prot · GG09112 · 1993-05-18 00:00:00 — Men löservi inte några problem genom att sparka utoffentliganställda. På den punkten tycks vi varaöverens. Problemet är att den enigheten, sompräglar i stor sett alla som jag har pratat med inkl.lokala arbetsgivare, inte leder till något resultat iverkligheten. Man försöker i praktisk handlingändå lösa sina problem genom att göra människorarbetslösa.Jag vill ändå avsluta den här diskussionen mednågonting som möjligtvis kan ge något slags hoppinför framtiden, nämligen genom att inbjudastatsrådet att träffa representanter för parterna imitt län, representanter för både de anställda ocharbetsgivarna -- och då inte var för sig utantillsammans. Då vore det väl sjutton om man inteskulle kunna hitta lösningar som gör att den härkollektiva blackouten förvandlas till något merkonstruktivt.Överläggningen var härmed avslutad.39 § Svar på fråga 1992/93:658 omkvinnounderskottet i m.m.Anf. 238 Statsrådet ():Herr talman! har frågat migvilka åtgärder jag avser att vidta för att lyfta framproblematiken med att antalet kvinnor i Asienminskar på grund av aborter av flickfoster,undernäring och kvinnornas/flickornas störrearbetsbörda.Det är med bestörtning som vi tagitdel av statistik som innehåller indikatorer om attflickor och kvinnor väljs bort i många samhällenoch då framför allt i . Flickornas ochkvinnornas liv blir sämre och kortare.Under förra året kunde vi ta del av rapporter bådefrån och som visade att flickorna redanpå fosterstadiet diskrimineras genom selektivaflickfosteraborter. Andra indikationer visar attflickor har sämre tillgång till mat, utbildning, hälso-och sjukvård m.m. Detta gäller såväl landets egnaresurser som de externa, vilka tillhandahålls viabiståndsorganisationer m.fl.Min grundsyn är att respekten för de bägge könenär okränkbar och en fråga om fundamentalamänskliga rättigheter. Som jag tagit upp i åretsbudgetproposition skall det svenska biståndet,förutom att uppmärksamma att kvinnor omfattasav respekten för mänskliga rättigheter, stödjakvinnans ställning genom att bl.a. skapa bättreförutsättningar för utbildning och hälsovård.Könsuppdelad statistik, som tidigare iutvecklingsarbetet inte varit så vanligt, visar på attsituationen för kvinnorna i inte förbättratsutan snarare försämrats. gör vi från svensksida mer målinriktade insater för att förändradenna situation. I DAC, (förbiståndsfrågor) driver vi, förutom en radkvinnorelaterade frågor vad gäller ekonomi ochutveckling, aktivt frågor kring könsuppdeladstatistik. har också varit aktivt i FN:s arbetemed att ta fram trender och statistik 1970--1990över världens kvinnor. Det var den förstavärldsomfattande rapporten av detta slag. För attkunna planera våra insatser är det en viktiguppgift -- förutom att göra direkta insatser -- attkartlägga faktiska förhållanden genom att arbetafram en metodik härför och att utvecklauppföljningsmekanismer.Genom driver vi fråganom särskilda insatser för flickor, framför allt när detgäller utbildning. Även i vill vi trycka påvikten av att ha ett ''genusperspektiv'' när det gällerfondens alla program. Därför har vi framhållit vikten av att även har ett(mät)system för att flickorna i lika hög grad sompojkarna kommer i åtnjutande av hälso- ochsjukvårdsprogrammen m.m.I programländerna och bedrivsdet svenska biståndet, i samarbete med enskildaorganisationer och FN-organ, som ett direkt riktatstöd med målsättningen att stärka flickors ochkvinnors möjlighet till utbildning, ekonomisktoberoende etc. Insatserna har hitintills visat mycketpositiva resultat och tjänar som modell förytterligare utvidgning inom andra länder ochregioner.Det här är dock inte ett ''lätt'' problem som kanlösas med enbart ökade ekonomiska resurser.Parallellt måste ''medvetandegörande'' (advocacy)insatser drivas. Vi måste således stärka kvinnan ihennes egen kapacitet för att hon i samhället skallfå en starkare ställning. Dessa frågor skall därförintegreras i alla våra utvecklingsinsatser,multilateralt som bilateralt. Här kommer vårtbidrag till UNIFEM väl till pass,då fondens främsta uppgift är att utveckla metoderför beaktande av kvinnans situation och integreringi utvecklingssamarbetet.Herr talman! Jag vill avsluta med att säga att jagkommer att fortsätta att aktivt arbeta för attdiskriminering och övergrepp mot flickor ochkvinnor undanröjs. Inför FN:s 50-årsjubileum,1995, arbetar och några andra länder för attkonventionen om barnets rättigheter skall bli denförsta universella , dvs. att allavärldens länder ansluter sig och därmed förbindersig att följa och leva upp till den. Artikel II stadgaratt alla barn, oavsett kön, skall tillförsäkras allarättigheter som anges i konventionen.Anf. 239 ():Herr talman! Först får jag tacka biståndsministernför svaret på denna mycket känsliga och med hjälpav statistik direkt påtagliga och synligakönsdiskriminerande företeelse. Det är bra attstatistiken börjar bli könsuppdelad så att det går attse och följa upp de ojämlika och direkta brottenmot mänskliga rättigheter.Den indiskfödde ekonomen , verksamvid i , påpekade sedanatt minst 100 miljoner kvinnor saknas i världensbefolkningsstatistik. En viktig orsak är att föräldraranvänder fosterdiagnostik för att välja kön på sinabarn. Flickfoster aborteras därför att de har ''fel''kön, dvs. en prenatal könsdiskriminering. Det ärfråga om könsdiskriminering redan i moderlivet.Kvinnor saknas också på grund av att de i mångaländer diskrimineras genom sämre tillgång till födaoch läkarvård än män.Denna diskriminering förekommer i bl.a. ,, , , och Malaysia.I t.ex. är spädbarnsdödligheten högre blandflickor, och flickor får sämre vård och behandling.Under normala omständigheter föds mellan 103och 106 pojkar per 100 flickor. En Unicefstöddundersökning redovisar i en rapport att av8 000 aborter var 7 999 flickfosteraborter. En annanundersökning utförd i slumområden 1986visar att könsbestämning av inte bara är enangelägenhet för över- och medelklassen.Åtskilliga av kvinnorna hade låtit görafostervattenprov och därefter, om det visade sigvara en flicka, gjort sena aborter i 18:e och 19:eveckan av graviditeten.Herr talman! Det här är ett stort problem. Jag harnu fått höra av statsrådets svar att det görs storainsatser. Men är biståndsministern beredd att göraytterligare insatser inom utvecklingssamarbetetsram i det bilaterala arbetet, inte bara i ochBangladesh, för att lyfta fram problemen som rördenna diskriminering?Anf. 240 Statsrådet ():Herr talman! Vi är nog alla beredda att göra vårtyttersta för att tränga tillbaka denna fasansfulladiskriminering -- som är ett faktum. Vi har dessvärre inte lyckats tränga tillbaka dennadiskriminering, vilket jag sade i mitt svar. Detta ärdet dystra i sammanhanget, herr talman. Det härvisar hur oerhört viktiga MR-frågorna är. De måstebelysas, lyftas fram och strykas under i allasammanhang.Herr talman! Jag vill ytterligare en gång nämna nog når längst om man lyfter fram kvinnanstotala situation, dvs. att se till att kvinnanskapacitet, ställning och situation får en annanauktorisation än vad som ofta är fallet.Vi har kunnat se, som jag nämnde i mitt svar, attnär kvinnan får ta hand om pengar, får möjlighet attta lån, får stå för det administrativa ochorganisatoriska, inte är beroende eller behöver gåvia mannen, då inträffar något slags känsla avrespekt visavi kvinnan -- något som så småningomväxer fram och gör sig gällande. Jag tror att vi måstearbeta mer metodiskt på denna väg än vad vi hargjort tidigare.Anf. 241 ():Herr talman! Jag håller med i allt detbiståndsministern säger. Jag ser också attitydfrågansom ett stort problem. Men jag tror att om manskall lyckas i denna fråga måste man ha mannenmed sig. är han den som bromsarutvecklingen och hindrar möjligheten att lyfta framkvinnan i de olika projekten som finns i olikabiståndsländer.Är biståndsministern beredd att inomutvecklingssamarbetets ram ge stöd till en allmänutbildnings- och upplysningskampanj för att ändraattityderna gentemot kvinnan/flickan? Hur skulledet kunna göras? Kanske en arbetsgrupp behövertillsättas för att ta tag i frågan och arbeta fram enplan.Anf. 242 Statsrådet ():Herr talman! Jag är inte säker på att det behövsarbetsgrupper. Medvetandet finns ju i allra högstagrad hos oss. Vi är alltså inriktade på att verkligenförsöka hantera dessa uråldriga föreställningar ochtraditioner.Jag kan i all korthet ge ett exempel. är ettland som har nämnts här. Där har man sett till attkvinnor i lag om fyra har fått lära sig att hantera ettslags pumpar och att kunna reparera dem när de gårsönder. har de varit beroende av attmännen har hjälpt till medreparationerna. klarar kvinnorna av dettasjälva. Detta har naturligtvis gett många män aha-upplevelser. ''Va! Kvinnor klarar att reparera dessapumpar! ''Det går att på det ena området efter det andra visaatt när kvinnorna får sin chans får männen sitta vidsidan om och uppleva aha-känslor -- något som deborde ha fått sedan.Anf. 243 ():Herr talman! Jag håller med om det statsrådet harsagt. Det låter fint med de projekt sombiståndsministern talar om. Men det här är ändådroppar i havet. Vi vet att det här är ett oerhörtproblem och att kvinnans situation är ifrågasatt ochsvår. Det behövs massiva insatser. Det behövsordentliga planer för hur man skall arbeta medfrågan.Det behövs en attitydförändring på både hög ochlåg nivå. Jag tänker på FN, EG och vårt land. Dethär är en stor fråga där jag inte kan se något slutoch som är viktig att lösa -- om man vill arbeta medfrågan om mänskliga rättigheter.Överläggningen var härmed avslutad.40 § Svar på fråga 1992/93:668 omWienkonferensenAnf. 244 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig hur densvenska regeringen kommer att verka vidvärldskonferensen om de mänskliga rättigheterna iWien för att vinna gehör för det 10-punktsprogram som hartillsänt stats- och regeringschefer.Bakgrunden till generalförsamlingens beslut hösten1990 att anordna en världskonferens om mänskligarättigheter 1993 var de stora världspolitiskaförändringarna i och med kommunismens fall iÖsteuropa och det tidigare , och attdärmed konfrontationen mellan Öst och Väst hadeupphört och demokratins princip spred sig.Möjligheterna ansågs goda att gå in i ett nytt skedeav implementering av de regler som utarbetatsunder och att befästa MR-normernas universalitet.I förberedelseprocessen inför konferensen har docki stället för den förväntade nya samsynen på demänskliga rättigheterna skiljaktigheter mellan i-och i synen på grundläggande principerkommit . Rapporten från det regionala mötei som ägde rum till den 2april, till vilken hänvisar,reflekterar just detta, och jag delar helt den orosom uttrycker i sitt öppnabrev. Helt kort skulle jag kunna besvara frågan så:Regeringen verkar redan i linje med vad som sägs iAmnestys brev.Vid det avslutade sista mötet med denförberedande kommittén inför världskonferensenförhandlade man om ett utkast till slutdokumentför världskonferensen. Den svenska delegationenvid mötet verkade kraftigt för att inte endastrapporterna från de regionala mötena skulle utgöraunderlag för förhandlingarna utan även andrabidrag som lämnats under förberedelseprocessen.Det gällde t.ex. ett av generalsekreteraren framlagtutkast till slutdokument och ett bidrag frånAmnesty International. Ett annat viktigt bidrag varrapporten från ett möte i arrangerat av denordiska MR-instituten med deltagande från detnordiska NGO-samfundet, vilken insänts av denordiska regeringarna som ett officiellt bidrag tillvärldskonferensen. Denna rapport återspeglar sågott som samtliga av Amnestys 10 punkter.De flesta av de förslag som förs fram i det öppnabrevet ligger dessutom helt i linje med de förslagsom drivit i förhandlingarna eller förslagsom lagts fram av andra länder och som gettssvenskt stöd.Anf. 245 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret. Jagtycker att förberedelserna internationellt införkonferensen om mänskliga rättigheter ser oroandeut, om man utgår från de regionala konferensersom har hållits i olika delar av världen. En del avdessa konferenser har dessutom representerats aven befolkningsmajoritet -- jag tänker påkonferensen i . Där uttalade man attfrågan om mänskliga rättigheter är en internangelägenhet. Statsrådet och jag är överens om --det framgår också av svaret -- att detta inte skall fågenomslag på konferensen i om mänskligarättigheter.En annan uppfattning som har gjort sig gällande påandra regionala konferenser är att frågan ommänskliga rättigheter är en regional fråga. Dethoppas jag inte heller får något gehör påWienkonferensen. Själva grundtanken är ju attmänskliga rättigheter är universella.Jag tycker att de initiativ som med de övriganordiska regeringarna har tagit är bra. Där harAmnesty International, såvitt jag förstod av svaret,fått gehör för de flesta av sina tio punkter påaktionsprogrammet. Men frågan är också omkonferensen får som resultat att man flyttar frampositionerna när det gäller respekten för demänskliga rättigheterna. Det var ju som sagt intebara de nordiska länderna som agerade. Det äroerhört viktigt att det får genomslagskraft.Anf. 246 Statsrådet ():Herr talman! Jag skulle vilja erinra om att vi hade iSaltsjöbaden en , som jag ärövertygad om att är informerad om.Dit hade vi inviterat folk från olika delar av världeni deras egen kapacitet, alltså inte somrepresentanter för de länder som de kom ifrån. Vivar väldigt nöjda. Den samfällda uppfattningen varatt vi kom åtskilligt framåt. Under stillsamma, föratt inte säga ödmjuka, former kunde vi resonera omproblemen. På allt sätt kunde vi finna en lyhördhethos alla närvarande representanter.Man hade för sig, och jag trodde det själv, att detskulle gå bra med förberedelserna för i . Men sanningen är, precis somBertil Måbrink säger, att vi nästan pendlat mellanhopp och förtvivlan. Det är ingen hemlighet förnågon att vi var rädda för att viskulle behöva ställa in konferensen. Vi var räddaför att få uppleva att man bränner marken ochingenting uträttas.Nu tror jag att det skall gå någorlunda. Menfortsättningsvis skall man verkligen ha klart för sigatt motsättningarna finns där. Vad konferensen tillslut leder fram till vet förstås ingen, men jag villförsäkra att vi kommer att göra vårt yttersta. Vitycker att det här är så allvarligt, vilket ocksåframgick av svaret till . Vi harupprepat det gång efter annan, så där har vi ingadelade meningar: Detta är frågor som vi inte fårsvika, utan här skall vi gå i spetsen. Vi skall vara enspjutspets i dessa frågor.Vi skall göra vårt yttersta för att Wienkonferenseni juni kommer att lyckas.Anf. 247 ():Herr talman! Jag är helt överens med statsrådet omdet han säger.Det har lagts fram en rapport av FN om hursituationen ser ut när det gäller mänskligarättigheter. Det är tyvärr så ruskigt att brotten motmänskliga rättigheter har ökat runt om i världenenligt en undersökning för de första tre månadernaav 1993. Där finns en mängd brott uppradade.Under det första kvartalet rapporterades 5 000försvinnanden till FN, jämfört med 17 000 underhela och 16 1991.Visst är underutveckling, svält och fattigdom ocksåen fråga som naturligtvis måste lösas och som harmed mänskliga rättigheter att göra. Mendiktaturregimer runt om i världen skall inte krypabakom detta för att överskyla sina egna brott närdet gäller tortyr, försvinnanden osv. Detta hoppasjag blir klart markerat på Wienkonferensen.Överläggningen var härmed avslutad.41 § var på fråga 1992/93:669 omMapuchefolketAnf. 248 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig omregeringen kommer att ta upp frågan ommapucheindianernas ställning i under sinasamtal med president när denne inom kortbesöker Sverige.Innan jag besvarar frågan vill jag först erinra om attjag i ett interpellationssvar i årredogjorde för hur regeringen avser attuppmärksamma FN:s urbefolkningsår. Självfalletdelar jag uppfattning atturbefolkningsfrågorna bör uppmärksammas vidden kommande världskonferensen om demänskliga rättigheterna i i juni i år.I fråga om urbefolkning -- somhuvudsakligen utgörs av personer avmapucheursprung -- har Aylwinregeringen erkäntatt denna varit utsatt för olika slag avdiskriminering. Som ett led i sin politik attundanröja dessa orättvisor i har regeringenbl.a. tillsatt en särskild (), där syftet är attge bl.a. mapucheindianerna en möjlighet attpåverka och delta i frågor som berör dem.Regeringen avser också att upprätta en särskildmyndighet som skall tillvarata urbefolkningensintressen.Den chilenska regeringen har också för drygt ettoch lagt fram ett förslag ikongressen om en särskild ''indianlag''. Förslagetgodkändes så sent som för sedan ---- av den chilenska senaten.Om den av senaten något reviderade texten ocksågodkänns av deputeradekammaren väntas den nyalagen -- som innebär ett erkännande avurbefolkningens kultur -- kunna publiceras ochdärmed träda i kraft inom en månad.Chiles urbefolkningsorganisationer har i principslutit upp bakom regeringens reformplaner. -- Consejo de la Tierra -- har dock valtatt i konfrontation med regeringen ta till olagligamarkockupationer. I samband med en enligtmyndigheterna olaglig ockupation i oktober 1992arresterades 140 medlemmar av dennaorganisation. Samtliga 140 personer uppges förnärvarande befinna sig på fri fot i avvaktan pårättegång i första instans. Eftersom det chilenskadomstolsväsendet är oberoende från den politiskamakten, är det inte möjligt att förutse vilkapåföljder som kan förväntas. Enligt bedömningarsom den svenska ambassaden i tagit del avär det dock mycket möjligt att åtminstone flertaletav de åtalade kommer att slippa straffpåföljd ochatt endast ett fåtal av ockupanterna skulle riskeraatt dömas till mycket korta fängelsestraff.Den chilenska regeringen har i konkret handlingvisat att den erkänner att ursprungsbefolkningarnasproblem är viktiga och kräver särskilduppmärksamhet.Hittills vidtagna åtgärder vittnar dessutom om attregeringen avser att behandla dessa problem på ettgrundligt, seriöst och långsiktigt sätt.Som svar på fråga om regeringenkommer att ta upp frågan om mapucheindianernasställning i i sina samtal med president därför sägas att regeringen i princip inte hyseranledning att ifrågasätta den chilenska regeringensambition att åstadkomma en förbättring avmapucheindianernas ställning i . Emellertidutgår jag från att även frågan om urbefolkningenssituation kommer att beröras i anslutning till en merallmän diskussion om den i och för sig positivautvecklingen beträffande de mänskligarättigheterna i efter återgången till demokrati1990.Anf. 249 ():Herr talman! Mapuche betyder jordens folk.Jorden är det centrala för mapucheindianerna iChile. Deras organisation, Consejo de la Tierra,som biståndsministern och ministern för mänskligarättigheter nämner i svaret, har kämpat för attmapucheindianerna skall återfå sin jord.Jag vill tacka statsrådet för svaret påmin fråga. Men även om jag fått betydligt merpositiva besked än vad som förut har lämnats pådetta område finns det anledning till oro.Mapucheindianernas ledare besökte hade ett hotom fängelsestraff på 5--som väntade honom.Det är positivt att de åtalade nu befinner sig på frifot. Det är också positivt att senaten nu är i gångmed att stifta indianlagen. Men vi har ännu inte settatt det blir följden. Vi vet att det finns andra hot,som exempelvis dammbygget vid Bio-Bioflodenvilket skulle hota att lägga sju indianbyar undervatten och därigenom ödelägga dessa om det skullesättas igång med full kraft.Det finns enligt mitt förmenande all anledning attvid president besök i ta upp fråganom urbefolkningens situation i , just därför attSverige med kraft i många andra sammanhanghävdar just urbefolkningars rätt till sin jord ochrätten att leva.Jag vill också nämna att jag hade ytterligare enfråga, som har kommit bort i hanteringen, vilkenhandlade om de politiska fångarna i Chile.Eftersom ministern just nämner de mänskligarättigheterna vill jag säga att detta problem inte ärlöst i . Jag undrar därför om vidpresident besök ocksåkommer att ta upp frågan om de politiska fångarnassituation.Anf. 250 Statsrådet ():Herr talman! En av de första åtgärderna för dennya regeringen var att utse en nationell kommissionmed uppgift att verka för sanning och nationellförsoning. När kommissionen i mars 1991presenterade sina slutsatser, konstaterades enligten Amnestyrapport att ett stort antal namngivnamapucheindianer -- jag tror att det var ca 2 000 --hade dödats eller försvunnit.Vidare finns den andra gruppen, politiskafångarna, som tog upp. Jag kansäga att redan under ett besök som jag gjorde iChile -- jag kommer inte riktigt ihåg när det var,men det kanske var -- tog jag uppfrågan med ministrarna där.Det har varit och är fortfarande så att dereaktionära krafterna och den tidigare regimen harförsvårat mycket för Aylwinregimen att ta itu meddessa problem. Man har en lagstiftning som, så attsäga, har sett till att de finns kvar. Detta är jagövertygad om att är förtrogen med.Dessutom är det naturligtvis så, att det även blandpolitiska fångar finns anledning att göra ordentligaundersökningar, därför att det är klart att det ävenbland politiska fångar finns kriminalitet som maninte bara i ett huj kan bortse från. Men jag vet ändåatt regimen Aylwin är inriktad på att så att sägastäda undan detta, eftersom man inte vill visa uppinför världssamfundet att man har några fläckarkvar. Man är därför mån om att reda ut dessaförhållanden så snabbt som möjligt. Lång tid hardet tagit, men inriktningen är ändå klar.Anf. 251 ():Herr talman! och jag kan varaöverens om att inriktningen på den demokratisktvalda regeringen i är riktig och att mansträvar efter att åstadkomma en verklig demokrati.Men jag menar att frågan omursprungsbefolkningen måste tas upp när derasstatsmän träffar andra regeringar, och i det härfallet den . Jag menar också attfrågan om politiska fångar inte är ett avslutatkapitel i . och jag diskuteradeden frågan här i kammaren.Det har lyckligtvis gått framåt. Det finns i dagungefär 25--27 politiska fångar kvar, men de finnsdock kvar. Jag vill nämna en, . Det är en kvinna som sitter ifängelse och som skulle ha fått dom och eventuellbenådning , men som fortfarande inte harfått det. Det finns fler exempel på fångar som intehar dömts.Jag vill upprepa frågan: Kommer ministern attförsöka ta upp de här frågorna vid presidentAylwins besök ? Det är oerhörtväsentligt att man tar upp frågan om de mänskligarättigheterna.Anf. 252 Statsrådet ():Herr talman! Jag tycker att vi måste ändå något merän vad gör fästa oss vid deansträngningar som Aylwinregimen har gjort ochgör. Man har ju stått maktlös inför den straffrihetsom ju är en följd av att man inte lyckades upphäva1978 års amnestilag, som omfattar samtligatjänstemäns övergrepp --1978.Regeringen har också förgäves försökt att vinnamajoritet i senaten för en mer omfattandereformering av domstolsväsendet och enbegränsning av de militära domstolarnas mandat.Vi vet att president på område efter områdehar fått kämpa emot det som redan var etableratoch som den tidigare regimen såg till att man kundefå att fortleva. Men dialogen finns där och denkommer fortsättningsvis att finnas. Chilenarna ärmycket väl underkunniga om vad vi tycker i dessafrågor. Det finns naturligtvis ingen som helstanledning att tro att vi kommer att tystna.Anf. 253 ():Herr talman! När och jag diskuteradeden här frågan sade : Våldoch tortyr skall naturligtvis aldrig accepteras. Vardet än förekommer skall det självfallet fördömas,och det med kraft.Även om vi känner till de svårigheter som dendemokratiskt valda regimen har i -- vi vet har att kämpa mot reaktionära militärer sommotarbetar demokratiseringsprocessen -- är detändå vår plikt att ta upp dessa frågor.Jag vill skicka med statsrådet de här namnen ochjag vill påminna om att det finns Amnestyrapportersom visar förekomsten av tortyr och övergrepp,både mot politiska fångar i allmänhet och mot demapucheindianer som har stått inför rätta, vilkaenligt mitt förmenande är orätt anklagade.Anf. 254 Statsrådet ():Herr talman! Jag vill gärna ha sagt att jag stårlika starkt bakom det uttalande som citerades somjag gjorde då.