prot · GG0977 · 1993-03-17 00:00:00 — 23 (ramar för myndigheternasförvaltningskostnader)Utskottets hemställan bifölls med 171 röster mot154 för reservation 13 av m.fl. 23ledamöter avstod från att rösta.Mom. 30 (riktlinjer för risk- och skadehanteringeni staten)Utskottets hemställan bifölls med 172 röster mot153 för reservation 14 av m.fl. 23ledamöter avstod från att rösta.Mom. 31 (förändringar av det statligabetalningssystemet)Utskottets hemställan bifölls med 309 röster mot 15för meningsyttringen av imotsvarande del. 22 ledamöter avstod från attrösta.Övriga momentUtskottets hemställan bifölls.Beslut om samlad voteringPå förslag av talmannen medgav kammaren att depå föredragningslistan återstående ärendena,betänkande KU21,kulturutskottets betänkanden KrU13, KrU9,KrU10, KrU11, KrU12 och KrU16,skatteutskottets betänkande SkU24 samtutbildningsutskottets betänkanden UbU7, UbU9och UbU10, skulle avgöras i ett sammanhang efteravslutad debatt.7 § Riksdagsledamöternas och statsrådensarvodenFöredrogskonstitutionsutskottets betänkande1992/93:KU21 Riksdagsledamöternas ochstatsrådens arvoden.Anf. 33 ():Herr talman! Så är det åter dags att skriva en sida idet sorglustiga kapitel som handlar omriksdagsledamöternas ekonomiska villkor. Om vipå förmiddagen kunnat bevittna hur man avhandlaten vad man skulle kunna kalla parlamentets ellerparlamentarismens kris, har vi nu kommit till vadman skulle kunna beteckna som enparlamentarikernas kris.Frågan om ersättning till riksdagsledamöternakallade jag en sorglustig historia. Vi har sett en radolika exempel på hur det inte borde få gå till. Före1988 var det många turer fram och tillbaka. Det varsvårt att få igenom en hygglig höjning aversättningen till ledamöterna. Till slut, 1988, slogman äntligen fast att det inte är bra att riksdagensjälv beviljar sig ersättning. s.k.ersättningslag slogs det fast att man skulle ha enjämförelsegrupp bestående av rådmän,hovrättsråd, kammarrättsråd -- dvs domare-- ochbyråchefer. Den medellön man fick fram skulleutgöra riksdagmännens arvode. Så småningomplockades byråcheferna bort. Den höjning somman på det sättet kom fram till när det gällde 1988års lönenivå genomfördes för riksdagsledamöterna1989. Sedan var det tvärstopp. 1990 ansågs det inteopportunt att tillämpa den lag som man hadekommit överens tidigare. Den höjningsom skulle ha utgått nivå kom att frysas.Där är vi fortfarande.Herr talman! Vi debatterade den här frågan senastden . Argumentationen finnsutförligt redovisad. Jag skall inte närmare gå in påden. I stället vill jag hänvisa till vad som harinträffat och som kan vara nytt i sammanhanget.För några dagar sedan fick vi i våra händerStatsrådslöneutredningens betänkande, som harfått den träffande titeln ett statsråds arbetevärt. Där konstateras att med undantag förBelgien, och , harregeringsledamöterna i andra länder betydligthögre arvoden än i . Men det skall ocksåsägas att man konstaterar att det bara är i ett parländer som regeringen själv fastställer ersättningentill regeringsledamöter. Den har sedan ett par årtillbaka varit kopplad till riksdagsmännensersättning.Man redovisar också några intressantasifferuppgifter. När det gäller kommunalråden ilandet var medelvärdet iersättning , i storstäderna varden , för heltidsengageradeförtroendevalda i hela landet utgjorde medelvärdet26 . Motsvarande siffra förriksdagsledamöternas ersättning den 1 januari 1992var , alltså nästan mindre änmedelvärdet för kommunalråden i landet. Det äralldeles uppenbart att det här kan betyda åtskilligtför rekryteringen . Det har varitbrukligt, enligt svensk tradition, att rekryterariksdagsledamöter bland personer med kommunalerfarenhet. Det är knappast troligt att det är särskiltmånga kommunalmän som känner sig roade av attbyta ut en, trots allt, ganska hygglig existens påhemorten -- där man får vara tillsammans med sinfamilj -- mot det liv som man lever här i Stockholmmed en betydligt lägre ersättning. Den liggerkanske lägre beroende på varifrån mankommer.Man konstaterar också i Statsrådslöneutredningensbetänkande att åtgärder som vidtagits för attunderlätta det dagliga livet för statsråden är klartotillfredsställande. På servicesidan är situationentorftig. Enligt utredningens mening gäller dettaockså för ledamöter. Arvoden ochannan ersättning, liksom servicenivån, betecknassom klart otillfredsställande förriksdagsledamöterna. Varför har det då inte blivitbättre? Utredningen anger själv orsaken till detta:Orsaken ligger i öppen dag. Det är också frestandeatt göra populistiska utspel på området ochuppenbarligen alltför svårt att motstå den sortenstryck.Förvaltningssstyrelen har begärt hoskonstitutionsutskottet och hos att manskall ge respit för ytterligare överväganden. Det ärnågot som alltså har gåttmed på. Jag hoppas bara att det som , som var talesman försocialdemokraterna, uttalade i debatten i december1991 skall kunna förverkligas. en replik med att säga: Jag har här klartoch tydligt markerat att vi från vårt håll kommer attagera för att vi skall återgå till att tillämpa 1988 årslag innan den här perioden är utgången. Den är inteutgången . Jag hoppas att vi skall kunnakomma överens om en vettig ordning också i dethär parlamentet.Överläggningen var härmed avslutad.8 § betänkande1992/93:KrU13 Folkbildning (prop. 1992/93:100delvis).Anf. 34 ():Herr talman! När sedanbeslöt om nya statliga bidragsbestämmelser förfolkbildningen visade man genom beslutet en starktilltro till folkbildningen som en demokratisk kraftoch kunskapsresurs i samhället.Ekonomiskt innebar beslut bl.a. att entreårig budgetram infördes och att bidraget årligenskulle justeras med hänsyn till den allmänna pris-och löneutvecklingen.Studieförbund och folkhögskolor välkomnaderiksdagens beslut och utvecklings- ochförnyelsearbetet sattes i gång med stor entusiasm.Men frångick regeringenbeslutet genom att föreslå en neddragning avanslaget med . Det senarebeslutet innebar naturligtvis ett avbräck för de merlångsiktiga utvecklingsmöjligheterna och för självagenomförandet av 1992/verksamhet.Efter en av de största påtryckningsaktioner som vihar upplevt beslöt ,med neddragningen, om ett särskiltbidrag till folkbildningen på 100 miljoner kronor.För dessa medel skulle utbildningar anordnas förarbetslösa och för dem som riskerade att bliarbetslösa. Beslutet gav möjligheter att till viss delfullfölja aktiviteter riktade till just arbetslösa. Menneddragningarna har ändå inneburit storapåfrestningar både vad gäller kvalitetsutvecklingenoch vad gäller möjligheten att nå nya grupper avdeltagare.Till detta skall läggas att de kommunala bidragenminskar med 1993, jämfört med 1992.Trots denna neddragning har en omfattandeverksamhet genomförts. Mer än 3 miljonermänniskor har deltagit i studiecirklar ochkulturgrupper. Drygt 10 miljoner människor hardeltagit i studieförbundens utåtriktadekulturprogram, föreläsningar eller liknandearrangemang. På folkhögskolornas långa och kortakurser har ca 250 000 elever deltagit. Detta är enimponerande verksamhet.Vi vet att i folkbildningen är man bäst på att nå demsom har kort utbildning och låga inkomster, demsom är arbetslösa, handikappade, invandrare ochdem som saknar stimulerande kulturupplevelser.I tider av kris är det speciellt viktigt att utvecklademokratin och att ge innehåll åt den, eftersommänniskors tilltro till demokrati sviktar i sådanatider. Det behövs därför mötesplatser som germöjlighet till samtal för att få en överblick och enhelhetssyn i ett alltmer fragmentiseratinformationsflöde. Människor behöver ocksåkunskaper för att öka förståelsen för de snabbaförändringar som sker i samhället. Människormåste bli delaktiga i förändringarna. De måste fåkänna att de är med och påverkar och att de taransvar.Folkbildningen bidrar till demokratisk grundsynoch samhällsutveckling. Folkbildningen skaparmötesplatser, ger kunskaper och möjligheter tilldelaktighet.Förutom de som riksdagenfattade beslut om beslöts att skulle anslås tillfolkhögskolekurser för arbetslösa.Folkbildningsrådet fördelade det särskilda anslagetpå med 50 miljoner vardera tillfolkhögskolor och studieförbund.Det är ännu för tidigt att utläsa effekterna avanvändningen av de . räknar med att 1 000--2 000 flerarbetslösa fått plats på de långa kurserna påfolkhögskolorna.Studieförbunden kommer att redovisa sinagenomförda utbildningar . Men viden preliminär redovisning, som redan gjorts, kanman se många spännande verksamheter som harbetytt och betyder mycket för de arbetslösa.Det finns exempelvis uppfinnarkurser förarbetslösa, kurser för arbetslösa invandrare om hurman startar kooperativ, projekt förlångtidsarbetslösa, kurser för arbetslösa ungdomari ämnen som svenska, engelska, data, EG-kunskapoch friskvård samt aktivitetshus för arbetslösa,projekt som syftar till övertagande avidrottsanläggningar, flera projekt för arbetslösungdom i glesbygd och projekt för arbetslösazigenare.Studieförbunden har alltså gjort och görbetydelsefulla insatser för arbetslösa.Folkbildningsrådet har också fördelat de 106miljoner kronor som beslutade om idecember 1992.Med kort varsel lyckades Folkhögskolorna planerakurser, skaffa fram lokaler och lärare och rekryteradeltagare till kurserna.Fram till februari månads utgång har ca 230 kursermed 3 600 deltagare startats. Det betyder att tvåtredjedelar av medlen redan har förbrukats. Kurserstartas nu och de anslagna medlenkommer enligt bedömning attkomma till användning.Arbetslöshetssituationen har tyvärr inteförbättrats. Därför har vi socialdemokraterföreslagit att ytterligare skalltillföras för insatser förarbetslösa. Folkhögskolorna och studieförbundenhar visat att de snabbt och flexibelt kan anordnautbildning.Vi vet att många som är, eller som riskerar att bli,arbetslösa tillhör gruppen som ofta saknarutbildning utöver folk- och grundskola. En avfolkbildningens uppgifter är att ge kompletterandeutbildning för just korttidsutbildade.Folkbildningen, med sin speciella pedagogik, harvisat sig vara en mycket lämpligutbildningsanordnare. Det är viktigt att storainsatser nu görs för att höja utbildningsnivån, så attde arbetslösa står bättre rustade för att kunna fåjobb och för att bättre kunna konkurrera om dejobb som finns.Utskottsmajoriteten utgår från att regeringensenast i kompletteringspropositionen återkommertill med förslag som regeringen bedömersom nödvändiga av sysselsättningsskäl, bl.a. närdet gäller utbildning inom folkbildning förarbetslösa.Men varför vänta. Vi kan inte förstå varförutskottsmajoriteten inte har anslutit sig till vårtförslag. Det är viktigt att folkhögskolor ochstudieförbund nu får ett snabbt besked, så attplaneringen av utbildningen redan nu kan startas.Ett beslut först vid behandlingen avkompletteringspropositionen kan äventyra en tidigstart i höst.Jag yrkar därför bifall till den socialdemokratiskareservationen.Anf. 35 ():Herr talman! Så här i skuggan av den verkligt storadramatiken finns det risk för att viktiga beslut avren utmattning inte får den uppmärksamhet deborde få. Jag syftar naturligtvis på folkbildningen.Visst handlar det om viktiga beslut. Många redanhårt drabbade människors tillvaro under denärmaste åren står och faller med vad beslutar om när det gäller folk- ochvuxenutbildningen. Men det kommer inte att genågra rubriker. De som riskerar att stängas utetillhör inte dem som är röststarka eller somprotesterar genom att skaffa sig utrymme i pressen.De bildar inget eget parti och de ställer inte till medtumult, tvärtom. De är tysta. De vänder ofta sinilska mot sig själva. De är korttidsutbildade,långtidsarbetslösa eller unga människor som aldrigkommit in på arbetsmarkanden. De kan också varamänniskor som av någon annan anledning är socialtmissgynnade. De kan vara invandrare ochkvinnor -- ofta ensamstående, som aldrig haft enchans att satsa på sig själva. Det är dessa, varsmöjligheter till en andra chans i livet ofta hänger påom de kan få utbildning eller ej, som får sindom, om inte beslutar att stoppanedskärningarna för folkbildningen, vill säga.Herr talman! Jag måste också få rekapitulera allade turer som varit kring folkbildningen de senasteåren, trots att redan har tagit uppdet. Det är nämligen viktigt; det visar myckettydligt vad det handlar om.I juni 1991 fattade beslut omtreårsförordnande av medel till folkbildningen. Detvar visserligen en socialistisk majoritet i riksdagendå, men väl att märka är att den borgerligaoppositionen inte hade något att invända mot denprincipen.Så här står det i det särskilda yttrandet i frågan, pås. 44 i betänkandet 1990/91:UbU 18:''Vi har inte motsatt oss utskottsmajoritetensförslag om treåriga planeringsramar förfolkbildningsområdet. Vi har i andra sammanhangstött principen att statlig verksamhet -- och därmedindirekt sådan som i huvudsak är finansieradgenom statsbidrag -- i högre grad skall planeras itreårsperioder. ''Så yttrade sig den borgerliga oppositionen då.Sedan sade man som förklaring till att man inteställde upp på det här, att propositionen inteinnehöll ett tillräckligt beslutsunderlag men att manförutsatte att regeringen skulle återkomma med ettbättre sådant. I princip var man alltså för det här.Detta visar naturligtvis att de borgerligaledamöterna i kulturutskottet redan då var på detklara med att folkbildningen såväl som annanutbildningsverksamhet behöver veta vilka resurseroch vilka ramar de skall ha när de planerar denframtida verksamheten.När beslutet om treårsförordnande var fattat,började folkbildningen, studieförbunden ochfolkhögskolorna, att planera utifrån detta. I denplaneringen låg redan en hel del nödvändigabesparingar, som var implicerade i detta beslut.Sedan vet alla vad som hände. Sex och en halvmånader senare presenterade regeringen ettnedskärningsförslag för folkbildningen som saknarsitt motstycke. av verksamheten skulle bort.Det var då som vi fick höra av ministrar att deminsann visste att det var lyxverksamhet somvuxenutbildningen sysslade med och att folk somgick i studiecirklar nog kunde betala själva fördenna fritidsverksamhet. Det hoppade en delgrodor ur munnen på många innan man började draöronen åt sig.Kulturutskottet visste bättre och föreslog enuppräkning på 100 miljoner. Kanske var man heltenkelt bättre underrättad om vad folkbildningensysslade med än vad regeringen var. Kanske manförstod att en verksamhet inte skulle kunna sparaeller rationalisera bort av statsbidraget,som landstingen aviserade kraftiganedskärningar av sina bidrag, utan mycketkännbara indragningar av lärartjänster och färreelevplatser. Kanske var det den galopperandeökningen av arbetslösheten som gjorde att deborgerliga ledamöterna i kulturutskottet fick kallafötter.Hur som helst: Folkhögskolor och studieförbundfick börja planera för att dra ner verksamheten --inte lika mycket som om regeringsförslaget hadegått igenom, men ändå rätt drastiskt.Man gick in i det nyaverksamhetsåret utan den kursplanering ochexpansion som hade varit tänkt från början, ochsom hade varit möjlig. Många cirkelledare ochfolkhögskolelärare hade fått beskedom att det inte fanns utrymme för dem hösten 1992.Men än värre var det naturligtvis för alla de eleversom fick ett negativt meddelande om att detyvärr inte kunnat beredas plats för höstens studier.Det var nämligen en enorm anstormning avansökningar till höstkurserna.Sedan gick det : Krispaket 1 gav106 miljoner till folkhögskolorna för att de skulleanordna kurser för arbetslösa. Snabbt skulle det gå!En luttrad folkhögskolelärare påpekade stillsamtför mig att det hade varit bra om krispaket 1åtminstone hade kommit --även om man inte alls hade någonting emot merpengar till kurser för arbetslösa. Då hade mankunnat spara de krafter och de porton som gått åtför att säga nej till de elever som skulle komma i fråga och avarbetsförmedlingarna rekommenderas för de nyakurser som skulle starta.Det fanns bara en hake med de 106 miljonerna:Svux, det särskilda studiestödet för arbetslösa --som var nödvändigt för att arbetslösa skulle kunnagå på dessa kurser -- var nästan helt slut.Förhoppningsfulla elever fick tacka nej tillerbjudna och nyplanerade kursplatser. Ocheftersom det inte heller är meningen att man skallstudera när man uppbär arbetslöshetsunderstöd,var det många andra potentiella folkhögskoleeleversom fick säga nej tack till höstkurserna. Det varkurser som folkhögskolorna kvickt och flexibelthade satt i gång att planera för och anordna så fortbesked om krispaketspengarna kommit!Herr talman! behandlar vi 1993/statligastöd till folkbildningen. I vanlig ordning komregeringen med rejälanedskärningsförslag. Dels plockade man in 24miljoner genom att förändrautbetalningsperioderna. Dels utgick man från förraårets katastrofbantning på 304 miljoner -- den sominte ens kulturutskottets borgerliga ledamöterkunde svälja. Och så lade man på 75 miljoner,vilket alltså i själva verket är 50 miljoner i redapengar.En brasklapp är instucken i det betänkande som vinu behandlar. På s. 5 skriver man: ''Utskottet utgårfrån att regeringen -- med utgångspunkt i en samladarbetsmarknadspolitisk bedömning -- senast ikompletteringspropositionen återkommer tillriksdagen med de förslag som regeringen bedömernödvändiga av sysselsättningsskäl bl.a. beträffandeutbildning inom folkbildningen för arbetslösa. ''avstyrker utskottet de motioner somkräver mindre nedskärningar för folkbildningen. ''Fan må vara teaterdirektör'', sade AugustBlanche. ''Fan må vara både korttidsutbildadarbetslös och folkbildare, såväl inom studieförbundsom folkhögskola, med den fördaregeringspolitiken på det här området'', är det nogmånga som tänker.Hur skall en verksamhet kunna planeras effektivtmed en sådan extrem hattighet i bidragsgivningen?Anställningstrygghet för personalen, elleråtminstone besked om huruvida man har jobb ellerej , effektivt resursutnyttjande avlokaler, ordentlig elevrekrytering osv. -- hur skalldet gå med det? Ja, det går naturligtvis inte. Detfinns inte ett företag som skulle kunna leva med ensådan här möjlighet till långsiktig planering. Menfolkhögskolorna och studieförbunden skall klaradet.Tror man på att vikommer att ha världens bästa vuxenutbildning äveni fortsättningen, med den här totala avsaknaden avsans och vett i bidragsgivningen? Jag är rädd för helt enkelt inte bryr sig om det. Bakomvelandet ligger en rent ideologisk motvilja mot alltvad folkbildning och vuxenutbildning heter.Det är inom folkbildningen som människor lär sigse sammanhangen. Inom folkbildningen lär man sigatt ifrågasätta. Man får möjligheter att bildligt talaträta på ryggen. Man tränas i att tillsammans medandra hitta vägar som leder framåt. Man får tränasig i att ta ansvar och ställa anspråk på att andraskall ta ansvar. Man tränar sig i demokrati. Manskaffar sig kunskaper som man behöver. Manväxer.Visst finns det dåliga och förstelnade inslag i detsom går under namnet folkbildning. Självklartmåste många folkhögskolor och studieförbundeffektiviseras och förnyas. Allt är inte oklanderligt.Men det finns andra och bättre vägar att ändraverksamheten än denna oberäknelighet istatsbidragen. Utvärdering pågår för fullt.Nytänkande tränger rakt igenom gamla invandarutiner. Men man kan inte vända på slantar sominte finns. handlar det om kurser ochelevplatser.Därför, herr talman och ärade kammarledamöter,har föreslagit att folkbildningenskall få utöver vad regeringenhar föreslagit. Dessa 100 miljoner har vi finansierati god ordning. Vi ser allvarligt på det finansiellaläget och har inte ansett oss kunna få fram merapengar. Socialdemokraterna har föreslagit 200miljoner. Jag utgår från att de har finansierat dettatillskott.Det viktiga är att folkbildningen kan räkna med enförstärkning . Det finns ingen som helstanledning att flagga för att det kanske kommer litetpengar i kompletteringspropositionen. De måste fåklara besked , så att det finns tid för planering,tid för effektivt resursutnyttjande och tid för attverkligen bereda platser för alla dem som behöversådana inför hösten.Jag yrkar bifall till meningsyttring.Anf. 36 ():Herr talman! Jag tänker yrka bifall till utskottetshemställan och göra några kommentarer. Denrimligaste och viktigaste kommentaren handlar omdet kulturklimat som skapas. Vi som representerarden borgerliga majoriteten här i är gladaför att det vidtas en rad åtgärder för att förbättrakulturklimatet. Viktigast är naturligtvis desatsningar som görs på själva skolväsendet, ochsom en konsekvens av det på högskolor ochforskning. Man höjer kunskapsnivån i samhället,och skapar därmed ett gott kulturklimat.Jag som har ägnat en stor del av mitt vuxna liv åtfolkbildning vet att kulturklimatet är något av detallra viktigaste för en bra folkbildning.Det blir naturligtvis fullständigt groteskt närElisabeth från talarstolen säger att det skeroerhört stora nedskärningar och att man nästanförstör folkbildningen. Får jag påminna ElisabethPersson om att det förslag som regeringen nu läggerfram är bland de mest generösa bidrag som någonregering i världen ger till folkbildning. Då får manlitet perspektiv på den målning som gör.Förra året hade vi en ganska intensiv diskussion iutskottet om hur man skall hanterafolkbildningspengarna. Vi gjorde ett litet påslag,dvs. utskottet var litet mer generöst medskattebetalarnas pengar än regeringen. Vi gjordedetta påslag i första hand för att denna förändringav bidragsstrukturen inte på något sätt skulledrabba folkbildningen.Jag noterar en sak som är en förändring och somrimligen också skall beskrivas som en försämring,herr talman. Det gäller att man betalar ut pengarkvartalsvis. Studieförbunden har somman fick bidrag årsvis haft fördelar av det. Sedanfick man bidrag halvårsvis. Fr.o.m. nu får manbidrag kvartalsvis. Det är riktigt, som några talarehar kommenterat, att detta innebär attfolkbildningen får något mindre pengar. Jagnoterar detta faktum.Det finns ett parti här i som heter Nydemokrati. Det förslag som Nydemokraterna harlagt fram i ett annat ärende drabbar folkbildningenalldeles ohyggligt, nämligen att de vill spara 1,3miljarder på lokaler. Jag får be attvid tillfälle kommentera hur mycket detta drabbarfolkbildningen. Jag kan gissa att det drabbarfolkbildningen med påen gång. Jag är oerhört förvånad att Ny demokratiinte har talat om det vid utskottsbehandlingen utangömt denna oerhört kraftiga besparing på 1,3miljarder i ett helt annat ärende.Det finns två partier i utskottet som har föreslagitmer pengar till folkbildningen. Det ärSocialdemokraterna, som vill ge ytterligare 200miljoner kronor, och som inte gårlika långt. Man kunde annars tro det med tanke påElisabeth sätt att beskriva detta, men honlägger inte alls på lika mycket somSocialdemokraterna, men hon är beredd att geytterligare 100 miljoner kronor.Vi har emellertid gjort bedömningen att när manväger samman de olika förutsättningar som skallges till folkbildningen, har regeringen hamnat på enrimlig nivå. Om jag skall tro på de besparingspaketsom har utlovats från företrädare för bl.a.Socialdemokraterna, med en besparing på 12miljarder kronor, blir det litet konstigt om de kanlägga fram ett sådant besparingsförslag samtidigtsom de, i detta fall, vill öka bidraget tillfolkbildningen.Vi måste alla nu ha klart för oss att lever ien ekonomiskt besvärlig situation och att man fårvara återhållsam. Men jag vänder mig mycketbestämt mot den nidbild som i första handElisabeth målar upp. Det här är en generössatsning på en viktig och angelägen folkbildning.Sverige skall vara stolt över de traditioner som vihar i folkbildningssammanhang.Herr talman! Med det anförda yrkar jag bifall tillutskottets hemställan.Anf. 37 () replik:Herr talman! Får jag först säga att jag yrkade bifalltill meningsyttring 1 från . Vi stårnaturligtvis bakom även den andrameningsyttringen, men för att inte ta upp förmycket av kammarens tid tänker jag inte yrka bifalltill den.Göran säger att detta är fråga om något avdet mest generösa som någon regering i världen gertill folkbildning. Men snälla , detvore väl konstigt om så inte vore fallet.Folkbildning är något specifikt nordiskt och som ärsprungen härifrån. Folkbildningens fader vardansk, men är i förhållande till Sverigeett befolkningsmässigt mycket mindre land.