prot · GG0960 · 1993-02-11 00:00:00 — Jag tror att regeringen är välmedveten om problemen och om vilka positivaeffekter man får genom räntesänkningar, men manär oförmögen att ta tag i dem. Budgeten är för svag,och en av anledningarna till att den är för svag äratt statsråden sitter på sina hjärtefrågor, vilket göratt handlingsförlamningen blir stor. Mitt tips ärdärför: Möblera om i regeringen och se till attbudgeten kommer i bättre balans medverkligheten!I senaste rapport sades atträntemarginalerna är häpnadsväckande . Dekan ha sjunkit litet , men de ligger ungefär femprocentenheter för högt.Det var positivt att få höra att tidigarehär inte bara talade om marginalräntan, utanockså om räntemarginaler och de problem somfinns där.Bostadslåneräntorna skjuter fart så fortobligationsräntorna går upp. I det motsatta falletgår det, vänligt uttryckt, mycket trögt medsänkningar. Problemet är naturligtviskonkurrensen och problemen med de högaräntorna.Ett annat problem är bristen på kapital. glada dagar märktes en av anledningarna tillatt priserna på fastigheter sköt i höjden, nämligenatt man kunde låna utan insats av eget kapital. Mankunde i stort sett låna efter envärdering.Bristen på kapital verkar i negativ riktning så attpriserna sjunker. Om priserna blir tillräckligt låga,kommer utländska investerare att göra billigauppköp. Det är inte fråga om att det inte är bra attutländska investerare kommer hit och handlar, menrisken är nu stor att omfattningen blir alltför storbåde vad gäller fastigheter och företag.Nu måste man ta tag i problemen. Jag vill därför beom skatteministerns syn på detta och höra vadregeringen är beredd att göra för att få in merkapital på den svenska marknaden. Man måste tatag i alla problem som finns och kanske sökaokonventionella lösningar, t.ex. att låta Posten haett samarbete med en utländsk bank.Anf. 106 ():Herr talman! Ekonomin fungerar inte i ett vakuum,utan ingår i naturens kretslopp som en litenvirvelstorm där pengar cirkulerar mellan företagoch hushåll. Vi gör uttag av råvaror ochenergiresurser ur naturens skafferi utan att räknadet som en kostnad när vi tullar av förrådet eller närvi förorsakar miljöskador som måste betalas iframtiden.Vi är ganska bortskämda i med att kunnalösa våra problem genom att skapa en allt störrekaka som vi sedan mer eller mindre rättvist vill delapå. har vi haft en ekonomisk tillväxtpå . Perioder med stagnation ellertillbakagång har varit kortvariga. Därför är det lättatt tro att om vi bara får i gång tillväxten i ekonominså blir de flesta problem lösta. Jag delar inte denuppfattningen. Tillväxten, om den sker på fel plats,skapar också problem av ganska allvarlig art.Om vi för lämnar och ser påjorden som helhet kan vi konstatera attvälståndet är mycket ojämnt fördelat. 1,2 miljardermänniskor lever ungefär som vi. 1 miljard leverunder den absoluta fattigdomsgränsen, dvs. desaknar allt, såväl mat som vatten. De flesta av dessamänniskor är barn och man beräknar att 65 000 dörvarje dag.Vi kan också konstatera att miljön på jordenförsämras i en allt snabbare takt. Ozonlagret tunnasut, matjorden eroderas bort, dricksvattnetförsämras, klimatet förändras, arter dör ut. Detkan ta en ände med förskräckelse. Det finns risk föratt människan håller på att utrota sig själv genomatt systematiskt förstöra sin egen livsmiljö.Hur kan detta fortgå utan att vi reagerar elleråtminstone här i prioriterar debatter omden ekologiska krisen?Jag tror att det beror på att siffror saknas på den.Vi skulle behöva A-ekologi i stället för A-ekonomioch ''börsrapporter'' om hur ozonlagret går upp ochner. Vi skulle behöva grafiska bilder övermatjordens minskning, så att vi kunde läggapannan i djupa veck och kalla till krismöten när viser hur kurvorna dalar. Men vad är det vi mäter ochoroas över?Jo, vi mäter BNP. Går siffrorna upp så gläds vi ochtror att vi blir rikare och går siffrorna ner så tror viatt vi blir fattigare. Vad mäter då BNP? Ja, intemäter det välståndet i , utan det mäter baraalla ekonomiska transaktioner, ont och gott i enosalig blandning. Om det som mäts är till nytta ellerskada spelar ingen roll.Dessutom jämför vi vår tillväxt med andra länders.Och vi mäter alltid i procent. Vi bryr oss aldrig omvilken nivå vi utgår ifrån. Därför får vi i bland höraatt vi halkar efter. Vi halkar ofta efter länder somär fattigare än vi, dvs. vår procentuella tillväxtsiffraär något mindre. Ändå har vi enmateriell standard som ligger skyhögt över de allraflesta länders.Är då detta så mycket att orda om? Ja, jag tyckerdet. om miljö och utvecklingkonstaterade att om miljöförstöringen på jordenskall stoppas måste fattigdomen utrotas. Vad jagförstår kan detta inte ske med mindre än attklyftorna minskar och att tillväxten sker i tredjevärlden. Procentuellt borde den vara betydligtstörre där än i Sverige.Vi måste också lära oss att skilja på åtminstone treolika sorters tillväxt. Den vi har i världsekonomin, iräntesystemet och i befolkningsutvecklingen är s.k.exponentiell, dvs. mängden fördubblar sig och det slutar i en explosion. Vi bordesansa oss och ha en ekonomi i balans och intedrömma om den eviga tillväxten.Jag inser att många blir förvånade och kanskeupprörda över att jag mitt i värstaekonomiska kris kan stå här och säga att det ärdåligt att ha tillväxt. Men jag gör det för att jagbedömer den ekologiska krisen som ännuallvarligare. Jag inser också att för att komma urvårt akuta läge, måste vi nog ha tillväxt under någraår. Men jag tänker litet längre framåt, och jag vetatt när konjunkturen har vänt och vi åter står påtopp kommer tillväxt fortfarande att vara vårt högstprioriterade politiska mål, oavsett partitillhörighet.Det håller inte! Vår kaka kan inte fortsätta att blistörre. Men kanske kan vi baka en godare kaka.För att lösa problemen med arbetslösheten borde vii mycket högre grad satsa på att skapaarbetstillfällen inom miljöområdet. Där haruppfinningsrikedomen varit dålig och mycketåterstår att göra. Kemikalieinspektionen behöverfolk för att informera i kommunerna.Ackumulatortankar behövs för dem som eldar medved. Dessa skulle sänka utsläppen av kolväten tiogånger, och de skulle ge jobb åt många rörmokare.Detta var bara ett par exempel. Lägger vi omjordbruket mot mer ekologisk odling kommer detockså att gå åt mer arbetskraft.Vi har så smått börjat inse i att vi måsteövergå till ett kretsloppssamhälle och minskaresursslöseriet. Men fortfarande tror vi att vi skallfortsätta att växa. Vi måste ställa oss den oudvikligafrågan: Är ekonomisk tillväxt långsiktigt uthållig,och hur ser den i så fall ut?Vilken slutsats skall man dra av det faktum attendast 500 miljoner människor kan leva på denstandard som är vår om inte jorden skall drabbas aven ekologisk kollaps? Jag kan inte dra någon annanslutsats än att vår materiella standard är för hög.Den mest angelägna reformen på det ekonomiskaområdet vore att forma en kretsloppsekonomi.Utredningen om miljöräkenskaper är ett steg pårätt väg, men det dröjer innan vi får någotförslag. Det känns alldeles för avlägset. Vi måstepåskynda arbetet med att hitta en ekonomi, därutarmning och förstörelse av jordens kapital räknassom en minuspost. Miljöskulden beräknas uppgåtill 260 miljarder i , och den ökar med 7miljarder om vi inget gör. Detta bordeockså räknas in i budgeten.Anf. 107 ():Värderade talman! ochfram till nu har svenska folket fått en ny kunskapom läget för ekonomi. Vi minnsvalrörelsesommaren 1991. Den socialdemokratiskaregeringens finansminister bemötteAnne beskrivning av dåligaekonomi. Det vänder, sade beskrivs ekonomi som ett svart hål.När såg ljuset i det ekonomiskamörkrets tunnel, var det inte slutet av tunneln hansåg. Det var tåget som kom.Nu har det tåget kört över oss alla, och det ärfortfarande mörkt. Vi måste alla anstränga oss föratt det skall ljusna för i det ekonomiskamörkret.Något drastiskt måste göras. Vår regering ägnarockså en oerhört stor del av sin tid åt att finna vägarur ekonomiska kris.Värderade talman! för några årsedan var en stor framgång för svensk ekonomiskpolitik. Jag trodde att vi, som stod bakom denuppgörelsen -- socialdemokrater ochfolkpartister -- skulle stå fast vid uppgörelsenshuvuddrag, särskilt nu när även de flesta andrapartierna tycks gilla uppgörelsen.Därför blev jag besviken, när jag kunde konstateraatt Socialdemokraterna i sin senaste motion omSveriges ekonomi lade fram förslag omskattehöjningar för stora grupper av folk ivanliga inkomstgrupper -- generellaskattehöjningar utan redovisat slut.Jag inser att Socialdemokraterna i sin motion måstefinansiera de förslag som kostar pengar, men jag ärbesviken över att den socialdemokratiska fantasininte är större än tidigare.Vi höjer skatten. Så har socialdemokrater alltförofta sagt i kommunfullmäktige, landsting ochriksdag så länge jag minns. Tyvärr har årets upplagaav socialdemokratiska riksdagspolitiker intekommit på något annat. Till en mycket stor del avSveriges löntagare är Socialdemokraternas besked:Vänta inte annat än högre skatter omSocialdemokraterna får ökat inflytande.Nu undrar säkert en och annan varför just jagkritiserar Socialdemokraterna för att de vill höjaskatten. Jag har ju själv i en motion föreslagit attskatten skall höjas för vissa.Ja, det är naturligtvis en litet märklig situation attjag, en 170:edel av regeringens i övrigt säkraunderlag i , i en motion framfört en egenidé om den ekonomiska politiken. Jag har också avFolkpartiets gruppledning fått frågan om jag kan tatillbaka motionen. Jag tycker att det är en styrka attdet är så stor generositet i att en enskildriksdagsledamot utan att riskera sin ställning kan gåemot partiledningen.Jag föreslår en tillfällig skatt på avbeskattningsbar inkomstdel överstigande 300 000kr. En person som tjänar får iskattehöjning. En som tjänar får10 i skattehöjning enligt mitt förslag.Jag vänder mig till dem som har det allra bäst.Socialdemokraterna klämmer åt en mycket störregrupp i vanliga inkomstlägen.Så här skriver jag i motionen:Det ekonomiska läget för är kärvt. Allasvenskar torde vara beredda att göra insatser för attförbättra landets ekonomi. Besparingar i statensbudget försämrar privatekonomin för människorsom redan har det svårt. Det är angeläget att denekonomiska politiken utformas så, att även s.k.höginkomsttagare ökar sitt bidrag till statensinkomster.Nu säger de som kritiserar mig att det som jagföreslår är ett avsteg från skatteuppgörelsen och attjag därmed faller under samma dom som deskattehöjningsföreslående socialdemokraterna.Värderade talman! Regeringen -- och därmed vi,som utgör dess underlag i -- får nu starkkritik för att landets ekonomiska problem drabbardem som har det svårast. Jag förutsätter att deflesta, som inte hör till de hårdast drabbadegrupperna, gärna accepterar ett tillfälligtskatteuttag för att visa att solidaritet även finns hoshöginkomsttagare.Mitt förslag innebär också att ett eventuellt beslutom en extra beskattning formuleras så att det klartframgår att beslutet enbart gäller det närmastebudgetåret och att några nya beslut inte skallbehövas för att beskattningen därefter åter skall skeenligt skattereformens principer.När jag skrev motionen trodde jag att den här extrabeskattningen av höginkomsttagare inte skulle genågot nämnvärt till statskassan utan endast hasymbolisk betydelse. Jag förordade av moraliskaskäl en extra skatt för dem som har det allra bäst.Jag tycker fortfarande att det är viktigt attriksdagens budskap till svenska folket skall vara attinte enbart de som har det svårast skall få det sämreinnan alla får det bättre.Nu har hjälpt mig ochräknat ut att den samlade inkomstsumman förinkomsttagare med en statlig beskattningsbarinkomst uppgick till ca 56miljarder kronor. Om skatten höjdes med 10procentenheter för denna inkomstgrupp skulle detge nästan -- 6 tusen miljonerkronor -- till statskassan. Uppgifterna är hämtadefrån senast publiceradeinkomststatistik.Värderade talman! När jag nu vet att dennatillfälliga beskattning av dem som har det allra bäst,ger så mycket som ca tillstatskassan, inser jag att mitt förslag inte längre harenbart symboliskt värde. tror jag faktiskt attstora grupper i riksdag kan känna sympatiför förslaget. Jag kommer därför att arbeta för attfå en sådan uppslutning kring det här förslaget attriksdagen beslutar ta in de här 6 miljarderna tillstatskassan utan att därmed fatta principiellt beslutom avsteg från skattereformens skatteskalor.Jag fick en fråga från . Jag seremellertid att han har begärt ordet igen, och jagkan därför kanske svara på den som jagsvarar på det som han tänker fråga om nu.Anf. 108 () replik:Herr talman! Där ser man vådan av färdigskrivnamanuskript. Då blir det aldrig någon tid över för attsvara på frågor.De 6 miljarderna måste vara fel, i varje fall omavsikten är att den 10-procentiga ökningen avstatsskatten skall utgå på beloppet över 300 000 kr.Då måste det vara fel. Det är fel på minst endecimal, skulle jag gissa. Men ni kan väl tala medutredningstjänsten på nytt.Carl-Johan , vad är reavinstskatt,aktievinstskatt, omsättningsskatt på aktiehandel,arvsskatt, gåvoskatt och förmögenhetsskatt? Jo,det är där som ni, , har gjortavsteg från skattereformen. Tala om besvikelse.Vem skall känna störst besvikelse, Carl-JohanWilson eller jag, för att vi nu föreslår en höjning avstatsskatten som skulle inbringa omkring 4miljarder kronor?Anf. 109 ()replik:Herr talman! och andrasuppfattning när de angriper regeringspartierna försådana saker, är att om Socialdemokraterna hadefått igenom sin idé, hade läget för varitbättre. Men så är det inte. Det är inte trovärdigt från socialdemokratiskt håll går ut ochangriper den borgerliga regeringen för alla problemsom har uppstått i svensk ekonomi . Det är somatt stå ute i duggregn och iaktta översvämningarsom finns runt omkring och säga att det ärduggregnet som är orsaken till översvämningen.Visst duggregnar det fortfarande, men marken ärvattensjuk, och det beror på det gamla regnet.Jag är inte här som representant för Folkpartietsskattepolitik, utan jag är här för att kommenteramin motion. Det finns andra här som kan svara påfrågor av det slag som . 110 () replik:Herr talman! Jag bara kommenterar att Carl-JohanWilson var besviken på mig, därför att jag tillhördet parti som vill höja statsskatten med en summasom motsvarar för dem somligger över brytpunkten. Det var då jag räknadeupp detta. Jag skall emellertid räkna upp någotannat. Reavinstskatt, arvsskatt, gåvoskatt ochnågot mer har redan höjts. Det beslutades vidöverenskommelsen . De höjdes från 25procentenheter, som det hade fattats beslut om, . Jag är därför litet mindrebesviken . Men det var väl under galgen.Frågorna om räntan och muraren får jag vänta medtills nästa gång som deltar idebatten.Anf. 111 Statsrådet ():Herr talman! Jag känner mig tvingad att göra ettgenmäle, därför att det förslag som Carl-JohanWilson väckt ställer till så skadliga effekter förSveriges ekonomi.Att höja marginalskatten, ens om det avser att varaett tillfälligt förslag, till i genomsnitt, skulleleda till direkt negativa effekter genom ökadesnedvridningar på ekonomin och ökadskatteplanering. Det var just det som denmarginalskattereform som egetparti, och sannolikt även han själv, förespråkarskulle förhindra. Samma effekter uppkommer omman nu går tillbaka till det perversa skattesystemsom äntligen ändrades.Till detta kommer de indirekta effekter som är änmer förödande för svensk ekonomi. Det är ju dentyp av symbolpolitik som -- med bl.a. förmögenhetsskatter somhar gett så litet och kostat så mycket -- som harskadat ekonomin i . Det är den typen avsymbolpolitik som gör att ,bröderna och andra flyttar från Sverigeefter att ha gett tusentals svenskar arbete. Denpolitiken missgynnar dem som skadas av lågtillväxt, nämligen de allra svagaste grupperna iSverige.Anf. 112 ()replik:Värderade talman! Det känns litet snopet att ståhär i kammaren och debattera med denskatteminister vars verksamhet jag själv vill kännamig som ett underlag för. Skatteminister agerar dock här utifrån en sakligtekonomisk ställning som han besitter.Jag har med min motion agerat utifrån moraliskaskäl. Det är viktigt att riksdag ger signalertill svenska folket, vilka tydligare än som hitintillsvarit fallet visar att vi erbjuder också dem som hardet allra bäst att bidra vid de tillfällen då alla somhar det svårt upplever att situationen har blivitmycket svårare för dem.Anf. 113 Statsrådet ():Herr talman! Vad gäller syftet kan jag instämma.Syftet är ädelt och bra. Men om resultatet blir rakamotsatsen, dvs. att man ytterligare försämrarsituationen för svensk ekonomi och för de svaga,tror jag att inte ens självkommer att rösta för sin egen motion när denna tasupp här i kammaren.Anf. 114 ()replik:Värderade talman! Nej, om följden blir vadstatsrådet här befarar, är det naturligtvissvårt att säga att förslaget är bra.Jag har faktiskt funderat över om jag skulle läggafram min motion. Jag möttes då av alla de argumentsom stämmer med de argument från andra somstatsrådet här nämnde. Men egentligen har jag intefunnit några argument som talar mot den moraliskadel av projektet som jag haft som första grund.Jag har talat med ganska många personer i deaktuella inkomstlägena. Men jag har bara träffat påen person som tyckte att det var fel att göra eninsats. Alla övriga som jag har talat med har sagt:Ja, det är klart att vi också kan vara beredda attgöra någon insats.Jag känner en viss stolthet över att här i kammarenkunna säga att det finns ett utrymme för den härtypen av resonemang även inomregeringspartierna. Jag hade kanske inte trott att viskulle behöva föra detta resonemang här ikammaren. Men när det nu kan komma med iriksdagens protokoll känner jag en viss glädje överdet som kunnat sägas här. Jag tänker arbeta vidareför att en sådan här inriktning som visar riksdagensansvar för en moralisk inställning i dessa frågorhålls vid liv i debatten.Anf. 115 ():Herr talman! Ordet kris är ett ofta missbrukat ord.Men ibland är beteckningen helt korrekt. Så är detbeträffande ''bankkrisen'', som inte barahandlar om bankteknik. Saken har utvecklats till enallvarlig medborgerlig förtroendefråga somriskerar att undergräva tilltron inte bara tillbankväsendet utan även till rättssamhället.Bankkrisen kan helt enkelt liknas vid ett bottenlöst''träsk''. Men det är närmast omöjligt att kortfattatredovisa alla nödvändiga åtgärder här och . Jagskall dock peka på några huvudpunkter som gällerutkrävandet av ansvar, förebyggande åtgärder ochavveckling av krisen. Särskilt handlar det omallmänhetens misstroende.Bankkrisen skyller alla på alla. Ytterst skyller manpå ''klimatet'', och då menar man väl inte solen utantidsandan på det ekonomiska området. Menhuvudansvaret åvilar bankerna, med någotundantag. Det är fegt att skylla ifrån sig påavregleringen av kredit- och valutamarknaderna.Även om vissa lagregler försvinner, borde i vart fallmoral och etik finnas kvar hos normalt hederligamänniskor och inte ersättas av en kriminalitet avaldrig tidigare skådad omfattning.Medansvar bärs av obegripligt ''lojala''bankrevisorer och särskilt av Finansinspektionen.Denna myndighet var -- sitt namn till trots --oacceptabelt passiv , och inte ens så sentsom såg man någon anledning attinitiera en polisiär granskning av bankkrisen.En rättslig granskning har trots allt påbörjatsoch måste omfatta alla inblandade. Alla utanundantag måste bära sitt ansvar för sitt handlande.Resultatet måste bli straff, skadestånd, hävning avoskäliga (fallskärms)avtal samt ''sparken'' frånmisskötta tjänster.Herr talman! De inblandade har förhoppningsvisredan lärt sin läxa. Men genom att utkräva ansvarförstärks allvaret, och uppnår man enviktig förebyggande effekt inför framtiden.Dessutom behövs det uppenbarligen en omfattandesärskild satsning på förebyggande åtgärder för att viskall slippa en återupprepad bankkris. Främsthandlar det om en reorganiserad ochkompetensförstärkt finansinspektion med enkraftfull tillsynsfunktion. Dessutom krävs detväsentligt ökade insynsmöjligheter och en kraftigtförstärkt revisorsroll inom bankväsendet.Bankakuten var nödvändig då den tillskapades föratt garantera betalningssystemet men får intemissbrukas för att garantera banksystemet.Bankakuten och dess verksamhet är förenade medmånga och stora nackdelar. Det är principielltbetänkligt att ha statligt beroende banker. Riskenför en permanentning av Bankakuten äröverhängande. Bankakutens verksamhet äventyrarkonkurrensneutraliteten mellan bankerna.Dessutom tycks det statliga garantiåtagandet få enoöverblickbar omfattning utan rimligt hopp omåterbetalning från bankerna. Allt detta drabbarytterst alla oskyldiga skattebetalare.Därför är det nödvändigt med det åtgärdsprogramsom närmare beskrivs i min motion till riksdagen.Där krävs åtgärder i tre steg, nämligen:1. En konkret tidsplan fastställes för snaravveckling av Bankakuten.2. En banklag införes med krav på garantier frånbankerna, inte från staten, till kundernas säkerhet.3. Olönsamma svenska banker får skyndsamtavvecklas i ordnade former med kundgaranti.Kraftfulla signaler av sådant innehåll efterlyses föratt vi skall komma ut ur bankkrisen. Detta skulleockså stoppa ''trollerikonster'' och ''hästhandel''där bankdirektörer försöker ''roffa åt'' sin bankstörsta möjliga garantibelopp.För övrigt behöver en avveckling av olönsammabanker inte vara destruktiv, utan den kan göraskonstruktiv och öka lönsamheten hos deåterstående bankerna.Herr talman! Bankkrisen har blivit särskilt allvarliggenom att en allvarlig misstanke nu sprider sig i alltbredare kretsar i vårt samhälle. Innebörden är attdet skulle saknas verklig vilja att klarläggabankkrisen och att försök t.o.m. gjorts för attmörklägga händelseförloppet under krisen -- allt pågrund av att många av samhällets toppar är mereller mindre inblandade i bankkrisen.Sådan kritik har även drabbat tidigare ochnuvarande regering. Ytterst måste därförriksdagen -- som det skattebetalande folketsrepresentant -- med kraft engagera sig i bankkrisenoch dess vida konsekvenser i samhället.Mot denna bakgrund föreligger synnerligen starkamotiv för att tillsätta enmedborgarkommission med opartisksammansättning och bred kompetens med tillgångtill svensk och utländsk expertis.Anf. 116 (nyd):Högt värderade talman! InomFinansdepartementet beklagar man sig med all rättöver bankernas bristande kompetens.Finansministern ondgjorde sig överbankernas stora marginaler. Hennes kritik gårdelvis tillbaka till hennes eget fögderi, där man intefått bankerna att tänka samhällsekonomiskt.Hittills har det svenska finansiella systemet avstaten erhållit runt 60 miljarder -- en siffra somväntas stiga till 200 miljarder. Gudskelov har viäntligen fått en Akutchef, som dock i sin första TV-intervju verkade något förskräckt inför sin uppgift.Det kan man förstå. Han behöver hålla huvudetkallt när bankernas dans kring guldkalven statenskall börja.Kurserna på bankaktierna har redan börjat rusa ihöjden, då marknaden redan intecknatbankgarantiernas alla fördelar. Det är obegripligt,då bankerna är de stora förlorarna.Det är bankernas ledningsgrupper, styrelser ochrevisorer och, inte minst, somgenom inkompetens och släpphänthet förorsakatdagens krissituation.Bankerna har hänsynslöst utnyttjatsin oligopolsituation. Oskrivna lagar har gällt.Räntemarginalen måste vara , mot Tysklandsca . Skillnaden, , illustreras av mitt egetföretag, som i går betalade ränta i Stockholm.I dag gällde i . Varför skall jag görainvesteringar i när skillnaden är ochspeciellt som Socialdemokraterna föreslagit attarbetsgivaravgifterna och marginalskatterna skallhöjas? Då har man inget incitament att stanna kvari landet med sina investeringar.Företagarnas riksorganisation presenterade i gårresultatet av en SIFO-undersökning bland de 300medlemmarna. En tredjedel av dessa deklareradeklart missnöje, framför allt beträffande räntorna.Man anser i likhet med Ny demokrati att bankernamåste känna sitt ansvar för samhällsekonomin.