prot · GG0967 · 1993-02-24 00:00:00 — Det äruppenbart att demokratiprocessen i öst måstesyresättas och att reformstaterna måstekonsolideras av ett omfattande alleuropeisktsamarbete, som går snabbare fram och blir merdjupgående än vad arkitekterna i Brysselursprungligen hade tänkt sig.Kanske borde man i dra lärdom avhandelsavtalet , som harutvecklats till ett framgångsrikt samarbete tillömsesidig nytta mellan två så ojämlika ekonomiersom å ena sidan och å andra sidan Kanadas.I modern tid har ett par generationer av européermärkts av två förödande världskrig. När denfranske försvarsministern , som ärjämngammal med mig, talar om sin barndom sägerhan att han tydligt minns att han som pojke alltidvar tvungen att bära gasmask. Vi i harglömt och sluppit detta trauma. Vi har levt länge inågot av en isolerad idyll. Men för kontinentenspolitiker är Europatanken ett livsprojekt. Om manfrågar dem varför just de inom skulleha något slags tolkningsföreträde vad gällerEuropas framtidsbygge, svarar de att de genom atti årtionden ha varit både offer och aktör i deteuropeiska dramat har en legitimitet.Drömmen om en varaktig fred var vägledande förAristide , den franske utrikesministern, dåhan lanserade sin plan på eneuropeisk federativ union. I stöddes dentanken av Socialdemokratens chefredaktör drygt årtionde senare kom medsin idé om en europeisk union i samma syfte,nämligen att förhindra krig genom att sammanflätafolk och nationer i ett nära samarbete. vid under det med sinsystemöppnande östpolitik. fortsattesamma tankegång med sin doktrin om gemensamsäkerhet. Hade någonsin en bana väg för perestrojka och nedrustningutan denna visionära politik från , Palmesoch andras håll?Jag ser dagens debatt om och union som en förlängning av dennamångåriga europeiska strävan, att skapa en mosaikav självständiga nationer, som samordnar sitthandlande till ömsesidig nytta på de områden somde själva kommer överens om.Några nämner fredstanken. Den må ha varitdrivkraften för EG efter kriget. Men den är intelängre central, nu när det är slut.Detta är en statisk och perspektivlös syn. Vad vorevi utan den stabilitet som ändå EG-ländernassamarbete och gemensamma utrikespolitik utgör?Vilket kaos skulle vi inte ha framför oss om varjevästeuropeiskt land förde sin egen utrikespolitik,enbart utifrån sina egna nationella särintressen?Vad jag inte vill se är en europeisk union som endel i en Orwellsk 1984-världsbild, där tre fientligablock -- Eurasien, och --bekämpar varandra. Inte heller vill jag seframväxten av en västeuropeisk rikemansklubb.Det är en illusion att tro att vi kan bygga någontingav värde och varaktighet i om inte ocksåfolken i , och fårmöjligheter till ett drägligt liv.Tredje världens länder förlorar hundratalsmiljarder dollar på grund av de rika ländernashandelshinder. Om vi inte får minskadeekonomiska klyftor och sociala orättvisor kommervi ständigt att få leva med hoten om konflikter ochkrig och med outhärdliga moraliska utmaningar.Dessutom kommer våra gränser att tvångsmässigtöppnas av östs och syds välståndssökande ochhungrande människor om vi inte frivilligt öppnarvåra marknader för östs och syds varor.Båtflyktingarna från som kommer tillSpanien och övriga växer i antal, och vihar kanske bara sett början av samma problem iÖstersjöområdet.I dessa omvälvningarnas tid gäller det för Sverigeatt söka sin roll i de sammanhang som jag harberört.Regeringen har tyvärr inte, trots de många orden,presenterat någon övergripande målbeskrivningeller strategi för . Det saknasprioriteringar vad avser länder och sakområdensamt delvis biståndsformer. Av löftet om en miljardkronor har det blivit 640 miljoner kronorför nya insatser. Ärendena samlas påutrikesministerns bord i brist på fungerandehanteringsordning. Regeringens östpolitik saknarmed andra ord tillräckliga medel, skaparkraft ochfantasi.Vi behöver därför formulera en ny östpolitik överpartigränserna, en politik som också behöver stödav ett risktagande och framtidsinriktat näringsliv.I ett sådant perspektiv är det viktigt att vi i vår delav utformar en strategi för ett pånyttföttnorra -- som sträcker sig över ,, , , S:tPetersburg, västra , , ,norra , Elbemynningen och västerut --som en dynamisk region i det alleuropeiskasamarbetet.Den västliga integrationen är inte sig lik efterEdinburgh, men processen fortsätter ändå framåt.Ett ännu okänt slutmål gäller fundamentet i dens.k. europeiska arkitekturen, nämligen vilken typav säkerhetssystem skall ha i framtiden.NATO, VEU, EG, NACC och ESK finns alla där,men alltjämt med oklara inbördes relationer ochambitioner.Sveriges militära alliansfrihet förblir oförändrad,som klart deklarerade i Bryssel.Den linjen betyder förstås att medlemskap i är oförenligt med nuvarandesäkerhetspolitik. Debatten om vårt förhållande tillVEU är egentligen något av en skendiskussion.VEU representerar en ambition på olika håll iEuropa om ett självständigt europeisktförsvarssystem utan den formella knytningen tillsupermakten . Än så länge är det emellertidendast NATO som representerar någon trovärdigform av regional och kollektiv säkerhet. Debattenmellan NATO- och VEU-orienterade européerkommer att fortsätta länge än.Inom parentes tycker jag att regeringen inte ger enkorrekt beskrivning av EG-ländernasförsvarspolitiska samarbete. Det är inte alla länder,vilket man kan tro av framställningen, som vill deltai detta. Jag kan erinra om vad den danskeförsvarsministern sade: Ett militariseratEG betyder ett litet Europa.Den revolutionerande omvälvningen i europeiskoch global säkerhetspolitik påverkar förstås ocksåvårt lands traditionella neutralitetspolitiska linje.Den linjen har aldrig varit en dogm eller ettsjälvändamål. Våra möjligheter är nu inte längrebegränsade av det och blockpolitikensvillkor.Vi kan och vi vill delta fullt ut i skapandet av nyasäkerhetsstrukturer i . Menar vi allvar medvår uppslutning kring begreppet gemensamsäkerhet, innebär detta också att vi är beredda attge upp en del av vår suveränitet även inomsäkerhetspolitiken. Eller med andra ord: har vi haften revolution i europeisk och globalsäkerhetspolitik, är det tid för en reformation avsvensk säkerhetspolitik. Det gäller både politiskttänkande och militär hårdvara. Men som sagt: idagens läge finns det inget alternativ till vår militäraalliansfrihet.Det talas ovanligt mycket om FN i åretsregeringsdeklaration. Det välkomnar vi, eftersomman tidigare så beklagligt glömde bort FN. Enoundgänglig faktor i strävan efter global gemensamsäkerhet är att stärka ochgeneralsekreterarens befogenheter. I''Dagordningen för fred'', som harpresenterat, föreslås bl.a. att medlemsländernaskall ställa upp på ett bättre sätt än tidigare för dennya säkerhetspolitiska situationen i världen. Deskall också på ett snabbare sätt ha tillgång tillstyrkor som kan sättas in för olika ändamål.I en motion till har Socialdemokraternabegärt en planering för en svensk ''fredsbrigad''som ett svar på uppmaning.Danmark har redan fattat ett sådant beslut, ochNorge likaså. Den styrkan skulle kunna ställas tillförfogande för FN och också, under speciellabetingelser, för ESK. Med en sådan ''fredsbrigad''skulle också visa att man fullt ut tar sittansvar i en ny tid med nya krav. Ansvarstagandetför den europeiska och globala säkerheten måstemed andra ord inte tas enbart genom medlemskapi VEU eller i NATO.Fru talman! Det är kanske inom ESK som Sverigebäst kan omsätta sin säkerhetpolitiska energi. Densnabba utvecklingen, i synnerhet i f.d. Jugoslavienoch i det gamla , har försvagat ochförsinkat ESK:s möjligheter, det är sant. Men detinnebär emellertid inte att det inte skulle finnasutrymme för tankar och initiativ, förutom dem somi dag tagits inom ESK, som skulle kunna läggagrunden för en fastare utveckling inommorgondagens ESK.Låt mig ange några förslag till svenska initiativ.Efterlevnaden av ESK:s Parisstadga borde skötasmer systematiskt av ett särskilt övervakningsorgan.Man skulle till detta kunna knyta det särskildaombudet för mänskliga rättigheter, som då skallarbeta i nära samråd med . En årligrapport skulle kunna utarbetas om läget för demänskliga rättigheterna i varje medlemsland. Vidallvarliga brott mot dessa rättigheter skulle manockså kunna ingripa med sanktioner eller hot omuteslutning, osv.ESK:s s.k. krisförebyggande center borde stärkasväsentligt. Här skulle de europeiska nationernakunna samordna uppgifter och informationer föratt på ett tidigt stadium identifiera hot motsäkerheten, krisungar, osv. Det finns redan nu enmycket nära samordning mellan EG-ländernasutrikesministerier som skulle kunna utgöragrunden för ett slags säkerhetspolitiskt ,där vi alla skulle kunna ingå.Ett liknande nätverk av samordnadeinformationsutbyten om olika miljöhot skullekunna upprättas. Det gäller atomsopor, utsläpp avgifter och kemiskt avfall, risker i samband mednedmontering eller förstöring av kärnvapen ellerkemiska och biologiska vapen. Det skulle till ESKockså kunna knytas ett slags Miljöinterpol.En europeisk skulle kunnaupprättas, som i samarbete med FN:sflyktingkommissarie kunde avlasta till förmån förde jättebehov som finns mest i de fattiga delarna avvärlden.Det allra viktigaste är att koordinera bättre insatserför demokratiprocessens stärkande i form av endemokratins Marshallplan.Fru talman! Det finns ett samband mellan inrikes-och utrikespolitik, mellan nationell ochinternationell säkerhet. Upplever man intetrygghet i den egna närmiljön känner man inteheller säkerhet i ett yttre, vidare sammanhang. Därkanske vi har en av förklaringarna till EG-motståndet i Sverige.Vi måste också här hemma se över vilkakonsekvenserna blir av de stora förändringarna ivärlden. säkerhet och välstånd är direktberoende av hur vi förmår bära vårt internationellaansvar. Det duger inte att tro att vi kan bygga ennationell eller regional välfärdsenklav, eller att troatt de resurser vi sätter av för internationellaändamål inte måste växa. Det går inte heller attbortse från helheten och inte vara beredd attompröva gamla lösningar, prioriteringar ochprinciper.Sanningen är att vi saknar fullgod beredskapför fredsskapande och konfliktförebyggandeinsatser. Efter att hört till dem sommest engagerat ställt upp i FN:s fredsbevarandeinsatser ligger nu på 29:e plats. Vi måste sevilka omprioriteringar vi bör göra inom försvaretför att klara också de nya hoten mot vår säkerhetoch för att konsolidera freden.I höstens krispaket skars biståndet ned. Runt om ivärlden uppfattades det som ett symbolisktnederlag för biståndet. Vår biståndspolitik måstevara nyskapande, och enprocentsmålet måsteuppnås.I har västvärlden inte levt upp till dekrav som den historiska omvandlingen nu ställer.Den nya chans som folk har får inte gåförlorad.Antalet människor på flykt ökar. Vi måste mötadetta med en politik som tar ett helhetsgrepp omflyktingskapets och folkförflyttningarnas orsakeroch verkningar.Sammantaget: Säkerhet, fattigdom, miljö ochutveckling, omvandling,flyktingfrågorna -- de stora frågor det här handlarom kräver en bred nationell samsyn. Det handlarbåde om att inse de intressen vi här delar med andraoch att mobilisera en förnyad känsla av solidaritetinom och över gränserna.Vi har därför föreslagit att en nationell kommissiontillsätts för att se över och föreslå förändringar isyfte att stärka internationellaansvarstagande. Jag hoppas, fru talman, att vi skallkunna nå en bred enighet om detta syfte i dennariksdag.Anf. 4 (nyd):Fru talman! Utrikesministern, ledamöter ochåhörare! Har ändrat utrikespolitik? Det ären fråga eller ett påstående som då och då dykerupp i den allmänna debatten. Vissa hävdar attSverige ändrat inriktning på sin utrikespolitik, att vinumera inte lägger näsan i blöt i varje liten frågalångt bort i fjärran länder, att vi blivit alltmerEuropainriktade.Att som vissa socialdemokrater skarpt kritiseraregeringen för att inte kom in FN:ssäkerhetsråd, är bara sedvanlig partiretorik för attge regeringen en känga, att visa att man inte skötersig och försöka visa sin egenförträfflighet. När det nu fattades några röster iförsta röstningsomgången stod det väl klart för allaatt genom inval hade fått sin kvotfylld och att resultatet därför skulle bli vad det blev.Denna valutgång tar somliga till intäkt för attpådyvla regeringen passivitet och bristande vilja attspela en roll inom världssamfundet. Jag håller intemed. Om regeringen gjort en kursändring från attlägga näsan i blöt överallt till att mera aktivt främjasvenska intressen genom en framsyntEuropapolitik, så hälsar jag detta med glädje.Svenska utrikespolitiska insatser i främmandeländer genom olika biståndsinsatser skall jagåterkomma till. Här finns ingen anledning att slå sigför bröstet.Att skall gå in i den europeiskagemenskapen, EG, för att sedan också ingå i deneuropeiska unionen råder det stor enighet om idenna kammare. Vänstern samt en och annanprotektionist från övriga partier har en annanuppfattning, men i det stora hela är vi överens.Vi hoppas att de svenska förhandlarna uppnårresultat som vi alla kan känna oss nöjda med. Våramotparter i förhandlingarna är egentligen ingamotparter. De vill detsamma som vi, dvs. nå enlösning som innebär att kommer in i deneuropeiska gemenskapen. Vägen dit blir kansketörnbeströdd, och våra krav blir kanske intetillgodosedda till . Vi får ju titt ochtätt höra att vi inte skall lägga oss platt till markeni ambitionen att komma in i EG. Motparten, dvs.EG-företrädarna -- nu under dansk ledning -- lär hasamma utgångspunkt.Vägen till EG ser ut att bli mera törnbeströddän den verkade bli för något kvartal sedan. Schweizställer inte upp på . Detta skapar oro iEG-länderna, eftersom man inser attnettotillskottet till EG:s kassakista blir mindre omSchweiz andel till olika stödfonder inte betalas avövriga EFTA-stater. EG-företrädare börjar dåblanda bort korten och drar in andra faktorer iproblematiken. Man vill få kompensation förhandelsavtal som EFTA tidigare slutit med Turkiet.Spanjorer, portugiser och greker vill passa på attomförhandla delar av jordbruks- och fiskeavtalet.Att sådana här frågor nu på nytt plockas upp tillytan inger betänkligheter. Drar ett godkännande avEES-avtalet ut kan nya problem uppstå. INorge går debatten om på högvarv.Skall avtalet omförhandlas är det långt ifrån säkertatt tre fjärdedelar av norska ger sittfortsatta stöd till ett avtal med nuvarande utseende.Spelar detta då någon roll för ? Omvi inte klarat av som mellanstation blirden kommande folkomröstningen mycket merakomplicerad. Förutom de frågor som vi nu skallförhandla om kommer ju ett ja till EG/EU också attinnebära ett godkännande av hela den avtalsmassasom nu ligger inom . Genom ett är vi ju i mångt och mycket delaktiga i EG:sinre marknad. Om faller är vi mycketmera sårbara för utpressningsförsök från som vill gynna egna särintressen påbekostnad av våra. Men man kan ju undra omspanska eller andra länders företrädare insett atthela processen med ett utvidgat EG senareläggs --det handlar framöver -- om manalltför kraftigt skriker på kompensation när nuSchweiz backat ut från EES. Det verkar vara etthögt spel. Vi får hoppas att det inte är alltför högt.Vissa frågor i EG-problematiken försöker svenskapolitiker sopa under mattan. Det är de frågor somrör säkerhets- och försvarspolitik liksom frågor omden monetära unionen. Beträffande den monetäraunionen finns det ingen anledning att kritiseraregeringen för att man uttalat något i stil meduttrycket kommer tid, kommer råd. Kanske är deten alltför fri tolkning av regeringens uttalande omden monetära unionen.Men när det gäller vår kommande säkerhets- ochförsvarspolitik talar man i gåtor. Vi skall varaneutrala men ändå inte neutrala, eller om det ärtvärtom. Vi skall vara alliansfria men ändå intealliansfria, eller kanske även här tvärtom. Så hållerman på. Varför inte tala om att vi aldrig varit riktigtneutrala -- att vi jämkat och snirklat när det gällt attleva upp till vår neutralitet?Hur var det med den tyska transittrafiken genomSverige under ? Hur var det medbaltguldet? Hur var det med baltutlämningen? Såsnart vi fått press på oss har vi vikt undan. Det ärkanske taktiskt rätt, men föga ärorikt -- och föganeutralt. Hur hade det varit om hadeattackerat oss efter ? Hade vi dålevt upp till vår alliansfrihet? Hade vi sagt nej tackom vi hade erbjudits hjälp av NATO? Hade vi snällthissat ner byxorna och låtit ryssen ge oss smörj? Vihade naturligtvis inte gett upp så lätt, men ingentror väl på allvar att vi skulle ha klarat oss utanhjälp av några vänner.Nej, den gamla svenska modellen med alliansfriheti fred syftande till neutralitet i krig handlade ommotsatsen till den i andra sammanhang så hylladetesen om solidaritet. Det var ju inte av solidaritetvi valde vår alliansfria och neutrala linje, utan detgjorde vi av egoistiska skäl. Vi ville slippa dras ini andras krig, som vi hoppades att andraländer skulle komma till vår hjälp om vi behövdesådan. Det var solidaritet i en körriktning -- viskulle inte vara solidariska med andra, men andraförväntades vara solidariska med oss. Vilkethyckleri!Ny demokrati menar att vi skall gå in i diskussionerom att ansluta oss till en gemensam europeiskförsvars- och säkerhetspolitik. Om det visar sig attden västeuropeiska unionen, VEU, är rätt forumför en gemensam europeisk säkerhetspolitik skall vivara med där. Men vi skall ju inte med någonbakvänd solidaritet ställa oss utanför ett samarbete.Jag tror att svenska folket känner sin plikt att hjälpatill när det behövs.Fru talman! Det är ju detta med solidaritet ochönskan att undvika konflikter i som varbakgrunden till att man började nära tanken på ettgemensamt . Med ett monetärt samarbete --med en gemensam säkerhets- och försvarspolitik,med en gemensam europeisk handelsmarknad --skulle man bygga upp ett fritt från krig.Denna solidaritetstanke -- denna fredstanke, dvs.att ett nära ekonomiskt samarbete främjarförståelsen mellan länder -- försvinner ofta idebatten.Vi pratar mest om hur mycket vi vinner ellerförlorar i jordbruksavtalen, i fiskeavtalen, imiljöfrågor och på handelsmarknader. Vimåste få tillgång till den marknad som EES-avtaletger oss. Vi måste få tillgång till det inflytande somett EG/EU-medlemskap ger. Får vi inte tillgång tillden europeiska marknaden kan vi definitivt sägaajöss till vår välfärd. Vi bevakar alla möjligasärintressen utan att prata om det kanske viktigasteav allt: en bestående fred.Jag hoppas att det material som håller på attutarbetas och som skall ge svenska folket ett braunderlag när det gäller att ta ställning till ettEG/EU-medlemskap med kraft tar uppfredsaspekten i Europasamarbetet. Det är så lättatt man bara väger plus och minus utan att beaktasolidaritetsaspekten, fredsaspekten.Om man börjar titta runt hörnet för att se hur detstår till med sammanhållningen i blir manbeklämd. Överallt är det konflikter. I Jugoslavientycks alla slåss mot alla. var tydligen detenda område som kom undan helskinnat när frågorom alla gamla oförrätter skulle lösas. Serber,kroater och bosnier försöker alla kapa åt sig mestamöjliga innan man sluter en fred som sedan alla villriva upp så snart det går. I behövs detFN-trupper för att hålla ordning. Där gäller strident.o.m. namnet på landet. I Kosovo brakar det löstnär som helst, säger initierade personer.Fler konflikter ligger på lut. I rådermotsättningar mellan valloner och flamländare. PåCypern råder en bräcklig vapenvila mellan turkaroch greker. Baskerna vill ha frigörelse. Mördandetpå tycks aldrig ta slut. Det förekommermotsättningar mellan balter och ryssar, mellanolika folkslag i det osv. Var skall detsluta?Det är tydligt att de flesta länder inte kan hanterasin situation. De måste ha hjälp. Varifrån skall de fåhjälp? Svaret måste bli: inom Förenta nationernasram.Vi i Ny demokrati föreslår i en särskild motion atten internationell fredsskapande militär styrkaupprättas och underställs FN:s säkerhetsråd.Fru talman! tar i sitt anförande upp enny socialdemokratisk motion om enfredsbevarande svensk styrka. Jag vill då barapåpeka att Ny demokrati ladefram ett liknande förslag om en katastrofbrigad. Dåvar intresset från Socialdemokraternas och andrapartiers sida ljumt. Jag tror att sitt anförande här kommer attutförligare redogöra för den föreslagna brigaden.Tiden är nu mogen för en militär styrka som fårungefär samma roll som en polisorganisation i enenskild nation har. måste deninternationella domstolen reservationslöst avmedlemsländerna accepteras som högsta organ förlösandet av internationella konflikter.Rollen som världspolis har ofta fått spelas av USA.Somalia och är de senaste exemplen pånationer som kan rikta ett tack till . Men denamerikanska opinionen kommer inte att i alla lägenacceptera att amerikanska liv riskeras och offras ifjärran länder. Detta gäller ju alldeles speciellt ominte andra länder är beredda att hjälpa till för attupprätthålla världsfreden och försvarademokratiska staters överlevnad.Som exempel kan nämnas. Vad kanomvärlden göra för ?Vi kan nöja oss med att få i väg hjälpsändningar ochmed att fördöma de stridande parterna i hopp omatt konflikten löses av sig själv.Vi kan acceptera den etniska rensningen ocherbjuda de fördrivna människorna bostad på annanplats i världen.Det enligt vår mening enda hållbara alternativet äratt med internationell rätt arbeta fram den bästalösningen och att sedan med internationellamilitära trupper se till att denna lösning efterlevs.Uppgiften blir svår. Människoliv kommer attkrävas, men alternativen är säkert sämre.Fredsskapande styrkor skall medlemsländernaställa till förfogande. Styrkornaskall vara tyngre beväpnade än FN:sfredsbevarande styrkor, och de skall kunna rycka inmed kort varsel. Fredsstyrkorna skall rekryteras påfrivillig nationell basis och genomgå gedigenträning och utbildning i resp. lands nationella armé.Mellan 1945 och 1987 har FN gjort 13fredsbevarande insatser och ytterligare13. För kommande tolvmånadersperiod planerasfredsbevarande insatser för 16 miljarder kronor.Trots att detta belopp bara motsvarar tre promilleav de globala militära satsningarna flyterinbetalningarna från medlemsländerna trögt. Detskulle vara avsevärt lättare att få fram pengar tillbåde fredsskapande och fredsbevarande styrkor ommedlemsländerna budgeterade sina militära FN-bidrag via försvarsanslag i stället för viautrikesanslag.Sverige bör spela en aktiv och pådrivande roll föratt förverkliga tanken på fredsskapande militärastyrkor. Vi måste vara beredda att tillsammans medandra nationer ingripa för att lösa blodigakonflikter i vår omvärld. Det gäller då att ingripamed trupp, inte bara med diplomatiska uttalanden.Det är över. finns detförutsättningar att skapa denna internationellapolis som så väl behövs. Låt ta på sig rollensom aktiv lobbyist för att medlemsländerna skallställa militär trupp till förfogande.Fru talman! I ämnet blodiga konflikter är detomöjligt att låta bli att beröra vidrigheternabeträffande de olika grupperna inom det fornaJugoslavien. Det är därför som man med glädjehälsar FN:s beslut om att åtgärder nu skall vidtasför att det skall gå att komma till rätta medövergreppen på civilbefolkningen. En tribunal skallinrättas för att få de ansvariga dömda. Man fårhoppas att redan tillskapandet av denna tribunal fåren sådan effekt att flertalet grymheter upphör. Mankänner en sådan vanmakt över att den civiliseradevärlden inte snabbt har kunnat ingripa. Våldet ägerju rum mindre än från oss.Det är inte alla nationer som omgående griper tillsvärdet vid olösta gränsdragningar. En litensolskenshistoria är uppgörelsen mellan Sverigeoch om att upphäva en konvention från 1905om en neutral zon mellan och . Trotsatt det aldrig förekommit några gränskonfliktermellan våra båda länder efter 1905 tog det att avveckla konventionen. Allting tar sin tid.Fru talman! Det går inte att tala om utrikespolitikutan att beröra biståndet. Jag ämnar i detta avsnittbara ta upp Sydafrikaproblematiken. Jag gör detmed en jämförelse med vår biståndspolitik.