prot · GH0938 · 1993-12-07 00:00:00 — Om vi plockar bort dessatillfällen kan vi vara övertygade om att dessa ligisterkommer att hitta andra tillfällen för att syssla medsin omstörtande verksamhet.Ett annat viktigt påpekande i den här diskussionen,som vi kanske lätt glömmer bort, är vilka polisensuppgifter egentligen är i det svenska samhället. Vitalar ofta om en uppgift -- det är en viktig uppgift --,nämligen polisens uppgift som brottsförebyggandeoch trygghetsskapande faktor i samhället. Menpolisen har också en annan mycket viktig uppgift.Polisen är vårt inre försvar mot dem som vill störtavår demokrati. Precis som vi har vårt traditionellaförsvar mot yttre fiender, är polisen vårmedhjälpare mot de inre fienderna.Där ligger för mig mycket av svaret på de frågorsom kommer upp när det gäller kostnaderna. Kanvi över huvud taget ge upp det här försvaret? Svaretpå den frågan är nej.Anf. 74 ():Herr talman! Jag ser också den här konfliktenframför mig. Polisen har båda dessa uppgifterna attsköta. När det gäller det brottsförebyggandearbetet är vi alla överens om att vi skall försöka attvända på brottskurvan och få den att gå nedåt ochöka människors trygghet. Att vi då måste sätta injättestora polisinsatser när det gäller den här typenav verksamhet med demonstrationer och liknandetar ju pengar och resurser från den andraverksamheten. Det är just den ekvationen som jagtycker är mycket svår att få att gå ihop i närvi också har sparkrav på polisen.Anf. 75 Justitieminister ():Herr talman! Jag ser ju likaväl som andra dettaproblem. Jag tycker att vi nu med några dagarsdistans skall titta tillbaka och se att den 30november klarade svensk polis de problem somtrots allt uppkom på ett mycket bättre sätt äntidigare år.Vi har alla ett ansvar. Om vi blickar tillbaka undersenare år har det, även om det kanske inte har varitriktigt tydligt, funnits litet grand av en glorifieringav de personer som utnyttjar och missbrukartillfällena och bildar en svans till dem som med allrätt för fram sina synpunkter. Det är där vi allamåste samverka i våra olika roller. Med en bas i dettrots allt något så när lyckade resultatet trorjag att vi kommer att få en bättre utveckling genomvåra gemensamma satsningar, bl.a. genom att visaavsky för missbruket.Överläggningen var härmed avslutad.14 § Svar på fråga 1993/94:224 om rasistiskademonstrationerAnf. 76 Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig vilkaåtgärder regeringen är beredd att vidta för att polisoch åklagare skall ägna ökad uppmärksamhet åtviss typ av brottslighet som kan förekomma isamband med nynazistiska demonstrationer,nämligen hets mot folkgrupp och bärande avpolitiska uniformer.Berith har ställt sin fråga till mig motbakgrund av rapporter i pressen om att polisen viden demonstration som ägde rum i den 21november varken ingripit mot rasistiska slagordeller mot att deltagarna bar likformig klädsel avvisst slag.Som väl känner till får jag somjustitieminister inte uttala mig om polisensagerande i ett enskilt fall. Rent allmänt kanemellertid sägas att polisen självklart skall ingripamot brott som kommer till dess kännedom, om intebrottet med hänsyn till omständigheterna är såobetydligt att reglerna om rapporteftergift börtillämpas.Vid sådana demonstrationer som på har polisen ofta en mycket svår uppgift närdet gäller att upprätthålla ordningen. Detta berorinte minst på den benägenhet att ta till våld somfinns bland såväl dem som sympatiserar meddemonstranterna som dem som försöker hindrademonstrationens genomförande. Polisensagerande måste ses i ljuset härav. Att identifieraoch gripa en enskild som ropat slagord i en störrefolksamling under nu angivna förhållanden kannaturligtvis vara mycket svårt.Detta innebär på intet sätt att brott med rasistiskprägel bör tolereras, varken i samband meddemonstrationer eller i andra sammanhang.Tvärtom är det regeringens uppfattning att sådanbrottslighet skall bedömas strängt. Regeringen hari också beslutat att lägga fram enproposition till med bl.a. ett förslag tilländring i , som innebär att ett rasistiskteller liknande motiv för ett brott skall utgöra ensärskild straffskärpningsgrund och alltså föranledasträngare straff än annars. Detta kan enligt minmening inte tolkas som annat än en klar signal frånregeringen, att brott av denna typ inte kanaccepteras utan skall bekämpas med kraft av derättsvårdande myndigheterna.När det gäller förbudet mot politiska uniformermåste man dock komma ihåg att detta, såsom lagenär utformad, är neutralt i den meningen attförbudet är oberoende av politisk inriktning.Bestämmelsen har inte tillämpats ochdet saknas vägledande domstolsavgöranden omvilken typ av kläder, förutom uniformer ocharmbindlar, som omfattas av förbudet. Svårighetenatt tillämpa denna lagstiftning, som tillkom , skall ses bl.a. mot bakgrund av de merreklambetonade företeelser i form av t-shirts,overaller, slipsar och liknande som förekommerinom alla partier . Med hänsyn till vad somförekommit vid vissa demonstrationer under senaretid har förbudet dock fått förnyad aktualitet. Detfinns därför skäl att noga följa utvecklingen.Avslutningsvis får jag konstatera att det förslag somregeringen beslutat lägga fram väl bör vara ägnatatt skapa den uppmärksamhet åt rasistiskbrottslighet som efterlyser i sinfråga.Anf. 77 ():Herr talman! Jag tackar justitieministern för svaret.Det var just händelserna och debatterna runtdemonstrationerna i som föranledde minfråga. Jag hänvisade i min fråga till den lag från1947 -- alltså inte -- som förbjuderpolitisk uniformering vid politiskademonstrationer. Jag undrar om justitieministernvet om den någonsin har tillämpats. Jag vill läsa upplagen eftersom den är mycket kort: ''Bärande avuniform eller liknande klädedräkt, som tjänar attutmärka bärarens politiska meningsriktning,'' -- detkan alltså inte handla om reklamaktiga -- ''vareförbjudet. Förbud som sagts avser jämväluniformsdel, armbindel eller annat därmedjämförligt i ögonen fallande kännetecken. ''Vid den här demonstrationen var demonstranternalikadant klädda med svartpolerade marschkängor,svarta byxor, svarta bomberjackor, svarta mössormed politiska emblem, svarta rånarluvor ochpolitiska symboler på ärmen.Åtminstone delar av den här klädseln haruppfattats av VAM:arna själva, och av andramänniskor, som ett politiskt kännetecken. Motbakgrund av att man under hardiskuterat om det behövs större lagrum och attjustitieministern sade att ytterligarelagstiftning kommer, är det då inte vettigt att förstpröva vad de lagar som vi har står för? Det ärmycket viktigt i det här sammanhanget.Anf. 78 Justitieminister ():Herr talman! Den nuvarande lagen har sin grund ilagstiftning , vilket är anledningen tillatt jag nämnde den i svaret. Lagen har inte varitföremål för prövning , men det finns endel tidigare avgöranden som tydligt markerar attuniformer och armbindlar omfattas av förbudet.Formuleringen är också sådan att det säkerligenfinns skäl att föra diskussioner om huruvida dettaär en lag som passar i dagens situation.Berith nämnde att t-shirts och liknandekläder naturligtvis inte skall innefattas. Men det ärfaktiskt ingen självklarhet om man ser påformuleringen av lagtexten. T-shirts markerarmånga gånger mycket tydligt politisk tillhörighet.Den typ av uniformering som vi kan se i t.ex. VAM-grupperna är en uniformering som består avklädespersedlar som i sig inte är att betrakta somuniformspersedlar och som man faktiskt kan seäven på personer som inte försöker ge uttryck fören politisk tillhörighet eller säger sig propagera förnågon politisk inriktning. I detta fall uppstårmycket svåra gränsdragningsproblem. Vi måstenoga följa utvecklingen för att se om det finns skälför oss att göra justeringar i det lagförslag som vi iregeringen har lagt fram.Anf. 79 ():Herr talman! För det första anmärkte jag på ordet''reklambetonat''. I lagrummet står det också''politisk uniformering'', vilket naturligtvis ävenkan vara t-shirts. Jag tror att andra, demokratiskademonstranter, skulle avstå från reklambetonadoch enhetlig klädsel, om de visste att det skulle varamöjligt att använda den här lagen mot enorganisation som VAM.När det gäller frågan om hets mot folkgrupp har vimer erfarenhet av lagföring. Såvitt jag förstår vardet inte någon enskild person som underdemonstrationen ropade ''judesvin''. Det skeddeenligt vittnen unisont. Jag undrar om intejustitieministern anser att vi måste försöka användade lagrum som redan finns, och se i vilkenutsträckning de räcker.Anf. 80 Justitieminister ():Herr talman! Med förbudet ochstraffbestämmelserna rörande hets mot folkgruppär det som med alla regler -- och det med rätta --att de kopplas till individen. Det kan vara mångaindivider som gör sig skyldiga till samma brott, mendet är aldrig ett kollektiv som sådant, utanindividerna i gruppen har ett individuellt ansvar.Jag tror säkert att och jag äröverens om att det individuella ansvaret är viktigt.Som jag sade i mitt svar kan det, vid storademonstrationer som vid den i , oftauppkomma bevisproblem. Men regeln har undersenare år tillämpats vid att antal tillfällen.Anf. 81 ():Herr talman! Jag håller med justitieministern i bådafallen. Ansvaret skall vara kopplat till individerna.Även om man inte lyckas fånga inalla individer som begår en brottslig handling börman försöka få så många lagföringar som möjligt,för att stävja denna mycket oroande utveckling.Överläggningen var härmed avslutad.15 § Svar på fråga 1993/94:232 om besparingarinom polisväsendetAnf. 82 Justitieminister ():Herr talman! har, på grund avregeringens proposition om åtgärder för attstabilisera den svenska ekonomin, beslutat att 545miljoner kronor skall sparas inomJustitiedepartementets område över entreårsperiod.Regeringen ger i planeringsdirektiven ochregleringsbrevet för polisväsendetförutsättningarna för hur rationaliseringsarbetetskall bedrivas. Av planeringsdirektiven framgår attbesparingarna på polisens område i huvudsak böravse administrativa funktioner och att man börundvika att göra nedskärningar i den redanansträngda polisverksamheten. Detta vilar påuttryckliga uttalanden från sida.Länsstyrelsen ansvarar såsom högsta polisorgan ilänet för att polisens verksamhet i länet bedrivsenligt gällande föreskrifter och riktlinjer och inomramen för tilldelade medel. I detta ligger ett ansvarför de rationaliseringar som erfordras motbakgrund av statsmakternas beslut om besparingarpå polisens område och om en oförändrat högambitionsnivå inom polisverksamheten. Somhögsta polisorgan bestämmer ocksåom organisatoriska och administrativa frågor inompolisen, t.ex. om länets indelning i polisdistrikt.Rikspolisstyrelsen har regeringens uppdrag att följarationaliseringsarbetet och redovisa detfortlöpande arbetet till regeringen vid sex tillfällent.o.m. Länsstyrelserna har den1 juli redovisat sina rationaliseringsplaner tillRikspolisstyrelsen, och av den första redovisningenframgår att det finns rationaliseringsvinster att görainom polisen på ett antal områden utan att denoperativa polisverksamheten blir lidande.Frågan hur många polisdistrikt som skall finnas i ettlän är av stor betydelse när det gäller möjligheternaatt uppnå det aktuella sparmålet, och innan enlänsstyrelse skall besluta om förändring avdistriktsindelningen skall samråd ske bl.a. medRikspolisstyrelsen. Flera länsstyrelser har valt attrationalisera verksamheten bl.a. genomorganisationsförändringar som gör det möjligt attminska ner antalet chefer och anställda som arbetarmed rent administrativa uppgifter. Andra åter harvalt samverkan och samordning som instrument isitt rationaliseringsarbete.Hittills har länsstyrelserna i ,samt fattatbeslut om att länet skall utgöra en endapolismyndighet. Flera länsstyrelser, t.ex. iÖstergötlands, och ,har beslutat att genomföradistriktssammanslagningar för att därigenomminska antalet polisdistrikt. Andra län har valt attbibehålla nuvarande organisation, t.ex. Uppsalalän. En stor del av länsstyrelserna har emellertidännu inte kommit så långt i sitt arbete att de tagitställning till organisationsfrågorna.Sammanfattningsvis är det länsstyrelserna som hardet yttersta ansvaret för att rationaliseringsarbetetgenomförs inom ramen för det beslutadesparbetinget. skall öva tillsynöver rationaliseringsarbetet och ge råd och stöd,men de åtgärder som länsstyrelserna avser att vidtaär inte beroende av godkännande frånRikspolisstyrelsens sida. Regeringen följerrationaliseringsarbetet bl.a. på grundval avRikspolisstyrelsens redovisningar. Självfallet ärregeringen beredd att underlättarationaliseringsarbetet genom regelförändringareller på andra sätt om detta skulle visa sigbehövligt.Anf. 83 ():Herr talman! Jag ber att få tacka justitieministernför svaret på min fråga. Av svaret framgår mycketklart att det är länsmyndigheterna som har ansvaretför att de av beslutade besparingarnaskall genomföras.Min frågeställning består egentligen av två delar.Den ena rör det rent polismässiga, nämligen att endel rapporter gör gällande att man inte uppnår deav beslutade sparmålen. Jag tror attjustitieministerns beskrivning på den punkten ärnågot positiv i den meningen att problemenunderskattas. Jag tror att problemen är större änsom framgår av svaret. När man tvingas göraneddragningar är det viktigt att polisverksamhetenute i länen verkligen blir effektiv, och det ärbeklagligt om man nu ute i länen inte lyckas uppnådet målet.Den andra delen av min frågeställning är: Vadhänder om inte detta mål uppnås? harju klart uttalat att det är på administrationen somtyngdpunkten inom besparingarna i första handskall ligga. Vilka konstitutionella möjligheter finnsdet att få detta att verka i den anda och i enlighetmed de mål som har uppsatt? Av svaretframgår att det inte finns någon sådan möjlighet.Emellertid uppstår det ju problem när en instans,, fattar ett beslut som andra instanser ute ilänen skall genomföra. Har justitieministern någrafunderingar kring hur det här skall genomföras?Anf. 84 Justitieminister ():Herr talman! Också jag är medveten om att detförändringsarbete som pågår inte sker utangnissel. Självfallet är jag medveten om att vi kanhamna i en situation då de av regering och riksdagangivna sparmålen, kombinerade med de av ossangivna målen för verksamheten, inte samtidigtkommer att uppnås. Det är också detta som tas uppi slutet av mitt svar. Vi skall fortlöpande fåinformation om hur rationaliseringsarbetetfortskrider, och om de av regering och riksdaguppsatta målen inte nås har vi självfalletlagstiftningsinstrumentet att använda oss av.Jag tycker att det skulle vara tragiskt om vihamnade i den situationen. Eftersomförutsättningarna runt om i vårt land är såvarierande, är det väsentligt att vi ger möjlighetenatt skapa en varierad organisation. Att ge möjlighetär emellertid också att ge ett ansvar, och kan maninte ta det ansvaret, tvingas vi naturligtvis att gecentrala diktat. Jag tror på den decentraliserademodellens personer och det ansvar som dessa kanta och säkerligen också, efter litet problem initialt,kommer att ta.Anf. 85 ():Herr talman! Det var ett befriande klarläggandesom justitieministern här lämnade. I slutet påsvaret sägs det visserligen att regeringen följerrationaliseringsarbetet och är beredd att underlättadetta ute i länen men att regeringen har möjlighetatt gå vidare om detta rationaliseringsarbete till sluti några län ändå inte ger önskat resultat.Jag instämmer i att det skulle vara olyckligt om vitvingades tillämpa lagstiftning. Ansvaret är tungt,men jag utgår från och hoppas att flera län snarasttar det ansvar som de har fått från riksdag ochregering och att detta hot -- om jag får uttrycka migpå det viset -- om lagstiftning och diktat inte skallbehöva tillämpas. Det senare vore utomordentligtolyckligt, och det bäddar dåligt för en fortsättningpå ett samarbete som har börjat på ett ganskatillfredsställande sätt.Anf. 86 Justitieminister ():Herr talman! Jag skulle vilja lägga till ett ord. Jagtalade i mitt förra inlägg om att länen får ta ettansvar, men de bör också ta till vara möjligheten attutforma en för den egna regionen bra polisiärverksamhet.Anf. 87 ():Herr talman! Jag vill understryka att det finns länsom redan nu har tagit till vara denna möjlighet,och jag tror att det är mycket goda initiativ, somkan ge väldigt goda resultat. Det är inte bara avondo att göra ingripanden i organisationen. Detkan också föra med sig ett större intresse och göraatt man kan uppnå de uppsatta målen på ett annatmen kanske minst lika bra sätt.Överläggningen var härmed avslutad.16 § Svar på fråga 1993/94:255 om nedläggningav brottsutredningarAnf. 88 Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig vilkaåtgärder jag avser vidta med anledning av enutveckling mot att allvarliga brott förblirouppklarade.Det är av mycket stor vikt för tilltron till helarättssystemet att begångna brott utreds och att deskyldiga ställs till svars för sina gärningar. Attutreda brott är inte bara fråga om personalresurserutan också i lika hög grad en fråga om kompetens,utbildning, metoder, m.m.Regeringen anslog i regleringsbrevet förpolisväsendet för /94 60 miljonerkronor för en särskild satsning på detkriminalpolisiära området med syfte bl.a. atteffektivisera förundersökningsförfarandet.Rikspolisstyrelsen har inkommit med enpreliminär redovisning av hur medlen skallanvändas. Av redovisningen framgår bl.a. attRikspolisstyrelsen dels avser att utveckla en nyavancerad kriminalpolisutbildning för poliser somutreder kvalificerad brottslighet, dels utveckladatorstödet vid förundersökningar, dels utveckla dekriminalpolisiära arbetsmetoderna.Den satsning som regeringen gjort på detkriminalpolisiära området kommer med störstasäkerhet att leda till en mer effektiv verksamhet ochdärmed en förhoppningsvis högreuppklaringsprocent.Anf. 89 ():Fru talman! Jag ber att få tacka justitieministern försvaret. Vi är överens om att det givetvis inte är braatt så många brott inte upp.Anledningen till min fråga framgår av svaret. Dethar visat sig att ett antal allvarliga brott inte har gåttatt klara upp. Det har varit attentat riktade motkända personer -- t.ex. , IngridSegerstedt och -- men ocksåattentat i i och motStockholms central.Det gemensamma för dessa brott är att det handlarom främlingsfientlighet. Det är synnerligenallvarligt att personer som engagerar sig för attbekämpa främlingsfientlighet blir utsatta och attdet inte går att hitta gärningsmännen. Det är medutgångspunkt i detta som jag har ställt min fråga.I det svar som justitieministern har gett angesexempel på åtgärder som säkert är bra i och för sig.Det justitieministern säger andas en optimism, menjag undrar hur pass välgrundad den egentligen är.Justitieministern säger bl.a. i slutet av svaret attdessa åtgärder med största säkerhet kommer attleda till en mer effektiv verksamhet och därmedförhoppningsvis en högre uppklaringsprocent. Vadbygger justitieministern denna optimism på?Anf. 90 Justitieminister ():Fru talman! Denna optimism bygger jag påkunskapen om vissa brister i den verksamhet somhar bedrivits under . Bl.a. har dentekniska utrustningen varit mycket eftersatt. En heldel av de 60 miljoner som anslagits som särskildamedel under innevarande år skall användas för attförbättra den tekniska utrustningen. Det gällerfrämst datorisering, som är viktig urförundersökningssynpunkt. Det är en grund förmin optimism.Den andra grunden är något vi lätt glömmer bortnär vi talar om uppklaringsprocent. Även omuppklaringsprocenten för brott av typen bombhot,olaga hot, falskt larm, och brott mot liv och hälsahar sjunkit , kan vi konstateraatt antalet uppklarade brott ökat under sammatioårsperiod, och faktiskt ökat rätt så kraftigt. Trotsresursbrist har polisen i sitt utredningsarbete blivitmer effektiv. Det tragiska är att antalet brott harökat snabbare än polisens uppklaringsmöjligheter.Det är detta som ger mig skäl till den optimism somjag ger uttryck för: bättre utrustning, bättreutbildning och den metodutveckling som redan harbedrivits inom polisen, och som har gjort att man numerärt klarar upp betydligt fler brott än sedan.Anf. 91 ():Fru talman! Framtiden får utvisa om dennaoptimism är befogad eller inte. Det kan varkenjustitieministern, jag eller någon annan säga medsäkerhet, även om man kan diskutera tendenser.Men handlar det inte också om hur polisen börprioritera sina insatser? Jag menar att brott avdenna typ är allvarliga. De bör högprioriteras. Harjustitieministern någon åsikt i den frågan?Anf. 92 Justitieminister ():Fru talman! Prioriteringar sker genom markeringari straffskalorna. Jag blir ofta kritiserad för att jag --om än inte på många punkter -- har föreslagit höjdastraffsatser, vilket även beslutat om. Detär just för markera att jag ser allvarligare på vissabrott än vad den tidigare straffrättsligalagstiftningen ger uttryck för.I detta sammanhang finns det skäl för mig attpåpeka att regeringen för sedan lagt framen proposition där vi markerar att rasistiska inslagi brottsliga handlingar skall kvalificera brottet somett grovt brott. Därmed hamnar det högre upp istraffskalan, och därmed blir det högre prioriterat ipolisens arbete.Anf. 93 ():Fru talman! Jag ber än en gång att få tacka försvaret. Eftersom vi får anledning att fortsättameningsutbytet i debatten om nästkommande frågaom polisaktionen i , tänker jagåterkomma till en viss koppling som jag tycker ärintressant. Jag nöjer mig så länge med detta.Överläggningen var härmed avslutad.17 § Svar på fråga 1993/94:256 ompolisaktionen i Alsike klosterAnf. 94 Justitieminister ():Fru talman! har frågat mig vilkaåtgärder regeringen avser att vidta för att intehändelser liknande den som inträffade när polisenberedde sig tillträde till lokaler föratt söka efter personer som skulle tas i förvar enligtutlänningslagstiftningen skall upprepas.Frågan om lagreglering av polisens möjligheter attingripa i kyrkolokaler och liknande utrymmen harbehandlats utförligt i en proposition omvissa tvångsmedel (prop. 1988/89:124 s. 59 ff.).Frågan aktualiserades då -- liksom nu -- motbakgrund av att polisen berett sig tillträde tillkyrko- och klosterlokaler för att söka efterutlänningar som skulle tas i förvar enligtutlänningslagstiftningen.Enligt gällande lagstiftning ges inga särskildarestriktioner för polisingripanden i kyrko- ellerklosterlokaler. Således gäller polislagensbestämmelser för en sådan åtgärd som TorgnyLarsson tar upp i sin fråga. I 20 § polislagen(1984:387) regleras vilka befogenheter polisen harnär det gäller att genomföra husrannsakan i andrafall än då åtgärden föranleds av misstanke om brott.Sålunda får en polisman -- för att söka efter någonsom med laga stöd skall omhändertas -- bereda sigtillträde till den eftersöktes bostad eller annatutrymme som tillhör eller disponeras av honomeller henne. Detsamma gäller i fråga om en lokalsom är tillgänglig för allmänheten. Om det finnssynnerliga skäl att anta att den eftersökteuppehåller sig hos någon annan, får polisen beredasig tillträde även dit. Endast om det föreligger farai dröjsmål, får husrannsakan företas utanföregående beslut av polismyndigheten.I 8 § polislagen finns två allmänna principer somgäller för polisingripanden, nämligenbehovsprincipen och proportionalitetsprincipen.Av dessa principer följer att ingripanden skall göraspå ett sätt som är försvarligt med hänsyn tillåtgärdens syfte och övriga omständigheter. Omtvång måste tillgripas, skall detta ske endast i denform och den utsträckning som behövs för att detavsedda resultatet skall uppnås.I den nämnda propositionen uttalade dåvarandejustitieministern att det inte kan komma i fråga attinföra något slags frizoner, där polisingripandenöver huvud taget inte skulle få ske. Jag delar denuppfattningen. Det kan nämligen i ett samhälle somvårt inte finnas behov av att anordna en förpersoner som är misstänkta för brott eller someftersöks enligt annan lagstiftning. Självfalletmåste -- så långt det är möjligt -- hänsyn tas tillkyrko- eller klosterlokalens helgd vid eftersökandetav en person som skall gripas eller omhändertas.Tvångsåtgärder av det aktuella slaget måste såledeshanteras med försiktighet och omdöme.