yttr · GH05KU1 · 1993-12-31 00:00:00 — Konstitutionsutskottetsyttran(je 1993/94:KUly tillträde till konventionen om förlikning ochskiljedom inom Europeiska säkerhetskonferensen (ESK) m.m. 1993/94 KUly har beslutat beredakonstitutionsutskotlet tillfålle all yttra sig över proposition 1993/94:23Sveriges tillträde till konventionen om förlikning och skiljedom inom (ESK) m.m. Konslitutionsulskoliel begränsar sitt yttrandetill att gälla frågan om vilken ordning som skall gälla för beslut. Enligt artikel 1 i konventionen skall inrättas enförliknings- och skiljedomstol för alt genom förlikning och, när så ärlämpligt, genom skiljedom lösa tvister som hänskjuls lill den i enlighet medbestämmelserna i konventionen. Enligt artikel 24 är förlikningens syfte skall bistå de tvistande parterna med att finna enlösning i enlighet med internationell rätt och deras åtaganden inom ramen förESK. Artikel 26 punkt 3 stadgar att en ansökan om skiljedom mol enkonventionsstat som avgett en förklaring enligt punkt 2 kan göras genom enbegäran till skiljedomstolens sekreterare tidigast efter trettio dagar om tvisten överlämnats till ESK:s ministerråd.De beslut en skiljedomstol fattar skall enligt artikel 30 vila påinternationell rätt, men domstolen kan även om parterna samtycker beslutaefter rätt och billighet. Det är samma legala bas som Internationella domstolenhar för sina beslut. Enligt punkt 2 i artikel 26 får konvenlionsslaterna närsom helst genom anmälan till depositarien förklara all de, ipso facto och utansärskild överenskommelse, erkänner en skiljedomstols obligatoriska domsmaklunder förutsättning av reciprocilel. En sådan förklaring kan göras förobegränsad tid eller för en angiven tidsperiod. Den kan täcka alla slagstvister eller utesluta tvister rörande en stats territoriella integritet,nationella försvar, rätt lill suveränitet över landterrilorium ochkonkurrerande krav vad avser jurisdiktion över andra områden. 1 1993/94. Regeringensförslag 1993/94:KUly Regeringen föreslår att tillträder konventionen omförlikning och skiljedom inom ESK. Som skäl härför anges att flera starka skältalar för alt bör ratificera konventionen. har under mycketlång lid och med emfas hävdat folkrättens ställning. Principen om att lösatvister med fredliga medel tillhör de mest grundläggande av de värderingar sombär upp svensk utrikespolitik. 1 andra sammanhang, t.ex. när det gälleranslutningen till Internationella domstolens s.k. fakultativa klausul, verkarSverige för en större internationell acceplans av bindande jurisdiktion. Genomflera aktiviteter, bl.a. är deposilarie för konventionen, harkonventionen kommit att delvis förknippas med och svenska initiativ.Det är därför enligt propositionen angelägel att ratificerarkonventionen. Regeringen föreslår vidare all avger förklaring omerkännande av obligatorisk domsmakl, enligt artikel 26.2 av konventionen, fören skiljedomstol upprättad i enlighet med konventionens kapitel fV. Dennaförklaring begränsas till lid, men skall gälla alla slags tvister. 1propositionen hänvisas lill alt 1947 hörde till de första stater somavgav en förklaring om att acceptera domsmakt.Anledningen till att man nu väljer en förklaring som begränsas till tidär att det är svårt all på förhand bedöma vilket genomslagStockholmskonvenlionen kommer all få. torde del enligt propositionenvara lättare all bedöma huruvida det även ligger i ett långsiktigt svensktintresse all vara bunden av doms-maklen hos en internationell domstol utöverFN:s . Regeringen drar den slutsatsen all idetta fall bör följa exemplet och inledningsvis avge en förklaringbegränsad lill , med möjlighet all därefter avge en förklaring utaninskränkning. Bestämmelser om delegation lill mellanfolklig organisationinfördes ursprungligen i 81 § i den gamla regeringsformen efter ett förslag avFörfaiiningsutredningen (SOU 1963:17). Utredningen underströk alt stadgandetinte avsåg överenskommelser som endast medförde folkrätlsliga förpliktelser.Även om dessa stundom innebar långtgående bindningar förpliktade de likvälendast en medlemsstat all i enlighet med organisationens beslut genom sinakonstitutionella organ genomföra en nationell reglering. Del kvalificeradebeslutsförfarandel aktualiserades enligt utredningen först vid ett direktöverförande på överstatliga organ av befogenheter som enligt grundlagtillkommer däri angivna nationella statsorgan. Bestämmelsen om överlämnande av beslutanderätt, somtillkommer i regeringsformen angivet organ, till icke-svenskt organ infördes i10 kap. 5 § första stycket i den nya regeringsformen efter förslag avGrundlagberedningen huvudsakligen i enlighet med 81 § tredje stycket i 1809års regeringsform. förtydligande gjordes för att jämställa delegationlill mellanfolklig domstol med delegation lill mellanfolklig 1993/94:KUlyorganisation. Grundlagberedningen erinrade i betänkandet SOU 1972:15 Nyregeringsform Ny riksdagsordning (s. 186) om alt både den då gällande regelni 81 § tredje stycket regeringsformen och den av beredningen föreslagna regelnomfattade överlåtelse av sådan rättskipning gentemot enskilda, som eljestutövas av exempelvis , men inte accepterande av jurisdiktion hosdomstol för rättskipning mellan stater, sådan som utövas av Internationelladomstolen i . En sådan domstol kunde enligt Grundlagberedningen väl sägasvara ett överstatligt organ; genom all erkänna den förbinder sig attutforma sill interna regelsystem eller eljest fatta interna beslut så all deanpassas till domstolens utslag. Men bundenheten är enligt Grundlagberedningenenbart folkrällslig. Frågan om prövning av en överenskommelse som innebär attSverige underkastar sig en sådan domstolsjurisdiktion beror enligt förslaget på(10 kap.) 2 § regeringsformen. I denna paragraf föreskrivs alt ivissa fall skall godkänna internationella överenskommelser och i vilken ordningett sådant godkännande skall beslutas. 1 grundlagspropositionen 1973:90 (s. 364) refereradesnämnda uttalande av beredningen, och departementschefen förordade all bestämmelsernaskulle få den lydelse som föreslagits av beredningen, bortsett från någraobetydliga ändringar av rent redaktionell art. Mot vad beredningen ullalat ombestämmelsernas innebörd hade han inte något att erinra. 10 kap. 5 § regeringsformen fick sin nuvarande lydelse1985 sedan paragrafens utformning utretts av dåvarande professorn en referensgrupp bestående av riksdagsledamöterna samt fd. riksdagsledamoten ochdåvarande professorn och fd. riksdagsledamoten (SOU 1984:14,RF 10:5). Uppdraget aU göra en översyn av RF 10:5 hade innefattat två huvuduppgifter.Den ena var att söka åstadkomma en sådan precisering och avgränsning av dedelegeringsbara funktionerna att de tolkningssvårigheter, som paragrafenstidigare lydelse förorsakat, undanröjdes. Den andra gällde en bedömning avbehovet av nya grundlagsregler för åtaganden att med svensk rätt införlivavissa konventionsändringar. De ändringar som utredningen föreslog torde enligtutredaren ganska väl spegla intentionerna bakom den dåvarande regleringen. I betänkandet framhölls att kontrollen vad gäller ingåendeav trakta ter som kan medföra långtgående folkrättsliga förpliktelser för riket enligt grundlagen har lagts i hand. Även om för att fullgöra sina åtaganden enligt en konvention tvingas till exempelvis betydande ingrepp i den nationella lagstiftningen eller alt bevilja medel av avsevärd storlek, och även om åtagandena kan kräva uppre pade uppo&ingar t.ex. årliga anslag till en internationell organisa tion har del, så länge förpliktelserna endast är av folkrällslig art, ansetts tillräckligt all ger sin sanktion genom vanligt tetsbeslut. Det är endast då enligt överenskommelsen tvingas : till formliga överlåtelser av beslutanderätt t.ex. rörande normgiv- ning ellerbeviljande av anslag till icke-svenskt organ som riksda- 1993/94:KUly gensgodkännande måste ges i speciell form. Att svenska organ, för att skalluppfylla sina folkrättsliga förpliktelser, nödgas genomföra vad icke-svensktorgan beslutat, föranleder däremot inget avsteg från huvudregeln vad gällerformen för godkännande. Utredningen framhöll att den yttersta garantin mot altSverige ikläder sig folkrättsliga förpliktelser av så långtgående art allinskränkningarna i handlingsfriheten tar karaktären av ett faktisktsuveränitets-intrång, liksom bör ligga i kravet på riksdagensgodkännande, lämnat i den för behandling av riksdagsärenden normala ordningen.Endast då särskild ordning är föreskriven för den iniernrätlsliga regleringsom förutsätts alltså om det krävs grundlagsändring eller beslut enligt RF10:5 bör samma ordning iakttas vid godkännandet av överenskommelsen. Dennuvarande principiellt viktiga skiljelinjen mellan å ena sidan formligdelegation av beslutanderätt till ickesvenska organ (RF 10:5) som innefattardirekta suveränilelsuppgi-velser och å den andra åtaganden, enligt vilkaSverige folkrättsligt förbinder sig att internrättsligt följa beslut fattadeenligt överenskommelsens regler, borde enligt utredningen sålunda härvidlagbibehållas. Regeringen lade fram Ragnemalms utredningsförslag iproposition 1984/85:61 om överlåtelse av vissa offentligrättsliga uppgiftertill internationella organ. Utgångspunkten var därvid framhålls det i propositionen(s. 8) att grundtankarna bakom de dåvarande bestämmelserna i 10 kap. 5 §regeringsformen inte skulle rubbas. Avsikten var (s. 9) att försöka undanröjade oklarheter som varit förenade med den dåvarande ordningen och söka åstadkommaen klarare och mer lällill-lämpad ordning. Beträffande traktatmakten anfördes ipropositionen liksom i utredningen endast att som en tredje form av överlålbarfunktion borde anges befogenheten att besluta om "ingående elleruppsägning av internationella överenskommelser eller förpliktelser".Formuleringen angavs anknyta till 10 kap. 4 § regeringsformen och innebära attinte bara funktioner i samband med ingående och uppsägning av traktater utanäven motsvarande befogenheter beträffande ensidiga åtaganden omfattas. 10 kap. 5 § första stycket regeringsformen har därefterföljande lydelse: Beslutanderätt, som direkt grundar sig på dennaregeringsform och som avser meddelande av föreskrifter, användningen av statenstillgångar eller ingående eller uppsägning av internationella överenskommelsereller förpliktelser, kan i begränsad omfattning överlåtas till mellanfolkligorganisation för fredligt samarbete, lill vilken riket är eller skall biivaanslutet, eller till mellanfolklig domstol. Därvid får ej överlåtasbeslutanderätt som avser fråga om stiftande, ändring eller upphävande avgrundlag, riksdagsordningen eller lag om val lill eller fråga ombegränsning av någon av de fri- och rättigheter som avses i 2 kap. Angåendebeslut i fråga om överlåtelse gäller vad som är föreskrivet om stiftande avgrundlag. Kan beslut i sådan ordning ej awaktas, beslutar i fråga omöverlåtelse genom ett beslut, varom minst fem sjättedelar av de röstande ochminst tre prdedelar av ledamöterna förenar sig. Frågan ominternationella överenskommelsers och förpliktelsers in- 1993/94:KUly grepp istatens suveränitet tas upp i betänkandet (SOU 1993:14) EG och våra grundlagarsom avgavs . Där framhålls (s. 131 f.) att begjeppet suveränitetinte alls förekommer i regeringsformen och över huvud taget mycket sparsamt isvensk konstitutionell debatt. Enligt utredningen hävdar en del författere altsnart nog varje internationell överenskommelse innefattar ett slags de factoöverlåtelse av suveränitet eller beslutsbefogenhet. 1 t.ex. dansk statsrältsligdebatt i samband med EG-medlemskapel upprätthölls dock en klar distinktionmellan traditionell folkrällslig bundenhet för staten å ena sidan och enöverlåtelse av rätten att förplikta enskilda rättssubjekt,suveränitets-överlåtelse, å andra sidan. inför EG valdeatt iaktta samma åtskillnad. Utredningen pekade (s. 49 f.) på att internationella avtalnästan undantagslöst syftar till all skapa ömsesidiga rättigheter ochförpliktelser för de deltagande staterna. 1 många fall upprättar sådana mellanstatligaavtal också särskilda institutioner, utrustade med befogenheter av varierandeslag. Enligt t.ex. är medlemsstaterna skyldiga att efterkommasäkerhetsrådels beslut om sanktioner mot en stat. Del är dock fråga om enbundenhet endast för staten som sådan, beslutet hindrar inte i sig ett företagi en medlemsstat från alt fortsätta sin export. På nationell nivå krävs attstatens förpliktelse omsätts lill en internrättslig regel. Ett internationellt avtal av nu nämnd art innebär såledesenligt utredningen att staten accepterar att bli bunden av avgöranden somträffas av institutioner enligt avtalet. Del är alltså fråga om förpliktelserav folkrättslig art men ulan omedelbar internrättslig verkan. Denstalsrätlsliga handlingsfriheten begränsas, men de samarbetande staterna harkvar sin formella beslutsbefogenhet på det internrättsliga planet. Konstitutionsutskottetfår anföra följande. Enligt 10 kap. 5 § första stycket regeringsformen skallför beslut om överlåtelse av beslutanderätt som direkt grundar sig påregeringsformen och som avser vissa angivna funktioner gälla vad som ärföreskrivet om stiftande av grundlag eller om detta inte kan avvaktas enkvalificerad majoritet. Som framgår av den ovan lämnade redovisningen gällerdelta emellertid inte om den bundenhet som en överenskommelse om överlåtelseskapar enbart är folkrättslig. Godkännandet av den nu aktuella konventionenbinder folkrättsligt. handlingsfrihet som stat påverkas, menden avsedda domstolens beslut kommer i likhet med Internationella domstolens iHaag beslut inte att automatiskt tillämpas internt i . Den förklaring omerkännande av obligatorisk domsmakt som regeringen föreslår att skallavge är således inte någon formlig överlåtelse av beslutanderätt. Regeringenoch har kvar sina befogenheter. anser mot denna bakgrund att beslutom förklaring i enlighet med artikel 26.2 i konventionen bör kunna fallas utan tillämpning av de särskilda beslulsregler som föreskrivs i 10 kap. ; den 9 november1993 1993/94:KUly lbeslutet har deltagil: (), (), (m), (), (), (), IngerRené (m), (), (), (nyd), (), (), (). ElvySöderström (s) och (). FrånVänsterpartiet, som inte företräds av någon ordinarie ledamot i utskottet, harsuppleanten () närvarit vid den slutliga behandlingen av ärendet.