yttr · GH05AU7 · 1993-12-31 00:00:00 — Lagufekottethar berett arbefemarknadsufekottet tillfålle att avge yttrande överproposition 1993/94:208 Förändringar i lönegarantisystemet jämte de motionersom kan komma att väckas med anledning av propositionen samt de under denallmänna motionstiden väckfa motionerna I993/94:L314, L318 och L3I9 yrkande 3. Motionersom väckfe med anledning av propositionen är I993/94:L13 av . (v) och L14 av Maj-Lfe Lööw m.fl. (s). Arbefemarknadsufekottetser det som utomordentligt angeläget att lönegarantin inte används på ettannat sätt än den är avsedd för. Ett system som missbrukas kan råka i vanrykte.Kostnaderna belasfar lönegarantifonden. Missbruk kan fåkonkurrettesnedvridande effekter, och det är till skada för arbefemarknaden. Inledningsvisnoterar utekottet vad som anförfe i det betänkande av lagufekottet omkonkursrätfeliga frågor, I993/94:LU20, som godkänfe av (rskr.228). I avsnittet om förefagsrekonstruk-tion redovisas kortfattat den avInsolvensutredningen föreslagna lagen om företagsrekonstruktion (SOU 1992:113).Lagufekottet förutsätter att regeringen i enlighet med vadsom aviserafe lägger fram ett förslag om rekonstruktion av förefag. Dei den nu föreliggande propositionen framlagda förslagen förändrarförutsättningarna för förefagsrekonstruktion enligt Insotvensutred-ningensförslag. Den utredningen har i fråga om lönefordringar i konkurs föreslagit enfrantekjuten förmånsrätt för s.k. produktiv lön. Detta skulle innebära att lönefordringari tiden före konkursen och uppsägningslön för den tid under vilken gäldenärensnäringsverksamhet fortsätter efter konkursutbrottet, dock längst ,skall ha förmånsrätt före fordringar förenade med säkerhet i förefagshypotek.Nytillkomna fordringar under förefagsrekonstruktion skulle erhålla förmånsrättmed prioritet före produktiv lön. 1 1992/93. föreslår också att dets.k. skatteprivilegiet avskaffas, vilket medför en 1993/94:AU7yförbättrad prioritet för lönefordringarna. Enligt vad som anförs iproposition 208 kan ett förslag om företagsrekonstruktion i enlighet medInsolvensutredningens förslag medföra att frågan om hur reglerna skall varautformade får prövas på nytt. /arbefemarknadsufekottetanser att det skulle ha varit en fördel om frågan om företagsrekonstruktion ochskyddet av arbefetagamas löner i konkurs hade kunnat övervägas i ett sammanhang.Insolvensutredningens förslag skulle enligt vad som sägs iutredningsbetänkandet ha medfört att rekonstruktion ufan konkurs i många fallskulle ha blivit mer förmånligt än en konkurs för både gäldenären ochborgenärerna. Lönegarantin skulle då inte komma in i bilden (SOU 1992:113 s.340). Ufekottetdelar den uppfattning som i det nyssnämnda betänkandet LU20 kommit till uttrycki ett särskilt yttrande av företrädarna för regeringspartierna. Det är enligtdem angeläget att regeringen "tar ett samlat grepp" på de olikafrågor om reformering av konkursinstitutet och om förefagsrekonstruktion somövervägfe i olika sammanhang och lägger fram förslag till lösning på de skildaproblem som aktualiserafe. Även om en sådan helhetelösning varit att föredra anserarbetemarknadsutekottet att det kan vara motiverat att redan nu överväga vissaförändringar. Dei proposition 208 framlagda förslagen syftar bl.a. till att minska kostnadernaför lönegarantin. I den frågan är följande att anföra. Antaletkonkurser ökade kraftigt . I mitten av 1980-faletuppgjck företagskonkurserna till omkring 5 000 för att under år 1992vara fler än 20 000. Det ökade antalet konkurser medförde en snabb ochomfatfande belastning på lönegarantifonden. uppgjckutbetalningarna till för att under budgetåret1992/93 närma sig . Enligtvad som framgår av den avlämnade kompletteringspropositionen (prop.1993/94:150 bil. 10 s. 21) har denna utveckling brutife . Från och medhösten 1993 har antalet konkurser varit avsevärt lägre än samma månad ett årtidigare. Minskningen av konkurserna har främst avsett de större företagen,varför antalet anställda som berörte av konkurserna har minskat ännukraftigare. I kompletteringspropositionen görs bedömningen att utbetalningarnaav lönegaranti för innevarande budgetår kommer att nästan halveras jämfört medföregående budgetår. Iproposition 208, som avlämnate före kompletteringspropositionen, beräknas densammanlagda besparingen till följd av förslagen om förändringar ilönegarantfeystemet till ca beräknat med utgångspunkt ilönegarantifondens utgifter /93. Med hänsyn till deförutsättningar som förelåg i samband med ufarbe-tandet av propositionen skullebesparingarna uppgå till ca , beroende på attlönegarantifondens utgifter bedömdes minska. I kompletteringspropositionen uppskattas besparingseffekterna av 1993/94:AU7y förslagen i proposition 208 nu till . Underskottet i fonden för nästa budgetår bedöms bli relativtbegränsat. Ävenom konkurserna har minskat i omfattning är antalet fortfarande högt. Enligtutekottete mening bör ambitionen vara att skapa ett System som även i ennedåtgående konjunktur med ökande antal konkurser innebär en rimlig belastningpå lönegarantifonden. Somframgått inledningsvfe anser utekottet att det oavsett besparingen kan finnasskäl att inrikfa sig mot företeelser som kan beskrivas som missbruk avlönegarantin. Lönegarantinfyller flera viktiga syften. Den är främst motiverad av sociala skäl.Lönegarantin möjliggör också att konkursboet kan avvecklas på ett ordnat sätt.Om arbetetagarna inte fick sina lönefordringar ersatta skulle de ha rätt attlämna sina anställningar efter konkursen. Närman i debatten falat om "överutnyttjande" och missbruk av garantinfår det antas att det som avses är att garantin fagite i anspråk för annat ände sociala ändamål som den i första hand är avsedd för. (a.a. s. 310) anger två typexempel på detfa. I det ena fallet bestäms det vidöverlåtelsen av företagefe rörelse att de som arbefat åt företaget underuppsägningstiden skall arbefa för köparföre-faget, varvid lönerna betalas avlönegarantin. I det andra exemplet övertar köparföretaget personalen frånkonkursföretaget men betalar endast en del av lönen, medan resten utgår frånlönegarantin. Som sägs i utredningsbetänkandet fungerar i dessa fallgarantimedlen som subvention inte bara åt konkursföretaget utan också åt detövertagande företaget, som i och för sig kan vara ett lönsamt sådant. mening kan man i dessa situationer tala om att detföreligger en "osund konkurrens" mellan företagen i branschen, vilketframför allt beror på att köparföretagete produktionskostnader kan bli lägreom lönegarantimedel används som ett led i uppgörelsen med konkursföretaget.Detta kan ge köparföretaget konkurrensfördelar. Utredningen föreslog ingenändring av reglerna för att komma till rätfa med dessa situationer, utan ansågatt de kunde undvikas genom att tillsynsmyndigheten i konkurs skärpte sinövervakning av lönegarantifrågorna i samband med vidaredrift och överlåtelseav konkursföretag. Arbetemarknadsutekottetinstämmer i vad som anförs av regeringen i proposition 208 om att de regelsystem som kommer i tillämpning vid en konkurs bör vara så utformade att inverkan på konkurrensen minimeras. Enligt regeringens uppfattning (prop. s. 16) har lönegaran tireglerna varit bristfålliga från denna synpunkt, vilket blivit tydligt när antalet konkurser har ökat. Det är enligt regeringen en viktig uppgift att utforma dessa regler så att deras grundläggande syfte, nämligen att ge ett socialt motiverat skydd för arbetetagares lönefordringar vid en konkurs, uppnås utan att man försämrar konkurrenssituatio nen för andra företag i samma bransch som det konkursdrabbade. ' 1* 1992/93. Enligt utekottete mening hade det varit värdefullt ompropositionen 1993/94:AU7y belyst konkursförvaltarens roll i samband med denyss angivna exemplen på "handel med lönegaranti". Man får såledesinte bortee från att det är den av rätten utsedde förvaltaren i praktikenoftast en advokat med speciell inriktning på konkursförvaltning som företräderkonkursboet vid uppgörelser av detta slag. I förvaltarens allmänna åliggandenligger enligt 7 kap. 8 § konkurslagen att fa till vara borgenärernas gemensammarätt och bäsfa samt vidta alla de åtgärder som främjar en förmånlig och snabbaweckling av boet. Enligt samma lagrums andra stycke hindrar inte detfa attförvalfaren vid avvecklingen av boet beaktar vad som är ägnat att långsiktigtfrämja sysselsättningen, om det kan ske utan att borgenärernas rätt nämnvärtförringas. Enligt motiven till lagrummet (prop. 1986/87:90 s. 111 f.) skallförvaltaren med stöd av undantagsregeln kunna överlåta rörelsen till någon sominte avgett det högsta budet om syftet är att vidta åtgärder som är ägnade attlångsiktigt främja sysselsättningen. Vad som avses är att det högsta budetlämnafe av någon som förvaltaren misstänker inte kommer att driva verksamhetenpå ett seriöst sätt. Det får antas att överlåtelser av det angjvna slagetfrån konkursförvaltningens sida sker med dessa grundläggande regler som bakgrund.Förvaltaren kan å ena sidan påräkna ett bättre pris för rörefeen, något somgagnar borgenärskollektivet, om det som ett moment i uppgörefeen ingår attarbefetagarna under en övergångstid arbetar för eller i det övertagandeföretaget med lönen helt eller delvis betald genom lönegarantin. Å andra sidanger konkurslagen möjlighet att avvisa ett högt anbud, om det kan misstänkas attdet är fråga om oseriös verksamhet. I sammanhanget bör regeln i 7 kap. 10 § konkurslagenuppmärksammas. Det sägs där att förvaltaren skall höra tillsynsmyndigheten iviktigare frågor. Som sådana anses bl.a. frågan om den fortsatta driften avgäldenärens rörelse och om försäljning av värdefull egendom (prop. 1978/79:105s. 273 resp. 1986/87:90 s. 264). Om uppgörelser av detta slag inte kan accepteras från desynpunkter som anförs i proposition 208 rörande "överutnyttjande" ochmissbruk av lönegarantin med konkurrenssnedvridande effekter som följd kan mandiskutera om de bör godtas från konkursrätfeliga utgångspunkter Qt prop.1986/87:90 s. 284 och SOU 1992:113 s. 342 f.). Sammanfattningsvis är det arbefemarknadsutekottetebedömning att vissa av de företeelser som förslagen i proposition 208 äravsedda att förhindra borde ha belyste även från nu angjvna utgångspunkter. Utskottet uppehåller sig i det följande vid några av dekonkreta förslag som lagts fram i propositionen. Till en början instämmer utskottet med regeringen i attkopplingen mellan förmånsrättslagen och lönegarantin bör vara kvar. Skälen ärde som anges i propositionen. Om vissa lönefordringar inte omfattades avgarantin skulle arbetetagarna kunna lämna anställningen efter en konkurs medhänvisning till att lönefordringarna inte skulle 1993/94:AU7y komma attersättas helt. 4 § anställningsskyddslagen (LAS) ger nämligen arbetstagarenrätt att frånträda anställningen med omedelbar verkan "om arbetegjvaren iväsentlig mån har åsidosatt sina åligganden mot arbetstagaren". Såsom sägsi propositionen (s. 19) är det lätt att förutse att sådana förändringar skullekunna medföra betydande problem att avveckla konkursbona på ett ordnat sätt. Utskottetvill dock i sammanhanget erinra om att förmånsrätten för lönefordringar är avmycket gammalt datum. Den bygger på synsättet att arbetetagarna hör till deborgenärer som bäst behöver befalning för sina fordringar. Den föreslagnatidsmässiga begränsningen av förmånsrätten för fordringar på lön m.m. och deskärpta reglerna för avräkning kommer i praktiken att innebära att en inteobetydlig del av arbetetagarnas fordringar kommer att bli oprioriterade ikonkursen. Det innebär i sin tur att borgenärer med oprioriterade fordringaravseende leveranser förbättrar sina möjligheter till utdelning på de anställdasbekostnad. Somufekottet ser det är avräkningsreglerna i 12 § förmånsrätfelagen av centraltintresse för att förhindra att lönegarantin används på ett icke avsett sätt. Defall av avtal mellan konkursförvalfare och köpare där lönegarantin fungerar somen del i uppgörelsen bygger på att den nye arbetsgivaren tillgodogör sig ensubvention av sin verksamhet genom att en del av lönen, eller hela, för vissaarbefefagare betalas av lönegarantin som de har kvarhos konkurs-gäldenären. Om, såsom föreslås i propositionen, uppsägningslönen ärförmånsberättigad enbart till den del den överstiger inkomst som arbefetagarenhar förvärvat eller borde ha kunnat förvärva i en annan anställning minskasmöjligheterna att utnyttja lönegarantin på det nu ifrågavarande sättet. Avräkningsregelnbör enligt ufekottete mening ses som riktad även mot konkursförvaltningen. Detskall alltså i princip inte vara möjligt för förvaltaren att överlåfaverksamheten med lönegarantin som en del i uppgörelsen. Därmed kommer inteheller arbetetagarna att ställas inför att behöva acceptera anställningar i detövertagande företaget med villkor att lönegarantin i viss uteträckning skallbetala lönen i den nya anställningen. Denföreslagna avräkningsregeln torde inte omfatta det ena av de exempel på handelmed lönegaranti som angette av , nämligen attarbetetagarna i konkursföretaget under sin uppsägningstid arbetar för detövertagande företaget. Överlåtelsen behöver därvid inte innebära att dessasenare skall anställas av det övertagande företaget. I detfa fall utförsarbetet alltjämt för konkursföretaget. Det viktiga måste enligt utskottetemening vara att förvaltaren inte inlåter sig i uppgörelser som kan betraktassom oacceptabel handel med lönegaranti. Med klara ställningstaganden frånstatemakternas sida i detta hänseende bör man kunna utgå från att uppgörelserav detta slag inte längre kommer att ingås. Liksom regeringen anserutekottet att en tidsmässig begränsning av f lötie- ochpensionsfordringarnas förmånsrätt är motiverad för att minska Det bör därutöver få till effekt att 1993/94:AU7y utrymmet förobehöriga förfaranden och spekulation minskar. Att arbefetagamas lönefordringarinte omfattas av förmånsrätten och garantin än förekonkursansökan kommer att medföra att de inte får vänta för länge med attansöka om arbefegivarens försättande i konkurs. Detfa kan allmänt sett intevara någon nackdel. Tiden får å andra sidan inte vara så kort att den procedursom vanligtvis måste föregå en ansökan om konkurs ett misslyckatutmätningsförsök eller en s.k. betalningsuppmaning som inte leder till resultat inte hinns med. Denna procedur kan vara tidsödande, särskilt om det ärproblem med att delge gäldenären. Ifråga om fordringar avseende sparad semester är det enligt utekottete meningtveksamt om arbetetagare skall behöva avstå från möjligheten att sparasemester i den uteträckning som semesterlagen medger för att vara försäkrade omatt deras krav kommer att omfattas av förmånsrätt och lönegaranti vidarbefegjvarens eventuella konkurs. Ufekottet anser att det bör övervägas omnuvarande regler i förmånsrätfelagen kan behållas oförändrade i dettahänseende. Närdet gäller förmånsrätten för delägare och närstående känner ufekottettveksamhet mot att redan ett så begränsat delägande som en femtedel avförefaget skall utesluta förmånsrätt och lönegaranti, särskilt som frågan ominflytandet över verksamheten inte längre skall ha någon betydelse. Än merpåtagligt är detta i fråga om anställda anhöriga som inte själva äger någondel i företaget. De kan uteslutas från ersättning därför att den anhörige sominte behöver ha något väsentligt inflytande i företaget eller ens vara anställddär äger en femtedel av aktierna. Regeln kan få väl långtgående konsekvenserenligt ufekottete mening. I sammanhanget bör noteras att något motsvarandeundantag inte är föreskrivet i socialavgjftslagen beträffande arbetegivarensskyldighet att erlägga lönegarantiavgjft. Utekottethar ingen erinran mot att det införs en karensregel. En sådan regel : Vadsom i detta sammanhang avses med anvisning utvecklas inte i propositionen. Man kan ställa frågan om det är tillräckligt att arbeteta garen vänder sig till arbetsförmedlingen och "får en anvisning på anställningen" eller om arbetetagaren innan han accepterar anställning i företag nummer två först måste anmäla sig vid arbefeförmedlingen som arbetssökande, trofe att han redan har ett erbjudande om anställ- ( ning, för att därefterformellt anvisas anställningen i fråga. ler som om kravet påanvfening från arbeteförmedlingen i vissa fall 1993/94:AU7y skulle kunna framstå somen onödig och byråkratfek omgång. I sammanhanget bör observeras att enarbetegivare som avser att besätta en ledig plafe med en arbetetagare somenligt lag eller annan författning eller kollektivavtal har företrädesrätt tillanställningen inte har någon skyldighet att anmäla den lediga platsen tillarbeteförmedlingen enligt platsanmälningslagen (1976:157). Utekottetanser att dessa synpunkter bör beaktas vid utformningen av karensregeln. Förslagetom en allmän regel mot missbruk i lönegarantilagen tar enligt propositionenfrämst sikte på att det t.ex. före en konkurs har skettnyanställningar måhända av släktingar eller när lönen till de anställda harhöjfe kraftigt före konkursen. Utekottet vill framhålla att vissa av deföreteelser som avses torde omfattas av regeln i 5 kap. 2 § konkurslagen.Lönefordringar som uppenbart överstiger vad som kan anses skäligt med hänsyntill arbeteinsatsen, verksamhetens lönsamhet och omständigheterna i övrigt kanöver huvud taget inte göras gällande i konkursen. I fråga om personer som ärnärstående till gäldenären är det tillräckligt att anspråket är oskäligt. Detförhållandet att lönen i händelse av arbefegivarens konkurs garanteras avstaten torde i vart fall när arbefegivarens ekonomiska ställning är svag mångagånger ingå som en av bevekelsegrunderna för den arbetssökande som accepteraranställning. En dfekussion om lönegarantin kan ha föregåttanställningsavtalet, och arbetegivaren kan ha undanröjt arbetetagarens oro medhänvisning till garantin. Enligt utskottete mening är det inte gjvet att dettabör betecknas som missbruk, även om det möjligen skulle kunna göras gällandeatt en av förutsättningarna för anställningen varit att betalning skulle utgåur garantin, dvs. för det fall att arbetegjvaren verkligen försatte i konkurs.För att det skall vara berättigat att tala om missbruk bör det enligtufekottefe mening normalt kräv£ att arbetetagaren är införstådd med att enkonkurs är förestående och att ekonomin är sådan att lönegarantin måste tas iaiupråk för att arbetstagaren skall få betalt för sin fordran. Arbetemarknadsutskottetvill slutligen ierinra om att ufekottet i sitt betänkande 1993/94:AiJ14godtagit regeringens bedömning att inte bör tillträdaILO:s konvention nr 173 om skydd av arbetetagares fordringar i händelse avarbetegivarens insolvens. Enligt ufekottefe uppfattning bör beredningen avInsolvensutredningens förslag awaktas innan tar slutlig ställningtill denna fråga. I beslutet har deltagit:Elver (), (), 1993/94:AU7y Högmark (m),(), (), (), (), (), (), (nyd), MonicaÖhman (s), (fjp), (), () ochPatrik (). FrånVätteterpartiet, som inte företräds av någon ordinarie ledamot i ufekottet, harsuppleanten () närvarit vid den slutliga behandlingen avärendet. (nyd) anför: Liksomarbefemarknadsufekottet anser jag det önskvärt att regeringen lägger framförslag till lösning på hela frågan om reformering av konkursinstitutet och omföretagsrekonstruktion. I det sammanhanget anser jag det mycket viktigt attproblemet med de oprioriterade leverantörfordringarna uppmärksammas. Dagensregelsystem är djupt otillfredsställande. Utebliven betalning för leveranserkan särskilt för de mindre företagen få ödesdigra ekonomiska konsekvenser.Ingen bör vara betjänt av att i och för sig livskraftiga företag slås ut därföratt deras fordringar är oprioriterade i beställarföretagefe konkurs. Leverantörfordringarnasställning i konkursen måste förbättras. Meningsyttringfår avges av, suppleant från , eftersom partiet inte företräds ayordinarie ledamot i utskottet. () anför: Avskäl som anförs av i niotion LI3 anser jag att propositionen böravvisas i sin lielhet. Jag vill ändå framföra några synpunkter med anledning ayarbefemarknadsufekottefe yttrande. Jagdelar ufekottets uppfattning att det är mycket angeläget att lönegarantin inteanvänds på ett annat sätt än den är avsedd för. Missbruk av och s.k. handel medlönegaranti måste förhindras. Liksomufekottet anser jag också att regeringen bör "ta ett samlat grepp" påde olika frågorna om konkurs och företagsrekonstruktion. Arbefemarknadsufekottefeyttrande innehåller i och för sig värdefulla synpunkter och förslag som skullekunna vara ägnade att förhindra eller åtminstone minska utrymmet förspekulation med lönegarantin. Propositioneninrymmer en serie juridiska tveksamheter, av vilka en del påpekafe avufekottet. De föreslagna lagändringarna får dessutom oacceptabla konsekvenserför de anställdas löneskydd. Tidenmedger knappast att regeringsförslaget justeras i enlighet med alla deinvändningar som det finns anledning att rikta mot det. Mot den bakgrundenanser jag att det rimliga hade varit att ufekottet avstyrkte propositionen. Såsomföresläs i Vänsterpartiefe motion L13 bör regeringen tillsätta 1993/94:AU7y en utredning med direktiv att föreslå lämpliga förändringar iförmåns-rätfe- och lönegarantilagstiftningen för att så långt som möjligtförebygga spekulativt utnyttjande av lönegarantin, detta utan attarbefetagamas grundläggande skydd rubbas.