prot · GG0972 · 1993-03-10 00:00:00 — Det är inte det som saken gäller.Det gäller att välja mellan olika ting som alla kanha sina besvärligheter och avigsidor och att göra envettig avvägning mellan dem. Det är inte någonsom säger att vi skall strunta i att bekämpainflationen.Men det får vägas, , mot andranackdelar av att inte vidta åtgärder. Det är likadantnär man kommer in på det som upp om transfereringar och annat, där hanhänvisar till . Det är bra attläsa vad den skriver på s. 6 i sammanfattningen, därman behandlar olika nedskärningar: Samtidigtmåste dessa nedskärningar ske på ett sådant sätt attinte ekonomin drivs ner ytterligare i den djupalågkonjunkturen. Planerade och trovärdigasänkningar av de strukturella utgifterna måste fasasin med konjunkturläget.Det är precis det som vi vill att regeringen skalllägga fram ett förslag om. begäråterigen att vi skall lägga fram förslag somregeringen skall reagera på. Det är ni som skalllägga fram förslag.Per-Ola framförde en liknelse, dären sänkning av arbetsgivaravgiften av honomjämställdes med att ta måltiden från den som justskall börja äta. Men om någon just har intagit ettskrovmål, är det väl inte så farligt att ta tallrikenfrån honom?Anf. 8 () replik:Fru talman! Jag trodde att skulleanvända sin första replik till att backa från detanmärkningsvärda uttalandet att saknarnaturtillgångar. Jag tycker att föratt behålla sin trovärdighet borde korrigera detuttalandet. har faktiskt unikanaturtillgångar, som har lagt grunden för vårtvälfärdssamhälle. Det brukar ibland framhållasockså av socialdemokratiska talare i andrasammanhang.Fru talman! Det behövs handling, och det är precisdet som föreslås av regeringen och som finns ibetänkandet. De innebär att vi radikalt lägger omkursen i småföretagspolitiken. Vi ökar resursernatill forskning och utveckling och tar fram ökaderesurser till riskkapital för att underlätta försmåföretagen att få i gång sina investeringar. Vi harmedverkat till att sänka arbetsgivaravgifterna, såatt det blir lättare för företagen att klara sinverksamhet och att anställa fler människor.Vi har också tillsammans med socialdemokraterna,även om inte var med i detarbetet, tagit fram ett åtgärdspaket för ROT-sektorn, och det kommer att ge betydandesysselsättningstillfällen, precis som finansutskottettidigare har sagt. Om detta arbete har det inte råttnågon som helst strid mellan vare sigSocialdemokraterna eller regeringspartierna, utandet har växt fram i brett samförstånd -- också, somvi har hört, med bifall från Ny demokrati ochVänsterpartiet. Jag tycker att det är bra.Men det behövs också besparingar för att flyttaresurser från vissa sektorer, framför alltsocialförsäkringssystemen, och för att omprövadessa system, så att vi får resurser för den expansivadelen. Återigen, : Hur är det medbesparingarna? Det vore angeläget att , enmånad efter den allmänpolitiska debatten, när nifunderat på dessa frågor, få besked om huruvida nihar några förslag och hur de i så fall ser ut. Ni börinte bara säga att ni skall återkomma till detta.Regeringen har lagt fram sina förslag. Ni har sagtatt ni är överens med oss om målen, men vilkaandra förslag har ni? Det skulle vara intressant atthöra. Eller skall vi vänta på att en äldre gentlemanskall komma med beskeden?Anf. 9 HANS () replik:Fru talman! Jag är naturligtvis mycket glad över attPer-Ola inte har mycket att invända motvad jag har sagt, utan uppehåller sig vid fråganhuruvida vi har mycket naturtillgångar eller inte.Nu använde jag inte, , uttrycketnaturtillgångar utan sade att vi inte har särskiltmycket naturresurser. Då tar uppskogen som en betydelsefull faktor. Men skogen äringen naturresurs. Möjligen är skogsmarken ennaturresurs. Om skogen är en naturresurs är ävensäden en naturresurs. Den malm som vi har och som liggerlångt ned i Kirunavaara och Luossavaara skulletotalt sakna värde, om vi inte var så skickliga på attbryta malm och om inte staten vore ägare ochberedd att satsa de pengar som behövs för att vilångsiktigt skall kunna utvinna dessa naturresurser.Men det är ju en fråga som i det här fallet inte harsärskilt stor betydelse.Vi vet lika bra i , , som iNorrbotten vad skogen betyder. Om jag läst rättfinns skogen eller i varje fall virkesförråden i södraSverige, inte i norra tar vidare upp ROT-sektorn somett exempel på regeringens handlingskraft. Vi släpade och drog er till båten. Vi hadetre särskilda möten och komfram till ett beslut, vi gjorde en beställning hosregeringen, och den kom fram med enoförskämdhet i budgetpropositionen. Vi fortsatteigen och pressade fram ett beslut. Försök inte attta äran av hanteringen av ROT-sektorn! Det är detmest utmärkta exempel på bristfällig hantering ochpassivitet som har presenterats på bra lång tid.Sedan säger : Skall ni inteåterkomma med förslag till besparingar? Vi har i betänkandet bett att regeringenskall komma med ett långsiktigt hållbart programför besparingar. Ni föreslår att det skall sparas 25miljarder, men där finns bara ett stort svart hål. Nitalar inte om varifrån pengarna skall tas.Lindbeckkommissionen säger samma sak som vi,att man måste sätta in åtgärderna i ett långsiktigtsamlat perspektiv. Låt oss diskutera hur vi skallspara både de 11,9 miljarderna och de 25miljarderna på ett ur fördelningssynpunktanständigt och bra sätt. Smit inte undan varendagång, utan var beredd att ta en långsiktig ochordentlig diskussion om detta!Anf. 10 () replik:Fru talman! Vännen kullerbyttorkring naturresurser, skog m.m. kommer, tror jag,att vara ett väl bevarat och citerat anförande frånden här kammaren. måste medgeatt skogen är en enorm naturresurs, liksomåkermarken, vattenkraften osv., som vi utnyttjarför att skapa sysselsättning och välfärd. Men vi kanlämna det därhän, för bästa.Jag skulle vilja säga att de åtgärder av ekonomisk-politisk natur som vi föreslår handlar om attinvestera ordentligt för framtiden för att långsiktigtta ur den ekonomiska krisen.Vi har ett tungt arv , och vi behöverinte fördjupa oss i vem som var orsak till det.Huvudansvaret har förstås den då sittandesocialdemokratiska regeringen, men jag tror attäven dåvarande oppositionspartier kan få ta på sigen del av ansvaret. Vi medverkade i alla fall till attträffa en del uppgörelser för att försöka spara ochta ur krisen , närSocialdemokraterna behövde hjälp.Men det är ändå så att vi måste långsiktigt skapabättre konkurrensvillkor för svensk industri. Vimåste få fart på industriinvesteringarna och gebättre svängrum för småföretagen. Mot denbakgrunden tycker jag att det är illavarslande närSocialdemokraterna är så avogt inställda till ettåtgärdspaket för småföretagssektorn, för just ettsådant skulle kunna ge en betydande sysselsättning.Jag vill ge en eloge till Bo G Jenevall som i alla fallhar ställt upp på den inriktningen.Sedan säger att ROT-programmetskulle vara någonting som Socialdemokraterna harmedverkat till. Jag skulle vilja fråga: Var höll HansGustafsson till under förhandlingarna? Jag såg i allafall inte till honom. Jag begärde faktiskt medverkanfrån sida, men han lyste med sinfrånvaro. Det kan hända att hans närvaro inte hadebetytt något, men jag vill bestämt hävda att det vartack vare regeringspartiernas ambition att göranågonting som vi fick fram ett ROT-program.Därefter har vi kommit överens om förslag somfinns i den socialdemokratiska motionen, och vi harlagt fram egna förslag. Detta tycker jag vittnar omen god samförståndsanda i en angelägen fråga.Hans Gustafsson kommer inte ifrån att han förreller senare måste bestämma sig för hur det skall blimed besparingarna. Han säger att man har angettområden. Regeringen har sagt att den är beredd attlyssna -- kom med förslag! MenSocialdemokraterna har yrkat avslag och kommerinte med egna förslag, utan nu skall vi vänta på vaddenne äldre gentleman eventuellt kan få fram. Menvänta och se är att skjuta problemen framför sig.Talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik.Anf. 11 ():Fru talman! Den ekonomiska debatten handlar justnu mest om arbetslöshet, konkurser, bankförlusteroch andra krisfenomen. Som åtgärderrekommenderas ROT-program ochinfrastruktursatsningar. Allt detta är viktigt ochriktigt, även om det ibland kanske framskymtar enövertro på att man med social ingenjörskonst kanskapa jobb. Vi får heller inte glömma att det integärna kan vara en lönsam investering att bygga enväg från ingenstans till ingenstans. Med hänsyn tillmotståndet mot och aktuellalösningar av storstädernas trafikproblem får manibland ett intryck av att de vägar är bäst på vilkaingen kör.Som sagt, allt detta är viktigt att debattera. Jagväljer ändå som ämne för mitt anförandeinflationen. Men är inte den död? sägs det då. Nej,så väl är det inte. Nog rör den på sig alltid. SedanSverige övergick till rörlig växelkurs i novemberförra året har importpriserna stigit med nära 10procent. Den låga aktiviteten i ekonomin måmedföra att detta inte får ett lika snabbt genomslagpå konsumentpriserna som vi annars kunde väntatoss. Men en lägre kronkurs måste ändå alltid såsmåningom avspeglas i prissättningen.I förening med ökad produktivitet och sänktalöneskatter medför deprecieringen av kronan att vifår en markant tudelning av ekonomin. Medan detblir fortsatt avslaget inom den förutlandskonkurrens skyddade sektorn, får vi räknamed att det förbättrade kostnadsläget leder tillstörre efterfrågan och ökade vinster inom denkonkurrensutsatta sektorn. Detta utlöser ett tryckuppåt på lönerna, vilket med nuvarandeförhandlingssystem lätt fortplantas till mindrelönsamma och vinstrika delar av ekonomin.En analys av inflationshotet kommer därmed atthandla mycket om kronans växelkurs ochlönebildningen. Kronkursen har i sin tur ett närasamband med räntepolitiken. Låt mig från börjangöra klart att alla naturligtvis eftersträvar lägreräntor. Frågan är bara hur detta mål skall nås.Under 1980-talet gjordes upprepade försök, inteminst av finansminister , att prata nedinflationen. Det gick inte. är det många somförsöker prata ned räntan. Det kommer inte helleratt lyckas. Risken är att man i stället genom attskapa felaktiga förväntningar åstadkommermotsatsen till vad som önskas. Förutsägelser om attRiksbanken måste ge vika för kraven på en drastiskräntesänkning kan försvaga kronan och förstärkainflationshotet på ett sätt som driver uppräntenivån.I den pågående debatten om räntan kan tremeningsriktningar urskiljas. För det första finns detde som kräver en snabb och kraftig räntesänkningoch öppet medger att de vill ha högre inflation föratt göra livet lättare. Till den gruppen hör å enasidan , min bror och andrafastighetsägare, å andra sidan LO:s ekonomer.För det andra finns det debattörer som ärkonservativa i den meningen att de vill sänka denkorta räntan i smärre steg under iakttagande av inte framkallar inflationsförväntningar somhöjer den långa räntan och därmed kostnaderna förboende, investeringar m.m. Själv räknar jag mig tilldenna kategori, och jag noterar medtillfredsställelse att det också ärLindbeckkommissionens linje.Och för det tredje finns den grupp som jag i denallmänpolitiska debatten tillät mig att betrakta somräntepopulister. De hävdar att en kraftig sänkningav den korta räntan skulle dra med sig även denlånga nedåt, därmed stärka kronan och således inteutlösa någon inflation. Ny demokrati har tydligenden uppfattningen, vilket vad jag förstår rimmarilla med den starka uppslutningen bakomLindbeck-kommissionen. Detta har finansministerWibble i en artikel dömt ut som enmirakelmedicin utan förankring i verkligheten, ochjag håller helt med henne i den karakteristiken.Den närmare utformningen av penningpolitikenoch därmed ränteutvecklingen är en uppgift förRiksbanken. Det är inte bara som avlagt rapport. , där jag varit ordförande,har lämnat sitt slutbetänkande. Med stöd avinternationella erfarenheter och aktuellnationalekonomisk forskning föreslår där alla utomde socialdemokratiska ledamöterna attRiksbankens oberoende skall stärkas främst genomatt banken ges som lagfäst mål att värnapenningvärdet och genom att dess ledning ges enmera självständig ställning med hjälp av ändringari fullmäktiges sammansättning, mandatperioderm.m.Bakom dessa förändringar ligger en strävan attunderlätta kampen mot inflationen genom att göraden mera trovärdig, i det att de ansvariga inte kanlockas till avsteg från låginflationspolitiken i syfteatt nå kortsiktiga fördelar på t.ex. sysselsättningensområde. Blotta tanken att sådana snedsprång ärmöjliga undergräver trovärdigheten och framkallarinflationsförväntningar, som blir självuppfyllande,även om denna utveckling kanske inte egentligenönskas av någon.Jag vill understryka att ett stärkt oberoende förRiksbanken inte medför att denna frikopplas frånpolitisk påverkan och kontroll. Fullmäktige skalläven fortsättningsvis utses av . Riksdagenskall utöver inflationsmålet kunna ge instruktionerför penningpolitiken i form av lag.Riksbankschefen skall liksom införfinansutskottet redogöra för resultat och planer påpenningpolitikens område, men dessaredovisningar skall kunna görasoffentliga.Utredningen har också tydligare velat preciseraunder vilka förutsättningar ansvar skall kunnautkrävas av ledningen, ytterst genom avsättningfrån uppdraget. Vad det handlar om är alltså attriksdagen skall dra upp ramar för penningpolitiken,inom vilka sedan självständigt skallkunna besluta i enskilda frågor.Socialdemokraterna har i utredningen reserveratsig mot tanken att sätta upp ett mål förRiksbankens verksamhet. Jag måste fråga AllanLarsson hur han kan förena detta ställningstagandemed att han själv och utredningsledamoten för någon tid sedan iRiksbanksfullmäktige ställde sig bakomfastläggandet av ett ännu mer preciseratinflationsmål, nämligen att uppgången ikonsumentprisindex stegvis skall tas ner till 2procent 1995 för att sedan förbli där. Varför skulledet då vara så farligt att nu i mera allmänna termeri riksbankslagen ange att målet förpenningpolitiken är att värna penningvärdet? Omen politisk majoritet -- hur den nu skulle varasammansatt -- till äventyrs skulle komma på andratankar, går det ju att ändra detta ställningstagandemed ett enkelt beslut här i kammaren.Medan jag ändå begär besked från ,måste jag få fråga hur han kan förena uppdragetsom fullmäktig i med att vara ledamotav finansutskottet. Det är ju detta utskott som intebara kan ge riktlinjer för penningpolitiken utanockså vid utfrågningar av Riksbankschefen ochgenom sitt ställningstagande till årsredovisningenutövar kontroll och utkräver ansvar. Vad händerom riksdagsmannen och presumtivefinansministern instruerarfullmäktigeledamoten att göra avkallpå inflationsmålet i syfte att vinna röster i nästa val?Fru talman! Detta inlägg har kommit att handlamycket om kronkursen och räntepolitiken.Utrymmet blir därmed mindre för det andrainflationshotet: lönebildningen. Det är juegentligen som sig bör. Lönerna, liksom andrapriser, bör sättas på marknaden av berörda parter.Men eftersom många avtal snart löper ut ochlöneutvecklingen onekligen får stor betydelse förSveriges möjligheter att komma ur den ekonomiskakrisen, tillåter jag mig ändå att redovisa någrasynpunkter.Lön kan aldrig betraktas som en social förmån. Denär en ersättning för utförd arbetsprestation ochmåste därmed sättas i relation till värdet av denna.Med detta synsätt blir det svårt att motiverasärskilda låglönepåslag -- det skulle ju förutsätta attjust dessa arbetsinsatser ökat mera i värde änandra. Det blir likaledes svårt att försvara generellatillägg i en låginflationsekonomi. Allaarbetsinsatser kan inte förväntas ha ökat i värde ochframför allt inte lika mycket.Detta visar, menar jag, att lönebildningen börflyttas ned till den nivå där arbetsinsatserna rätt kanvärderas, dvs. till företaget, myndigheten etc.Resultatet må sedan regleras i kollektiva avtal elleri individuella. På detta sätt får man den bästaanpassningen till förändringar i produktivitet,kreativitet m.m. Om prisregleringar ochpriskarteller visat sig skadliga och rentav förbjuditspå andra marknader, borde detta synsättnaturligtvis gälla även på lönemarknaden.Skulle då inte en decentraliserad lönebildning ledatill förhållandevis stora lönehöjningar vid deexportföretag som enligt mitt inledanderesonemang nu går mot klara vinstförbättringar?Jo, det medges. Men detta skulle via löneglidningske i alla fall. Det finns dock ingen anledning till attsådana förbättringar via centralaavtalskonstruktioner automatiskt skall överförastill andra delar av arbetsmarknaden. Tvärtom är detangeläget att lönebildningen fungerar som etthjälpmedel för att föra över arbetskraft till de delarav ekonomin som behöver växa för att allas vårvälfärd skall växa -- och detta utan att utlösainflatoriska tendenser.Fru talman! Jag har i detta anförande tillåtit mig attta upp och diskutera några ekonomisk-politiskaproblemställningar som inte ges så stort utrymme idet aktuella betänkandet från finansutskottet.Motivet för de borgerliga utskottsledamöternasställningstaganden där har redan redovisats avutskottets ordförande. Finansminister senare att presentera regeringensprognoser och planer.Vad man måste konstatera är, att oppositionensaknar ett alternativ, även om partiernasprogram behandlas var för sig. Mestanmärkningsvärda är fortfarandesocialdemokraternas vägran att ange var på denoffentliga utgiftssidan de kan tänka sig att spara ochderas krav att regeringen i stället skall göra det åtdem. Min förmodan i den allmänpolitiska debattenatt det stora oppositionspartiet inte ens i detfördolda förfogar över en sparplan har bekräftatsgenom beslutet att tillsätta en internarbetsgrupp för ändamålet. Valet av huvudansvarigter sig närmast bisarrt. För var och en som lästKjell-Olof Feldts beskrivning av sina vedermödornär han försökte spara på utgiftssidan måste StenAndersson som spargeneral på det offentligaområdet framstå som ett stort skämt.Det betyder att det bara finns en väg att vandra --den som regeringen stakar ut.Lindbeckkommissionen har lämnat värdefulla rådinför den fortsatta marschen ut ur krisen. En snabbgenomgång som jag gjorde i går gav vid handen attjag utan vidare kan ställa mig bakom 108 avutredningens 113 punkter -- däribland de två sommed nästan likalydande formuleringar stödertanken på en oberoende riksbank, vilket väl fåranses tyda på att detta ämne tillmäts särskild vikt.Vare därmed hur som helst -- målet för denborgerliga regeringspolitiken ligger under allaomständigheter fast: att återupprätta somtillväxt- och välfärdsnation.Anf. 12 HANS () replik:Fru talman! Jag lyssnade med stort intresse till LarsTobissons föreläsning. Även om dess ämne lågnågot vid sidan av det betänkande som vi behandlarhär, var det intressant att få höra de härsynpunkterna.Lars vände sig mot dem som menar skall gå snabbt fram genom att sänka de kortaräntorna, och mot dem som just nu kanske inte ärlika rädda för inflationen som är. Nuär det ju på det sättet, , att allaförsöker att göra en avvägning mellan olikaåtgärder för att totalt sett dra flest fördelar och fåden bästa utvecklingen. Då får man acceptera vissanackdelar. Det är möjligt att man för att vinna ensak måste förlora på en annan.Det är inte konstigare än att man inom medicinenväljer att ge dödssjuka patienter medicin som harallvarliga biverkningar, eftersom det är bättre än attlåta patienten dö. Det är på samma sätt i den härfrågan.Man måste väga de olika åtgärderna mot varandra.Man måste väga effekterna av arbetslöshet ochannat mot varandra. Det är det man från båda sidorförsöker göra. Det är självklart att man kan kommatill olika slutsatser.För egen del anser jag att det allvarligasteproblemet på det här området kanske är detvåldsamma räntegap som växer fram i vårtbanksystem och i vårt finansiella system, både iform av direkta skillnader i in- och utlåningsräntoroch i form av avgifter av olika slag. Jag hoppas i skall försöka att arbetapå ett sådant sätt, att man kan komma till rätta meddetta problem.Det andra problemet av samma art, som ocksåregeringen kan göra någonting åt, är frågan omkapitalförsörjningen. Här finns sunda projekt,färdiga att startas , som inte kan få krediter föratt sätta i gång. Regeringen borde kunna medverkatill att krediter kan lämnas till sunda och riktigaprojekt. Det är en viktig åtgärd för att få i gångsysselsättningen.När det gäller frågan om riktade sigLars i första hand till . Jagskall tillåta mig att beröra den delen som gällerRiksbankens ställning.Riksbankschefen och Riksbanksfullmäktige har iSverige en osedvanligt självständig ställning. Detvitsordades av Riksbankschefen bara för någradagar sedan. Men tanken på att ge honom en ännumer fristående ställning är hämtad frånMaastrichtavtalet. Formuleringarna iRiksbanksutredningen är nästan ordagrantöverförda från . Det bygger i sintur på en uppfattning som innebär att politikernainte skall syssla med den ekonomiska politiken, ivarje fall penning- och valutapolitiken, eftersom dekan tänkas handla som väljarna vill och inte sommarknaden vill.Denna grundläggande tanke kan jag inte acceptera.Jag tycker att det är ett gott skäl till att säga nej tillförslagen om ökad självständighet förRiksbankschefen.Anf. 13 () replik:Fru talman! Jag har faktiskt inte räknat inSocialdemokraterna som ingående i den krets avräntepopulister som tror att man drastiskt skallsänka räntan och därmed uppnå alla möjligalyckade resultat. Såvitt jag förstår har heller inteföreträdarna i Riksbanksfullmäktige intagit denståndpunkten.Nu kanske argumentationen mest kokade ner tillatt det är besvärande med de höga räntor och destora räntemarginaler som möter kunderna ibankerna. Jag kan hålla med om detta. Jag har härtidigare i anföranden sagt att det naturligtvis skalleftersträvas att vi kan få ner de högamarknadsräntorna. Men vi kan inte uppnå detgenom att ge order, utan det som krävs ärkonkurrens. Jag önskar, som jag sagt tidigare, skulle få hjälp av utländska banker vilkagenom att antingen köpa i eller etablera sighär på egen hand kan erbjuda bättre villkor för demsom efterfrågar krediter.Vad gäller kapitalförsörjningen vill jag påpeka attregeringen har gjort mycket för att skapa nyttriskkapital och tillhandahålla det för de mindreföretagen. Jag vill dessutom erinra om en uppgiftsom jag såg i tidningen så sent som . Denfortfarande fungerande banken, ,har en så liten kreditefterfrågan att högste chefenklagar och säger att man nu blir tvungen attköpa obligationer igen, eftersom man inte harnågon annan användning för de inlånade medlen.Hans Gustafsson, som vi vet är kritisk till EG, varrask att dra slutsatsen att Riksbanksutredningensförslag syftar till att bädda för Maastrichtavtalet.Vore det så kanske det inte vore så märkvärdigt.Sverige har ändå, och detta under ledning av HansGustafssons eget parti, ansökt om medlemskap iEG, och där råder Maastrichtavtalet.Jag vill här noga betona att vi inte på någon punkttagit avtalet och ett kommande medlemskap i intäkt för att lägga fram våra förslag. De är heltbaserade på en bedömning av vad som utifrånnuvarande förhållanden behövs för att få ensjälvständig penningpolitik och därmed en mereffektiv kamp mot inflationen än den vi nu kanerbjuda.Jag måste också komma in på det som HansGustafsson tydligen menar vara ett mer värdigtämne för denna debatt, nämligen t.ex. frågan omSocialdemokraternas sparplan. Den vill han nu intekommentera. Regeringen har lagt fram förslag tillbesparingar . Ni socialdemokrater, sominte har lagt fram några sådana förslag, begär attregeringen skall komma med nya förslag för dettaår. Det är vad ni har begärt, och så skyller ni på attregeringen inte har preciserat sig ,någonting som den regering som Hans Gustafssonsjälv satt i minsann aldrig skulle kommit på tankenatt göra.Anf. 14 HANS () replik:Fru talman! säger att han inte räknarSocialdemokraterna till det räntepopulistiskalägret. Det är bra det.Jag försökte mig på, och jag förstår att det var enöverdrift, att föra någon sorts intellektuellt samtalmed om den situation som råder. Detär inte så enkelt som att bara säga: Vi skall intesänka räntorna och inte ta risken att inflationen gårupp.