prot · GG0977 · 1993-03-17 00:00:00 — Vi harsamma arbetsgivare, nämligen svenska folket, ochsvenska folket vill nog att krisen nu skall vara slut.Gärna för mig, gärna också för talmannen, som villatt jag skall sluta tala alldeles strax.Än finns chansen för regeringen . Nyval kanlåta tjusigt. Man går ut och låter folket avgöra. Mennyval är inte särskilt tjusigt mitt i en kris, för krisentalar för motsatsen. Alltså: Förhandla med oss ilugn och ro, men fort!(Applåder)Anf. 20 ():Fru talman! Det är intressant att lyssna på IanWachtmeister, som ju kommer från verkligheten.Efter vad jag förstår kommer ni till övervägande delfrån den verklighet som heter näringsliv och privatföretagsamhet. Det är möjligt att ni har varit väldigtframgångsrika där, och det är väldigt troligt att niskulle gå tillbaka dit, för vi behöver ju ha ettframgångsrikt näringsliv. Om ni ändå harambitionen att vidga ert kompetensområde, skullejag vilja föreslå nöjesbranschen. Också där behövsdugligt folk. Jag tror att självskulle kunna konkurrera med i Påhåret. Han har väl ungefär samma tonläge.Statsministern sade att han tyckte att det hade varitintressant att lyssna på denna debatt. Jag tror atthan tyvärr är ganska ensam om att tycka så. Detkanske i och för sig finns flera i denna församlingsom tycker att debatten har varit intressant, menjag tror att väldigt många människor utanför dettahus för länge sedan har tappat intresset för dennas.k. Jag tror att det är ett av deabsolut allvarligaste problemen.Jag tycker själv att det börjar bli pinsamt -- detmåste jag säga -- att vara associerad till politiken,när vi får se de cirkuskonster, de tivolifasoner ochdet tjafs som pågår i takt med att den verklighetsom faktiskt finns blir alltmer oroande för allt fler.Jag tror att väldigt många människor hartappat förtroendet för politiken och inte serpolitiken såsom det verktyg, det redskap som manfaktiskt behöver och kan använda för att få tillstånd just förändringar, som är så nödvändiga i dag.Jag tror att den politiska krisen är värre än denekonomiska krisen. Jag tycker att alla herrarnamed ett undantag, kanske två, har deltagit iraserandet av förtroendet för politiken under densenaste veckan men också under en ännu längre tid.Jag kan inte se att särskilt mycket nytt har kommitfram i denna debatt sedan riksdagsåret startades ioktober 1992. Precis samma argument framförs.De förändringar som har skett har skett utanfördetta hus. Utanför detta hus har arbetslöshetenökat dramatiskt. Utanför detta hus har det blivitkris i många branscher. Utanför detta hus harmånga människor en mycket svår verklighet atthantera i dag.Jag tror att det var fler än jag som såg på AktuelltSpecial , där , och stod till svars. Jagtror att det var många fler än jag och reagerade på detta sätt: får det faktiskt varanog. får ni skärpa er. Detta är en sandlåda. Detär på den nivån på den politiska debatten.Min egen mycket personliga uppfattning är att detfinns alldeles för många adrenalinstinna ipolitiken som tror att uppgiften i politiken är attbevaka sitt eget revir. Det är pinsamt att behövauppleva det.Det skulle bli en förändring om det kom in flerkvinnor i politiken. Vi kvinnor har en störreförmåga att se till helheten och är inte likaprestigebundna. Vi har som regel inte gått in ipolitiken för att göra karriär, utan vi går in ipolitiken för att vi vill förändra, förbättra och fåkonkreta resultat i politiken.Enligt min mening saknas i politiken i storutsträckning den uttalade viljan, och den saknashos regeringen. Det syns i de mycket utslätade ochtill intet förpliktigande förslag som i fråga efterfråga kommer från regeringens högkvarter.Inom miljöpolitiken har det kommit ett mycketurvattnat förslag om kretsloppstänkande, somutgörs av fromma förhoppningar. Jag anser attCenterpartiet totalt har utplånat sittmiljöengagemang. Vi kan se på lösningarna ifamiljepolitiken, där man slåss mellan Folkpartietoch de andra partierna. Skall vi ha vårdnadsbidrag,lag om barnomsorg, eller hur skall det se ut? Iverkligheten pågår ideligen försämringar också pådetta område.Det finns en mängd sådana frågor som blockeras aven oenighet bland de borgerliga partierna. Man harofta talat om splittringen inom vänstern. Men detsom vi absolut skall tala om är splittringeninom högern, splittringen inom de borgerligapartierna, splittringen bland regeringspartierna ochbland riksdagspartierna, dvs. inom detregeringsunderlag som också innefattar Nydemokrati.Jag vill bestämt hävda att det utanför detta hus intefinns förtroende för den nuvarande regeringenspolitik. Uppenbarligen finns heller inte inom dettahus förtroende för den nuvarande regeringenspolitik. Den senaste veckans piruetter har visat attså är fallet. Den självklara och logiskakonsekvensen av detta borde naturligtvis vara attregeringen avgår och utlyser nyval -- eller extraval,om det heter så.Man måste låta människor utanför detta hus taställning till frågan: Hur vill vi egentligen ha det?De opinionssiffror som finns visar ganskatydligt att få är intresserade av eller engagerade iden s.k. förnyelse som regeringen vill få framgenom sin ekonomiska politik. Det är inte så mångamänniskor i som är intresserade av ökadeinkomstskillnader, ökade klyftor mellan fattig ochrik, mellan makt och maktlösa.Det är inte många som är intresserade av ennedmontering av den sociala välfärden och degenerella trygghetssystemen. Det är inte så mångasom är intresserade av att kvinnorna skall berövassin arbetsmarknad genom politiska beslut ochåtergå till en hemmafrutillvaro, där vi skall ta handom de gamla, de sjuka och de svaga. Jag tror inteatt regeringen skulle få majoritet för sina politiskaförslag i ett nyval. Därför är ett nyval det endarimliga.Det är mycket farligt för den politiska demokratinatt uppgivenheten inför politiken som ett verktygbreder ut sig på det sätt som den gör i i dag.Vi kan se en del tendenser bland de storaungdomsgrupperna -- vilka inte har mycket avframtid att se fram emot -- och se vilka medel de ärberedda att ta till i denna uppgivna situation. Hellrekravaller än passivitet, har någon sagt.Det är ett mycket illavarslande tecken med tankepå den ökande arbetslöshet bland ungdomar som vigår till mötes och de hårdnande motsättningar somblir följden i samhället i övrigt mellan olikagrupper, t.ex. mellan ungdomar och invandrare.Jag tror att vi kommer att få se dessa tendenser ökaom vi inte kan ta oss ur den förlamning och denuppgivenhet som råder.Det enda sättet att ta sig ur detta är att sluta meddessa parlamentariska piruetter och det politiskataktikspelet. Man måste öppet och ärligt gå uttill människor i och be dem, oss alla, att taställning. Vad är det för framtid vi vill ha? Vad ärdet för samhälle som vi anser att vi och våra barn ärvärda?Jag är övertygad om att de frågorna skulle få svar itermer av ett solidariskt samhälle, ett samhälle däralla människor har lika värde och där rätt till arbeteär en självklarhet. Rätt till utbildning, möjlighetertill vidareutveckling inom det man arbetar med,osv. är sådana värden som människor är villiga attbetala för.Jag tror heller inte att det går att inbilla människoratt vi inte längre har råd med solidaritet ochmänniskovärde. Jag tror inte att det är möjligt,framför allt inte så länge som vi alla serhur en hel del människor berikar sig någototroligt och bygger upp ett nytt privilegiesamhälle,något som många av oss trodde att vi faktiskt hadelämnat.Vi ser den ena krisen efter den andra avslöjas. Viser de otroliga fallskärmsavtal som människor hargett sig själva. Vi ser hur förmögenheterna växer.Det är då inte möjligt att gå ut och säga tillmänniskor i allmänhet och säga: Vi har inte rådmed solidaritet, vi har inte råd med vård ochomsorg.Det är ingen som kommer att tro på det. Därförbehövs det en annan ekonomisk politik, en politiksom håller dessa värden högt och där man inte rädsatt vända sig till de människor och de instanser därpengarna finns och säga: får ni faktiskt vara medoch betala.Vi i har utarbetat en ekonomiskpolitik som både sparar, dvs. minskarbudgetunderskottet, och ökar tillgången på arbete.Det behövs en samtidighet i politiken. Det behövsockså en ekonomisk politik som sparar, minskarbudgetunderskottet, ökar möjligheten till arbete,men gör det på ett sådant sätt att vi också värnarom miljön. Denna samtidighet är en absolutnödvändighet i den ekonomiska politiken om viskall få ett värdigt samhälle i och i världenrunt omkring oss.Förtroendet för politiken, när det nu har gått sålångt, uppnås inte genom att vi staplar ölbackareller gör andra lustigheter. Det enda sättet är att gåut till människor i detta land och fråga: Vilkenpolitik vill ni har? Vilket samhälle vill ni ha? Vilkavärderingar tycker ni skall prägla det samhälle somvi lever i?Jag tror inte på det som Ny demokrati fört fram idiskussionen, där man har sagt: Vi är ju baramänniskor, nu skall vi samarbeta och se till allasvårt bästa. Det är inte möjligt att ha en politiskparoll som säger: Allt bra åt alla genast. Det voretrevligt om det gick, men jag tror faktiskt inte attdet går. Jag tror att vi måste inse att vi lever olika livi olika verkligheter. Vi har olika intressen och olikaideologier som grund för den politik och detsamhälle som vi vill forma.Jag anser inte, av naturliga skäl, att den nuvaranderegeringen företräder de intressen och den ideologisom jag har. Jag tror heller inte att den regeringsom vi har företräder intresset och denideologiska grundinställningen hos en majoritet avden svenska befolkningen. Därför är enligt minmening det enda och självklara valet ett nyval.Anf. 21 Statsminister ():Fru talman! Det säger sig självt att jag med storuppmärksamhet har lyssnat till vad som sagts. Detär också självfallet att det föranleder någrakommentarer.Trots att en del skiljer, och det kommer snart att bliuppenbart, har och jag engemensam uppfattning om hur arbetet i riksdagenskall gå till för att det skall vara meningsfullt. Etttaktiserande som innebär att man vägrar redovisasin politik i utskott, eller plötsligt byter fot utanföregående varning, underminerar möjligheternatill samtal, överläggningar och samförstånd. Detunderminerar över huvud taget möjligheterna tillmeningsfullt politiskt arbete. Det är möjligt att detär avsikten. Det vet jag inte. Men det är i varje fallvad som faktiskt har inträffat.Jag noterade att fann detnödvändigt att kommentera Socialdemokraternasagerande i det som jag har kallat ''ett '' här iriksdagen . sade atthan varit ute i landet och inte kunnat följa skeendeti detalj. Men fakta var just detta, attNydemokraterna bjöd upp till en dans och attSocialdemokraterna delvis spelade med ochdärmed uppmuntrade Nydemokraterna. Så gickdet som det gick.Om jag skall uppfatta som att hannu vill markera en kritisk distans till detta, är jagberedd att hålla honom räkning för det.Så till och den konkreta frågasom måste redas ut. Vad var det som inträffade, ochvad betydde det? har i olikasammanhang sagt att jag har ställt till ettindignationsnummer. Det är alldeles rätt. Det beror inte på att jag spelar teater. Jag kaninte det. Men är jag indignerad, säger jag att jag ärindignerad. Det är inte teater. Det gör jag därför attjag faktiskt är det.När ett parti röstar mot sin egen politik av taktiskaskäl -- det var vad man gjorde -- blir jag indignerad.Nu säger : Vi röstade för vad vityckte var rätt. Det är möjligt. Det är möjligt att detalltid har varit Nydemokraternas uppfattning attden socialdemokratiska linjen när det gällerdelpensioneringen är rätt. Men varför har ni dåaldrig sagt det? Varför har ni i stället sagt någontingannat?Jag tänker här inte bara på och hansmotion, som explicit röstades ner här i kammarenav er själva. Jag tänker på vad sade efter den votering som vi hade omdelpensionen . Jag tänker på en sådansak som att Bo G Jenevall i samband med attbudgeten slutjusterades var uppe påFinansdepartementet. Statssekreterare redogjorde för huvuddragen i vadregeringen tänkte föreslå, och han tog explicit uppvad vi tänkt föreslå vad gäller delpensionen. Bo GJenevall sade då: Det har vi i Ny demokrati inte allsproblem med.Låt mig återkomma till det som . Han tog ett citat från mig och instämde i det,och jag nickade till tecken på att jag instämde idetta. Statsministern i en regering har en skyldighetatt göra allt vad han kan för att se till att det finnsett stöd för politiken. Det var också det vi gjorde iden här frågan. Vi åkte på ett nederlag. Jag skallinte ta upp den striden igen. Vi diskuterade hur viskulle hantera situationen.I denna fråga sträckte vi ut en hand till Nydemokrati. säger att denuppfattning de redovisade inte alls var derasuppfattning, utan de har alltid tyckt somSocialdemokraterna. Jag vet inte om det var så IanWachtmeister menade. Men det var så han sade.Ian får förstå att det inte alltid är sålätt att förstå. Det är lätt att bli litet indignerad närdet går till på detta sätt. Det är inte teater, det ärärlighet som ligger bakom att jag säger som jag gör.Låt mig sedan gå över till det som att säga angående överenskommelser ocheftervården efter höstens överenskommelser. Detär bra att vi får detta utrett. När vi slöt dessa storauppgörelser var det nog uppenbart både för IngvarCarlsson och mig att eftervården skulle bli bådebesvärlig och viktig. Jag kommer ihåg att jag sadeatt vi måste vara medvetna om att det fannsoklarheter som kunde komma att leda till endiskussion. Vi måste föra den diskussionen så öppetoch ärligt som vi över huvud taget kan.Ett problem som skapades och somställde till betydande problem för oss, och jag troratt det fortfarande ställer till problem för IngvarCarlsson, är att man inom den socialdemokratiskapartiorganisationen -- vet precis vadjag talar om -- marknadsfördekrisöverenskommelsen som något annat än vad denfaktiskt var på avgörande punkter. Detta harefterlämnat en del problem som är besvärliga atthantera.Ingvar tog upp tre konkreta punkter.Ingvar har för inte så länge sedan haftmöjlighet att få en ganska fullödig redovisning avhur regeringen har resonerat på just de trepunkterna. Låt mig säga detta igen.När det gäller fonderna och forskningen förde vi enlång och inträngande diskussion angående det somvar Socialdemokraternas huvudkrav, nämligen attvi skulle avbryta systemet med de premiebaseradeallemansfonderna. Jag var beredd att till slut gåmed på detta under förutsättning att vi fick enjuridisk prövning för att se hur det skulle utfalla ochom andra praktiska problem kunde lösas. Jagtyckte att det var fel, men jag var beredd att gå medpå detta.Pengarna återgick då till fondsystemet. Sedanskulle vi diskutera hur detta kunde användas till attstödja forskning, och det skrevs in iöverenskommelsen. På den punkten har vi haftdelade meningar, men vi har fortfarande denmeningen gemensamt att pengar skall användas tillforskningen. Jag noterar att det nu uppenbarligenfinns en bred majoritet i för att så ocksåskall bli fallet.Frågan om och försäljningen har vidiskuterat mycket utförligt med företrädare förSocialdemokraterna på det samrådssätt som ärförutsatt. Regeringen i sin helhet har ocksådiskuterat de socialdemokratiska argumenten ochvägt in dem. Till slut har vi, framför allt av hänsyntill företagets situation -- vet vadjag talar om --, kommit fram till den linje som vi avnationella skäl har funnit nödvändig. Så var det.Det fanns ingen vetorätt, men det fanns enskyldighet till samråd, och det har vi haft.När det gäller kapitalinkomstskatten gick vi ocksåmed på att höja den till . Jag medger gärna attjag inte tyckte att detta var jordens bästa idé, menen uppgörelse är en uppgörelse. Vi sade att denskulle ner till , men det fick vara så för en tid.Vad som skulle inträffa därefter tog vi faktiskt inteställning till. Det anser att vigjorde, men titta i protokollen. Det framgår interiktigt.Här tror jag de facto att det föreligger genuint olikameningarna om vad vi kom överens om. Om detinte är värre än så efter en så omfattande och breduppgörelse som tillkom under sådanaomständigheter, skall det väl finnas möjligheter attröra sig framåt. Men jag håller med om att det ärviktigt att detta ut.Låt mig nu gå över till det som ligger framför oss.Lika viktigt som det är att reda ut det som liggerbakom oss -- det kan vara eftervården efter höstensuppgörelse eller vad Ny demokrati egentligenmenar med sitt agerande vad gäller delpensionenoch med sitt röstförfarande här i förraonsdagen -- är det att gå framåt. Med risk för attvara tjatig vill jag säga att det svåra och det somavgör om den ekonomiska politiken kommer attlyckas är om vi har förmågan att fatta beslut ombesparingar i statsutgifterna.Ingvar inledde sitt anförande med attredovisa de frågor han får runt om i landet. Jag fårsamma frågor. Det får vi alla. Det intressanta ärvilka svar vi ger på dessa frågor. En av de vanligastefrågor vi får är var vi skall spara. Vi kan ge vårasvar. De är inte alltid populära, men det är i alla fallsvar. Det visar helheten i vår politik.Socialdemokraterna står ju fortfarande utan svar iden svåra och avgörande frågan i den ekonomiskapolitiken. Man har därmed ingen ekonomiskpolitik. Det har vi ju t.o.m. ord på.Detta är inte bra.Jag tror inte att det är bra för Socialdemokraterna,även om det inte är mitt huvudbekymmer. Men detär inte bra därför att så länge denna oförmåga att taställning till det som är svårt finns hos oppositionen,blir ju en dialog mellan regeringen och i det härfallet Socialdemokraterna eller andraoppositionspartier lätt en monolog. Vi talar omvåra svar. Sedan får vi reda på att det inte finnsnågra svar från Socialdemokraterna.De kommer senare, före maktskiftet, sadeAllan . Av allt att döma har man planeratmed att detta maktskifte ligger mycket långt fram.Det vore bra om Socialdemokraterna kunde visakorten.I går sade , åberopande sin ställning somledamot i verkställande utskottet, att en möjlighetsom man diskuterat var att skära nerföräldraförsäkringen från till niomånader. Jag vill inte säga att det är ett bra förslag,men det är i alla fall ett förslag. Visa korten så blirdet lättare att samtala och ha samverkan! Det gällersamverkan med alla partier, inget nämnd ochdärmed inte heller något glömt. Det är vad somkrävs för att klara den här situationen.Anf. 22 () replik:Fru talman! I motsats till har jag ingetsom helst samarbete med Ny demokrati. Vi gjordevår bedömning självständigt. Ny demokratiförsökte spela med , därför skulle ärendettillbaka till utskottet. Jag skulle handla på precissamma sätt om det här skulle upprepa sig. Det kankanske vara en viss trygghet för regeringen attveta att vi ser det på det sättet.När det gäller eftervården inser jag att det efternätters förhandlingar kan uppstå tolkningsproblemoch att det behövs förtydliganden. Men det härhandlar om något annat. Tiden ger inte utrymmeför att ytterligare diskutera dessa punkter. Jag villbara ställa frågan om det inte är märkligt att detbara är på de punkter som är svåra för Moderaternasom det uppstår problem. Är det inte märkligt attdet inte uppstår problem på de punkter som harvarit svåra för oss? Kan det inte tyda på litet olikainställning i fråga om parternas vilja att stå för deöverenskommelser man har träffat?Carl Bildt försöker nu klara sig ifrån en diskussionom regeringens budget genom att återkomma tilldessa 12 miljarder. Om regeringen tror att manskall klara den ekonomiska krisen genom att satsaallt engagemang och all koncentration på dessa 12miljarder kommer man att misslyckas grovt med attklara krisen.Dessa 12 miljarder är av budgetunderskottet.De är viktiga nog, men det är helt andra saker somavgör om vi skall kunna lösa den här krisen. Det ärriktigt att vi har varit och är mer intresserade av de94 % som återstår. Därför har vi i inledningsskedetkoncentrerat oss på detta. Visa av erfarenheter frånhösten krisuppgörelse vill vi, om vi skall träffauppgörelser här i , veta vad regeringen ärberedd att göra på dessa punkter innan vi låser upposs på de övriga.Under tiden må ni gärna säga att saknarekonomiskt alternativ och vad ni vill. Jag kanförsäkra er att vi arbetar även med dessa 6 %mycket seriöst under ledning ochmed skickliga företrädare för vår riksdagsgrupp. Vihar haft en genomgång med samtliga utskott, mendet är som säger, när vi lägger framvåra förslag vill vi veta att de också håller införverkligheten. Det är vårt traditionella sätt attarbeta inom socialdemokratin. tål viatt detta är något som regeringen ochfinansutskottets ordförande vill ägna sig åt, men detvore nog bra för regeringen själv om den ägnade siglitet mer åt övriga 94 %.Anf. 23 Statsminister ():Fru talman! Om vi skall vara alldeles ärliga, finnsdet också andra punkter där vi har haft litettolkningssvårigheter efter krisuppgörelsen. Jagskall inte dölja att det inom regeringen har funnitsen förvåning över att man från Socialdemokratinssida var så angelägen att driva fram vissaskattehöjningar, för att gå ut ochsäga att de skulle tas tillbaka.Det har funnits inslag i den hanteringen som vi intetyckt har varit direkt förtroendeskapande, isynnerhet som det hade förts samtal om att det varprecis så det inte skulle få gå till.Jag skall inte göra sak av detta. Jag bara noterar attså är fallet. Eftervård är besvärlig, ochefterdiskussion är nästan ofrånkomlig. Denkommer säkert att fortsätta.Jag vill inte vara alltför tjatig, men att hamna i en situation där frågan ombesparingsförslagen kommer att förföljaSocialdemokratin intill dess att ett svar givs. Det ärinte bara några fåtaliga procent det gäller, utan detsom har inträffat är att ni runt om i landet, på ettibland utomordentligt opportunistiskt sätt, går tillstorms mot våra sparförslag.Vi har lagt fram förslag om besparingar på ca 12miljarder kronor, inte för att vi tror att det är någongenväg till popularitet, som jag har sagt, utandärför att det är nödvändigt. Ni gör detta tillhuvudanfallspunkten, som ni säger att detbehöver sparas lika mycket, ibland t.o.m. ännumer.Då får ni ju finna er i att frågan ställs: Är detföräldraförsäkringen det gäller? Är det ytterligareingrepp i sjukförsäkringen? Det finns inte så mångautgiftsställen som man kan spara på. Det går intebara att säga att föräldraförsäkringen ger någraenstaka procent av statsbudgeten. Det är en viktigpost. Är det där man skall spara eller är det någonannanstans? Det går inte att dra i härnadståg motregeringens sparplaner, säga att det skall vara likamycket och sedan säga: Vad vi vill är alldeleshemligt.Skall det finnas en möjlighet till samförstånd om dedelar av den ekonomiska politiken som är viktiga iövrigt -- det kan vara infrastruktursatsningar, ROT-program, avdragsrätt för villaägare när det gällerreparationer eller det vi nu gör för att accelererasatsningar på högskolan eller göra omarbetsmarknadspolitiken, allt det som kostarpengar -- måste vi också få svar på frågan: Varmedskola de betala?Ingvar gick tillbaka till ochGösta . Jag såg att var här, så ni kanväl ta debatten där utanför. Men gå tillbaka tillKjell-Olof ! Han har sagt att det som gjordeatt Socialdemokratin inte klarade av attdriva ekonomisk politik var att man aldrig kundefrångå bilden av att partiet bara var de godagåvornas givare.Man vågade aldrig stå inför de svåra besluten ochge de svåra beskeden. Det borde någon ha lärt sig, att kan man inte göra det, dåkan man heller inte regera landet.Anf. 24 () replik:Fru talman! Vad skulle göra, om deinte hade ? Jag har levt med honomi valrörelsen och jag har levt med honom eftervalrörelsen, och t.o.m. när vi skall haförtroendeomröstning blir det lillahalmstrå som griper till.Jag tror att spelar större roll idebatten nu än vad han gjorde när han varfinansminister i den socialdemokratiskaregeringen. Det säger mer om den nuvaranderegeringen än om den socialdemokratiska.När det gäller besparingarna vill jag erinra om attvid de förhandlingar som fördes kom vimed förslag om en mycket mycket stor strukturellavlastning av budgeten, nämligen att flytta utarbetsskade- och sjukförsäkring. Det är inte för ossnågra lätta omändringar i systemet, men vi tyckeratt när läget är så pass besvärligt kan det finnasgoda argument för att parterna tar ansvaret för detunga bitarna.