prot · GG0967 · 1993-02-24 00:00:00 — Har FN verkligen råd att, som prins det, låta lida skeppsbrott? Ochvad kommer att hända när lämnarlandet efter valen , om dessa kan genomförassom planeras?Vi har motionerat om svenskt bistånd tillkommande vald regering i , bl.a. för attden skall kunna bygga upp sin försvarsmakt. Detbetyder inte -- jag vill understryka det -- att vi villstarta någon svensk vapenexport till landet. Det ärinte vapen som saknas. Sådana finns det tvärtomalldeles för mycket av, vilket bl.a. lett till snabbttilltagande banditism. Det behövs snarare hjälp attsamla in vapnen och få dem under kontroll.Vad som behövs i är hjälp medutbildning och kommunikationer. Ute i byarnafinns varken utbildat hemvärn eller bevakning föratt försvara sig mot de röda khmerernas räder, vilkavanligen kommer nattetid.Samtidigt behövs det andra medel än militära föratt utplåna det trauma som och hans anhangefterlämnade i människornas sinnen i Kambodja.Det görs kanske bäst i skolan, men en offentligrättegång mot och hans medlöpare skulle bliett effektivt bidrag till att avdemonisera dem ochskingra skräcken.Jag vill uttrycka önskemål om att aktivtagerar i den här frågan, både i FN och på annat sätt,att FN-insatserna nu kommer att lyckas, att rödakhmererna icke får möjlighet att komma tillbakaoch att det blir en demokratiskt vald regering iKambodja. kan här göra många olikainsatser, både sådana som jag har nämnt ochmycket mera.Anf. 14 ():Herr talman! Jag avser att ägna detta anförande åttvå mycket väl definierade och speciellautrikesfrågor, men jag vill inleda med att direktkommentera sista inlägg.Jag blev genuint upprörd över att en ledamot avUtrikesnämnden ställer sig inför allmänhet ochmedier och ger sitt referat av förloppet av ettsammanträde i . Det står i stridmed de grundläggande regler som allmäntaccepteras för arbete. Det blir såmycket värre då referat inte var rätt.Pierre vet, men valde att låtsas som om haninte visste, att lagen förelägger regeringen ihändelse av ändring i detta hänseende att lämna enskrivelse till . Det var det som föreslogs.Det förloppet motsvarar möjligen de veckor somPierre angav vara regeringens mål, men detintressanta med det är att den som talade om någraveckors förlopp inte var regeringens företrädare.Jag blev också ganska skakad över att sitt inlägg citerar en s.k. forskare -- en person iGöteborg som han tillägnar detta förnäma epitet --som tillåter sig att kalla voteringsnederlagi valet till säkerhetsrådet för ett fiasko. Skulle detbetyda att det ur spansk synvinkel skulle utgöra ettfiasko om , som vann omröstningen,förlorade den? Är inte benämningen fiasko ett sättatt nedvärdera de demokratiska regler som antagitsför val till ledamot av ?Jag skall återkomma till denna fråga ifortsättningen av mitt inlägg, som jag tänkte ägnajust FN-politiken. Jag tycker att utrikesministernsanförande innehöll en markering av hurutomordentligt central FN-politiken är i svenskutrikespolitik. I deklarationen beskrivs på etttydligt sätt i hur många hänseenden Sverigeengagerat arbetar för och i FN-systemet.Mitt intresse för dessa frågor väcktes för något årsedan, när jag fick tillfälle att delta i enparlamentarikerkonferens till stöd för FN-systemet. Det var en konferens som jag deltog imed stort engagemang tillsammans med ViolaFurubjelke från Socialdemokraterna.Jag fick då lära mig saker och ting som jag inte hadeen aning om. Jag har fortsatt att borra i ämnet. Jaghar intervjuat personer som ägnar sin tid och sittengagemang åt att sätta sig in i och försöka utvecklaFN-systemet. Jag har självfallet med stort intresseläst det nordiska förslaget till reformeringar avFN:s ekonomiska och sociala verksamhet.Jag har också satt mig in i hur FN:s struktur nu serut, och jag har någonstans bland mina papper entablå över den oerhörda mängd av t.ex. fackorgan,sidoorgan och stående kommittéer som genom årenhar kommit att inneslutas i FN-systemet och somgivetvis har inneburit en förlust av effektivitet,sammanhållning och genuin struktur.Jag tycker att Boutros-Gahlis uttalande om att FN-systemet har ett överskott i allmän acceptans menett underskott i resurser är mycket träffande. Detleder mig till att dra en slutsats: Huvudmålet försvensk FN-politik måste vara att medverka till atteffektivisera och på ett riktigt sätt utveckla FN-systemet.Det behövs reformer. Det nordiska initiativet rullarvidare. Det möttes med ganska svagt intresse påECOSOC:s toppmöte . Det förmådde intesamla ett stort intresse i generalförsamlingen ihöstas. Men det rullar vidare. Ett huvudmål försvensk FN-politik borde vara att aktivt stödja detnordiska initiativet för reformering av FN:sekonomiska och sociala verksamhet. Det är inte nödvändigtvis de förslagen vi skallstödja, men det viktigaste är att ge politiskt stöd förreformerna i FN-systemet.Den oberoende kommitté som bl.a. verksam i, Commission onGlobal Governance, är ett annat exempel på att flerän jag anser att FN-systemet behöver enrationalisering och en effektivisering. Låt oss göradet till huvudmål. Låt inte huvudmålet vara enkamp i solen -- dvs. det som uppenbarligen PierreSchori och andra uppfattar vara solen, nämligen enplats i Säkerhetsrådet.En plats i säkerhetsrådet skulle ju innebära att vistängdes in i systemet och förlorade vår möjlighetatt utifrån en oberoende ställning kritisera, föreslåoch utveckla FN-systemet. Glöm den drömmen,, och låt oss i stället arbeta för ett nytt,modernt och effektivt FN-system för 2000-talet --för fredens sekel.Den andra delen av mitt anförande, som blirväsentligt kortare än jag hade trott från början,tänkte jag ägna åt Kinapolitiken.Sverige tillämpar konceptet ett förKinapolitiken. Det innebär att anser att detfinns ett och att detta enda omfattar ävenTaiwan, och Macao.Jag menar att det kan vara dags att om inte övergeså omformulera den politiken. Uppslaget föranledsav två förändringsfaktorer som är på väg iKinapolitiken. Den första är att har lämnatden anledning till kritik mot ställning ochhållning vad avser mänskliga rättigheter ochdemokrati som tidigare förelåg och utgör ensnabbt växande demokratisk och ekonomisk kraft.Taiwan är den trettonde handelsnationen ivärlden -- om man nu kan få lov att kalla fören nation.Den andra omständigheten är det faktum att ombara , 1997, skall en väsentlig del av i varjefall ekonomiska liv -- --överlämnas till det kommunistiska systemet iFolkrepubliken . Det är viktigt att i tidformulerar en utrikespolitik och är berett att taståndpunkt i de svåra konflikter som måsteuppkomma när skall inlemmas iFolkrepubliken . Bara skallMacao av överlämnas till folkrepubliken.Jag menar att borde kunna formulera enpolitik om ett som tar in en del av de tankarsom har utvecklats av . I Taiwansregeringsdeklaration, den s.k. , vilken utgavs ,understryker taiwaneserna idéerna om ett ,men ger dem den tolkningen, att ett också kanexistera i flera regioner. I deklarationen talarTaiwans regering om behovet av samverkan ochutbyte av handel och personliga kontakter i syfte attnå en förening mellan olika delar, underbevarande av demokrati, marknadsekonomi ochrättvisa mellan de olika regionerna.Om vi nu kunde adoptera en sådan Kinapolitikskulle vi stå redo för att också nu stödja denutveckling mot ökad demokrati i sombedrivs av dess generalguvernör som ett mål för attgarantera en självständig ställning, ochen möjlighet att välja sin egen väg såsom del av ettKina.Till sist vill jag gärna med några ord beröra Macaosställning. är alldeles uppenbart i enoerhört underlägsen ställning i förhandlingarna omMacaos införlivande med . Det äralldeles givet att ett stöd från det internationellasamfundet i linje med den Kinapolitik som jag härhar försökt att förklara skulle betyda oerhörtmycket för möjligheter att i sinaförhandlingar med garantera Macaosbefolkning frihet, demokrati och rätt att välja sinegen framtid.Anf. 15 () replik:Herr talman! Utrikesministern blev upprörd överatt vi hade skrivit en motion, och blevupprörd över att vad som hade diskuterats iUtrikesnämnden i viss form kom ut tillallmänhetens kännedom. Allt som sägs iUtrikesnämnden är inte hemligstämplat. Det bordeNic veta, eftersom han själv sitter inämnden. Man får i generella termer åberopa vadsom har sagts, såvida tystnadsplikt inte ärpåbjuden. I det fallet förstår jag att det svider iskinnet, men det är ett ovedersägligt faktum attModeraterna alltid har stått för en helt annanSydafrikapolitik än vi andra i denna kammare --med undantag för Ny demokrati. Företrädare förCentern, och Socialdemokraterna varnyligen nere i och kunde fådirektinformation. var naturligtvisinte där och inte heller Ny demokrati. Dennafrontlinje tydliggjordes också i Utrikesnämndenoch i det här ställningstagandet.När det gäller säkerhetsrådet hoppar en forskare som inte har samma uppfattning somhan, men som har använt samma argumentationoch kommit till samma slutsats som vi har gjort närvi har diskuterat frågan om platser i säkerhetsrådet.Jag skall inte upprepa det här. Vi har diskuteratdetta i . säger dessutom det var tur att vi inte kom med i säkerhetsrådet.Liksom statsminister är han lättad överatt vi inte kom med i säkerhetsrådet. Statsministernsade att vi inte skulle ha orkat med säkerhetsrådetjämsides med ordförandeskapet i ESK. NicGrönvall säger att vi skulle bli instängda isäkerhetsrådet och inte kunna påverka. Vad är detför nonsens? , flera studiebesök i . 16 () replik:Herr talman! Jag är angelägen att understryka attjag inte gjorde gällande att förhandlingarna iUtrikesnämnden är hemligstämplade. Jag pekadebara på att det anses tillhöra god ton att man, i defall man skall ge offentlighet åt vad som därförekommer, åtminstone gör det korrekt. PierreSchori försökte inte ens i denna replik lägga tillrätta det fel som hans första inlägg innehöll. Jagpåpekade i min inledning att den beskrivning somPierre gav står i strid med lagen. Regeringensaknar den möjlighet som villeantyda, nämligen att med omedelbar verkan kunnahäva en handelsblockad.Jag tänker inte på minsta sätt sticka under stol medeller skämmas för att vi från moderat håll har givituttryck för en annan syn på handelsblockader. Viser att ekonomisk tillväxt är en garanti för att defattiga svarta innevånarna i skall kunnautvecklas. Vi ser inte att en svensk närvaro ellersvensk handel medverkar till förtryck i Sydafrika.Man kan ha olika uppfattningar om det, men manbehöver för den sakens skull inte ha uppfattningenatt den som inte tycker som man själv görnödvändigtvis skall gå omkring och skämmas. Mankan gott kosta på sig, , att accepteraoch respektera att det finns olika meningar i mångapolitiska frågor.Anf. 17 ():Herr talman! När jag sedanefterträdde Er, herr talman, som ordförande iutrikesutskottet anade jag inte att det i riksdageninte finns ett utan sexton utrikesutskott. Men så ärdet. Alla utskotten sysslar mer eller mindre medinternationella frågor, och samma sak gällerdepartementen och de flesta ämbetsverken.Ingenting i regeringsformen är så stendött som denparagraf, 10:8, som föreskriver att myndigheternaskall hålla utrikesministern underrättad vid allaviktigare kontakter med utlandet.Det här är naturligtvis ett resultat av det svenskasamhällets starka internationalisering. Nästaningenting kan längre hanteras i isolering. På allatänkbara områden behöver vi kontakter övergränserna, med våra nordiska grannländer, medEuropa och med folk ännu längre bort.Kulturellt och ekonomiskt är ett öppetsamhälle, och därmed följer också att världensvindar blåser in genom våra fönster, att vi ständigtpåverkas av internationella konjunkturer ochkonvulsioner. Det bräckliga välstånd som vi haruppnått bygger på ett komplicerat samspel medandra länder och därmed också på ett permanentberoende av krafter som i hög grad ligger utanförvår egen kontroll.Det är just detta som tvingar oss till internationellsamverkan. När utmaningarna kanmötas på hemmaplan, när problemen sprängernationalstatens gränser, då räcker det inte mednationella parlament och regeringar. När allt annatär rörligt -- människor, kapitalströmmar, miljöhot,vapenarsenaler -- är det fullkomligt oundgängligtatt också politiken internationaliseras.Vi har EG-motståndare som tror att Sverigeskulle tappa en del av sin suveränitet genom att gåmed i den europeiska gemenskapen. Verklighetenär den rakt motsatta. Vår reella suveränitet ärredan kraftigt begränsad, och medlemskapet i EGär ett sätt att vidga suveräniteten, att vinna ett ökatinflytande över det öde som vi i allt störreutsträckning delar med andra nationer.Det här gäller förstås inte bara EG. Även vårtarbete i andra internationella organisationer såsomESK, och FN och alla dess fackorgantjänar samma syfte: att vidga vår suveränitet ochvårt reella självbestämmande och att ge oss bättremöjligheter att hantera problem som både är våraegna och andra staters.Vad som sker inför våra ögon är med andra ord attproblemen flyttar utomlands och att politikenmåste följa efter, att vi i allt större utsträckningmåste hantera inrikesfrågor utanför våra gränser.I dag har vi stora flyktinggrupper från det fornaJugoslavien runt om i landet. Vill vi hantera detproblemet krävs inte minst större insatser i självaJugoslavien, vilket också två gångerbeslutat om under den gångna vintern.Många av våra föroreningar kommer utomlandsifrån. Vill vi minska nedfallet av svavel är det bådevettigare och mera ekonomiskt att sätta det förstafiltret på den polska fabriken än det femte filtret påden svenska skorstenen.Vi kan också ta det oroliga somexempel. Vill vi leva i fred och frihet är det oerhörtviktigt att och utvecklas tillstabila demokratier och välmåendemarknadsekonomier. Att hjälpa den utvecklingenpå traven är motiverat inte bara av solidaritetsskälutan också av rena nationella egenintressen.Karl-Göran Biörsmark och senare att tala mer om syn påbistånd till och östländer. Får jag på denpunkten bara betona en enda sak: När vi talar omatt biståndet är , eller , är detlätt att uppfatta biståndsinsatserna som en ren ochskär altruism och välgörenhet. I själva verket ärmotiven för både vår u-landspolitik och våröstpolitik långt mera komplexa. Med de tendensermot ökad internationalisering av inrikespolitikensom vi nu kan skönja är jag för min del övertygadom att vi mycket snart kommer att spendera både 2och av vår BNP utomlands. Redanmedlemskap i kostar som bekant en bit över1 %.Herr talman! Svensk säkerhetspolitik hör till detsom kommer att diskuteras livligt under dekommande åren. I vår ansökan till EG och iuttalande från både riksdag och regering har viunderstrukit att alliansfriheten alltjämt består, menatt vi också är öppna för en konstruktiv samverkan.Vi har inga problem att ansluta oss till de mål somGemenskapen har uppställt, och vi är fullt utberedda att verka för en starkare gemensamsäkerhet i Europa.De senaste åren har naturligtvis skapat en helt nysituation i vår närmaste omvärld. Under fleradecennier var det dominerande hotet enstormaktskonflikt i , men just den hotbildenhar nu förbleknat. I stället har vi annat att oroa ossför; såväl regionala konflikter som akutamiljöfaror, ökad internationell brottslighet ochväxande flyktingströmmar.Det här ställer nya krav på svensk säkerhetspolitik.Så sent som fattade vi ett försvarspolitisktbeslut för den närmaste femårsperioden. Självaförutsättningarna för det beslutet var en omgivningsom inte längre existerar. Försvaret är inteanpassat till den reella hotbilden runt våra gränser.Det är uppbyggt för att hantera risker som intelängre finns, som det finns en rad riskersom försvaret inte lär kunna hantera. Att det härkrävs en rätt radikal omprövning avsäkerhetspolitikens utformning är alltmeruppenbart.En fråga som behöver tas upp är våra insatser iolika internationella aktioner inom ramen för FNoch ESK. Mycket talar för att vi nu har nått dentröskel där den sortens medverkan inte längre skallvara en extraordinär aktivitet utan en mer reguljärdel av försvarsmaktens ordinarie program, mensjälvfallet med det förbehållet att endast frivilligakrafter bör anlitas.Herr talman! Ett positivt drag i svenskutrikespolitik är den breda samsyn som råder i deallra flesta frågor. i socialutskottet därvart och varannat betänkande innehöll tio ellertjugo reservationer var det för mig något av enkulturchock -- en positiv kulturchock -- att kommaöver till utrikesutskottet. Där är enigheten mycketstor och reservationer förekommer mycketsparsamt.Den här samsynen märks också mycket tydligt i departimotioner som det största oppositionspartiethar väckt. Den socialdemokratiskabiståndsmotionen finner jag i sina grunddragmycket sympatiskt. Det är egentligen bara på någrafå och relativt perifera punkter som det råder någonstörre oenighet mellan denna motion ochregeringens politik.Ingvar motion om östbiståndet är merkritiskt hållen. Här klagar man över att volymen ärför låg, att organisationen är kaotisk och att detsaknas en vision och en klar strategi föröstbiståndet.Detta med volymen är det förstås lätt att hålla medom, men något konkret förslag om högre volymspanar man förgäves efter i motionen. Volymen varju inte precis större under föregående regering, ochinte var organisationen mindre kaotisk. Vadvisionen och strategin anbelangar lyser den ocksåmed sin frånvaro i den här motionen. Här, liksompå andra områden, nöjer man sig med att ropa påen kommission som skall lösa alla problem.Låt mig sedan säga några ord om andrautrikespolitiska frågor. Jag finner att det även härråder en påtaglig enighet på de flesta punkter. Inågra frågor har Socialdemokraterna emellertiddrivit kritik mot regeringen, men även här tyckerjag ofta att kritiken är litet halvhjärtad.Jag har med mig i talarstolen en tjock bunt medartiklar och anföranden av där hanangriper regeringen för kallsinne gentemot FN:sfredsbevarande operationer. ,och även i sitt anförande , har regeringen för att ägna för litenuppmärksamhet, för litet intresse och för litetengagemang åt generalsekreterarens önskemål ominsatser i olika typer av väpnade aktioner, framförallt den i Somalia.Mot den bakgrunden var det med en vissöverraskning som jag läste Socialdemokraternasmotion. Vad är det de föreslår? De föreslår enminskning av de 150 miljoner som regeringen villanslå för FN:s fredsbevarande operationer. I fjolhade vi en debatt här i kammaren där det visade attSocialdemokraterna, efter en lång kampanj förökade insatser för skuldlättnadsåtgärder, i sinmotion föreslog en minskning med 100 miljonerjämfört med vad regeringen hade föreslagit fördetta ändamål.I år följer man upp den här långa kritiken avregeringen när det gäller FN:s fredsbevarandeoperationer med att föreslå mindre resurser. Jagmåste fråga : Menar ni allvar när nikritiserar regeringen eller menar ni inte allvar medera motioner?Anf. 18 () replik:Herr talman! Att det råder stor enighet iutrikesutskottet, större än i andra utskott kanske,beror på flera saker. Det finns ett slags styrkebältei väsentliga frågor mellan mittenpartierna ochSocialdemokraterna, och ibland också kds. Det är värdefullt för kontinuiteten ochför vår utrikespolitik. är isolerade,som oftast.Det beror också på att vi har en skickligordförande -- nu som tidigare, herr talman -- somockså här, när han i milda termer angriper vårpolitik gör det med stringens och humor. Detbehövs här i kammaren, i vårt land och i världen.Jag kan inte säga annat om hans kritik än att detåterigen är ett ovedersägligt faktum att vardet land som genom uppfannidén med de fredsbevarande operationerna, de blåbaskrarna. Ända sedan ,och tid har vi haft entopposition när det gäller att ställa upp för FN, förfreden och för människor i nöd. Men har vihalkat ner på 29:e plats. Trots allt vad ni säger ochtrots humor ligger nu på29:e plats.Anf. 19 () replik:Herr talman! Jag vill först tacka för de amplalovorden. Jag vill bekräfta att det råder en samsyninom utrikesutskottet. Den omspänner ävenModeraterna. Den omspänner regeringspartiernaoch Socialdemokraterna. Sedan händer det iblandatt samsynen avtar när vi närmar oss ytterkanternai utskottet.Jag tror inte att det är en fråga om humor hur manutformar sina motioner. Det är viktigt att man fören konsekvent politik. Om man driver en viss linjeatt något måste prioriteras, t.ex.skuldavskrivningsåtgärder eller FN:sfredsbevarande operationer, måste man även varakonsekvent när man formulerar sitt eget alternativtill regeringens politik och allokera mera resursertill just detta.Det är detta som överraskar mig. År finnerjag att just de frågor som Socialdemokraterna hardrivit särskilt hårt i debatten vill de prioritera nernär det handlar om fördelning av resurser. Det blir,säger i ett anförande den 14 oktober1992, något av en läpparnas bekännelse om maninte ställer upp när det verkligen gäller. Just det!Det är i partimotionen om biståndet somman markerar vad man har för grundläggandeprioriteringar. Därför tycker jag att det är litetsorgligt att inte Socialdemokraterna tillmäter detegna budgetalternativet det allvar som den egnadeklarerade politiken kräver.Anf. 20 ():Herr talman! Det är alltid ett öde för mig attkomma efter . Det tar alltid litet tidatt sänka talarstolen.För ett par år sedan besökte jag en liten ö iKalmarsund. Det är en mycket egendomlig ö. Denär nästan helt steril. Det beror på att den är beboddav en fågel som kallas för mellanskarv.Mellanskarven har den egenheten att den förorenarsin omgivning så totalt att den blirhelt obeboelig. Det är ett intressant naturstudium,men det är dess värre också något som geranledning till en del reflexioner av merglobalpolitisk karaktär.Det är inte bara mellanskarven som har en tendensatt förorena sin omgivning så att man hotar sin egenexistens. Det är också någonting som vi människorägnar oss åt. har vi mer än en liten ö iKalmarsund att leva på. Vi har ett ganska stortjordklot. Om man ser hur miljöproblemen håller påatt utvecklas, går det med matematiska modelleratt se fram mot den tidpunkt då ungefär det som harhänt på den här ön i händer på vårtjordklot, nämligen att vi har gjort vår egenomgivningsmiljö obeboelig.Man kan se många allvarliga symtom på detta, ochvi känner alla till dem. Här hemma gäller detförsurningen av våra skogar och luftföroreningarsom leder till klimatrubbningar. I går fick jag höraatt är det . Då skall vintern varaslut. I stället har den börjat. Medan vi har haft engrön vinter här har det i stället varit snöstormar påBalkan och i södra . Det har drabbatmänniskor som har problem nog ändå.Man diskuterar allvarligt om den storaväxthuseffekten nu faktiskt är på gång.Internationella försäkringsbolag börjar avstå frånatt försäkra hus på utsatta öar därför attstormfrekvensen har ökat så kraftigt. Man undrarom det beror på långsiktiga klimatrubbningar.Vi känner väl till problem som ökenutbredning ochskövling av tropiska regnskogar. Det är inte bara ettproblem för de människor som råkar bo i dessaområden. Det får också konsekvenser som vi i daginte kan överblicka för hela det globala klimatet.Vi lever på naturresurser som är ändliga, och mankan också med matematiska modeller göra mereller mindre säkra bedömningar av när vissa av förvår existens avgörande naturresurser är uttömdaeller obrukbara. Vi tär på ett miljö- ochresurskapital som inte varar i evighet.Den förbrukningsexplosion som pågår och som ärett hot mot vår existens, inte på årtusendens sikt,utan kanske på århundradens eller rent avårtiondens sikt, beror till mycket stor del på våregen ökade konsumtion i den rika världen. ärdet den viktigaste drivkraften bakomförbrukningsexplosionen. Men det är självklart attden snabba befolkningsökningen i tredje världen ärett lika stort hot, i synnerhet om man skulle tänkasig att tredje världens människor skulle kunna fådrägliga livsvillkor och utrymme för enmotsvarande konsumtionsökning.Detta blir sedan en del i en ond cirkel, därmiljökatastrofer, fattigdom och elände leder tillkonflikter, folkomflyttningar, nya motsättningar,nya konflikter och krig, som i sin tur bidrar till attförvärra den misär som vi skapar genom vårfortgående miljöförstörelse.