prot · GG0972 · 1993-03-10 00:00:00 — Det behövs mer av samarbete,mer av gemensamma tag.Herr talman! För tvingadesregeringen att ge upp den enda vägen. Nationenstod inför sådana prövningar att socialdemokratinsmedverkan var nödvändig. Endast på så sätt kundeen bred majoritet skapas för att bemästra den akutakrisen och förhindra ett sammanbrott ibetalningssystemet.Under de senaste månaderna har regeringenförsuttit tillfället att genom en bred politisksamverkan fullfölja kampen mot krisen. Därför harkrisen förvärrats. Dagens debatt har bekräftat attnågon majoritet inte finns i förregeringens ekonomiska politik. Partierna iriksdagen har ansvaret att skapa en majoritet fören ekonomisk politik som hejdar arbetslösheten,ökar tillväxten och bringar reda i statens finanser.För att än en gång få pröva om förutsättningar finnsför att skapa majoritet för en sådan ekonomiskpolitik hemställer jag att finansutskottetsbetänkande återremitteras till utskottet för vidarebehandling.Anf. 47 i (nyd):Herr talman! blir man litet trött i det härjobbet. Det som är jobbigast är när något annat änbästa möjliga lösning beslutas i . Så är detfaktiskt med ROT-satsningen. Den är inte bästamöjliga lösning varken för regeringen elleroppositionen och definitivt inte för ossnydemokrater.Ingvar sade i Aktuellt: När detgäller ROT-programmet, där fick vi släpa framregeringen till ett beslut. Socialdemokraterna ochIngvar vet att det hade gått att få till stånden för Socialdemokraterna mycket bättre utan någon särskild möda. Den var klarinnan regeringen hade visat att man över huvudtaget var intresserad av en uppgörelse medSocialdemokraterna. Ny demokrati hadediskuterat med Socialdemokraterna ochpreliminärt kommit överens om en uppgörelseunder förutsättning att denna kunde sanktioneras ide båda partierna. Detta förankrades sedan hososs, men hos Socialdemokraterna blev det stopp.Varför blev det så? Jag har funderat rätt mycket pådet.Nu har vi ett ROT-program som vi trots allt stöderdärför att det är bättre än ingenting. Tyvärr har detkaraktären av ett utslängt plockepinn som bl.a.bostadsutskottet har att reda ut. Detta är litettråkigt, tycker jag, därför att vi nydemokraterlämnade till socialdemokraterna över det förstaskriftliga förslag som var förankrat i vårt parti redani november. Det är märkligt att socialdemokraternafann sig i ett så hafsigt förslag. När jag såg det varmin första tanke: Är det ens genomläst? Attregeringen bara ville få ner något på papperet ärinte så konstigt, därför att den har inte visat någotintresse förrän innan uppgörelse skulleträffas i finansutskottet. Mot bakgrund av dettahändelseförlopp är det märkligt hur Per-OlaEriksson kan slå sig för bröstet så att han nästanspricker. Detta är ingen uppgörelse som kommeratt gå till historien, och sättet som den skedde på ärheller inte särskilt hedervärt.Hur kunde då socialdemokraterna gå med på en såmedioker uppgörelse när en mycket bättre fanns isikte? För mig är detta ofattbart. Det är ett svekmot dem som har valt oss att inte försöka få frambästa möjliga uppgörelse. Det är ett svek motarbetslösa byggnadsarbetare och andra som stårutan arbete.De frågor jag ställer till socialdemokraterna -- ochvarför inte till -- är för det första: Hurkunde ni socialdemokrater gå med på en så dåliguppgörelse när en bättre fanns i sikte? För det andra: Varför ville ni inte göra enbättre uppgörelse med Ny demokrati?Om ni inte ens vill göra för er mycket brauppgörelser med oss, vore det bra att få dettaklarlagt så att vi slipper ödsla krut på döda hökar ifortsättningen.När jag kom till trodde jag att politiker ialla fall var skickliga på att förhandla och att göraupp i kulisserna och att de var proffs på det politiskaspelet. Tyvärr var detta fel. Det visade sig vara ännumer trögt än vad jag någonsin kunde ana, och viljanatt göra upp visade sig vara betydligt mindre än vadjag någonsin kunde föreställa mig. Flexibilitetenvar långt ifrån det jag trodde. Detta är litet trist,tycker jag.(Applåder)Anf. 48 ():Herr talman! framträder i den härdebatten på ungefär samma sätt somsocialdemokraterna nu har valt attgöra. Man talar i vida ordalag om behovet avsamförstånd, om behovet av sanering av Sverigesekonomi, om behovet av att upprätthållaarbetslinjen i arbetsmarknadspolitiken och ombehovet av att upprätthålla rättigheter för olikaintressegrupper samt över huvud taget om behovetav att ta ansvar för den ekonomiska politiken ochför väg ut ur krisen.Det märkliga, herr talman, är att det vida talet i såliten utsträckning bygger på konkreta förslag frånSocialdemokraterna. Vad gäller exempelvis AllanLarssons uttryck att det behövs ett uthålligtprogram för att anpassa utgifterna till inkomsterna,skulle det ha trovärdighet i den situationen attSocialdemokraterna hade lagt fram ett sådantförslag, men något sådant finns inte.Vad gäller , somAllan också lutar sig mot, skulle AllanLarssons uttryck här i talarstolen få trovärdighetunder förutsättning att inte baraställde upp bakom kommissionens resonemang,utan också tog ställning till kommissionens faktiskaförslag.Herr talman! För en gångs skull har genomLindbeckkommissionens rapport ett strategisktdokument lagts fram som redovisar bakgrund ochförutsättningar för väg ur krisen. Deninnehåller också ett stort antal direkt konkretaförslag.Lars tog fasta på detta, herr talman, ochkonstaterade här i talarstolen att han utan någrastörre bekymmer kan ställa sig bakom 108 av de 113punkterna. Eftersom nu tydligen harlämnat kammaren har jag inte möjlighet att frågahonom, men jag får fråga de socialdemokratiskaföreträdarna hur många punkter av de 113 somsocialdemokraterna är beredda att ställa sigbakom. Säg att det är 95, 80, 108 eller vad det nukan vara, så är ju ändå en sådan deklaration av varman står i förhållande till Lindbeckrapporten ändåett sätt att öppna vägen för att diskutera vad etteventuellt samförstånd skall grundas på. Så längeman inte är beredd att fullfölja sina uttalanden omsamförstånd så länge finns det, herr talman, tyvärrmycket små förutsättningar att föra konkretaresonemang om ett program i samförstånd för attlångsiktigt föra ur krisen.I övrigt, herr talman, vill jag säga några ord omföretagsamhetens roll när det gäller att föra Sverigeur krisen. Det finns i egentligen baraen grupp människor som bär ett väsentligen störreansvar och som har ett väsentligen större tryck påsig för att få i gång tillväxten och för att hjälpa tillatt skapa arbete, för att få i gång investeringarnaoch för att få i gång långsiktiga satsningar på ettväxande , och det är de inomföretagsamheten.Herr talman! Detta måste bygga på dengrundläggande förutsättningen attföretagsamheten vågar satsa långsiktigt. Den nusittande regeringen och majoriteten i harsedan det senaste valet genomfört ett antalförändringar som långsiktigt förbättrar dessamöjligheter och som öppnar vägar förföretagsamheten att göra satsningar. Ett problem äratt lågkonjunkturen, strukturkrisen, finanskrisenoch mycket annat gör detta svårt just , men ändåkan vi se att det börjar hända saker i denekonomiska utvecklingen.Herr talman! Jag vill helt kort ställa en fråga tillSocialdemokraterna: Hur kan ni tro attsmåföretagare, som har sett förändringar somgör att de kan börja tro , skulle vågasatsa när de möter risken att i nästa val få enregering som leds av socialdemokrater vilkafaktiskt är beredda -- det har man visat i sittagerande i -- att på snart sagt varje punktgå emot de förändringar inombeskattningsområdet, regleringsområdet,arbetsrättsområdet och kapitalförsörjningsområdetsom en riksdagsmajoritet har genomfört?Företagares satsningar, herr talman, är alltidlångsiktiga, och de kräver långsiktig säkerhet.Jag skulle vilja uppmana socialdemokratin, herrtalman, att bidra till att garantera den långsiktighetsom man har lagt grunden till i riksdagsbeslut sedandet senaste valet. Jag tror att det är en mycket viktigfaktor för att vi i en svår situation skall få enföretagsamhet som kan bära upp mycket avutvecklingen och som vågar satsa på framtiden.Anf. 49 HANS () replik:Herr talman! Jag begärde ordet för att svara på enfråga som ställde direkt till mig,nämligen hur socialdemokratin skulle förfara ochhur småföretagarna i detta sammanhang skulleuppleva risken för ett regeringsskifte. Wittbommenade att de kunde löpa risken att drabbas avhögre skatter, t.ex. höjd förmögenhetsskatt.Jag kan säga till efter alla minakontakter med småföretagare, inte minst på minhemort, att det viktigaste för dem inteär om de har en eller annan procent lägre skatt utanatt de har något att göra. Det är orderingången somär avgörande för småföretagarnas framtid ochsituation. De vet att en socialdemokratisk regeringsatsar på jobb, sysselsättning och vitalitet iekonomin, inte på besparingar ochskattesänkningar. Det är det bästa som vi kan göraför småföretagarna.Anf. 50 () replik:Herr talman! Jag förstår att fårrycka in för , som just nu inte har tidatt följa kammardebatten. Han ger för närvarandeen TV-intervju utanför denna sal, vilket jag tyckerär synd.Vad sedan gäller småföretagarna och företagarna iövrigt är det en självklarhet i en situation som är såbesvärlig som den som råder i , HansGustafsson, att de ställer krav och vill ha enförbättrad situation. Också jag träffar mångasmåföretagare. Jag håller just nu på att utredautvecklingsfondernas framtid, och i den rollen harjag träffat många småföretagare under de senastemånaderna.Jag brukar ställa följande fråga till dem när de talarom sin svåra situation, om bristen på riskvilligtkapital och andra grundläggande problem förföretagsamheten: Om ni under de senaste tvådecennierna hade verkat i en skattemiljö som hadegjort det möjligt för er att bygga uppföretagsförmögenheten, soliditeten och det egnakapitalet till rimliga nivåer, på vilket sätt skulle deti dag ha påverkat era förutsättningar att driva eraföretag vidare på rimliga villkor?Svaret på de här frågorna är: Då hade vi ståttmycket starkare inför dagens problem, framför alltde finansieringsproblem som vi har. Det hade varitmycket bättre.Grunden för en sådan utveckling för dem är nu lagdmed politik som har fattat beslut om. Pålitet sikt kan de komma in i en sådan situation. Ochdet är den situationen som de skall vara i, HansGustafsson. De skall inte tvingas in i den gamlasituationen, där de inte tilläts tjäna pengar ochkonsolidera sig. Genom den politik som ni bedrevkunde de inte i tillräcklig utsträckning blitillväxtföretag. De fick mer spela rollen somlevebrödsföretag för företagsägarna och deanställda och som skatteobjekt för en regering varsstörsta intresse för småföretagsamheten under fleradecennier var att se dem som skatteobjekt och intesom tillväxtobjekt.Anf. 51 HANS () replik:Herr talman! Jag tror att får precisdet svar som han angav här. Man brukar få svarefter hur man frågar. Om man frågar ensmåföretagare: Om du hade precis lika mycket attgöra men mindre skatter, vore det bättre för dig?skulle han ju vara galen om han inte svarade ja. Detär ju det som det handlar om.Men om till honom ställer fråganhuruvida det vore att föredra att ha sysselsättning,aktivitet och orderingång i sitt företag, men betalanågot högre skatt, eller att ha lägre skatt menpassivitet och arbetslöshet, kanske svaret blev ettannat.Det som redovisade här gör miglitet orolig för den utredning som han arbetar medi detta sammanhang. Det är inte så attsmåföretagarna klås i vårt land. Det bästa som häntför småföretagarna var tvärtom att vi kom överens iskattereformen om att sänka företagsbeskattningentill . Det har medfört att småföretagarna intebehöver fiffla med att bygga upp lager och skaffa sigavskrivningsobjekt till boksluten utan kan planerasin verksamhet på ett helt annat sätt.Vidare sade att jag ryckte in förAllan . Det var faktiskt så att BengtWittbom höll ett anförande, på vilket jag enligtdebattreglerna har rätt att begära replik, och detvar det som jag gjorde, inte för någon annan utanför mig själv.Jag tycker inte heller att skall varaförsmädlig därför att inte sitter härnu. Jag har konstaterat att finansministern intehade tid att lyssna på och inte hellerpå . Jag tycker att det bör geanledning till mer av kommentarer än det somBengt Wittbom nämnde.Anf. 52 () replik:Herr talman! Jag diskuterar mycket gärna medHans Gustafsson. Jag trodde bara när jag såg påtalarlistan inför dagens debatt att det skulle bli tvåutskottsomgångar. Om också hademenat att så var fallet, borde han ha funnits ikammaren under den andra utskottsomgången, därhan faktiskt är uppsatt i denna debatt. Men låt ossinte orda mer om det.Vad gäller småföretagens och den övrigaföretagsamhetens utveckling är det ju, HansGustafsson, de facto så att om inte långsiktigaförutsättningar ges för företagen att utvecklas, attta risker och att bygga upp sin verksamhet pårimliga kommersiella grunder, kommer vi inteheller att få det för samhällsekonomin sundaagerandet från vår företagsamhet. Det är precis detproblemet som vi står inför, som vi har enmängd andra grundläggande problem, i form av endjup lågkonjunktur, behov av att restaurera landet,bankkris och annat.Detta problem är uppenbart. Vårt näringslivsstruktur, , ser delvis ganskahygglig ut, men är också präglad av avfelaktiga och dåliga förutsättningar. Vi har etthyggligt antal stora internationaliseradeexportföretag, som är mycket duktiga och som harbetytt mycket. Vi har ett rätt hyggligt antal småföretag, men deras antal behöver ökas.Men vad vi saknar är mellanskiktet av medelstoraföretag. Vi saknar också i botten tillräckligt antalsmå tillväxtföretag som kan bli medelstora företag.Det här är, , ett problem för oss , och det är framför allt ett bevis för att har förutsättningarna för växandesmåföretag och för livskraftiga satsande medelstoraföretag varit för dåliga.De förutsättningarna har vi nu ändrat på, och det ären långsiktig förändring som betyder mycket förden framtida utvecklingen i . Det var, herrtalman, utifrån den utgångspunkten jag ville ställafrågan till : Hur kan det komma sigatt ni genom att säga nej till de flesta av de härförändringarna faktiskt visar upp bilden av att detpositiva som har gjorts skall rivas ner, om niåterkommer till regeringsmakten? 53 ():Herr talman! Låt mig börja med att beklaga attAllan inte deltar i den utskottsrunda tillvilken han är anmäld. Jag har alltid uppfattat AllanLarsson som en hygglig prick och väluppfostradperson, och det är mot den bakgrunden litet av enbesvikelse att inte få debattera med honom, medtanke på det kraftfulla inlägg som han gjorde idebatten.Han började med att säga bl.a. att regeringen lett landet in i en kris. Krisen finns förvisso där,men frågan är om det är regeringen som harlett landet in i den. Den övriga delen av AllanLarssons anförande innehöll mycket hyllande avLindbeckkommissionens rapport, och några avhuvudpunkterna i rapporten är att det är en 20 årgammal kris, att den inte går att lösa medkortsiktiga åtgärder, vare sig politiska eller andra,och att en viktig åtgärd -- just mot bakgrund av attdet är långsiktiga problem -- är att det behövsreformer av det politiska systemets, bl.a.riksdagens, arbetssätt.Problemen i och regeringensbudgetprocess och liknande saker somLindbeckkommissionen har synpunkter påuppkom ju inte med regeringen tillträdehösten 1991.Ett annat dokument som visar detta mycket klartär rapporten från produktivitetsdelegationen, somtillsattes av Socialdemokraterna och avslutadesunder tid som finansminister, underKlas ledning. Det är en myt att dennuvarande krisen skulle ha kommit med regeringenBildt.Det genomgående intrycket, tycker jag, när manhör , är att han läserLindbeckkommissionens rapport väldigt selektivt.Förvisso är det alldeles rätt, som , att betonar attarbetslösheten är det stora problemet , framförallt risken att vi glider in i långtidsarbetslöshet, attvi får ett växande antal människor i den situationen.Det som skiljer frånLindbeckkommissionen är recepten för att kommatill rätta med problemen.En viktig poäng i rapportär att få fler jobb per satsad krona. Det skall sket.ex. genom vad som kallas billiga aktiviteter försysselsättning. Man skall ha av tidigareersättning vid beredskapsarbete, vid AMU-verksamhet och i arbetslöshetsunderstöd.ROT-program skall det vara men med löner somklart understiger dem som gällt förbyggnadsarbetare under senare år.Infrastruktursatsningar talas det om, men med envarning för att många av dagens projekt riskerar attinte vara lönsamma ur samhällsekonomisksynpunkt.Lindbeckkommisionen påpekar också att manmåste försöka påverka lönebildningen på så sätt attparterna på arbetsmarknaden tänker sig för någragånger innan de driver fram löneavtal som kanskapa arbetslöshet.Det är några exempel på den typ av åtgärder somföreslås av , som AllanLarsson i övriga stycken hyllar. Den grundläggandeskillnaden gentemot ligger i derecept som skrivs ut för hurarbetslöshetssituationen skall åtgärdas. Det krävsmera långfristiga åtgärder, förändringar iarbetsmarknadens funktionssätt, ochkommissionen tar upp sådana saker somtidsbegränsad anställning, entreprenadarbeten ochen del annat.När säger att den inhemskaefterfrågan är det stora hotet och attLindbeckkommissionen ger honom rätt på dennapunkt, är det en felaktig beskrivning avLindbeckkommissionens arbete. Det omfattarmycket mera: kort och lång sikt, effektivitet,fördelning, det politiska systemet, osv.Diskussionen om vad som skall hända under 1993är ingalunda någon central punkt iLindbeckkommissionens betänkande. Tvärtom ärdet centrala just det långsiktiga, att det behövsstora förändringar i ekonomin och det politiskasystemets funktionssätt.Så tal om att han klart och entydigthar stöd från ärfullständigt snurrigt. Det är en felaktighistorieskrivning. Det är bara att läsa bokendessutom.Lönebildningen i måste läggas om radikalt.Om tycker attLindbeckkommissionen har rätt, borde han anslutasig till dess förslag, men Socialdemokraternastraditionella recept är ju en återgång till urortodoxalönebildningsformer, utan hänsyn till deetablerade, erfarenhetsmässigt starktinflationsdrivande effekterna av dessalönebildningsformer.Ett annat exempel är ställning, somLars tidigare varit inne på. Hade vi i daghaft en mera självständig riksbank, hade det varitlättare att driva en penningpolitik som varkonjunkturstimulerande, för då skulle det intefinnas någon osäkerhet -- det skulle råda mindreosäkerhet, skall jag säga -- om de långsiktigainflationsförväntningarna. Men , på grund avatt vi har inflations- och devalveringspolitikmed oss, saknar vi dessa förutsättningar.Därför är det väldigt trist att konstatera attSocialdemokraterna, sannolikt understödda avLO, som varit emot en stark riksbank,har valt att motarbeta ett knippe åtgärder somRiksbanksutredningen lade fram förslag om ochsom hade gjort det möjligt att i en framtidasituation faktiskt driva mera avantikonjunkturpolitik än vi kan göra i dag.Nog har och samma huvudproblem, och det är i ochför sig samma huvudproblem som regeringen ser,nämligen arbetslösheten. Men recepten för attkomma till rätta med detta problem är heltannorlunda.Allan framställning påminner väldigtmycket om att man kör vidare i hjulspåren ochpolicyrekommendationerna från 70- och 80-talen.Assar framstår ju som en radikal rabulisti jämförelse med , som faktisktframstår som företrädare för det som på 1800-taletkallades för reaktion. När man efterNapoleonkrigen skulle återställa , komreaktionen och reaktionärerna. Sådant är intrycketnär man hör . Han går tillbaka till detförgångna, till alla misslyckadepolicyrekommendationer och lanserar dem på nytt.Det är en politik som egentligen ganska effektivtmotverkar möjligheterna att skapa riktiga jobb.Bo G Jenevall är inte heller här, ser jag, men hankanske står vid en monitor någonstans. Hans storaproblem och Ny demokratis stora problem är, sägerhan, den korta räntan. Men de förslag som hanpredikar för här i talarstolen har precis motsatteffekt mot vad han säger sig vilja åstadkomma. Dekommer att höja den korta räntan. Han vill avskedariksbankschefen. Ansvarsfrihet skall inte beviljas,anser han. Ansvarsfriheten berör för övrigt intepenningpolitiken utan den meraföretagsekonomiska verksamheten i Riksbanken.Det här skulle naturligtvis uppfattas av dem somhar att placera pengar som en stor osäkerhet omden framtida penningpolitiken i . Skulleman bedriva den politik som Bo G Jenevallförespråkar, skulle det driva räntan i höjden ellerockså driva växelkursen i botten. Men om vi antaratt man skulle fortsätta med ungefär den halvfastaväxelkurs vi har , skulle räntan gå upp i detögonblick som Bo G Jenevalls recept börjadeimplementeras.Något annat konstigt med Jenevalls recept är detfaktum att Ny demokrati ju har en väldigtpessimistisk och negativ syn på politiker ochpolitikers arbete. Men helt plötsligt skallpolitikerna ta över , och de halvtvattentäta skott som finns mellan politiken ochRiksbankens verksamhet skall brytas upp ochförsvinna. Helt plötsligt är politikerna på något sättdagens hjältar i Ny demokrati. Man får nogbestämma sig för vilken principiell uppfattning manhar om politikers betydelse.Det andra gäller återförvisningen. Om den nu harnågon effekt alls på räntan, är det väl att denmöjligen skulle göra människor litet mer osäkra omden politiska stabiliteten i . Räntorna skullemöjligen gå upp något. Bara det Bo G Jenevallföreslår att vi skall göra i denna kammaremotverkar direkt en lösning på det som han sägerär huvudproblemet.Jag kom faktiskt att tänka på tidningen , som beskrev Ny demokrati i enöversikt av som ''the ''. Om manslår upp det i ordboken ser man att det kanöversättas med ''vilda sällar utav nordisktursprung''. Bo G Jenevall påminner mig inte om envild sälle, och jag hoppas att han tar sitt förnuft tillfånga och faller in i det normala nordiskabeteendet.Man kan dessutom påminna Bo G Jenevall om attLindbeckkommissionen, som han väldigt starktanslöt sig till -- vilket alla tydligen gör -- heltär emot den linje som Bo G Jenevall förespråkar,dvs. att skulle vara drivande vadbeträffar räntan.Jag har hållit på i , men jag skulle gärnasäga någonting till omRiksbankens självständighet. Jag har en annan synpå detta, och jag tycker inte att man skall säga attde förslag som har lagt frampå något sätt är odemokratiska. I så fall skulle ettantal länder som vi anser är demokratiska, t.ex.Nederländerna, , ochTyskland, inte vara demokratier. Så kan det ju ändåinte vara.Anf. 54 BO G JENEVALL (nyd) replik:Herr talman! Vi vet var står iräntefrågan, inte minst med tanke på att han ärrådgivare till finansministern. kaninte vara helt ovetande om att ett stort antal av hanskolleger bland nationalekonomerna har en annansyn -- bl.a. en namne utan initial, som jag trort.o.m. tillhör samma parti.Det finns alltså två olika ståndpunkter. Jag tyckeratt det, i alla fall i debatten, verkar som om allt flerabörjar sälla sig till idéen om en ordentligräntesänkning som det viktigaste inslaget för attåstadkomma en förbättring i det kortaperspektivet.Tidigare hävdades det t.ex. att långa räntan skullestiga om man sänkte den korta räntan. Det har visatsig att den långa räntan har följt efter.Jag håller gärna med om att sänkningen naturligtvismåste ske i en takt så att den inte motverkar sigsjälvt. Vi har väl inte tänkt oss att det skall ske överen natt -- det har i varje fall inte jag tänkt mig. Mendet måste vara en klar markering i den riktningen.Det verkligt stora problemet när det gäller räntanär egentligen den ränta som bankerna sätter, dvs.den stora räntesbredd vi har . Den är detkonkreta bekymret både för allmänhet och framförallt företagen.Jag kan väl hålla med om att den benämning vi fått,med översättningen vilda sällar, kanske ibland kanha sin relevans. Jag tror inte att jag riktigt tillhördet släktet.Jag upprepar att det vi är bekymrade över ärnationens ekonomi. Vi vill försöka bidra till attförbättra situationen, som nationenkommer ur problemen. Vi säger inte att vi har allasvar och alla lösningar, men vi tycker lindrigt sagtatt det är egendomligt att det inte blir en endadiskussion kring eller kommentar till de förslag viställer.