bet · GI01KU17 · 1994-12-01 00:00:00 — Lag med anledning av anslutning till Europeiskaunionen I betänkandet lägger fram ett förslagtill lag som innehåller övergripande bestämmelser om Sverigesanslutning till Europeiska unionen. Förslaget grundar sig påpropositionen 1994/95:19. Lagen reglerar två sidor avanslutningen. Den ena sidan gäller införlivande av Europeiskagemenskapernas regler med svensk rätt. Den andra sidan avseröverlåtelse av beslutsbefogenheter till gemenskaperna. I dendelen gör utskottet en prövning om förslaget uppfyller deförutsättningar för överlåtelse som grundlagen kräver. Utskottetkommer till slutsatsen att förslaget om överlåtelse avbeslutsbefogenheter ligger inom det område som grundlagen anger.I det sammanhanget erinrar utskottet om sina uttalanden igrundlagsärendet (bet. 1993/94:KU21) om hur man skall förhållasig om något EG-organ likväl skulle besluta om någon rättsaktsom från svensk sida framstår som konstitutionellt oacceptabel.Vad frågan då gäller är om EG-organet haft rätt att med verkanför fatta ett sådant beslut.I fråga om utformningen av bestämmelsen om överlåtelse avbeslutsbefogenheter föreligger en reservation (v, mp).I propositionen föreslås att lagen skall träda i kraft den 1januari 1995, som anslutningfördraget avses träda ikraft. En förutsättning för att fördraget skall kunna träda ikraft den dagen är bl.a. att medlemsstaterna senast den 31december 1994 har deponerat sina ratifikationsinstrument hosItaliens regering. Alla medlemsstater har ännu inte gjort det.Utskottet föreslår därför att det överlåts på regeringen attbestämma när lagen skall träda i kraft. I proposition 1994/95:19 har regeringen föreslagit2. att antar regeringens förslag till lag medanledning av anslutning till Europeiska unionen,3. att antar regeringens förslag till lag om ändringi lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andraförfattningar,4. att antar regeringens förslag till lag omupphävande av lagen (1972:762) om prisbestämmelser för järn- ochstålmarknaden (CECA-lagen).Lagförslagen har tagits in i bilaga 1 till betänkandet.Förslaget till lag om anslutning till Europeiskaunionen, i det följande kallad anslutningslagen, och förslagettill lag om ändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagaroch andra författningar har lagts fram efter hörande avLagrådet.I 5 § förslaget till anslutningslag finns föreskrifter ominformation och samråd mellan regeringen och i frågorsom gäller Europeiska unionen. Utskottet behandlar denna del avlagförslaget i betänkandet 1993/94:KU22 som handlar om en nämndi för Europeiska unionen (). Med anledning av propositionen har väckts motion 1994/95:U24av m.fl. (mp). I motionsyrkandet 5 yrkasatt beslutar att inte utan beslutandefolkomröstning kan anslutas till VEU eller på annat sätt ingå iett militärt EU-samarbete.Motionerna 1994/95:U15 yrkandena 2 och 3 av . (v) samt 1994/95:U24 yrkande 1 av . (mp) har väckts med anledning av propositionen och tarsikte på den del av förslaget till anslutningslag som behandlasi betänkandet 1994/95:KU22. Motionerna behandlas därför i detbetänkandet.Motionen 1994/95:K2 av m.fl. (m) harockså väckts med anledning av propositionen och tar upp frågorom val till . Sådana frågor tas upp ibetänkandet 1994/95:KU23. Motionen behandlas därför i detbetänkandet. InledningSveriges förhandlingar om medlemskap i unionen (EU)inleddes och avslutades den 12 april 1994.Förhandlingarna resulterade i ett anslutningsfördrag mellanEuropeiska unionens medlemsländer och de ansökande ländernaNorge, , och . Fördraget och slutaktenundertecknades den 24 juni 1994.Den 13 november 1994 hölls en folkomröstning i hela landet omsvenskt medlemskap i unionen som resulterade i ettbifall till medlemskapet. Folkomröstningens utslag skall försvensk del avgöra frågan om ett svenskt medlemskap i unionen.Propositionens huvudsakliga innehåll i nu aktuella delarI propositionen föreslås att godkänneranslutningsfördraget samt slutakten till fördraget. I denna delhar propositionen hänvisats till utrikesutskottet. Därutöverlämnas förslag till övergripande lagstiftning med anledning avSveriges anslutning till unionen. I lagförslaget finnsbestämmelser om överlåtelse av beslutsbefogenheter tillEuropeiska gemenskaperna och införlivande avanslutningsfördraget och de grundläggande fördragen liksom derättsakter m.m. som antagits av Europeiskagemenskaperna.BakgrundI tillkom fördraget om Europeiska kol- ochstålgemenskapen (EKSG). Samarbetet inom EKSG skulle inte utgöraett traditionellt mellanstatligt samarbete utan också haöverstatliga inslag. Målet för detta samarbete var att skapaförutsättningar för fred i . För att uppnå detta politiskamål och också för att befordra välståndsutvecklingen i demedverkande länderna skulle en gemensam marknad för kol och stålupprättas. Diskriminering och konkurrensbegränsande åtgärder iförhållandet mellan medlemsstaterna skulle förhindras.Fördraget om kol- och stålgemenskapen följdes avfördragen om Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) ochEuropeiska atomenergigemenskapen (Euratom). Fördraget om EEG,det s.k. , kan sägas vara ett avtal mellan statersom på ett antal definierade områden avhänder sigsjälvbestämmande till förmån för ett gemensamt beslutsfattande igemenskapens institutioner. EEG:s uppgifter var att främja enharmonisk utveckling av den ekonomiska verksamheten inomgemenskapen som helhet, en fortgående och balanserad tillväxt,en ökad stabilitet, en allt snabbare höjning avlevnadsstandarden samt närmare förbindelser mellanmedlemsstaterna. Detta skulle åstadkommas genom att en gemensammarknad upprättades och genom att medlemsstaternas ekonomiskapolitik gradvis närmades till varandra. Målen för EEG har efterhand utvecklats och förändrats, senast genomMaastrichtfördraget. betonas också behovet av enbärkraftig och icke-inflatorisk tillväxt som är skonsam motmiljön, en hög grad av ekonomisk konvergens, en hög nivå i frågaom sysselsättning och socialt skydd m.m.Genom som trädde i kraft den 1 november1993 har Europeiska unionen (EU) upprättats. Den innesluter delsde tre gemenskaperna, varvid Europeiska ekonomiska gemenskapenbetecknas Europeiska gemenskapen (EG), dels ett mellanstatligtsamarbete inom utrikes- och säkerhetspolitik liksom inom områdetför rättsliga frågor och inrikes angelägenheter. Inom unionensker det överstatligt präglade samarbetet fortfarande inom detre gemenskaperna. Till detta samarbete förs också vissa nyasamarbetsområden av vilka det mest långtgående är det som syftartill att upprätta en ekonomisk-monetär union.EG:s rättssystemKompetensfördelningen mellan EG och medlemsländerna bestäms isina huvuddrag av fördragen. Av dessa framgår på vilka områdenöverlåtelse av beslutanderätt har skett. EG:s kompetens vilar påden legalitetsprincip som uttrycks på följande sätt i artikel 4i : "Varje institution skall handla inom ramen förde befogenheter som den tilldelats genom detta fördrag." IMaastrichtfördraget bekräftas denna princip. De gemensammainstitutionerna är, när de tillämpar och vidareutvecklargemenskapsrätten, bundna av legalitetsprincipen. Denna principinnebär att institutionerna endast kan agera när de ges enpositiv befogenhet härtill i fördragen. Det räcker således inteatt en rättsakt i vidsträckt mening syftar till att uppfyllanågot av gemenskapernas mål eller ryms inom fördragens allmännatillämpningsområden. Varje bindande beslut av institutionernamåste således vara grundat på en eller flera bestämmelser ifördragen. Den rättsliga grunden skall dessutom särskilt anges ieller på annat sätt tydligt framgå av varje enskild rättsakt.Legalitetsprincipen innebär emellertid inte att gemenskapensbeslutsbefogenheter utan svårigheter låter sig räknas upp ochexakt beskrivas. Detta beror främst på förekomsten av s.k.dynamiska eller expansiva inslag i gemenskapsrätten. En orsakhärtill är att är ett s.k. ramfördrag medpåfallande allmänt angivna målsättningar. Fördraget fyllsfortlöpande ut genom rättsskapande verksamhet ochgenom tillämpning av artikel 235 i enligt vilkenrådet kan besluta att vidta de åtgärder från gemenskapens sidasom är nödvändiga för att inom gemensamma marknadens ramförverkliga något av gemenskapens mål. Beslut enligt artikel 235måste dock vara enhälliga och föregås av Europaparlamentetshörande.På vissa av samarbetsområdena besitter EG en exklusivkompetens, dvs. medlemsländerna kan i princip inte lagstifta pådessa områden utan EG:s medgivande. Inom andra områden har EGoch medlemsländerna en delad kompetens. Det innebär attmedlemsländerna kan lagstifta om och i den utsträckning EG intehar beslutat om gemensamma normer. Subsidiaritetsprincipen,införd i Romtraktaten genom , påverkarkompetensfördelningen inom den delade kompetensens område. Denföreskriver att EG skall handla endast om och i den mån sommålen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckningkan uppnås av medlemsstaterna och åtgärden därför, på grund avsin omfattning och sina verkningar, bättre kan utföras avgemenskapen.Det som således skiljer EG-samarbetet från det mesta av annatinternationellt samarbete är att det bygger på att de enskildamedlemsländerna i högre grad än annars avstår från en del avsina statsorgans beslutsbefogenheter och överlåter dessa tillEG-institutionerna. Inom EG utövas därefter dessa befogenheterav medlemsländerna gemensamt. På grundval av denna sammanlagdamakt har EG-rätten kunnat utvecklas till en egen rättsordningmed drag som är unika för EG och som skiljer sig från bådetraditionell statsrätt och internationell rätt i allmänhet.Till följd av att länderna överlåtit bl.a. normgivningsmakttill EG, kan normer som beslutas av EG gälla imedlemsländerna på samma sätt som landets egna lagar. SådanaEG-normer är direkt tillämpliga i medlemsländerna utan att de,som annars krävs i , blir gällande genom nationelllagstiftning.Om en EG-norm är så utformad att den ger enskilda medborgareoch företag i medlemsländerna rättigheter och skyldigheter somde kan göra gällande inför det egna landets domstolar ochmyndigheter, brukar man tala om att har direkt effekt.Det avgörande är här om har en sådan rättighetsgrundandeinnebörd för enskilda. Det saknar däremot betydelse om normenformellt riktar sig till enskilda eller till medlemsländerna.En tredje grundläggande princip är att EG-rätt har företrädeframför nationell rätt. Om en lagbestämmelse i ett medlemslandstrider mot en EG-regel är landets domstolar och myndigheterskyldiga att tillämpa EG-regeln framför den inhemska regeln.Detta gäller i princip även om den inhemska tillhörlandets konstitution.Genom praxis har efter hand en doktrinutvecklats enligt vilken de nationella konstitutionernasrättighetsskydd, liksom det skydd som ges i internationellakonventioner, främst Europakonvention om skydd för demänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, hargjorts till en del av själva gemenskapsrätten. Domstolens praxishar kommit att kodifieras genom senare fördrag mellanmedlemsstaterna och på annat sätt. Det senaste och tydligasteuttrycket för denna kodifiering är den deklaration som finns ien av de inledande artiklarna till : Unionenskall respektera grundläggande rättigheter som allmännagemenskapsrättsliga principer, sådana dessa rättighetergaranteras i om skydd för mänskligarättigheter och grundläggande friheter, undertecknad i den 4november 1950, och sådana de framgår av medlemsstaternasgemensamma konstitutionella traditioner.EG:s normgivning sker främst i form av förordningar ochdirektiv. En förordning är direkt tillämplig rätt imedlemsländerna, och därmed finns i princip inget utrymme förnationell lagstiftning. Ett direktiv anger normalt endast degemensamma mål som skall uppnås men överlåter åt medlemsländernaatt bestämma medlen för att nå målen.EG:s institutionerI EG:s beslutsprocess har den av medlemsländerna oberoendekommissionen en initiativtagande, övervakande och verkställanderoll. Endast kommissionen har rätt att lägga fram förslag tillnormgivning. Förslaget riktas till rådet där de viktigastebesluten fattas inom EG. Rådet utgörs av representanter förmedlemsstaternas regeringar. Vissa beslut kräver enhällighet irådet. Men flertalet beslut inom ramen för EG-samarbetet fattasmed kvalificerad majoritet. Därvid förfogar varje stat över ettvisst röstetal som är relaterat till landets storlek. skall få fyra röster. Genom regeln omkvalificerad majoritet kan en stat och dess medborgare blibundna av ett beslut som denna stat motsatt sig. Här framträderett av de tydligaste överstatliga dragen i EG:s organisation.Det direkt folkvalda har främst rådgivandeoch kontrollerande funktioner. Rådet kan emellertid inte fattanågra beslut som är bindande för medlemsstaterna utan attparlamentet åtminstone yttrat sig i saken. EnligtMaastrichtfördraget har parlamentet dessutom rätt att på vissaområden fatta beslut tillsammans med rådet. skall enligtavtalet erhålla 22 platser i parlamentet.EG-domstolen har inrättats för att övervaka att EG-rättenföljs i medlemsstaterna. har ensam befogenheten attslutligt tolka EG-rätten och har därvid utvecklat flera avEG-rättens viktigaste principer. Domstolen ansvarar vidare förden rättsliga kontrollen av EG-institutionerna. Beslut somfattats i rådet kan ogiltigförklaras av domstolen.Överlåtelse av beslutanderätt m.m.GrundlagsregleringenEtt svenskt medlemskap i unionen har krävt attgrundlagen ändras. beslutade avden anledningen att slutligt anta vilande förslag till lagar omändring i regeringsformen och tryckfrihetsförordningen (prop.1993/94:114, bet. 1993/94KU21, rskr. 1993/94:275, bet.1994/95:KU9 rskr. 1994/95:24). Ändringen i regeringsformen avseren ny bestämmelse i 10 kap. 5 § som gör det möjligt förriksdagen att överlåta beslutanderätt till Europeiskagemenskaperna. Lagändringen träder i kraft den 1 december 1994.Den nya bestämmelsen i 10 kap. 5 § regeringsformen föreskriveratt kan överlåta beslutanderätt till Europeiskagemenskaperna så länge som dessa har ett rättighetsskyddmotsvarande det som ges i regeringsformen och i den europeiskakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna ochde grundläggande friheterna. Vidare föreskrivs att riksdagenbeslutar om sådan överlåtelse genom beslut, varom minst trefjärdedelar av de röstande förenar sig. beslut kanenligt bestämmelsen också fattas i den ordning som gäller förstiftande av grundlag.Beträffande den överlåtelse som sker i samband med enEU-anslutning finns en särskild övergångsbestämmelse till 10kap. 5 § regeringsformen. I övergångsbestämmelsen föreskrivs attriksdagen med tillämpning av sedvanliga beslutsregler, dvs. medenkel majoritet, skall kunna fatta beslut om överlåtelse avbeslutsbefogenheter till Europeiska gemenskaperna. Enförutsättning härför är enligt bestämmelsen att , sedanfolkomröstning i hela riket ägt rum i frågan, har godkänt avtalom anslutning till Europeiska unionen.I grundlagsärendet betonade att enöverlåtelse av beslutsbefogenheter med stöd av den nya lydelsenav 10 kap. 5 § regeringsformen inte kan ske i sådan utsträckningatt regeringsformens bestämmelser om statsskickets grunderupphör att vara giltiga. ställning som det främstastatsorganet får inte genom överlåtelse av normgivningskompetensurholkas i väsentlig grad. Utskottet framhöll också att detområde som inte kan överlåtas med stöd av bestämmelsen inte ärinskränkt till bestämmelserna om grunderna för vårt statsskickutan också omfattar andra bestämmelser som bär upp grundläggandeprinciper i vårt konstitutionella system. Utskottet ville idetta sammanhang särskilt peka på den fria åsiktsbildningensstora betydelse för vårt statsskick. Utskottet erinrade om attdet redan i regeringsformens inledande paragraf slås fast attfolkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning och allmän och likarösträtt. En förutsättning för att åsiktbildningen skall kunnaspela denna viktiga roll är offentlighetsprincipen ochmeddelarfriheten. Utskottet anförde att också förbudet motcensur, skyddet av uppgiftslämnare, ansvarighetssystemet ochandra tryckfrihetsrättsliga principer itryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen har storbetydelse för den fria åsiktsbildningen. Utskottet konstateradeatt den nya lydelsen av 10 kap. 5 § regeringsformen inte kananses öppna möjlighet att överlåta beslutanderätt som väsentligtrubbar dessa principer utan samtidig ändring av grundlag.Internationella överenskommelser och nationell rättI en del länder blir bestämmelser i en internationellöverenskommelse en del av den interna rätten på grund av enallmän föreskrift i grundlag eller enligt erkändarättsgrundsatser. Då fordras inga interna föreskrifter varigenomöverenskommelsens bestämmelser införlivas med den internarättsordningen. Överenskommelsen kan nämligen i dessa falltillämpas direkt av domstolar och andra myndigheter. Länder meden sådan ordning brukar kallas monistiska.I andra länder, bl.a. , tillämpas en annan ordning somutgår från att det fordras särskilda internrättsligaföreskrifter för att bestämmelserna i en internationellöverenskommelse skall kunna tillämpas av domstolar och andramyndigheter. Länder som tillämpar en sådan ordning brukar kallasdualistiska.PropositionenEn svensk anslutningslagVid en anslutning till EU måste en stat acceptera och lojalttillämpa det vid tillträdestidpunkten existerande regelverket,såvida annat inte överenskommits i anslutningsfördraget. En nymedlemsstat blir härigenom jämställd med de tidigaremedlemsländerna såvitt avser den existerande EG-rätten. Medhänsyn till det dualistiska synsätt på förhållandet mellanfolkrätt och nationell rätt som råder i krävs någon formav nationell lagstiftning för att införliva anslutningsfördragetmed svensk rätt. Även andra förhållanden föranledda avmedlemskapet kan behöva regleras på ett övergripande sätt. Ocksåi de nuvarande medlemsländer som har en dualistisk tradition haranslutningen till de europeiska gemenskaperna föranlettövergripande lagstiftning i form av en särskild anslutningslag.Regeringen föreslår att övergripande bestämmelser om Sverigesanslutning till Europeiska unionen skall regleras i enanslutningslag. Regeringen anför att en svensk anslutning kanföranleda särskild lagstiftning på olika sakområden. Det kangälla dels lagstiftning som behövs på sakområden som inte täcksav , dels ändringar av lagar som utfärdats till följdav och som behöver anpassas i anledning av enanslutning till Europeiska unionen. Regeringen förklarar att denavser att återkomma till med förslag härom.Överlåtelse av beslutanderättVarken i det nya första stycket i 10 kap. 5 § regeringsformeneller i övergångsbestämmelsen till paragrafen ställs det uppnågot krav på att beslut om överlåtelse avbeslutanderätt skall fattas i lagform.Regeringen anför att när den fattar beslut om attgodkänna anslutningsfördraget måste iaktta den procedur som ärföreskriven för överlåtelse av beslutanderätt, dvs. i detta fallden procedur som föreskrivs i nämnda övergångsbestämmelse. Dettaföljer enligt regeringen av 10 kap. 2 § regeringsformen. Iförsta stycket i den paragrafen sägs att regeringen inte fåringå för riket bindande överenskommelse utan att hargodkänt denna, om överenskommelsen förutsätter att lag ändraseller upphävs eller om den i övrigt gäller ämne i vilketriksdagen skall besluta. I andra stycket sägs att om detföreskrivs särskild ordning för det riksdagsbeslut somförutsätts, skall samma ordning iakttas vid godkännandet avöverenskommelsen. Detta innebär enligt regeringens mening att omen överenskommelse är av sådant innehåll att den förutsätteröverlåtelse av beslutanderätt till internationella organ, såskall vid godkännande av överenskommelsen denprocedur som föreskrivs för sådan överlåtelse iakttas. Enligtregeringen innebär detta emellertid inte att det riksdagsbeslutsom förutsätts genom överenskommelsen -- antingen det är ettnormgivningsbeslut eller ett beslut av annan karaktär -- skallanses fattat i och med att har godkänt att regeringenfår ingå överenskommelsen.Till detta kommer att det är regeringen och inte somgenom sitt beslut om ratificering av fördraget fattar detslutliga beslut som krävs för att skall blifolkrättsligt bundet av anslutningsfördraget. Även om följden avdetta är att överlåter beslutanderätt till Europeiskagemenskaperna innebär dock anslutningsfördraget enligtregeringen att regeringsformens kompetensschema rubbas och att10 kap. 5 § första stycket regeringsformen tillämpas. Regeringenanför att avsikten med stadgandet om överlåtelse avbeslutanderätt principiellt sett måste vara att den faktiskaöverlåtelsen inte skall vara beroende av ett regeringensslutliga ställningstagande till fördraget utan att riksdagenutöver sitt godkännande av fördraget måste fatta ettsjälvständigt beslut om överlåtelse av den beslutanderätt somannars tillkommer själv och andra myndigheter.Det måste ankomma på själv att ta ställning till omöverlåtelsen uppfyller grundlagens krav. Härtill kommer enligtregeringen att förslaget till grundlagsbestämmelse omöverlåtelse av beslutanderätt inte heller för sin tillämpningförutsätter att en internationell överenskommelse ingås. Avformuleringen i övergångsbestämmelsen till den nya bestämmelseni 10 kap. 5 § första stycket regeringsformen framgår ocksåtydligt att den bakomliggande tanken i fråga om anslutningentill EU är att dels godkänner ett anslutningsfördrag,dels fattar beslut om själva överlåtelsen. Regeringen hänvisartill att vid tidigare överlåtelser av beslutanderättpå grundval av internationella överenskommelser också har fattatjust ett beslut om godkännande av överlåtelsen ochytterligare ett beslut om överlåtelsen i form avlagstiftning (patentkonventionen och ). Bägge dessabeslut har antagits med stöd av den särskilda beslutsordning somföreskrivs i 10 kap. 5 § regeringsformen.Överlåtelsens reglering i anslutningslagenEtt utmärkande drag för samarbetet inom EU är attmedlemsstaterna inom de områden som samarbetet avser har avståttfrån att på egen hand fatta normgivningsbeslut och andra beslutoch i stället utövar dessa beslutsbefogenheter gemensamt genommedverkan i EG:s institutioner. Överlåtelse till dessainstitutioner kan härledas ur olika bestämmelser i fördragen.Genom anslutningsfördraget förpliktar sig att tillämpade grundläggande fördragen med dess bestämmelser ur vilkaöverlåtelsen kan härledas. Det förhållandet att medlemsstaternaskall avstå beslutsbefogenheter till gemenskaperna grundar sigalltså på innehållet i anslutningsfördraget och i de övrigagrundläggande fördragen. Dessa fördrag föreskriver attgemenskapens institutioner skall fatta de beslut som behövs föratt syftet med förslagen skall uppnås. Dessa beslut får sedanolika verkningar i medlemsländerna beroende på vad för slagsbeslut det är fråga om och vilken effekt de har enligt fördragenoch enligt på fördragen grundade principer som har utvecklats avEG-domstolen.Enligt regeringen är överlåtelsen av beslutsbefogenheter avsådan central natur att den motiverar en bestämmelse ianslutningslagen som inte bara ger uttryck för en följdverkan avatt de grunddläggande fördragen införlivas med svensk rätt.Beslutet om överlåtelse kan ses som ett bemyndigande från densvenska , eftersom det är svenska konstitutionellabefogenheter som överlåts till Europeiska gemenskaperna. Härtillkommer att möjligheterna att överlåta beslutsbefogenhet enligtbestämmelsen i 10 kap. 5 § första stycket regeringsformen trotsatt överlåtelsemöjligheterna är omfattande, är begränsade såtill vida att de förutsätter ett fri- och rättighetsskydd i nivåmed vårt eget. Regeringen menar att det således ligger iriksdagens hand att ytterst pröva huruvida förutsättningarnaenligt 10 kap. 5 § regeringsformen är uppfyllda. Beslutet omöverlåtelse har sålunda inte sin grund enbart i följderna av attde grundläggande fördragen genom lagen införlivas med svenskrätt utan måste också grunda sig på bestämmelsen iregeringsformen. Regeringen anser därför att överlåtelsen börkomma till tydligt uttryck i en särskild bestämmelse ianslutningslagen.Att i överlåtelsebestämmelsen precisera eller knyta an tillvilka slag av beslut som de europeiska gemskaperna kommer attfatta med verkan här i landet låter sig enligt regeringenknappast göra.