prot · GH0921 · 1993-11-10 00:00:00 — Varför har maninte förbud mot skolmåltider och medgerundantag?Jag förstår inte, , vad pointen är medatt ha en massa förbud i onödan. Det är detta jagvänder mig mot. Jag vill inte ha anarki, men jag villha klara enkla spelregler. Så enkelt är det.Vi skall inte upprätthålla vissa sektorer och nischerinom försvarsindustrin som vi egentligen intebehöver, säger . Nej, men jag trorfaktiskt inte att försvarsindustrin har så gott omlikvida medel att man håller på med någonting försitt eget nöjes skull, saker och ting som inte Sverigeeller utlandet behöver.Anf. 56 () replik:Herr talman! Det finns en viss skillnad mellanbilåkning och export av vapen som Ny demokratikanske kan observera. Det krävs inte tillstånd avregeringen varje gång man skall sätta sig i en bil ochköra. Däremot krävs det tillstånd av regeringenvarje gång man skall exportera vapen.Därför har vi en regel som säger att man inte fårexportera vapen, om man inte har fått dettillståndet. Men man får köra bil även om man intehar fått regeringens tillstånd varje gång att köra bil.Det är skillnaden.Anf. 57 () replik:Herr talman! är en god representantför majoritetsuppfattningen. Svensk politik harinneburit att vi vill gynna svensk försvarsindustri. fall de intressena kommer i konflikt med andra,har tendensen varit att svenskförsvarsmaterielindustris intressen har satts före.Det är ingen slump att vi har diskuterat Indonesieni dag. är, tycker jag, ett mycketintressant testfall. Om man tittar påmajoritetsuppfattningen återigen, så konstaterarutskottet att utförseln av krigsmateriel tillIndonesien har skett i enlighet med gällande regler.Då tycker jag att det är fel på reglerna.Det är alldeles uppenbart att det pågår väpnadkonflikt, att det pågår brott mot mänskligarättigheter i . Räcker inte regelverkettill för att konstatera att därmed äruteslutet för export, då bör vi ändra på reglerna.Det som utskottet kommer till är att Indonesienmotiverar fortsatt svensk och internationelluppmärksamhet. Ja, det är verkligen inte överord.Frågan är då vilka händelser i somskulle motivera att man verkligen sätter ett stopp.Det är inte bara som tycker detta,utan hari flera resolutioner kommenterat frågan omvapenembargo mot Indonesien.Jag menar att regelverket är för grovmaskigt.För vår del är det ett steg på vägen att göra detfinmaskigare, ett steg på vägen mot ett system därSverige inte deltar i den internationellavapenhandeln. Jag konstaterar att majoritetentycker att det är viktigare med en svenskkrigsmaterielindustri än att hävda principerna ommänskliga rättigheter.Anf. 58 () replik:Herr talman! Det är stimulerande att förstdiskutera med och sedan med JanJennehag. Det ger onekligen olika aspekter påtillvaron.Jan Jennehag anser att svensk försvarsindustrisintressen alltid går före när de kommer i konfliktmed andra principer. Det anser uppenbarligen inteRobert Jousma -- det tror jag att vi kan vara enseom.Det är naturligtvis inte så, för då skulle vi inte habegränsningar för vapenexport. Då skulle vi ha denfria vapenexport som Ny demokrati i storutsträckning önskar sig. har vi inte det. Vi harväldigt många restriktioner som gör att man intekan exportera på det sätt man skulle önska.Det uppstår naturligtvis alltid gränsfall ochbesvärliga avvägningsfrågor. Vi har konstaterat attexporten till har skett enligt gällanderegler. tycker att reglerna bör ändras.Faktum är att det har skett. Det är viktigt attkomma ihåg att kriteriet om de mänskligarättigheterna enligt tidigare regler innebar att maninte fick exportera vapen som skulle kunnaanvändas vid förtryck av mänskliga rättigheter.Enligt den nya lagstiftningen får man inte exporteravapen till länder där det förekommer grovakränkningar av mänskliga rättigheter.Enligt min bedömning finns det , då den nyalagstiftningen gäller, starkare skäl att säga nej tillvapenexport till än vad det fanns då dengamla lagstiftningen gällde. Exporten har såvitt jagvet skett enligt den gamla lagstiftningen.Utskottsmajoriteten gör dessutom i betänkandetytterligare markeringar om att man skall ta hänsyntill vad som har sagts av och att man också påannat sätt noga skall följa utvecklingen iIndonesien.Jag tror alltså att det finns skäl för regeringen attmot bakgrund av den lagstiftning vi har nogaöverväga om det verkligen kommer att vara möjligtatt exportera vapen till i framtiden.Anf. 59 () replik:Herr talman! Det sade sist ger ettvisst hopp om agerande framöver. Detkanske till och med blir så att svenskkrigsmaterielexport till förbjuds, omjag förstår rätt.Vad tycker fordras ytterligare för attförbjuda krigsmaterielexport? Vad behöver vi merför bevis vad gäller ? Jag tycker att vikan hålla oss till exemplet , för det är ettenligt mitt sätt att se det fullkomligt klart fall.Utskottsmajoriteten gör en annan bedömning. Vargår då gränsen? är ju enligt PärGranstedt ett gränsfall. Vilka ytterligare övergreppbehöver man göra i för att vi definitivtskall säga nej? Vad krävs för att vi skall säga att detinte går längre, att det inte är ett gränsfall och attdet har trillat över kanten?Anf. 60 () replik:Herr talman! Det är ju inte riksdag somger tillstånd till vapenexport. Det görs avregeringen i en särskild procedur. Det är alltså intevi som bestämmer tillåtligheten av export till detena eller andra landet, men vi bestämmer reglerna.Vi stiftar lagarna. Sedan har vi tillsyn över hur detillämpas.Den nya lagstiftning som beslutade omför är på denna punkt enligt minuppfattning mer långtgående än den gamlalagstiftningen. Det bör som jag ser det kunna geanledning till en ny syn på möjligheterna attexportera till . Men det är alltsåregeringen och inte som skall ta ställningtill detta.Anf.61 ():Herr talman! Det är inte med mera vapen som manfrämjar fred och avspänning i världen. Därförkunde jag inte stödja det förslag om att förändraden svenska lagen om utförsel av krigsmateriel somriksdagen hade att ta ställning till för ungefär ett årsedan. Den innebar i sig en liberalisering avvapenexporten. Det kunde vi klart se påreaktionerna från försvarsindustrin, där man varmycket tillfredställd över förslaget. harsedan dess uttalat att företaget har ambitionen attbli den ledande vapenexportören i Europa.Frågan om i vilken mån vi skall samarbeta medandra länder är intressant. Det finns ett avsnitt iutskottsbetänkandet som tar upp den frågan. Jagtycker dock att avsnittet är alldeles förknapphändigt, eftersom frågorna om hur och medvilka vi skall samarbeta och vad det får förkonsekvenser framöver har så stor betydelse.Det står i betänkandet att avtal med utländsk partom gemensam utveckling eller tillverkning avkrigsmateriel alltid skall utgå från de av riksdagenfastlagda grundläggande kriterierna. I vilkenutsträckning vi kommer att kunna hävda vårakriterier beror på hur stor del av produkten somkan anses vara svensk. Om det andra landet bidrarmed kommer vi inte att kunna hävdakriterierna. Det är så vi kommer att tappa mark,och det är så vi inte kommer att kunna hävda vårönskan om en restriktiv vapenexport. Det ärframför allt det jag har vänt mig emot.Utskottet tar i betänkandet upp frågan om ettutökat försvarsindustriellt samarbete inomNorden. Jag ville att man också skulle ta upp fråganom ett sådant samarbete inom . Jag hade endebatt med försvarsministern omi vilken mån skall ingå i IEPG, vilket är enprogramgrupp bestående av europeiska Natostatermed syfte att utveckla, producera och säljakrigsmateriel.Det framgick i denna debatt med attSverige redan hade ansökt om medlemskap igruppen, trots att vi fortfarande påstår oss varaalliansfria. Det är viktigt att denna fråga lyfts fram.Utskottet borde ha lyft fram den. Det har tidigarestått i försvarsutskottets betänkanden att man frånsvensk sida bör överväga att ingå i gruppen eller attha ett nära samarbeta med den. Det står ingenting iutrikesutskottets betänkande om detta. Jag kanskekan få en redovisning från utskottets företrädare påden punkten. Det skulle vara bra om det gjordesvissa klarlägganden. Vi vet ju inte hur vi framöverskall kunna hävda de svenska riktlinjerna.Pär har tidigare haft inställningen attSverige inte borde ingå i VUU utan vi bordesöka oss till ett nordiskt samarbete.Programgruppen IEPG har införlivats i VUU.Om vi går med i IEPG kommer vi med i dettavästeuropeiska samarbete den vägen. Det voreintressant att höra hur ser på dennafråga.Min motion handlar just om , och denhar varit föremål för debatt. Det var intressant attkonstatera att man även i Ny demokrati tycker attIndonesien utgör att gränsfall när det gällervapenexport.Jag har varit i och efter det attjag väckte motionen . Jag kan konstateraatt förtrycket är totalt i . Det gäller ävenAtjeh och Västpapua. Där begås brottmot de mänskliga rättigheterna.Jag tycker att det är självklart att vi inte skallexportera nya vapensystem dit. Jag föreslårdessutom ett vapenembargo. Vi behöver inte gå tillFN för att få ett sådant till stånd; vi kan, om vi såtycker, införa det själva. När det gäller Jugoslavieninförde vi ett vapenembargo innan FN beslutadeom det. Det var bra i sig. Jag tycker att vi kunde gåden vägen även när det gäller Indonesien.Vi kunde när vi var i konstatera att mandär var mycket irriterad över att nu funderaröver att inta en mer strikt hållning när det gällervapenexporten på grund av de brott mot demänskliga rättigheterna som begås. Jag blev därförmycket förvånad när jag kom hem och fick höra attSverige i stället är på väg åt andra hållet och utökarexporten. Om börjar exportera nyavapenslag, t.ex. bandvagnar och ubåtar, har vi gjorten kursändring.Jag tycker att detta går stick i stäv med vad somgäller enligt de regler vi har. Det är heller inte iöverenstämmelse med den bedömning man gör iUSA, utan det är precis tvärtom.Sedan kan jag inte låta bli att reagera på att Nydemokrati jämför att smuggla vapen med att pallaäpplen. Det finns en viss skillnad mellan desakerna.Anf. 62 () replik:Herr talman! Jag vill ta upp frågan om samarbetenär det gäller vapenutveckling.För som ett litet land och för svenskvapenindustri som är relativt liten är det viktigt attkunna samarbeta med andra länder. Alternativet äratt tvingas avstå från egen vapenutveckling på vissaområden och i stället köpa från andra länder. Vi ärdärmed beroende av deras vapenutveckling. Det ärdå bättre om vi själva kan vara med, delta aktivtoch få en svensk profil på detta.Export av vapen från sådana projekt bör bygga påvåra kriterier. Det innebär att man helt enkelt fårbedöma de samarbetspartner man får och vilkakriterier dessa tillämpar. Allt fler länder i Europahar börjat tillämpa ungefär samma kriterier somSverige för vapenexport. Det gör attsamarbetsmöjligheterna ökar.När det sedan gäller IEPG och WEU är det alldelesriktigt att jag anser att inte bör gå med iWEU. Anledning till detta är att WEU innehålleren ömsesidig försvarsklausul, dvs. att WEUdärmed är en militärallians. Man måste ingripa tillvarandras försvar, och det går inte att förena medvår alliansfrihet.Detta innebär inte att vi skulle vara förhindrade attdelta i andra typer av samarbetsprojekt, t.ex. påvapenutvecklingsområdet, och att vi därmedikläder oss några alliansförpliktelser. Mitt motståndmot ett svenskt medlemskap i innebär inte attjag anser det omöjligt för oss att samarbeta medWEU-länder eller med ett WEU-anknutet organ ifrågor om utveckling av vapenteknologi. Det ärsom jag ser det fullt förenligt med vår politik.Anf. 63 ()replik:Herr talman! säger att är ettlitet land och att vi tvingas till samarbete. Jagnoterade att sade i sitt anförande attvår policy skulle vara ett oberoende av utlandet ochatt vi därför måste ha en försvarsindustri. Detta äromöjligt.I och med att det i allt större utsträckning skersamarbeten försvinner ju oberoendet. Vi blirberoende av en mängd andra stater för att kunnaproducera vapen och för att kunna få de vapen somvi själva behöver. Här är det en glidning i PärGranstedts argumentering.Jag glömde att i mitt första inlägg säga att jag tycktedet var positivt att sade att det finnsmycket stora tveksamheter när det gällervapenexporten till skrivning stödjer inte riktigtden tidigare linje som hävdats av ,där han menat att läget är bättre i ochatt man kan tänka sig att öppna mer förvapenexport. Det är positivt att detta nämns idenna debatt.När det sedan gäller resonemanget kring IEPG ochWEU är det litet märkligt att man kan tänka sig attingå i ett samarbete i en grupp som faktiskt tillhörett organ som WEU. IEPG är ju en del av detta.Det blir litet knepigt att man tar avstånd från WEUmen är beredd att gå in i ett samarbete med enprogramgrupp som är en del av denna union.När det gäller samarbetspartner vet jag inte omFrankrike har ändrat sin politik. Men det harhitintills inte visats att man har haft någrarestriktioner. Man har från sida varitganska skrupellös när man har exporterat vapen.Jag tycker inte att bör gå den vägen.Anf. 64 () replik:Herr talman! När det gäller oberoende ärdet viktigt att komma ihåg vad detta oberoendehandlar om. Det handlar först och främst om att vii får vapensystem som är anpassade tillsvenska förhållanden. Det kan de vara även om deinnehåller utländska komponenter eller delvisinnehåller teknik som har utvecklats i samverkanmed andra länder.Själva vapensystemen utgår alltså från svenskaförhållanden och är inte del i något annatvapensystem. Det är därför mycket bra att t.ex. haJAS snarare än att ha , vilkaär anpassade till NATO-förhållanden. Det är en delav oberoendet. Det har stor betydelse förtrovärdigheten i vår alliansfrihet.Den andra delen av oberoendet är att vi skall ha entrygg försörjning av vapen även i enkonfliktsituation där vissa länder inte skulle kunnatänkas vara beredda att leverera. Det kan vi ocksåupprätthålla med svensk vapenindustri även om viutnyttjar oss av teknik som utvecklats i samarbetemed andra länder eller komponenter som vi har fåttfrån andra länder. Det förutsätter att vi lagrarsådana komponenter så att vi står rustade ihändelse av en konfliktsituation.Det finns ingen motsättning mellan vårt önskemålom att ha en oberoende tillförsel av krigsmatrieltryggad genom svensk vapenindustri och samarbetemed andra länder när det gäller utveckling avvapenteknologi och t.o.m. i fråga omkomponenter.Jag vet inte om menar att WEUpå något sätt skulle vara smittsamt. Det är viktigtatt komma ihåg varför inte vill bli medlemi WEU, eller i varje fall varför jag anser att Sverigeinte bör bli medlem. Ett medlemskap leder tillalliansförpliktelser och är följaktligen oförenligmed alliansfrihet. Men samarbetet med WEU pådetta och andra områden leder inte tillalliansförpliktelser och är följaktligen inteoförenligt med alliansfriheten. Det är detta som ärsjälva poängen, dvs. att slippa ikläda sigalliansförpliktelser.Vi kan alltså mycket väl delta i ett teknologisktsamarbete med WEU eller med ett WEU-anknutetorgan. Det leder inte till några alliansförpliktelser,och det strider således inte mot alliansfriheten. Vikan ha ett teknologiskt samarbete med , menSverige blir av det skälet inte delstat i ellerförpliktigat att stödja i en konflikt. Sammasak gäller samarbete med . Det skulle integöra oss till en del av eller förpliktigaSverige att stödja militärt.Det gäller att veta vad vi kan göra och vad vi intekan göra. Det vi inte kan göra är att ikläda ossalliansförpliktelser.Anf. 65 ()replik:Herr talman! Denna programgrupp består aveuropeiska NATO-stater, och de är ju allierade.Om går med i en sådan programgrupp gårvi in i en allians. Jag tycker inte att vi kan hävda attvi är alliansfria om vi går in i ett samarbete i enprogramgrupp bestående av allierade stater.Det väckte viss häpnad att en neutral stat -- elleralliansfri, som numera skall vara -- sökermedlemskap i en sådan klar allians. Att producera,utveckla och sälja vapen innebär också ettsäkerhetspolitiskt samarbete, eftersom produktionav vapen ingår i en säkerhetspolitik.Jag kan inte inse annat än att detta leder till att viblir indragna i en allians. Det är därför viktigt attdiskutera om vi tycker att det är bra. Jag hade velatatt utskottet redogjort för detta i betänkandet ochtagit upp frågan om det europeiska samarbetet.Som jag ser det är det mycket viktigare än det somstår där nu om det nordiska samarbetet. Detta ärnågot nytt som man ikläder sig. Jag skulle gärnavilja ha ett klargörande på den punkten.Anf. 66 HANS ():Herr talman! Jag skall begränsa mitt inlägg till attberöra frågan om krigsmaterielexport tillIndonesien, som berörs utförligt iutskottsutlåtandet.I utlåtandet sägs det att man skall väga inrekommendationer från i sinabedömningar. Det betyder att utskottet här haruttalat att regeringen, som har beslutanderätten idessa frågor, skall ta hänsyn till särskilt derekommendationer som senast gjordes avEuroparådet.Det var ett mycket skarpt uttalande som gjordesfrån parlametarikerförsamlingen där deomfattande kränkningarna av de mänskligarättigheterna i såväl som i Östtimorpåtalades. uttalande utmynnadeockså i en rekommendation till medlemsländernaom ett vapenembargo. Jag konstaterar ocksåatt har sagt att ett sådant kan kommai fråga.När det gäller hur regeringen har behandlat den härfrågan har vi tidigare här i kammaren fört debatterom detta och framfört kritik mot statsrådet uttalande om att export av nyavapensystem till kan komma i fråga ochatt man, som han sade, nu gör bedömningen attIndonesien kan komma i fråga även för export avannan materiel.Detta utlåtande från utrikesutskottet vill jag tolkasom en varning till regeringen att noggrant pröva deinvändningar som finns. Jag vill för egen del säga,att som läget är kan en vapenexport av nyttmateriel och nya system inte komma i fråga.Kränkningarna av de mänskliga rättigheterna iIndonesien är allvarliga och omfattande.Med hänsyn till vad har sagt om hurhan tolkar de regler som finns på området kanslutsatsen inte bli annan än den jag drar. Det ärviktigt att framhålla att regeringen är skyldig attgöra en strikt tillämpning av de regler vi har. Det ärdärför betänkligt att dessa uttalanden har gjortsfrån regeringen. Efter detta utskottsutlåtande fårman ha den förhoppningen att regeringen kommeratt ändra uppfattning på den här punkten.Vi kommer att möta en förkämpe förmänskliga rättigheter från , nämligenHadjiprinsen. Han kommer förvisso -- jag harträffat honom i -- att kunna berätta ochge alla nödiga detaljer om hur situationen är iIndonesien, vilket ytterligare bör markera viktenav ett negativt svenskt ställningstagande.Jag vill i detta sammanhang också hänvisa till ensocialdemokratisk motion som väcktes i januari1992 där synpunkter av det slag som jag framför häri dag kom till uttryck.Det framförs i detta utskottsutlåtandeförhoppningar om att de förhandlingar som FN:sgeneralsekreterare harinitierat kan ge resultat. Det finns här all anledningatt säga ifrån. Det räcker inte med att detförekommer diskussioner mellan ochPortugals utrikesministrar inför bör agera för att det östtimoresiska folketskall bli representerat vid dessa förhandlingar. Detär inte troligt att man kan nå framgångar utan attde som verkligen berörs är med. Det finns därföranledning att ta svenskt initiativ. Det finns ocksåanledning att inte göra något avsteg när det gälleratt utsätta för press fram till dess att dethar blivit en fredlig lösning av konflikten. Manmåste utsätta för sanktioner i form avett vapenembargo i syfte att uppnå en lösning.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 11 §. )7 § betänkande1993/94:UU2 Mellanöstern.Anf. 67 ():Herr talman! Det slut har förändratförutsättningarna för den internationella politikenlångt utanför Europa.Konflikten i har i grunden haft ettannat innehåll än det motsättningmellan demokratierna i väst och de kommunistiskadiktaturerna i öst. Däremot påverkades ocksåkonflikten mellan , arabstaterna ochpalestinaaraberna av det kalla kriget.Sovjetunionen, som har varit en av tillskyndarna tillIsraels tillkomst, valde efter hand att i stället backaupp fiender i syfte att få det inflytande iregionen som man inte kunde vinna på annat sätt.USA:s uppslutning bakom betingades av enför demokratierna naturlig önskan att efter andravärldskriget stödja den judiska strävan efter etttryggt hemland, men den innebar aldrig attförsöken att också uppnå och behålla godarelationer med olika arabstater uppgavs. Det var jumed amerikansk medling som man fick det förstastora fredsgenombrottet i regionen, nämligenCamp mellan och somkunde undertecknas 1979.Som alla vet dröjde det länge innan nya viktiga stegi fredsprocessen kunde tas. En av orsakerna varutan tvivel den helt låsta attityd gentemotpalestiniernas anspråk som intogs av den israeliskahögerregeringen. Tillkomsten av den nya israeliskakoalitionsregeringen med ledamöter från bl.a.arbetarpartiet och liberala krafter inomfredsalliansen har inneburit attförutsättningarna för en fortsatt fredsprocesskraftigt har förbättrats. har detpalestinska upproret på de ockuperade områdena,intifadan, allt tydligare år demonstrerat detohållbara i fortsatt israelisk ockupation avVästbanken och Gaza.Men det finns också inslag i omvärldens sätt attförhålla sig till konflikten som på ett oacceptabeltsätt har försvårat en mer konstruktiv israeliskattityd. Dit hör naturligtvis först och främst denberyktade FN-resolution där en majoritetav diktaturstater i världsorganisationen likställdesträvan efter ett judiskt nationalhem, sionismen,med rasism. Det är en kränkning utan like av en avFN:s medlemsstater och dess judiska invånare.Denna resolution återkallades först . Det vardess värre också vanligt i andra sammanhang attden helt nödvändiga distinktionen, rågången,mellan kritik mot ockupationspolitik efter1967 och ifrågasättande av landets rätt att överhuvud taget existera inte upprätthölls.Sedan 1991 har också förutsättningarna för enkonstruktiv palestinsk förhandlingsinsats väsentligtförbättrats. Den avgörande faktorn har varit den ioch för sig givetvis inte avsedda effekten av PLO:sstöd till under Kuwaitkriget.PLO:s ställning i försvagades därmedbåde politiskt och ekonomiskt. riskeradeinitiativet gentemot palestinierna på de ockuperadeområdena att gå över från PLO tillfundamentalistiska och extremistiska grupper.Bl.a. den norska medlingen, som byggde på att manvinnlade sig om förtroende från båda parter, kundesom vi vet föra samman och PLO gemensam ansträngning för att äntligen brytadödläget.Det genombrott som har skett i förhandlingarnaställer många av de etablerade föreställningarnaom konflikten på huvudet. I stället för att ochytterligare några arabstater, utöver , skullegöra upp med varandra som ett steg på väg mot enlösning av den palestinska frågan har ochPLO nått en första uppgörelse på egen hand.Länder som och får välja mellanatt ansluta sig i efterhand eller att ställa sig vidsidan. Jag tror att denna utveckling är betydelsefulleftersom initiativet läggs på den arabiska sidan justdär det naturligen hör hemma, hos de berördapalestinierna själva. De arabiska grannstaternasfaktiska solidaritet med palestinierna har ju genomåren ofta mest varit en fråga om retorik -- en ganskaihålig sådan.Nu undanröjs ett av huvudproblemen i konfliktengenom att PLO, följt av olika arabstater, precis somEgypten tidigare, erkänner . På motsvarandesätt erkänner palestiniernas nationellasträvanden. Något slutresultat kan naturligtvis inteförestavas utifrån, men för mig förefaller detnaturligt och önskvärt att det kanbildas en palestinsk stat vid sidan av i närasamarbete både med och med andra stater iområdet. Den svåra frågan om ställningkan inte vara omöjlig att lösa så att staden kanfungera som huvudstad för båda staterna ochsamtidigt vara en enad stad utan taggtråd ochgränshinder. Det är också nödvändigt att finnalösningar som gör det möjligt för palestinskaflyktingar i , och attåtervända.Parternas beslutsamhet att gå vidare medfredsprocessen kan inte ifrågasättas. Men vi måstenaturligtvis räkna med försök från extremagruppers sida att med terror och attentat torpederaden fortsatta utvecklingen.