prot · GG0977 · 1993-03-17 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:77Onsdagen den 17 marsKl. 9.001 § Anmälan om kompletteringsval tillsocialutskottetTalmannen meddelade att Ny demokratisriksdagsgrupp på grund av uppkommen vakansanmält som ledamot i socialutskottetefter förklarade vald tillledamot i socialutskottetLeif (nyd)2 § LedighetTalmannen meddelade att ()ansökt om sjukledighet --den 25 april.Kammaren biföll denna ansökan.Talmannen anmälde att () skulletjänstgöra som ersättare för § Justering av protokollJusterades protokollet för den 11 mars.4 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesPropositionerna1992/93:191 till socialförsäkringsutskottet1992/93:196 till skatteutskottet1992/93:215 till justitieutskottetFörslag1992/93:RFK4 till konstitutionsutskottetMotionerna1992/93:Bo28--Bo34 till bostadsutskottet1992/93:Sk25--Sk29 till skatteutskottet1992/93:Ub91--Ub96 till utbildningsutskottet5 § Beslut rörande utskottsbetänkanden somslutdebatterats den 10 marsFöretogs till avgörande arbetsmarknadsutskottetsbetänkanden /93:AU7, AU9 och AU15(beträffande debatten i dessa ärenden, se prot. 72).Arbetsmarknadsutskottets betänkande AU7Mom. 4 (Arbetsmarknadsfonden)HemställanUtskottets hemställan bifölls med 285 röster mot 22för hemställan i reservation 2 av . 6 (ytterligare utvidgning avarbetslivsutvecklingen m.m.)Utskottets hemställan bifölls med 294 röster mot 22för reservation 3 av momentUtskottets hemställan bifölls.Arbetsmarknadsutskottets betänkande AU09Mom. 1 och2Utskottets hemställan bifölls.Mom. 3 (medelsanvisning tillkvinnoorganisationerna)Utskottets hemställan bifölls med 294 röster mot 23för reservationen av betänkande AU15Utskottets hemställan bifölls.6 § Den ekonomiska politiken ochbudgetregleringen m.m.Föredrogsfinansutskottets betänkande1992/93:FiU20 Den ekonomiska politiken ochbudgetregleringen m.m. (förnyad behandling)(prop. 1992/93:100 delvis).Anf. 1 ():Fru talman! stod vi här i riksdageninför ett viktigt vägval. Frågorna var följande. SkallSverige fortsätta med en ekonomisk politik sompressar ner landet in i en allt djupare depressionmed ökande arbetslöshet? Eller skall gå inför en mera aktiv ekonomisk politik för attbekämpa arbetslösheten och skapa tillväxt iekonomin?Den borgerliga regeringen menar att man måsteskära ner statens utgifter och att det måste skeomedelbart. Det får gå ut över de arbetslösa, dearbetsskadade och de som har slitit hårt iarbetslivet. Alltså: besparingar först. Sedanåterstår det att se om man behöver göra något åtarbetslösheten -- och i så fall vad.Vi socialdemokrater menar att den viktigastebesparingen är att se till att människor arbetar ochatt vi på det sättet kan minska statens utgifter förarbetslöshetsunderstöd, förtidspensionering m.m.Därför måste varje program för sunda statsfinanservara baserad på arbetslinjen i stället för påkontantstödslinjen. Det är därför vi vill ha i gångreparationer och ombyggnader, tidigareläggaangelägna investeringar, satsa på yrkesutbildningoch högskoleutbildning. sådant som ger effektmot arbetslösheten och som ger godaförutsättningar för tillväxt . Det är godekonomisk politik i praktiken.I förra veckan skulle fatta beslut ochvälja väg. Då visade det sig att det inte fanns någonmajoritet för regeringens politik.Det femte hjulet under regeringskärran, Nydemokrati, ville i detta läge att skullegöra en kupp. De ville att skulleunderkänna regeringens politik, men inte sättanågon annan politik i stället. Detta är en heltorimlig inställning. kan inte stå utanekonomisk politik, när 600 000 människor stårutanför ordinarie arbetsmarknad. Det är intemindre politik som behövs utan en bättre politik.Därför begärde vi socialdemokrater att fråganskulle sändas tillbaka till finansutskottet. Vi ville attpartierna skulle få tillfälle att skapa klarhet införbeslutet i kammaren. Men framför allt ville vi skapaen majoritet för en ny ekonomisk politik för arbete,rättvisa och sunda statsfinanser.I stället blev det med borgerlig taktik ochborgerligt käbbel och en fortsatt nej-sägar-koalition mot en mer aktiv ekonomisk politik. Dethela har varit till stor skada för landet. Det harytterligare underminerat förtroendet i utlandet förSverige, för vår ekonomi och för den svenskakronan.Det är arbetslösheten som är störstaekonomiska problem. står var sjunde personutanför den ordinarie arbetsmarknaden. Det ärrisken för en ytterligare ökning av arbetslöshetensom gör situationen så alarmerande. Det beror intebara på att dagens höga arbetslöshet är ett ytterstallvarligt ekonomiskt och socialt problem. Detberor också på riskerna för att vi fastnar i en höglångtidsarbetslöshet med alla de samhälls- problemsom hänger samman med detta.Varför stiger då arbetslösheten? Varför slåshundratusentals människor ut från arbetslivet?Varför tvingas människor som vill arbeta att i ställetleva på bidrag?Det beror inte på att det går dåligt för vårexportindustri. Exporten ökar rejält ochhandeln med utlandet visar ett stort överskott.Förklaringen till de dåligaavsättningsmöjligheterna för företagen finns inomlandet. Att arbetslösheten växer beror på att deninhemska efterfrågan är för svag, dvs. atthushållens köpkraft och företagensinvesteringsvilja är för svaga. Det är den svaga ochsjunkande efterfrågan som hindrar företagen attsälja det som de kan producera. Det är den svagaefterfrågan som är roten till det onda.Den svaga efterfrågan beror i sin tur på denekonomiska politiken, på finans- ochpenningpolitiken, vars samlade effekt är starktnegativ. Den pressar ner aktiviteten och därmedsysselsättningen.Finansministern har ständigt avvisat våra krav påen ny politik. Hon har sagt att det är viktigare attbekämpa inflationen än att bekämpaarbetslösheten. Men det har gått så långt attregeringen bekämpar inte inflationen utanproduktionen och fördjupar depressionen.Tvärs emot regeringens uppfattning kommer nubudskapet från ekonomerna. De visar att denprivata sektorn har ett finansiellt sparande påinte . De hävdar attdet är nödvändigt att omsätta en del av dettasparande till reala investeringar. Det är nödvändigtatt få i gång investeringarna, framtidssatsningarna,för att undvika en ekonomisk katastrof av sammaomfattning som den som är på väg i Finland.Skall man få till stånd några investeringar måste detfinnas avsättning för varor och tjänster -- det måstefinnas en efterfrågan. Det är det som ärhuvuduppgiften. På denna, den mest centralapunkten har underkäntregeringens ekonomiska politik.Regeringens ekonomiska politik är inte någonlösning på ekonomiska problem, denpolitiken är en viktig del av problemet.Därför behövs det en ny ekonomisk politik förarbete, tillväxt och sunda statsfinanser. Vad sombehövs är nya mål för politiken, en ny strategi ochnya initiativ.För det första: Det är nödvändigt att sätta kampenmot arbetslösheten i centrum för den ekonomiskapolitiken. Vi måste ha ambitionen att få nedarbetslösheten mot , och för det måste vi få upptillväxten till . måste vi hävda enprisstabilitet på god europeisk nivå. Det innebär enaktiv ekonomisk politik, och för den behövs enbred uppslutning i hela samhället, från riksdagenspartier och från arbetsmarknadens parter.För det andra: Det behövs en ny strategi med enkraftfull stimulans för investeringar och produktionunder 1993 och 1994, när den allmänna efterfråganär svag, och det behövs ett uthålligt program för attanpassa de offentliga utgifterna till inkomsternaunder hela 1990-talet.För det tredje: Det behövs omfattande åtgärderöver ett brett fält för att få nerarbetslösheten.Vi vill få i gång reparationer, ombyggnader ochunderhåll av bostäder och offentliga lokaler. Det ärnu dessa åtgärder måste genomföras, inte undersenare delen av när näringslivetsinvesteringar skall ta fart igen.Men det räcker inte. Det behövs ännu mer avkonkreta insatser. Vi vill tidigarelägga angelägnaoch redan inplanerade investeringar i vägar,järnvägar och broar. Det är nu dessa investeringarskall genomföras så att vi har ett konkurrenskraftigttransportsystem för resten av 1990-talet.Vi vill lyfta utbildningsnivån och kompetensen iarbetslivet genom ett brett och långsiktigt programför yrkesutbildning och högre utbildning. Vi vill fåfram 85 000 nya utbildningsplatser redan under detkommande läsåret. Det är nu denna utbildningskall genomföras så att vi står väl rustade inför deninternationella konkurrensen under 1990-talet.Det är , , besluten måste fattas ochbeskeden måste ges om skolans folk skall ha rimligaförutsättningar att genomföra våra beslut och fåkvalitet i utbildningen.Vi vill åstadkomma en snabb teknisk förnyelsegenom ett kraftfullt program för att överföra nyteknologi till och en bred spridning av nyaidéer, särskilt till de mindre och medelstoraföretagen. Det är nu dessa idéer behövs, för att viskall kunna stärka den industriella ochkommersiella basen.Vi vill få till stånd en mer aktivarbetsmarknadspolitik med mindre av kontantstödoch mer av produktivt arbete.Den främsta metoden för att bekämpaarbetslösheten är att betala medborgarna för attarbeta i stället för att betala dem för att inte arbeta.Det är detta som är arbetslinjen. Den är båderationell och rättvis. Därför måste den hävdas ivarje beslut och i varje åtgärd. Det är här och nusom måste slå vakt om arbetslinjen.Därför avvisar vi också arbetsgivarnas och deborgerliga partiernas attacker mot arbetsrätten.Hela denna kampanj som ni nu bedriver är enattack mot just de människor som representerar enlång erfarenhet och som lojalt ställt upp för sinaföretag under många år.Det är inte ännu mer otrygghet som svenska folketbegär. Det är inte mer utslagning och flerförtidspensioner som man vill ha. Det är merarbete. Arbetslinjen måste gälla också dem som harfyllt !Därför är det nödvändigt att göra något åtefterfrågan i ekonomin. Det är bara staten som kangöra det, och det är här i som vi kan fattade nödvändiga besluten.Det var ett allvarligt misstag av att intelyssna på oss när vi varnade regeringen för riskenav en depression. fördjupas krisen för varje dag.Nu är inne på den finska vägen. är detbråttom att få till stånd en förändring.Vi anser att det nuvarande läget för produktion ochsysselsättning är så alarmerande att det måstevidtas snabba och resoluta åtgärder. Därför har vitagit initiativ i skatteutskottet i syfte att minska pååtstramningen och ge företagen bättreavsättningsmöjligheter för att få i gång produktionoch sysselsättning.Jag är beredd att slå vad om att ni kommer atttvingas att ompröva er ståndpunkt och er hållning.Ju längre det dröjer, desto större skada gör ni. Lyddärför ett gott råd. Lägg prestigen åt sidan och låtskatteutskottet fatta ett positivt beslut redan nästavecka.Vad är det nu skall ta ställning till? Defyra regeringspartierna har lagt fram sammariktlinjer för den ekonomiska politiken som var påväg att underkännas . Det är sammariktlinjer som stod i regeringens finansplan ijanuari. Kommer ni ihåg vad som då sades omregeringens finansplan?Jag har här en utskrift av Tidningskrönikan frånden . Tidningarna skrev om ''ofullbordade'', om uppgivenhetens dokument,som inger starka känslor av overklighet.Genomgående visade tidningarna att det inte fannsnågon politik för att få till stånd den tillväxt somregeringen utlovade. I kunde manläsa att de konkreta beskeden lyser med sinfrånvaro och att det saknas en plan för hur deoffentliga finanserna skall saneras. Ja, just så sadeDagens Nyheter: Regeringen saknar en plan förhur de offentliga finanserna skall saneras. Menminst lika allvarligt var att det saknades en handfastpolitik för att bekämpa arbetslösheten.Det är denna finansplan, som blev så nedskrivenredan i januari, som de borgerliga vill att riksdagenskall ta ställning till, trots att depressionen blir alltdjupare för och månad som går.Handen på hjärtat, bästa borgerligariksdagsledamöter, hur känns det att behöva röstapå något sådant? Ni vet -- och jag vet -- attarbetslösheten kommer att växa och attdepressionen kommer att bli allt djupare som enföljd av denna politik. Hur känns det att varafjättrad vid denna politik? Hur känns det atttillhöra en nej-sägar-koalition mot åtgärder motarbetslösheten?Jag ställde frågan om finansministerAnne är Spara eller om hon är Slösa. Detär en berättigad fråga.Finansministern talar ofta och gärna om att spara.Men den politik som regeringen bedriver innebärinte något sparande. Den innebär motsatsen. Deninnebär ett slöseri med nationens viktigastetillgång, nämligen människors vilja och förmåga attarbeta. Den tar sig också uttryck i en dramatiskförsämring av statsfinanserna.Aldrig någonsin i ekonomiska historia harstatsutgifterna ökat så kraftigt som de gör just dettaår. På ett enda år ökar utgifterna långt över 100miljarder kronor. Det är mer än dubbelt så mycketsom . Underskottet istatsbudgeten är ett gigantiskt problem också frånfördelningssynpunkt. Det lämnar en tungräntebörda åt alla framtida generationer.Hur kan det komma sig att statsutgifterna skenar,trots alla sparpaket? Hur kan det komma sig attfinansministern tvingas att gång på gång reviderasina prognoser?Regeringen säger att det är underskottet somförklarar arbetslösheten. Därför tror de att enytterligare åtstramning är bästa receptet både motarbetslöshet och budgetunderskott.Vi hävdar att det är arbetslösheten och densjunkande produktionen som förorsakar detväxande underskottet. Arbetslösheten leder direkttill lägre skatteinkomster och ökade utgifter. Denleder också till lägre inkomster och lägrekonsumtion för hushållen och därmed till ökadekreditförluster för bankerna. Nya kreditförlusterger ökad kreditåtstramning och ännu större utgifterför bankakuten. Åtstramning för att minskabudgetunderskottet är detsamma som att såga avden gren man själv sitter på.Underskottet är ett symtom på att den ekonomiskapolitiken har misslyckats med sin främsta uppgift,att skapa tillväxt och nya arbetstillfällen inäringslivet. Vi hävdar bestämt att underskottet istatens finanser bara kan lösas om fler får arbeta påden ordinarie arbetsmarknaden. Det är den störstaoch bästa besparingen. Alla åtgärder för sundastatsfinanser måste börja med detta.Fru talman! kommerfinansutskottets ordförande, , atttala. Enligt planerna kommer han då att spela uppden borgerliga favoritlåten, den som har refrängen:''Var finns Socialdemokraternas besparingar? ''Enligt planerna skall han upprepa den refrängenmånga gånger för att slippa tala om regeringenspolitik och om den arbetslöshet som följer denpolitiken. Jag skall därför förekomma Per OlaEriksson så att han i stället får svara för sitt egetfögderi.Så här ligger det till. Vi socialdemokrater anser attden nuvarande regeringen är förbrukad. ellersenare kommer vi att få ta över ansvaret för landoch folk. När regeringen avgår, kommer deninte att ta med sig budgetunderskottet på 200miljarder kronor. Det kommer att finnas kvar, ochdet skall betalas räntor på det. Det blir vår uppgiftatt klara av detta, på samma sätt som det blev på80-talet efter den dåvarande borgerliga regeringen.Det är en uppgift som vi tar på det allra störstaallvar. Vi vill inte slarva fram förslag på det sätt somden här regeringen har gjort. Den har föreslagitåtgärder som drabbar orättvist och som aldrigkommer att kunna få något brett folkligt stöd.Därför vill vi vara väl förberedda. Vi tänker sätta inbudgetförstärkningar som blir mycket meromfattande än de 12 miljarder som denna regeringhar presterat. Vi skall lägga in dem på ett sådantsätt att de inte blir en broms för produktion ochtillväxt.Vi kommer före maktskiftet att redovisavåra planer. Vi kommer att på bredden engageramedborgarna i denna stora och viktiga uppgift förarbete, rättvisa och sunda statsfinanser.Fru talman! Den här debatten är till för attmedborgarna skall få klart för sig vad partierna villgöra för att bekämpa arbetslösheten. Jag vill därföravsluta med att ställa tre frågor till företrädarna förde övriga partierna.För det första: Delar ni uppfattningen att det ärarbetslösheten som är det största problemet och attdet är den svaga efterfrågan som gör att företagenfår allt svårare att sälja sina varor och tjänster påhemmamarknaden? Är ni beredda att stödja vårainitiativ för att få fart på produktionen?För det andra: Delar ni uppfattningen att vi under1993 och 1994 behöver kraftigt stimulerainvesteringarna för att få i gång tillväxten och för attkunna pressa ned arbetslösheten? När tänker ni i såfall lägga om er politik?Min tredje fråga gäller regeringen. Den endavägens politik är slut. Vi närmar oss nu också slutetför den enda vägens regering. Oavsett hur detkommer att gå i omröstningen, står detalldeles klart, både här hemma och utomlands, attregeringens auktoritet är förbrukad. Men den sitterdär den sitter så länge och behagar. Det ärinte en regering som kan föra ut urdepressionen.Därför vill jag avslutningsvis ställa frågan: Delar nivår uppfattningeatt behöver en starkregering med en majoritet i för att kunnagenomföra en ny ekonomisk politik för att få i gångproduktionen och få ner underskotten?(Applåder)Anf. 2 BO G JENEVALL (nyd):Fru talman! Ärade TV-tittare, radiolyssnare samtden väl samlade regeringen! Det här är en förnyadfinansdebatt beroende på att ärendetåterremitterades till finansutskottet i förra veckan.Jag skulle vilja ge en bakgrund till vårt agerande.Det kan kanske vara av ett visst intresse. Jag hållermig då till vårt agerande i anledning av justfinansplanen.Vi har ända sedan vi kom in i talat om attvi måste ta kraftigare tag när det gäller vårekonomi. I och med att vi har lagt fram vårbudgetmotion har vi klart och tydligt deklarerat attvi har en hel del alternativ.Vi menar att vi måste ta ett samlat grepp överlandets ekonomi. Det är illa ställt i . Det ären stor kris. Jag tror att alla är medvetna om denkrisen. Vi har faktiskt den värsta krisen imannaminne. Jag hoppas att vi skall slippa attåterfå den någon annan gång.Jag vill upprepa några siffror från debatten , eftersom vi har en större publik . Statenlånar i en takt av en halv miljonkronor dygnet runt, . Nästabudgetår har vi en budgeterad ränteutgift somomräknat på samma sätt kostar perminut, återigen dygnet runt och året runt.I sin budget har regeringen lagt fram förslag omytterligare besparingar på 11,9 miljarder. Det ärkanske vad vi orkar med , men det räcker intesärskilt långt. Det räcker bara till ungefär halvaräntan på ökningen av statsskulden. Det står nogganska klart för envar att så kan vi inte fortsätta.Jag är övertygad om att det står klart för regeringenockså.Vad menar då vi med de besparingsförslag vi harlagt? De ligger ju en 10-potens högre. Ja,naturligtvis räknar vi inte med att man skall kunnagenomföra de besparingarna under det aktuellabudgetåret, men vi menar att det är nödvändigt attta en allvarlig diskussion , när det är kris och närdet finns ett krismedvetande.Alla mina kolleger i den här salen vet att vi måsteta tag i problemen. Kan vi någonsin få en bättremöjlighet att göra det än nu? Jag menar att sätta signed och i lugn och ro diskutera vad som kan varavettigt i våra förslag och vad som kan vara vettigt ide andra partiernas förslag och försöka dra enkonsensus av det.Jag tycker att vi har ett läge i nu som intetillåter konfrontationspolitik. Det kan verka litetunderligt, om jag står här och säger det , för endel kanske uppfattar vår politik som enkonfrontationspolitik. Men det är det faktiskt inte.Ny demokrati är ett litet parti. Vi har ett litetväljarunderlag, och man kan då tycka att vi gaskarupp oss ungefär som om vi skulle ha avväljarkåren. Nej, det är inte det som ligger bakom.Vi är förtvivlade. Vi känner samma desperationinför läget som jag tror att alla andra gör. Det härär vårt sätt att försöka ringa i klockorna, försöka attfå oss allihop att ta vårt förnuft.Alla människor som sitter i den här salen -- i varjefall dem som jag har haft mera kontakt med -- harjag upplevt som kloka människor som verkligen serallvaret i situationen. Men så är det detta medpartipolitiken och den politiska retoriken, somställer till så mycket elände.Det är klart att det är lätt för mig att stå här ochsäga det, eftersom vårt parti inte har någon politiskretorik. Skratta gärna ni, men vi har inte varit medi politiken så . Med det menar jag att vi hellerinte har gått in i några låsningar. Vi kan ta utsvängarna betydligt mer än vad regeringen och deandra partierna kan göra, därför att ni har varitmed länge och lovat mycket, och det är givet att nivill hålla en linje och försöka att genomföra den påett förnuftigt sätt. Det har jag full respekt för.Men å andra sidan råder nu ett krisläge, ett lägesom vi aldrig har haft förut. Det måste göras ett litetavsteg från det sätt som man har agerat på tidigare.Det är vad vi vill. Vi vill sätta oss ned i lugn och ro,och jag är övertygad om att regeringen och innerstinne även Socialdemokraterna vill det.Jag tycker att det är ett läge där vi skall släppapartipolitiken, där vi verkligen skall se oss i den härkammaren som personligen valda ombud förSveriges folk, för det är vi faktiskt. Vi har partival,men enligt grundlagen är vi också personligt valda,och vi har sett exempel på vid avhopp och liknandehändelser att det är personliga mandat som gäller.Varför går det då inte att genomföra det vi villåstadkomma? Varför blir det sådana härsituationer? Jag tror att mycket beror på denordning som tillämpas i , att den traditionsom finns för arbetet i har en viss skuld.Det finns inte någon möjlighet att i ta ettsamlat grepp över ekonomin. Det är i varje fall vadsom sägs och vad man hänvisar till. Jag har sombekant hävdat motsatsen, att vi i viss utsträckningfaktiskt har möjlighet att ta ett grepp över helapolitiken och framför allt den ekonomiskapolitiken.Men det finns massor av traditioner i , ochhär finns alla 16 utskotten som vart och ettnaturligtvis slår vakt om sitt ämnesområde och harett stort kunnande inom sitt ämnesområde. Men vifår ju den nuvarande förödande situationen pågrund av att man inte kan ta ett samlat grepp. Nuhar vi en utmärkt chans att göra det. Alla partierär representerade i finansutskottet, många av demt.o.m. av sina gruppledare, vilket kanske markeraren viss betydelse hos utskottet.Om regeringen ger ett litet större mandat till sinaledamöter i den här situationen och om andrapartier gör samma sak, är jag övertygad om att vikan få just det samlade greppet och på så viskomma överens. Jag hävdar fortfarande att det kanvi göra inom ramen för gällande regler, men för detkrävs en välvillig inställning från partiledningarna iresp. parti.Jag vill ta tillfället i akt att upprepa, trots allt, vadvi sade i valrörelsen. Vi ansåg att det behövdes ettmera kraftfullt grepp vad gäller besparingar. Allakommer ihåg de 196 miljarderna, som vi fick lidamycken smälek för. Vi blev mer eller mindreidiotförklarade. Jag måste upprepa det , för ibelysning av vad som har hänt kanskedet vi sade inte var så idiotiskt. Det kanske varnågonting som man borde ha lyssnat på mer än attfokusera på att vi en och annan gång faktiskt kanskratta och även emellanåt ta oss ett glas.Det vi sade då var inte utarbetat av oss, det vet alla.Det var andra människor som förnuftigt hade sattihop det. Men vi tyckte att det var rätt. Att manborde ha lyssnat mera då framgår av att togregeringen och Socialdemokraterna ett mycketstort ansvar och gjorde krisuppgörelserna. Det stödde vi. Man gjorde besparingar påungefär den dubbla årstakten av det vi egentligenhade föreslagit. Jag tar det som ett exempel på attdet kan vara av intresse att lyssna litet grand på ossockså.Ny demokrati är, som jag sade förut, ett litet parti,och vi har ingen erfarenhet av riksdagsarbetet. Detkan hända att vi agerar på ett sätt som kan verkaväldigt annorlunda, t.o.m. stötande i vissasammanhang, men det är inte därför vi gör det. Vikommer från näringslivet. Vi har kanske ett annatsätt att arbeta, och vi tycker inte att det är såförfärligt besvärligt och svårt att lösa problem, omdet bara finns en vilja till det. Jag är övertygad omatt den viljan finns, att den finns hos regeringen ochhos oppositionen.Jag tycker att av någon underliganledning vädrade litet för mycket morgonluft, närhan stod här i talarstolen.