prot · GG0960 · 1993-02-11 00:00:00 — Varje annatsystem är dyrare att administrera, exempelvis ettinkomstprövat barnbidrag, som Ny demokrati har varit inne på.Vi har också kompletterande system, just förde här ensamstående mammorna, därför att barnbidragen och andra stödsystem inte räcker riktigttill. Vi har bidragsförskott, eller utfyllnadsbidrag,som vi stöder dessa mammor med. Även dessa bidrag vill Ny demokrati ta bort. De tillhör de system, där ni vill spara in en massa pengar. Det gäller även bidragsförskotten. Och det är ett av skälen till att den ensamstående mamman förlorar såmycket på er politik. När försöker komma undan med att säga att det bör finnasandra system som den ensamstående mammankan få stöd genom, kritiserar jag honom för attdet är just det system som Ny demokrati har föreslagit skall försvinna. I själva verket tror jag inteatt ni vet särskilt mycket om det svenska socialförsäkringssystemet, och därför gör ni så här storamisstag.Stefan frågade: Vem tycker att svenskbarnomsorg är bäst? Det är säkert många somtycker det, men låt mig åberopa ett par internationella auktoriteter på området, nämligen AlfredKahn och , som är kända amerikanska forskare. De har i 20--studerat barnomsorg över hela världen. När de jämför barnomsorg i , med barnomsorg i andra länder, äri alla fall deras omdöme att har världensbästa barnomsorg. Jag tror att de är de två mestkunniga personerna i världen, och därför stöderjag mig på bl.a. deras jämförande studier.Stefan förstår uppenbarligen inte dethär med samhällsekonomi och den enskildes ekonomi. Det som gör att subventioner behövs närdet gäller barnomsorgen är att den enskildes utfall -- oftast kvinnans ekonomiska utfall -- ärmindre än samhällsvinsten, om man använderbarnomsorg när man förvärvsarbetar. För att hennes personliga utfall skall bli lika gott som samhällets är det viktigt att använda subventioner i barnomsorgen.Om man inte gjorde det, skulle huvudsakligen enmassa kvinnor, och kanske en och annan man, avstå från förvärvsarbete, därför att det skulle framstå som olönsamt. Samhället skulle då göra enmycket stor ekonomisk förlust.Det är skälet till att sedan drygt 20 årtillbaka subventionerar barnomsorg. Det är självklart att vi skall fortsätta att göra det i framtidenockså.Anf. 218 ():Herr talman! Tiotusentals människor lider avsvåra psykiska störningar, som gör det omöjligtför dem att försörja sig på den ordinarie arbetsmarknaden. Många är hänvisade till att bo påsjukhus eller någon annan institution eller till attbo i olika former av skyddat boende, och mångabor också kvar hemma hos föräldrarna. Blanddem som bor i egen lägenhet är många svårt isolerade. Följden av detta blir just att problemen förvärras, och rundgången mellan öppna och slutnavårdformer fortsätter.En av orsakerna till att de psykiskt störda hamnat på undantag är att man inte sett de psykisktstörda som en handikappgrupp och heller inte anpassat samhällets insatser till detta perspektiv.Man har sett på de svårt psykiskt störda som psykiskt sjuka och som föremål för psykiatrisk behandling och vård. Det har förhindrat att kommunerna gått in och tagit det ansvar för boende, sysselsättning och arbete som lagstiftningen egentligen har avsett. Det är uppenbart att kommunernai allmänhet inte svarat upp mot de behov somfinns. En viktig anledning är att kommunerna intehaft tillräckliga incitament att göra detta, och dehar heller inte haft ekonomiska resurser för det,utan dessa har legat kvar inom landstinget.Vi måste lämna den passiva bidragspolitikenoch i stället gå in för en aktiv rehabilitering. kartläggningsmaterialframgår t.ex. att av förtidspensionsintygen för psykiskt störda inte skulle ha skrivits omrehabiliteringen fungerat bättre.Vi föreslår därför att samhällets insatser när detgäller psykiatrisk och yrkesmässig rehabiliteringkraftigt förbättras. Det är insatser som skall göradet möjligt att öka satsningen på skyddat arbeteoch långsiktig arbetsrehabilitering.Vi har konstaterat att det satsas drygt40 miljarder kronor på insatser till psykisktstörda. Det saknas alltså egentligen inte resurser,men insatserna skulle -- rätt använda -- kunna varabetydligt effektivare. Av en tidsstudie som genomförts vid sju psykiatriska kliniker och omfattar 20 olika enheter framgår t.ex. att andelen direkt patientarbete endast är , att stödet tillandra vårdgivare är ringa och att journalskrivningoch administration etc. tar mycket stort utrymme.De som har egen bostad måste ha ett helt annatstöd än vad som ges . Risken är stor att deåter hamnar i sluten psykiatrisk vård. Det blir ettslags passiv rundgång, som blir mycket dyr församhället. Därför har vi föreslagit en rad insatsersom bidrar till att dessa människor får ett boendesom är anpassat till deras behov och till deras omgivning. Dessutom föreslår utredningen en rättför den som är svårt psykiskt störd till ett personligt ombud. Syftet med detta är att underlätta förden enskilde att klara kontakterna med vårdgivarna. Ombudet skall ta ansvar för helheten ochse till att myndigheter och vårdgivare intespringer ifrån sitt ansvar.Fungerar inte vardagen och de sociala insatserna, fungerar heller inte medicinerna eller terapin. Insatserna måste samordnas, och de socialamyndigheterna måste samverka med den psykiatriska vården. Var ansvaret skall ligga måste tydliggöras!Psykiatriutredningen har också haft i uppdragatt uppmärksamma problemen kring beroendeframkallande psykofarmaka, dvs. Totalt beräknas av befolkningen använda någotbensodiazepinpreparat under ett år.Nuvarande förskrivning av bensodiazepinpreparat karakteriseras av följande problem.Det finns ett fåtal läkare som allvarligt felförskriver dessa preparat. Förskrivning utan sepcifikdiagnos eller indikationsprövning förekommer iganska stor omfattning. Förskrivning av bensodiazepiner tillgrips ibland då alternativ behandling ej är tillräckligt utvecklad, inte finns tillgänglig eller som ersättning för önskvärd förändring avvederbörandes livssituation.De stora regionala skillnaderna i förskrivningen av bensodiazepiner motsvaras inte av kändvariation i befolkningens hälsa. Inom vissa regioner med stor förskrivning står ett fåtal läkare fören stor del av denna.Vi föreslår därför ett system som underlättarför den enskilde läkaren att kritiskt granska sinförskrivning av bensodiazepiner. Den enskilde läkarens förskrivning föreslås bli registrerad av apoteken vad gäller preparat, dos och förpackningsstorlek etc. Informationen skall sedan återförastill förskrivande läkare varje halvår.För att underlätta den enskilde läkarens bedömning av sin förskrivning bör redovisningen utöver läkarens egen förskrivning även gälla exempelvis genomsnittlig förskrivning i landet, förskrivning inom jämförbara områden och totalförskrivningen inom vårdcentralen, sjukvårdsdistriktet etc.Allvarligt felförskrivande läkare skall uppmärksammas genom effektivare tillsynsåtgärder.I grova fall måste felförskrivande läkare förlorasin förskrivningsrätt.Det är angeläget att beroende och missbruk avbensodiazepiner även diskuteras som ett folkhälsoproblem. Allmänheten måste ges tillgång till enmångsidig, grundlig och opartisk information omnytta och risker med intag av bensodiazepiner.Det är viktigt från folkhälsosynpunkt. harjämfört med många andra länder en restriktiv förskrivning av sömnmedel och lugnande medel.Trots detta kan man fråga sig om bensodiazepinanvändningen håller på att bli ett kulturellt betingat mönster, i stället för att vara en specifiktmedicinsk behandlingsmetod. Det är därför viktigt, herr talman, att användningen av dessa preparat görs mer distinkt!Anf. 219 ():Herr talman! Att komma med visioner förframtiden är kanske inte det mest vanliga, menborde vara det mest väsentliga. Besparingar ochförändringar upptar den av debatterna. Många vill behålla nuvarande situationmed ett generellt välfärdssystem med standardgaranti, och andra inser betydelsen av ett nytänkande när det gäller den generella grundtryggheten, införandet av en grundstandard.Rosa Östh och jag har i en motion väckt tankenpå en grundtrygghet för framtiden. Centerpartiethar hävdat begreppet grundtrygghet. Redan under ATP-striden utgjorde Centernslinje en grundtrygghetspension. Vi har åter väcktdenna tanke och hävdaratt det finns både besparingar och förenklingar attgöra i pensionssystemet. ges den enskilde en enklare och överskådligare försäkring.Arbetet är den främsta grundtryggheten, somalltid måste eftersträvas. Det skall aldrig varamera lönsamt att avstå från arbete jämfört medatt erhålla sociala förmåner.Under högkonjunkturen var av detsvenska folket beroende av socialbidrag. Att vi nuunder lågkonjunktur, med hög andel arbetslösaoch flyktingar och med det slutliga ansvaret förkommuninvånarna hos kommunerna, har enökad andel socialbidragstagare är inte så märkligt. Den senaste rapporten talar om . Mängder av byråkrati, långa köer och integritetskränkande utredningar leder inte till ett lätthanterligtbidragssystem. Detta måste kunna förändras, anser vi i Centerpartiet.Hur långt skall samhällets skydd sträcka sig,och till vilken nivå skall denna försäkring gällaoch räcka? Vi har inte från sida haft varesig tid eller resurser att för dagen gå längre i våraframtidsvisioner. Målet är enkla regler, som gerett grundskydd. Avgifterna för denna förmånmåste täcka kostnaderna tillsammans med skatteinslag. Dagens sociala avgifter kan också kallasför skatt, eftersom det finns ett mått av solidariteti fördelningen av de insamlade avgiftsmedlen.Jag noterar att skatteministern nu aviserat etttydliggörande av de socialavgifter som betalas förvarje lönetillfälle. ser man inte detta; arbetsgivaren suckar över avgifterna, och löntagarnaräknar inte med de förmåner som ges via dessa avgifter. Jag anser att den inslagna vägen med enökad öppen redovisning är rätt väg att gå.Dagens socialförsäkringssystem bekostas av avgifter och delvis av skattemedel. Arbetsskadeförsäkringen är helt skattefinansierad, då fondernaför länge sedan är tömda.Upp till 85 % av sjukförsäkringen har finansierats med avgifter, och har finansieratsmed skattemedel. Med ett ökat löneutrymme, dåavgifterna delvis överlåts till löntagaren, lämnasutrymme för avtalsbundna eller frivilliga försäkringar. Ökad konkurrens mellan försäkringsgivare kan ge lägre kostnader. Det ges därmed enmöjlighet att själv styra över sitt liv. Ansvaret ligger till stor del på samhället. Vi svenskar ärinvaggade i tron att samhället sköter om oss frånvaggan till graven. Detta håller inte för all framtid.Om vi skall förändra skattesystem och dra ossur ett socialistiskt system, måste även transfereringssystemen följa med. När man gjorde om änkepensionen till efterlevandepension togs egentligen ett första steg mot en grundtrygghet. Ett ökatutrymme för den enskilde att planera för sin framtid skapar också ett större engagemang. Densvenska modellen har ju visat på sprickor i fasaden, och det är nödvändigt att hitta nya sätt attfördela de minskande resurserna till dem somverkligen behöver dem.Familjepolitiken och behovet av vårdnadsersättning framstår som en reform som är starktprioriterad i regeringens budgetförslag. Tyvärrsaknas det resurser för att genomföra ens ettförsta steg. Kommunerna borde få ökad frihet attockså ge vårdnadsbidrag om det ses som en bralösning. läggs frigjorda resurser på att förbättra situationen för de handikappade. Ett fullföljande av handikapputredningens förslag har påett föredömligt sätt drivits igenom, trots storanedskärningar för övrigt.Herr talman! Livskvalitet myntades som begrepp av professor . anser att det finns skäl att trycka på livskvalitetsbegreppen, speciellt i en situation då depression och svårmod breder ut sig. Arbetet somden första ingrediensen i livskvalitetssökandet ärhelt klart. Just nu är arbetet en bristvara. Att dåfå något att syssla med måste vara viktigt. Alla arbetslösa bor inte så till att de kan syssla med någotintressant. För många är risken att hamna i ett beroende av alkohol eller narkotika uppenbar. Genom ett fortsatt stöd till frivilligorganisationersom arbetar förebyggande, som ger en bra föreningsaktivitet, kan man förhindra utslagning senare i livet.Sverige måste med kraft avvisa alla förslag tilllegalisering av vissa narkotiska preparat. Inteminst i avtalsförhandlingarna inför EG-medlemskapet måste både detta och kravet på bibehållandet av den svenska alkoholpolitiken med krafthävdas. Det ger en förhöjd livskvalitet att slippahamna i ett beroende.Jag hälsar med tillfredsställelse i Bensodiazepinproblematiken. Jag harunder i hävdat detsamma.Det känns skönt att få detta stöd från Psykiatriutredningen.Till sist, herr talman, vill jag tala om att inför 2000-talet vill införa ett nytt trygghetssystem. Det skall bygga på grundtrygghet. Detskall gälla lika för alla och vara oberoende av inkomst. Samhället skall garantera tryggheten förde svagaste grupperna.Anf. 220 ():Herr talman! träffade jag på tåget en studentkamrat. Det var ett glatt återseende. Vi har setts endast en gång tidigare underde senaste 40 åren.Snart kom hans fråga:-Vad sysslar du med ?-Jag är riksdagsman.-Vad säger du? är du inte riktigt klok?Sedan kom nästa fråga:-Vad är det för frågor du mest arbetar med iriksdagen då?-Jag sitter i socialförsäkringsutskottet så...-Är du självmordspilot? avbröt han.Jag skulle tro att många av kammarens ledamöter har mött liknande, om än inte lika raka, reaktioner. Denne min studentkamrat är en dynamisk,rättfram och hedervärd akademiker. Han börjademed två tomma händer, och han har gjort storapraktiska insatser i svenskt näringsliv.Han vet, liksom många andra, en hel del om detohållbara i den nuvarande situationen, vad gällerekonomi och välfärd och sambanden dem emellan. Han vet en hel del om hur mycket det politiskt kommer att kosta att vrida detta rätt.Som så många framhållit, och även jag vill betona, var tankarna bakom vår välfärd goda, ochgenomförandet var länge lyckosamt.Det som kanske har förvånatmig mest är att man inte djupare har tänkt igenomhur trygghets- och bidragssystemen, även på denhöga nivå som vi har, påverkar människors högstmänskliga beteende. De ger en anpassning sombl.a. innebär att förmånen, helt naturligt, snartblir en rättighet, vilket ibland medför överutnyttjande. Det förvånar mig också att det inte tagitsstörre hänsyn till de många signaler som kommitallt tätare om att en av konsekvenserna är en ohållbar ekonomisk utveckling.I mitt yrkesliv har jag kunnat konstatera hur socialförsäkringarna har blivit alltmer sofistikerade. De harblivit det i så hög grad att de ofta mera har gynnatdem som har det ganska bra ställt och som har varit om sig och har kunnat ta för sig. Andra somegentligen bättre hade behövt dem har undvikiteller inte haft förmåga att utnyttja förmånerna.Under de senaste åren har man justerat reglerna för flera komponenter i välfärdssystemen.De har stramats upp. Fördelningspolitiskt har utfallet inte alltid blivit bra. Många människors situation har blivit svår. De äldres sjukvård och omsorg har exempelvis fått otillräckliga resurser --där behövs omfördelning.Till allt detta kommer det största akuta problemet av alla, den stora arbetslösheten, som kastarsin mörka skugga över hela fältet. En förbättradallmän arbetslöshetsförsäkring är en angelägenreform.Lojaliteten har minskat bland vårt folk. Mendet finns fortfarande en stor grupp människorsom är barn till folkrörelsernas hedersmänniskor,som har lärt sig att klara sig själva i de små gemenskaperna, som har undvikit att sätta sig i skuld,som våndas över sina barns framtid. Dessa människor utgör en stor potential när det gäller att vridarätt det som har gått snett, om bara det politiskaledarskapet blir tydligt.Vi kristdemokrater tror att flera av trygghetssystemen bör förändras i sin konstruktion, så attträffsäkerheten blir bättre, så att lojalitet, arbeteoch sparande uppmuntras på alla nivåer, så attden som anstränger sig enligt gamla hederliga, säggärna, folkrörelsebegrepp belönas. De skallskydda alla, men i första hand skall de effektivtoch heltäckande skydda dem som mest behöversamhällets skyddsnät. Vi behöver även kompletteringar i välfärden. Ett vårdnadsbidrag är exempelvis mycket angeläget. Det måste komma snart.Vi måste försöka hitta gemensamma vägar ochminska behovet av partipolitiska profileringar.Det är lätt att få höga siffror i opinionsmätningargenom att t.ex. gå emot förändringar i socialförsäkringar, som är nödvändiga men smärtsamma,därför att de försämrar för enskilda människor.Vi kristdemokrater anser att trygghetssystemenäven bör vara generella, dvs. att deskall omfatta alla. De bör som huvudprincip iförsta hand ge en god grundtrygghet. De skallvara lika för alla, och de skall vara solidariskt finansierade. Riktade inslag behövs till särskilt utsatta. Varje utredning för reformering av någonsocialförsäkring bör ta fram ett alternativ medgrundtrygghet som bas.Vår principiella syn är att det vid behov ovanpådenna grundtrygghet bör läggas obligatoriska eller frivilliga försäkringar. De kan vara privata eller tecknas genom avtal. De skall bygga på inkomstbortfallsprincipen, där egeninsatser är enviktig beståndsdel. Därmed ökar den enskildesvalfrihet.Den parlamentariska arbetsgrupp som arbetarmed att ta fram ett reformerat pensionssystem arbetar i rätt riktning. Basen skall vara en godgrundpension byggd på fördelningsprincipen.Men för övrigt skall det vara bättre samband mellan livslön, avgifter och pensionsbelopp. Det ärviktigt att vi får ett inslag med obligatorisk försäkring för alla, med premiereservsystem på kanske15-20 % av avgiften, att vi får ett system med pensionsdelning mellan makar samt pensionsgrundande år för vård av eget barn.Jag vill betona att de skisser av framtida trygghetssystem som jag kortfattat har nämnt inte berör dem som är äldre, allra minst dem som ärpensionärer, inte heller dem som för övrigt är innei systemet -- som t.ex. har ersättning. Förändringar i konstruktionen av socialförsäkringar kräver vanligen långa övergångstider.Herr talman! Social välfärd är för oss kristdemokrater en mycket angelägen fråga. Subsidiaritetsprincipen ser vi som grundläggande. De smånaturliga gemenskaperna, främst familjen i vidbemärkelse, är utgångspunkten. De offentliga systemen skall bistå med stöd och resurser till alla,när gemenskaperna inte effektivt kan klara avproblemen.Anf. 221 BO ():Herr talman! Jag vill koncentrera mig på etttema som jag tror kommer att ställa social- ochvälfärdspolitiken inför en delvis ny situation,nämligen en framväxande klyfta mellan de nationella mål som regering och riksdag lägger upp förvälfärds- och socialpolitiken och resultatet ute imänniskornas vardag, när nu kommuner ochlandsting inte längre har tillräckligt med resurser.Under vårriksdagen skall socialutskottet ochRiksagen ta ställning till väldigt fina socialpolitiska mål för barnomsorgen, äldreomsorgen, likasjukvård för alla osv. bedriver regeringen en ekonomisk politik gentemot kommunerna som innebär stora indragningar och fortsattskattestopp. fick vi se helt nya ekonomiska realiteter. har tagitfram en rapport som visar att man med sämreskatteunderlag, sämre tillväxt och minskade statsbidrag kommer att förlora 27 miljarder kronorfrån 1992 till 1994. 50 000 människor kommer attbehöva sägas upp.Samtidigt intar regeringen ett förhållningssättgentemot den kommunala självstyrelsen som jagtycker är väldigt förbryllande. Man signalerar nuatt det skall föreläggas en proposition för där man sätter en grimma på kommunernaoch begär obligatorisk upphandling. jurister säger att detta strider mot grundlagen och mot om självstyrelse.Jag skall med några exempel belysa varför jagtror att det blir en framväxande klyfta mellan denationella målen och människornas vardag.Socialutskottet har gjort studiebesök och haft utfrågningar där vi har tittat på situationen för de bostadslösa, psykiskt störda ochnarkotikamissbrukare. Vi har kunnat höra frånsocialarbetare och klientorganisationer att det nuär ekonomiska mål som gäller för narkotikapolitiken. Man får en viss summa pengar. När pengarnaär slut i den kommunala budgeten gäller intelängre socialtjänstlagens mål om vård efter behov.Detta tar jag som ett uttryck för en obalans på ettviktigt område mellan nationella mål och realiteterna för dessa särskilt utsatta människor.Den andra sak som jag vill peka på är att utgifterna nu stiger okontrollerat ute i kommuner ochlandsting. När behandlade den s.k. avgiftspropositionen, kunde vi socialdemokraterkonstatera att regeringen inte hade något grepp,inte kunde se hur det hela kommer att skena i väg.I gårdagens kunde jag läsaatt fritidshemsavgifterna i skall ökasfrån till . Vi tror att vi måste diskutera högkostnadsskydd för att de nationella målenpå det här området skall kunna förverkligas.I det moderatledda landstingråder nu litet av en nyliberal yra. Regeringen harpresenterat fina mål för primärvården. Men jagkan konstatera att man i slår sönder primärvården. Ordförandena försvenska gynekologers organisationer vill kommatill socialutskottet. har berättat förmig vad det har betytt när man harkunnat hålla ihop mödravården och vad det harbetytt att man kunnat hålla nere spädbarnsdödligheten, livmoderscancer hos kvinnor, sexuelltöverförbara smittsjukdomar. I ett penndrag drarman nu undan möjligheterna att bedriva en sammanhållen mödravårds- och hälso- och sjukvård.Hur stämmer detta med de nationella målen?I kommun, som är en av de kommunersom skall ha försöksverksamhet med att primärvården bedrivs hos kommunerna, fanns ungefär55 personer anställda inom primärvården. Manbeslöt att ersätta dessa med 2,5 husläkare. Hurskall då kunna utvärdera primärvårdeni kommunerna jämfört med primärvården ilandstingen -- tanken var att man skulle titta påden sociala dimensionen och den medicinska --när man så radikalt förändrar förutsättningarna?I regeringens proposition står att läsa att har anslutit sig till den folkhälsopolitik somVärldshälsoorganisationen har beslutat om. Jagkan inte se ett ord om att de målen om folkhälsopolitiken finns med i den nyliberala yrans politiksom vispas igenom i landsting.En fråga till regeringen som vi kommer att taupp framöver är hur vi skall hantera den här situationen. Man måste föra en politik som går hand ihand med verkligheten. skall inte umgås med en verklighet och besluta om fina nationella mål för välfärden när verkligheten kommeratt te sig annorlunda. Hur skall regeringen förhålla sig till den kommunala självstyrelsen och gemöjligheter att realisera de nationella målen? Socialdemokraterna tror att det, för att man skallkunna behålla trovärdigheten, blir nödvändigt attsamla parlamentarikerna i en bred kommitté ochgöra en syneförrättning för att ta reda på vad somhänder ute i välfärdssamhället.Anf. 222 (nyd):Herr talman! Livet är tomt och innehållslöstsom en påse. Det är ett citat av en svensk revykomiker. När begreppet myntades var det nog inteavsett som ett ordspråk som syftar på politiska åtgärder 1993. Fakta är att livet av nästan 1 miljonmedborgare nu upplevs som särskilt tomt och krisartat.Sveriges medborgare är nu mer krismedvetnaän . De förväntar sig därför en aktiv ''signalpolitik''. Vi måste trycka på och få blåljusen att lysapå regeringsbilarna, ta rejäla grepp på en välfärdsom är överutnyttjad.De sociala trygghetssystemen har byggts uppoch tänkts att finansieras kollektivt efter varjemedborgares förmåga. Detta skrivs i en ledare iAftonbladet.Under 1980-talet hade nästan alla svenskarjobb, skapade genom en näst intill okontrolleradexpansion av den offentliga sektorn. ser vi resultatet. Vi har inte råd med alla bidrag och ersättningar. Vi är med full fart på väg utför. Situationen är mycket allvarlig. är i närhetenav en gräns då alla medborgare kommer att behöva förändra sin välfärd. Om inte signaler omden nya välfärden sänds ut , kommer vi snartatt få en välfärd i Sydeuropaklass.Vi har konsumerat enskilt på kredit. Mångamedborgare häftar i skuld. måste sparamer och avsätta mer till investeringar men betala skulderna. Alla måste spara -- observera att alla måste spara.