bet · GH01FöU9 · 1994-04-19 00:00:00 — Stridsvagnarnas ankomst är inte minst viktig medtanke på den uttunning man lever med, på grund avatt ett förstärkt kompani tillfälligt tjänstgör i Sarajevo.En annan erfarenhet är att det är viktigt att ha välfungerande ledningsfunktioner, inte bara lokalt militärt utanockså regionalt, och inte minst en effektiv samverkan mellan demilitära fredsfrämjande insatserna och de humanitära. Här ges --det är en större fråga, som jag inte skall gå djupare in på --mängder av erfarenheter, och förbättringar kan göras införframtiden. Jag går inte närmare in på de frågor rörande svenskasynpunkter på hur ledningssystemet inom FN ter sig. berörde detta och konstaterade -- alldeles korrekt --att det har gjorts förbättringar och förändringar som det finnsanledning att avvakta, och vi får se hur de kommer att fungera.En avgörande fråga, inte minst för den nordiska styrkanssäkerhet, är att få klarhet omprinciperna och ordergångarna när det gäller hur flygunderstödskall användas i Bosnien om och när det blir aktuellt.Förra veckans attack mot en svensk patrull belyser ganska välen del av oklarheterna. Det finns t.ex. en risk för attnuvarande -- underförstått litet långsamma -- ordergångar ledertill att ett flygunderstöd, i form av s.k. close air support,, över huvud taget inte kan verkställas , så att det pådet sättet blir fråga om "air strikes" eller ingetflygunderstöd alls. Detta får vi titta närmare på.Avslutningsvis vad gäller den militära delen, vill jag betonaatt de omfattande åtaganden som har i framför alltf.d. ställer så stora krav personellt,organisatoriskt och ekonomiskt -- detta sagt åtminstone frånFörsvarsdepartementets utgångspunkt -- att vi bör varaförsiktiga med ytterligare åtaganden, i varje fall vihar fullt ut klarat av att fullfölja den inriktning som vi nuhar. Risken är annars stor att vi inte längre klarar av att påett ansvarsfullt sätt fullfölja de insatserna. Frågan om attrejält höja den svenska kapaciteten inom detta verksamhetsområdemåste i så fall hanteras inom ramen för perspektivplaneringen.Jag kan dessutom vad gäller den militära delen nämna deninsats som också görs av genom att tillhandahållaHerculesflygplan för humanitära transporter mellan iItalien och Sarajevo.Den civila delen utgår från erfarenheterna i ochdet beslut som regeringen därefter fattade om att skapa ochhålla en beredskap för räddningsinsatser i olika länder, koppladtill . nu aktuella pådrag iBosnien avser två skilda uppdrag, dels transporterna av mat ochandra förnödenheter, dels byggandet av bostäder åt flyktingar.Beslutsgången har i båda fallen varit den att UNHCR hos UD harbegärt en insats. UD och Försvarsdepartementet har därefterberett ärendet gemensamt. En förfrågan har gått tillRäddningsverket om möjligheterna att utföra en sådan insats,under förutsättning av UNHCR:s finansiering. Sedan harRäddningsverket förklarat sin beredskap därvidlag, och därefterhar regeringen kunnat fatta beslut.Kostnaderna för vår verksamhet med transporter har hittillsuppgått till totalt . Det gäller tiden juni1992 till mars 1994.Jag vill nämna några av våra slutsatser och erfarenheter.Principen att bygga dessa bidrag på befintliga resurser ochorganisationer i har varit effektiv. Rekryteringen avolika insatsgrupper har kunnat fördelas på olika delar av landetgenom räddningsskolornas försorg. Det har inneburit en rentpraktisk fördelning över landet som har varit värdefull.Påverkan på den svenska beredskapen för det nationella behovethar därmed kunnat hållas nere till någonting mera försumbart.Därmed har verksamheten mera entydigt kunnat ses som nyttig förhuvuduppgifterna i Sverige.Principen när det gäller våra civila insatser är ju den attRäddningsverket inte ingår i en viss på platsen.Man har kunnat agera självständigt på uppdrag. Det har haftvissa givna fördelar vad gäller flexibilitet -- möjligenkostnaden att man inte på samma sätt som Unprofor har kunnatförlita sig på en organisation som har egen kunskap om lokalaförhållanden. Det har man fått forska fram själv. LennartMyhlback kommer säkert närmare in på detta. Likaså har vi haftlitet dåliga säkerhetsbedömningar på platsen som grund för vårainsatser.Av naturliga skäl är det omöjligt att förutse hur längeuppdraget med lastbilskonvojer skall kunna fortsätta. Nuvarandeåtagande löper ut . Vi förväntar oss att UNHCRkommer att begära en förlängning, förmodligen med tre månadertills vidare. Där står vi just nu.Arne : Tack, !Tillåt mig uttrycka glädje över den aviserade skattemässigaförbättringen för vårt folk utomlands. Det kommer sannolikt atttas emot väl både i och av dem som det berör.Gunhild : Som sade inledningsvis,bygger vårt åtagande på frivillighet. Det visar sig att det kanvara ganska svårt med rekryteringen till styrkan framöver. Dethar höjts röster från olika håll om någon form avtvångsuttagning till dessa styrkor. Min fråga är då om det ärhelt uteslutet att det blir fråga om någon form av tvångframöver.Michael : Om frågan avser såväl anställd personalsom värnpliktiga, skulle jag vilja dela upp svaret. När detgäller värnpliktiga ser jag inte -- såsom jag känner vårpolitiska miljö i detta hus -- några tecken på att man skullekunna överväga något annat än frivillig grund. Det gäller ivarje fall i nuvarande regeringskrets.När det gäller anställda yrkesofficerares medverkan i ochledning av den här sortens operationer, tror jag att inte minstvår överbefälhavare har framfört synpunkter på att det, i en ny,tapper värld, borde vara en skyldighet för en officer att ävendelta i operationer utomlands.Vi konstaterar för vår del att frågan icke är aktuell . Vihar ändå bett om belysning av hithörande frågor i just deperspektivplaneanvisningar som man nu arbetar med inomFörsvarsmakten för att få litet närmare underlag att bedömadetta . Möjligtvis kan vi tänka oss någon form avuppdelning, där man ställer sig till förfogande på en lista,varefter man sedan inte gärna kan säga "Nej, tack" om man blirombedd att gå ut på en mission. Men vi är inte riktigt där än.Bengt : Jag kan orientera om att vi under densenaste månaden har fört en dialog med de två militäraofficersförbunden i den här frågan. Vi skall till regeringensenast lägga fram förslag om att en utredning börgöras, syftande till att komma fram till ett beslut i frågan.Jag tror att vi på personalorganisations- ochmyndighetssidan kan lösa en del av de bekymmer som man har känti frågan.Lars : Hur skulle enligt din mening, ,den något sega, långsamma ordergången där nere kunna blieffektivare och snabbare?Michael : Det som har diskuterats och som finns ikorten är en delegering av befogenheten att säga ja eller nejtill en lägre nivå. Just nu finns FN:s generalsekreterarespersonlige representant i . Förutsättningen är välatt han delegerar befogenheter, och därefter skulle detta kunnahanteras mera rutinmässigt på lägre nivå, i praktiken ihögkvarteret -- om det nu blir så att man verkligen går i denriktningen att det är där man hamnar.Jag tror att det för de flesta är uppenbart att vitsen med"close air support" är att först hota och sedan visa att manverkligen vill slå till mot den som skjuter på de olikakategorierna egen trupp, hjälpsändningar eller vad det kan vara.Bengt och andra har också sagt, redan i , attdet måste vara en viss närhet . Det är ungefär som att slåett barn -- vilket jag inte tycker att man skall göra -- långtefter en händelse. Då brukar även mycket konservativa pedagogertycka att syftet förfelas. Detta kan endast uppnås om mantrycker ner bemyndigandetiden.Lars : Hur arbetar för att få en sådanordergivning till stånd?Michael : Detta är någonting som vi på olika sättpåtalar vikten av. har uttalat siggenerellt med anledning av påskjutningen på svensk trupp i . I det fallet hade det kunnat vara tänkbart. Men det varinte ett läge där tillämpning av de regler som gäller kundeske, dvs. att hinna med att tillämpa "close air support". Dethar visat sig i efterhand.Det har förts en diskussion om ansvaret, men såvitt jagförstår uppstod alltså, just på grund av tidsfördröjningen, ettläge där det inte var aktuellt att hinna tillämpa någonting somliknar idén med "close air support". Man måste alltså diskuteravidare. Det här inte är alldeles enkelt, och det finns intenågot enda kort svar på frågan hur arbetar för detta. Vivill inte heller att man skall eskalera striderna. Mennågonstans finns en anständighetsgräns också för oss.Bengt : Det var vissa skriverier i svenskatidningar i samband med att den svenska patrullen påsköts. Detsom gjorde en aktion omöjlig var att man inte hade någon exaktmålangivelse. Får jag då ge ett exempel på hur det skulle kunnafungera.Om vi säger att vi öppnar Tuzlas flygplats och man gereldtillstånd till dem som har till uppgift att hållaflygplatsen, dvs. när någon öppnar artillerield mot Tuzlasflygplats får de sätta in flyg. Flyget ligger i patrullbana medvapen ombord. Då kan det fungera, under förutsättning att manhar sådana sensorer vid Tuzla att man kan fastställa varifrånartillerielden kommer. Det är något som åtminstone jag harsaknat . FN har alltså inte sådan utrustning somartillerilokaliseringsradar eller motsvarande tekniskutrustning, som gör att man kan direkt se varifrånartillerielden kommer och besvara den, vilket skulle göra slipper den osäkerhet som rådde i . Diskussion omatt tillföra sådan utrustning pågår för närvarande.Lars-Åke : Får jag lägga till att vi somincidenten inträffade med de svenska stridsfordonen i naturligtvis tog upp det på största allvar medFN-sekretariatet i . Vår FN-ambassadör instrueradesomedelbart att göra det. Vi kan inte göra någon annan bedömningän att orderkedjan inte fungerade på ett tillfredsställandesätt. Dessutom tog det , åtminstone enligtlekmannabedömningen, innan de skadade soldaterna togs om hand.Jag tog också upp detta vid ett samtal med ThorvaldStoltenberg, som delade min uppfattning.Lars : Vilket svar gav man i FN på denna svenskaframställan?Lars-Åke : Jag kan inte säga att vi har fått ettfullt tillfredsställande svar ännu, snarare ett uppehållandesvar, att man skulle titta på det.Jan : Jag skulle vilja ställa ytterligare enfråga som har att göra med rekryteringen. Det här är ettbesvärligt uppdrag. Jag vill fråga om utvecklingen har påverkatrekryteringsmöjligheterna. Har vi eller får vi deturvalsunderlag som vi behöver, med tanke på de höga krav som vimåste ställa på dem som skickas i väg på det här uppdraget?Michael : Jag kan säga att vi nu har intrycket attrekryteringsfrågorna, som länge släpat efter inför den häromgången, är lösta. Men jag hänvisar frågan till någon annan.Arne : Vi kan spara den frågan, så att den fårbesvaras av ÖB eller : Jag delar naturligtvis över att stridsvagnarna har kommit fram. Jagvill fråga: Har man räknat med den möjligheten att det kanupplevas som provocerande i nuvarande läge?Michael : Ja, det har man räknat med. Det har variten långvarig diskussion ända sedan den tid dådiskussionen om ett danskt bidrag i form av stridsvagnar förstdök upp. Det var säkert en och annan som undrade om det skullekunna vara provocerande. Men i den mån det har funnits sådanasynpunkter tidigare, konstaterar jag nu att den tveksamheten ärhelt borta ur bilden, sedan man har sett hur den konkreta miljöni Tuzlaområdet ter sig och behovet av att verkligen kunna skyddasig, rent konkret, men också att kunna försvara sig.Om man tänker sig miljön uppe i norra och hurmånga gånger vi har blivit påskjutna där, hur värdefullt hadedet inte varit vid dessa observationsposter om vi hade haft detmera kraftfulla skydd som stridsvagnarna innebär? Jag noteraratt jag inte har hört någon, ,framföra en sådan här synpunkt, utan det är nu ganskakristallklart att detta är en stor fördel. Ingen inomFN-systemet tvekar heller i fråga om att det var rätt ochnödvändigt att just den nordiska kontingenten fick ett sådanthär tillskott för att kunna skydda egen personal och kunnafullfölja uppgifterna.Jag ger tveklöst det korta svaret ja på frågan om vi tror attdet var rätt med danska stridsvagnar. De har ju äntligen kommitfram. Det är ingen undran heller att man har varit så tveksamfrån andra parters sida att släppa in dem över huvud taget. Manhar känt att detta är en väsentlig faktor för att kunnafullfölja vår uppgift där.Lennart Brunander: De nordiska försvarsministrarna gjordeen framställning till FN om att få vara mer involverade iplaneringen av Bosnieninsatsen och liknande insatser. Har dethänt någonting på den punkten som gör att och de övriganordiska länderna nu kan vara med mer?Michael : Den typen av framställning har gjortssåväl av försvarsministrar som av utrikesministrar under dennaresas gång. Både och jag var inne på dettidigare. Det här utgör helt klart ett dilemma. Denna sakberördes även mycket när vi var i . Ni som var där dåkanske minns det.Som goda FN-deltagare inser vi att FN vid ett meningsfulltarbete måste kunna förfoga över de styrkor som ställs till dessförfogande. Men ju våldsammare miljö man utsätter svensk truppför desto större tyngd läggs det på den nationella regeringen,när det gäller att verkligen kunna ta ett ansvar, när dentillhandahåller en sådan trupp.I det här speciella fallet föll dessutom frågan om självalokaliseringen. Den styrka på 7 500 man som skulle skydda deolika "safe areas" kom aldrig till stånd. Det blev därför ettväldigt slitande i den svenska truppen vad gäller överenskommendestination och annan destination. Vid hanterandet av dettadilemma har vår inställning efter vissa slitningar nått respekt.Vi har också krävt att först och främst få in all materiel ochpersonal, som det var tänkt från början, innan vi börjar funderaöver alternativ. Det meddelade vi vid förfrågan om förstärkningi Screbrenica -- efter kanadensarna. Vi har också visattillmötesgående genom att lämna ett positivt svar när det gälldeatt sända ett kompani till . Vi har alltså försökt attvisa litet flexibilitet inom ramen för det ansvarsutkrävande somnationellt, i , måste ställas på regeringen.Britt : Det svenska deltagandet i FN-insatser harmångåriga traditioner på nacken. Dramatiken i Bosnien harlyckats lösa en lång rad ganska segslitna frågor, tycks det. Dethandlar om frågor som skatter, löneförmåner osv. rörande svenskFN-personal.Finns det någon risk att ett s.k. A- och B-lag byggs upp närdet gäller svensk personal som deltar i FN:s insatser? Jagställer frågan främst med tanke på de diskussioner som förtsunder senare tid. Det sägs att man bör betalas för den risk detinnebär att befinna sig i Bosnien. Faktum är att människolivspillts i , osv., dock inte i Bosnien. Det ärvad som hänt. Jag tror att det skulle vara mycket farligt att gåen sådan väg. Skulle kunna utveckla det något?Jag har ytterligare en fråga att ställa: Har man förändrat vårnormala fredsorganisation, genom att försöka se till attunderlätta för deltagande i FN-insatser, på ett sådant sätt attett deltagande uppmuntras? Man kan ibland ute på förband hörasägas att det upplevs som ett hinder i den normala planeringennär någon funderar på att ställa upp för att göra en FN-insats.På vissa förband har det betraktats som något svårt och jobbigt.Så får det naturligtvis inte vara. Vilka förändringar har gjortsför att klara ett svenskt FN-deltagande rent organisatoriskt?Michael : Båda frågorna är naturligtvis ytterstberättigade, inte minst den första. Utan att kunna påstå att detfinns något slutligt regeringssvar vill jag säga att vi befunnitoss i en steg-för-steg-utveckling. Vi har i denna utvecklingvarit något av händelsernas fånge. hade vi ennormalprincip. Sedan blev det här med krigssjukhuset i sambandmed aktuellt och sedan innebar en häftig krishantering. Det handlade heltenkelt om att tillräckligt snabbt köpa tillgänglig kompetentpersonal. Det drev upp lönenivån. Något likartad var situationentill en början i . Det tenderade att skapa ett nytt"golv", vilket inte var Försvarsdepartementets långsiktigamening. När en närvaro i Bosnien blev aktuell hanterades fråganpå ett sätt som ledde till en hög grad av förväntan, enförväntan som något fick tempereras med försvarsekonomiskarealiteter. Vi arbetar vidare med frågan.Personligen gör jag samma bedömning som . Det voreolyckligt om vi halkade in i ett slentrianrisktänkande. Sverigekommer faktiskt att fortsätta finnas på andra ställen i världenän i just Bosnien, där den aktuella huvudkrisen är. Från Libanonhar de svenska styrkorna dragit sig tillbaka, eller skall straxgöra det. Men folk dör och utsätts för risker också på andraställen. Det är alltså inte rimligt att ha starktdifferentierade lönesättningar eller förmåner av annat slag. Menpå något sätt måste ändå de två principerna, nämligen å enasidan likhet och undvikande av A- och B-lag och å andra sidannågon form av flexibilitet, för att klara rekryteringen finnas.Vi måste leva med en dualism. Men jag instämmer i att det inte får gå för långt. Vi får då svårt attrekrytera folk. Vi får också svårt att motivera folk.Vad gäller frågan om fredsorganisationen är det enda som jagkan peka på att vi överväger att vid intresse låta värnpliktigainför höstens grundutbildning få anmäla sig som särskilt,"öronmärkt", intresserade. Dessa skulle sedan kunna komma ifråga för att ingå i viss styrka eller för att utföra vissmission. Om man kan låta grundutbildningen något präglas av det,och i vilken utsträckning, kan kanske ÖB komma in på . Några rena fredsorganisationsanpassningar i övrigt kännerjag inte till. Möjligen har ÖB något att tillägga även på denpunkten.3. Utfrågning av militära företrädareBengt : Jag tar min utgångspunkt i inbjudan,nämligen försvarsutskottets uttalande . Jag kommerfrämst att hålla mig till hur vi tänkte och vilka åtgärder vividtog före utresan för att utrustnings- och utbildningsmässigtskydda svensk personal.Det talas bl.a. om att vi borde ha mer personal med tidigareFN-tjänst. Hur utfallet har blivit kommer attkomma in på senare.Det talas om att försöka begränsa riskerna för personalen.Under den frågan kommer även uppträdandefrågorna in, vilka jagtänker kommentera.Det talas om stöd till personalen beroende på det som den fårvara med om. Det talas även om de problem som anhöriga kan få.Anders Anerud och framför allt kommer in på detsenare. har sysslat mycket med sådana problem påplats, men även i samband med kontakten hem.Jag börjar med att ta upp de åtgärder som vidtogs för attskapa så gott skydd som möjligt hos personalen, ett skydd som viansåg vara mycket viktigt. Om det vid ett och samma tillfälleskulle bli stora förluster inser vi att det kommer att påverkavår syn på fullföljandet av uppdraget.Vi har skickat ut förband som inte barahar utrustats med hjälm och skyddsväst, vilket varit fallet vidde flesta andra missioner , utan de har ocksåsplitterskyddade fordon. De har framför allt den svenskapansarbandvagnen 302, men också ett antal finska SISU-vagnar.SISU-vagnarna har den fördelen att de rör sig snabbare ochbilligare än pbv 302, framför allt på väg.Än så länge har utfallet av detta varit gott. Vi har haft enminolycka med en SISU-vagn. Vi har haft en mängd beskjutningarmot pbv 302 och SISU-vagnar med handeldvapen och splitter. Nusenast besköts två pansarbandvagnar med pansarvärnsvapen.Efter de mer dramatiska vapeninsatserna görs en tekniskutvärdering. Vi kontrollerar om vi kan vidta ytterligareåtgärder avseende fordonen för att öka skyddet. Bägge typerna avfordon skyddar mycket väl mot normala typer av handeldvapen,även vid ganska grova kalibrar. De skyddar även mycket väl motsplitter från såväl artilleri som granatkastare ochhandeldvapen.Med dessa fordon följer en tyngre beväpning. Pbv 302 harexempelvis en automatkanon, vilket gör att man ävenskyddsmässigt kan avge eld på ett helt annat sätt än tidigareenheter kunnat. Man har också med sig granatgevär. Dessa ger enbred användning, alltifrån pansarvärnsammunition till vanligaspränggranater, rök och ljus. Slutligen finns, som enreservfunktion, vid förbandet.Från början diskuterades det att också sända med granatkastareför att man skulle ha något tyngre understöd. Men efterrekognosering på plats fann bataljonschefen att precisionen igranatkastaren skulle bli för liten på grund av devindförhållanden som förekom i den kuperade terrängen. Vid vissaväderbetingelser riskerade man att skjuta åt fel håll. Man togdärför ut granatkastare ur utrustningen.Tillsammans med norrmän och danskar diskuterade vi emellertidartilleriförband. Vi diskuterade ävenartillerilokaliseringsradar för att ha något vapensystem somdirekt kunde svara mot eventuell artillerield. Det hade jubrukats artillerield mot övriga FN-enheter i Bosnien tidigare.Frågan kom dock aldrig upp till en seriös prövning på politisknivå, såvitt jag förstår. Men den diskuterades internt påmilitär nivå.Beslutet blev i stället: stridsvagnarna. Jag kan bara beskrivahur vi diskuterat och vad våra motiv militärt sett -- som väl ärvår uppgift också -- har varit.Initiativet kom ursprungligen från . Orsaken till attvi vid högkvarteret i såg positivt på förslaget varden svåra uppgift som den nordiska bataljonen fick i Bosnien.Den skulle nämligen gå längst in från kusten i Bosnien. Denkunde få stora svårigheter med underhållstjänsten, vilketframhölls vid föredragningar för regeringen och iutrikesutskottet. Den kunde också få svårigheter att dra sig urom förhållandena på platsen skulle bli sådana att man fattadebeslut om att återföra bataljonen från Bosnien-Hercegovina.Inför uppgiften att eventuellt dra sig ur, ansåg vi det mycketvärdefullt med ett stridsvagnskompani vid bataljonen. På så sättkunde man antingen öppna väg för att över huvud taget komma uteller hålla de styrkor borta som anföll vid en urdragning.I efterhand har det tillkommit uppgifter om att de svenskaobservationspatrullerna beskjuts på observationsplatserna, dettatrots att de har fått tillstånd i förväg från dem som i varjefall behärskar terrängen att uppehålla sig på där. Vi troddeinte att detta skulle bli så rikligt förekommande som detblivit. Och det är relativt tung eld. Vi vill ju vara närvarandepå den yta som vi har ansvar för. Men det förutsätter att mankan uppehålla sig på observationsplatserna eller att man kanbedriva patrulltjänst. Efter denna erfarenhet har vi varit mycket angelägna om att få in de danskastridsvagnarna. Det är viktigt att de observationsplatser som ärsärskilt utsatta är stridsvagnsskyddade.Det som något skiljde uppdraget i Bosnien från uppdragen iMellersta Östern och på utbildningsmässigt var risken atthamna i betydligt besvärligare situationer, situationer medstrid. Det allra viktigaste i sådana situationer är att befäloch trupp har förtroende för varandra. Det är viktigt att manhar varit tillsammans så länge att man känner varandra och harförtroende för varandra. Det var huvudanledningen till denlängre utbildningstiden för denna bataljon än för tidigarebataljoner. Denna nödvändighet gjorde att vi genomförde ensamövning med de danska och norska förbanden för att uppnåförtroende mellan alla inblandade.Danskarna svarar för två flygsamverkansgrupper som är basenvid "close air support". Det vill jag peka särskilt på. Det varockså viktigt att vi litade på den norska sjukvårdsenheten ochdess omhändertagande av eventuellt skadade och att man övatdetta i förväg.Danskarna hjälpte oss också mycket genom att ta hem personalfrån , personal som kunde beskriva för våra befäl ochsoldater hur miljön var och hur det faktiskt fungerade där. Detgoda råd de gav var att lägga en viss tyngd vid att visafasthet, inte bara vänlighet och objektivitet. Dessa danskaerfarenheter överfördes till det svenska förbandet.Jag kommer in på uppträdandet. B-H Commands uppgifter äratt ge militärassistans till UNHCR och andra godkändaorganisationer och firmor som deltar i humanitär verksamhet.Uppgifterna består också i att reparera infrastrukturen så kommer fram med hjälpverksamheten. Vidare skall man skapagynnsamma förhållanden för evakuering av skadade, för skydd ochvård av befolkningen och för förbättring av levnadsvillkoren.Man skall också sträva efter att fientligheterna skall upphöra.Allt detta sysslar den nordiska bataljonen med.