterna avstår från en sådan prövning, vilket förekommeremellanåt.Jag går över till de praktiska erfarenheterna.Som jag nämnde ankommer det inte på JK att bedöma datorbilder iden mån det är fråga om brottsbalksbrott. Jag har sett någonenstaka datorgrafisk bild i någon utredning, och jag kan bekräftaatt den tekniska kvaliteten på en sådan bild kan varaförvånansvärt hög, mycket bättre än hos vanliga tidningsbilder.Ni känner till att det finns en fällande dom för spridning idatanät, och det pågår tydligen ytterligare en förundersökning.Jag har anfört en del synpunkter på den nya tekniken i mittremissvar till regeringen. Det är saker som kommer att belysassenare . Det finns anledning att se med stort bekymmer påmöjligheterna för samhället att på ett effektivt sätt förhindraspridning av barnpornografi i dator via datanät, men det är inteen fråga för tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen.Jag går förbi problemen om import och export, men jag kan svarapå frågor om dem. Jag skall i stället säga några ord om JK:serfarenheter.Under 1980-talet förekom det mycket sällan sådana härutredningar. Det finns egentligen bara två större ärenden som JKgick fram med, och de gällde tryckfrihetsförordningensbestämmelser. Det ena var ett beslag som man gjorde hos ettförlag som spred stora mängder barnpornografiska tidskrifter,vanligen producerade på kontinenten. Det ledde till fällande dom.Det material som påträffades där dyker nu upp i nya utredningar.Det är alltså gamla tidskrifter som är i omlopp. De spreds förlänge sedan och byts nu eller köps och säljs i de här kretsarna.Det andra ärendet blev mycket omskrivet i medierna ochdebatterades livligt. Det ledde till friande dom. Det var dens.k. ETC-bilden -- ett fotografi av en liten pojke och en kvinna.Den bilden åtalade JK, men den friades. Den ansågs väl varakonstnärligt försvarbar.Vi kommer så över till yttrandefrihetsgrundlagen.Vad gäller den öppna handeln -- kiosker och videoaffärer --utövar biografbyråns kontrollanter tillsyn. De påträffar i varjefall numera inte någon barnpornografi i de sammanhangen. Enligtvad erfarenheten visar är detta inte något problem i den öppnahandeln, utan man får gå ett steg vidare, tillpostorderbranschen.Där har JK gjort i varje fall tre större tillslag och har fåttinformationer genom anmälningar från biografbyrån i åtskilligaandra fall. De ärendena har nästan uteslutande rört olagavåldsskildringar. Det finns två stora mål i tingsrättom detta.I de här sammanhangen har man påträffat enstakabarnpornografiska videogram, avsedda för spridning. I det enastora målet i om olaga våldsskildringarfinns det med två videogram, som JK ansåg gällde barnpornografi.De båda ärendena avser kommersiella produkter på deninternationella marknaden. Det gäller barn som är förhållandevishögt uppe i åldrarna, så att gränsdragningen mellan barn ochvuxna aktualiseras.I samband med ett tillslag såg vi en ny företeelse iden här branschen. Det är någonting som också utgör ettgränsdragningsproblem. Man kan beskriva det som filmer därflickor i tio--elva-årsåldern bytte kläder, sminkade sig ochdansade på ett utmanande sätt. Det var en ny företeelse, som kanvara svårbedömd.Jag måste här säga litet mer om Huddinge- ochNorrköpingsutredningarna, eftersom vi där stötte på detallvarliga samhällsproblem som dagens utfrågning handlar om.Huddingeutredningen var egentligen det första stora målet somrörde yttrandefrihetsgrundlagen som sådan. I det målet tvingadesJK gå igenom ett stort antal problem omyttrandefrihetsgrundlagens tillämpning. Vi stötte på tekniken medmasterband, ett helt bibliotek av videogram hos personer som hademycket avancerad videoutrustning i bostaden. Det fanns ett100-tal masterband, och från det spreds skildringarnaefter beställning. Enligt kundens önskemål plockade man ut olikasekvenser ur och sammanställde ett nytt band, somskickades ut.En viktig fråga i det här målet blev vad åklagaren måstebevisa. För säkerhets skull genomförde vi en mycket noggrannutredning, där vi sökte föra i bevis hur olika sekvenser spreds.Ett antal sekvenser hade spritts till tre, fyra eller fempersoner, och vi kunde visa vilka personer som hade fått de olikasekvenserna. Vi lade fram vittnesbevisning på den punkten underrättegången. Den åtgärden vidtog vi därför att vi menade att vimåste gardera oss mot risken att domstolen kunde mena att dethär inte var spritt utan var ett privatinnehav.Nu hade vi full framgång i det målet. Domstolen ansåg att helabiblioteket av masterband stod till salu. i bostadenvar ungefär som en bokhandel eller ett postorderföretag. Följdenblev att man sedan kunde konfiskera hela . Det är enviktig erfarenhet inför kommande rättegångar, och det underlättarför åklagarna att styrka spridningsrekvisitet.I Huddingeärendet gjordes det en viss avgränsning. Vikoncentrerade oss på två huvudmän och ett par utlöpare i landet,så att det blev några domar.Norrköpingsärendet är av litet annan karaktär. Där framträdernätverksmodellen mycket tydligt -- det är fråga om spridning iform av köp, byten eller lån mellan personer som brevväxlar,kanske med utgångspunkt från en kontaktannons i någon tidskriftsom intresserar de här grupperna. Man har beslagtagit mångavideogram. Man har också beslagtagit korrespondens och kartotekoch utlåningsjournaler och annat sådant material.Husrannsakning har gjorts hos personer som har förekommit ikorrespondensen. Man har då påträffat videogram hemma hos dem ochkanske ytterligare korrespondens med andra medlemmar i nätverken-- man kan säga att det har varit fråga om ett antal nätverk somhaft kontakt med varandra.Materialets karaktär i Huddinge- och Norrköpingsutredningarnaär mycket varierande, men där finns mycket grova skildringar aväven mycket små barn i sexuella situationer, där det alltså ärfråga om skildringar av sexualbrott.De omfattande beslagen kommer att leda till konfiskation i denmån det kan visas att materialet varit avsett för spridning, menom det tagits i beslag hos en innehavare, måste sedan beslagethävas och filmen återlämnas.Slutligen några ord om tillämpningsfrågor och effektivitet istörsta allmänhet.Hos JK, som är en liten myndighet, där detta är en av mångaandra ansvarsuppgifter, vet vi inte mycket om den här företeelsenallmänt sett -- vi har bara de kunskaper som de pågåendeutredningarna ger oss. Därför kan jag inte komma med någranärmare uppgifter på den punkten. Jag vet heller inte så mycketom de kriminalpolitiska aspekterna på ämnet: vilka åtgärder somär verkningsfulla och hur man avhåller pedofiler från sådan härbrottslighet.Jag har skrivit i yttrandet till regeringen att vi har sett attdet finns även yngre män med i de här kretsarna, och där finnsmänniskor som ägnar sig åt verksamheter bland barn och ungdom.Det finns i materialet -- den saken har bekräftats under senaretid -- inspelningar som gjorts i , även om de enligt vadvi har sett inte utgör någon majoritet i materialet.Torsten : Jag har blivit ombedd att svara på tvåfrågor: finns det brister i nuvarande reglering och i så fallvilka? Finns det några förslag till åtgärder?Ja, det finns brister i nuvarande lagstiftning. Jag skallberöra bara en enda punkt, och jag tycker det är viktigt att jagklargör vad jag talar om. Jag talar om avbildningar av ettfaktiskt sexuellt övergrepp mot barn. Det gäller fotografier,inkl. datoriserade bilder, filmer och videogram, eller andramotsvarande direkta avbildningar av övergrepp. Jag undantaralltså skriftliga skildringar och vad som är resultatet av någonstänkande eller önsketänkande eller fantasier eller vad som ärfrukten av ett konstnärligt skapande. Jag talar bara om bilder avfaktiskt utförda övergrepp mot barn.I det avseende som jag tar upp är det inte fråga om någraetiska eller moraliska värderingar. Inte heller är det fråga omgod smak. Det är uteslutande fråga om ett enda skyddsvärtintresse, nämligen barnets rätt att inte få sin integritet kränktgenom att bilder som skildrar övergrepp mot barnet används i ickeförsvarliga syften.Låt oss säga att en man -- för det är oftast en man -- begårett övergrepp mot ett barn och blir dömd för det. Barnet vet attmannen har filmat händelsen, men den nuvarande lagstiftningen ärsådan att barnet inte kan göra någonting åt att den här mannenförmodligen har kvar filmen och ser på den varenda kväll. Hankanske t.o.m. efter det att straffet är avtjänat talar om förflickan att han har en film av vad som hände mellan dem men atthan är noga med att inte sprida den utan bara låta ett fåtal avsina pedofilvänner komma hem och se på filmen.Detta kan ske -- är det rimligt? Hur skall vi komma tillrätta med det? Fråga är om det behövs ett straffbud -- man kan jutänka sig en regel om att konfiskation skall kunna äga rum.Först och främst markerar vi genom ett straffbud vårtavståndstagande från en företeelse som vi absolut vill skallupphöra. Vi visar genom straffbeläggningen att vi verkligen menarallvar och är beredda att sätta kraft bakom orden.Vilken effekt skulle det få? Faktiskt är ju de flesta människorlaglydiga. Pedofilerna har redan genom övergreppet visat att deinte är laglydiga i allt. Tanken på att det finns ett straffbudavhåller dock i de flesta fall oss människor från att begå degärningar som det är fråga om. Finns det ett straffbelagt förbudmot att gå mot röd gubbe, går folk inte mot röd gubbe --åtminstone föll det aldrig mig in att gå mot röd gubbe då det var straffbelagt. I och med att en handling ärstraffbelagd tar man en medveten risk om man överträderstraffbudet. Förbudet mot professionell boxning kan tas somexempel på en strafflagstiftning som hade starkt genomslag. Jagtror att det bara har varit ett enda fall där man kunnatkonstatera en överträdelse. Normalt följs alltså straffbud iSverige.En praktisk synpunkt, som inte har särkilt stort värdeteoretiskt i sammanhanget, är att ett straffbud skulle vara enförutsättning för att en åklagare i ett normalt ärende skullekunna göra husrannsakan. Husrannsakan får äga rum bara om detfinns misstanke om brott, där fängelsestraff ingår istraffskalan.De straffprocessuella tvångsmedlen skulle vi vid enstraffbeläggning få helt och hållet på köpet. Destraffprocessuella tvångsmedlen är vi åklagare vana att hantera.En förutsättning är dock att det är straffbelagt.Vad är det då som skall straffbeläggas? Innehav, har det sagts.Jag menar att man måste tänka litet längre -- man måste se tillde strafformer som ligger nära omkring. Det som ligger närmasttill hands är att göra en jämförelse med narkotika. Vi hadetidigare bekymmer i tillämpningen därför att innehav varstraffbelagt, men vissa andra former av narkotikahantering kom viinte åt. Jag tänker på införsel, utförsel, överlåtelse och kansket.o.m. upplåtande av bilder och filmer av det här slaget.Självfallet måste man vara mycket noga med att inte träda andraintressen för när -- jag tänker på de synpunkter somjustitiekanslern anförde på försvarlighetsrekvisitet vad gällerde nuvarande reglerna i tryckfrihets- ochyttrandefrihetslagstiftningen. Men här ser jag inga störresvårigheter. En regel om att man skall straffas för innehav avbarnpornografiska filmer och bilder kan mycket lätt förses medett tillägg, att regeln inte skall gälla om innehavet ärförsvarligt. På det viset har vi möjlighet att rädda intresset avfritt konstnärligt skapande och vetenskaplig forskning och ävendet fria samhällsintresset. En journalist som i samband med ettutredningsuppdrag för en artikel innehar en sådan bild har sammarätt att åberopa detta som de ansvariga för det TV-program somjustitiekanslern friade för inte länge sedan. JK:s beslut äråtergivet i det grundmaterial som finns hos justitieutskottet.Det har talats om bevissvårigheter vid en straffbeläggning. Påett sätt blir jag rörd, eftersom det inte är många som tänker pååklagarnas bevissvårigheter i vanliga mål, men om det är fråga omatt tumma på bevisningen för att göra uppgiften lättare för ossåklagare betackar vi oss för hjälpen. Med all respekt för denvälvilja som ligger bakom vill vi ha ett besvärligtbevisläge. Det kräver rättssäkerheten, och det kräver vårt egetintresse av att driva en verksamhet som vi verkligen tror på.Det är klart att det uppstår bevissvårigheter. Med datornshjälp kan man förändra, klippa och sätta ihop bilder, men detankommer på åklagaren att bevisa att det är ett verkligtövergrepp som har ägt rum och att det inte är fråga om någonfejkad komposition med datorns hjälp.Att det är svårt att bevisa är inte ett skäl mot attkriminalisera. Tvärtom är det ofta så, att vi känner särskiltstort ansvar inför de brott vi har svårt att bevisa, eftersom vimåste reagera med kraft och avståndstagande i de få fall somuppdagas.De synpunkter jag här har framfört anförde jag vid en hearingtidigare inför . Efter det att jag hade förtfram dem lade fram ett förslag, som jagtycker var oerhört enkelt och skär rakt igenom alla svårigheter.Jag tycker att det var alldeles utmärkt. Jag vill avslutningsvisansluta mig helhjärtat till förslag. Detenda jag har emot förslaget är att jag inte själv kom på det.Mats Vangstad: Jag kan begränsa mitt anförande eftersomJohan Hirschfeldt sade av det jag tänkte säga ochTorsten sade de återstående . Jag instämmerhelt och hållet i deras anföranden.Polisens erfarenheter inom området är, tack och lov,begränsade. Det talades om Huddingehärvan. Den rörde tvådistributörer och ca 110 filmer. Det gjordes sex s.k.utredningsbeslag. Det rörde sig nästan enbart om försäljning.Norrköping: 15 misstänkta, 2000 filmer, som polisen skall gåigenom. Det rörde sig nästan enbart om byten.Stockholm har haft cirka 20anmälningar. I ett av de fallen förekom det en resväska full medbarnpornografiska videofilmer, men där kunde man inte styrkanågot spridningsrekvisit, utan det gällde enbart innehav.Utredningsproblem finns. Det handlar om att styrka uppsåt.Justitiekanslern talade om kopior och masterband som klipps ochsätts samman. Jag påminner om vad skrev i sittyttrande i den här frågan, att det kan komma en teknik medinteraktiva videofilmer och CD. Det är inte fråga om att beställavad som skall hända, utan tittaren själv styr vad som skallhända.Jag kan gå förbi problemen i samband med Huddingefallet och gårin på Norrköpingsproblemen, som huvudsakligen ärutredningsproblem för polisen. Det är 2 000 filmer man skalltitta på, så man måste lägga ner åtskillig tid på uppgiften.Jag skall vidare beröra ett särskilt problem iNorrköpingsfallet. Vid en husrannsakan hos köpare och distributörhittade polisen 100 filmer innehållande barnpornografi. Denmisstänkte vitsordade att han bytt till sig 25 filmer från A, 25från B och 50 från C. Problemet för utredarna är att denmisstänkte inte hade någon aning om vilka filmer som kom från A,B och C. Någon märkning av filmerna förekom inte. I detta fallkan det enligt utredarna i bli problem att styrka attA, B och C spritt filmerna, om polisen inte kan identifiera vilkafilmer som kommer från A resp. B och C.Huruvida detta är ett exempel på verkliga problem vid eneventuell huvudförhandling är oklart, eftersom huvudförhandlingännu inte har hållits.Vad är då lösningen? Vi har ombetts att tala om brister ochföra fram förslag till åtgärder. förslag tillåtgärd är att kriminalisera innehav av barnpornografi.Självfallet måste man vara mycket restriktiv med attkriminalisera företeelser.Åklagarutredningen har på ett utmärkt sätt tagit upp fempunkter, som man skall gå igenom noga innan man tillgriperkriminalisering:Är det en påtaglig skada? Ja, utan tvekan, menar vi.Finns det alternativa sanktioner? Här kan man fundera över omsanktionerna skulle vara verkningsfulla. Vi har svårt att hittanågra alternativa sanktioner. Vi skulle gärna se att man kom påbrottsförebyggande åtgärder -- jag återkommer senare till denfrågan.Gärningens allvar -- ja, vi tycker att den är utomordentligtallvarlig.Är det ett effektivt medel? Här vill jag återknyta till vadRiksåklagaren sade om narkotikaproblematiken. Jag vill visa påhur polisen har svängt i sin syn på hur narkotikaproblemen skallangripas. inriktade man merparten av de polisiäraresurserna mot importledet och langarledet, men inriktasmerparten av resurserna på konsumtionsledet. Vi resonerar så, attefterfrågan styr utbudet och att det i mycket liten utsträckningär utbudet som styr efterfrågan. Samma resonemang tillämpat påbarnpornografi innebär att om det inte finns några köpare, är detinte intressant att vara säljare och använda som marknad.Vi tror att det samband mellan utbud och efterfrågan som finns påså många andra områden gäller även här. Att hålla nereefterfrågan skulle vara ett förebyggande moment, och därmedskulle vi komma åt den ökade spridningen.Har rättsväsendet resurser? Det handlar snarare om våramöjligheter att ta hand om material som vi stöter på. Det är inteså att vi kan hitta mängder av filmer bakom disken i affärer, ochdärför har vi inte heller gjort stora beslag, men när vi av någonanledning ramlar över barnpornografiska alster skall vi kunnahantera dem enligt den sedvanliga rättsprocessen.Även vi instämmer helt i förslag.Sven : Det är de kriminalpolitiska synpunkterna som viskall diskutera nu , och i det avseendet tyckerAdvokatsamfundet att vi inte har några problem att brottas med.Det är mycket lätt för mig att hålla med om vad Riksåklagaren härsade om kriminalisering av innehav, och jag koncentrerar mig påden frågan , eftersom den är en av de viktigaste.Det är värt att kriminalisera innehav. Att det kan vara svårtatt bevisa spelar ingen roll -- det är inte värre än i fråga omandra brott, och bevissvårigheter utgör inget skäl att intekriminalisera. Jag är övertygad om att man kan skapa de undantagsom de flesta tycker behövs, alldeles som man kan skapa undantagi andra situationer.Från kriminalpolitisk synpunkt -- bortsett fråntryckfrihetsrättsliga och yttrandefrihetsrättsliga aspekter -- ärdet alltså inget problem. Som en sammanfattning kan jag säga attvi inte har någonting emot en kriminalisering. Det betyderpraktiskt att de fall där det inte är fråga om eninformationsbärare i tryckfrihetsrättslig eller i övrigtyttrandefrihetsrättslig mening -- det finns också sådana fall-- är det inget problem. De tryckfrihetsrättsliga synpunkternaskall vi tala om senare i dag.Jag vill bara antyda att vi anser att Justitiekanslerns förslagom att man inte skall behöva lämna tillbaka alster som är tagnaunder utredning är väl avvägt, men vi är mertveksamma när det gäller att gå vidare. Jag säger det inte därföratt vi skulle ha intresse för den som innehar barnpornografi,utan av intresse för dem som har informationsbärare vars innehållbör skyddas. Men det skall vi tala om . Frånkriminalpolitisk synpunkt håller vi gärna med Riksåklagaren iallt vad han har sagt.Britta Bjelle: Då har vi lyssnat tillinledningsanförandena, och det är meningen att vi skall gå övertill en frågestund.Ingbritt Irhammar: Med anledning av påannonseringen avdagens program vill jag ställa en fråga till . Detkan verka underligt att ordförande säger"om regeringen tänker lägga fram en proposition". Flera här isalen känner till att en lagrådsremiss är på gång. Det verkarunderligt att man inte har sådana kontakter att det står klartför ordförande vad som är på gång. Jagtycker därför att det kan vara lämpligt att hur långt ärendet har kommit.Krister : Låt mig först få uttrycka mintillfredsställelse över att representanter för andra statsmaktenockså får vara närvarande när första statsmakten diskuterar såhär allvarliga frågor.Med anledning av den redovisning som konstitutionsutskottetsordförande gjorde för behandling och i anslutning tillIngbritt Irhammars fråga kan det vara på sin plats att redovisavad regeringen har gjort. Frågan lämpar sig inte förpartipolitiska meningsskiljaktigheter, eftersom den är alltförallvarlig för det. Det är också med allvar som regeringen harbehandlat frågan.Bakgrunden är att frågan har varit anhängiggjord iregeringskansliet . En promemoria där frågan om attförstärka skyddet för barn mot sexuella övergrepp behandlas,remitterades med remisstiden utsatt till den sistajanuari . Den var föregången av de lagändringar somregeringen hade föreslagit och som hade bifallit, såsomJustitiekanslern har redovisat här, varigenombarnpornografibrottet har fått sin straffskala ändrad från sexmånader till . Därigenom har statsmakterna markerat medvilket allvar man ser på barnpornografibrottet.I nämnda promemoria diskuterades utförligt om man skulle gåvidare. Bl.a. mot bakgrund av framställningar från Rädda Barnenoch annat håll diskuterades, om man skulle ta steget att ocksåändra rekvisiten för barnpornografibrottet. Ett problem är attdet inte enbart är fråga om brottsbalksbrott, utan också om brottsom omfattas av yttrandefrihetsgrundlagen.