prot · GH0916 · 1993-10-27 00:00:00 — Fram t.o.m.1976 bar kapitlet i lagstiftningen rubriken: Omämbetsbrott.Utskottsmajoriteten avstyrker igen, liksom hösten1992, Ny demokratis motion om att återinföra detfulla ämbetsmannaansvaret, med hänvisning till enkommande översyn av tjänstefelsparagrafen. Denbör, som det heter, inte föregripas.Den nuvarande ordningen, som genomfördes ,är i en jämförelse ett steg i rätt riktning. Men föratt upprätta det fulla ämbetsmannaansvaret måsteman gå tillbaka till den ordning som gällde innanämbetsmannareformen genomfördes 1976.Interneringsstraffets avskaffande den 1 juli 1981anser många och på området kunniga och erfarnaexperter vara ett förhastat beslut. Resultatet harblivit att personer som gjort sig skyldiga till grovabrott försätts på fri fot, trots att en uppenbaråterfallsrisk föreligger.I samband med att interneringsstraffet avskaffadesanförde justitieutskottet att åtskilliga invändningarav såväl principiell som praktisk natur kunde riktasmot straffet. Bl.a. påtalades att den dömdeunderkastades ett fängelsestraff, som inte frånbörjan har bestämts av domstol och som därmedinte sätts i omedelbar relation till den gärning somär aktuell.Utskottsmajoriteten har alltjämt dennauppfattning och hänvisar tillStraffsystemkommitténs uppdrag, som omfattarfrågor såväl om betydelsen av återfall som omvillkorlig frigivning. Någon anledning att föregripautredningens arbete finns inte.Principerna om fakultativ villkorlig frigivning, somdiskuteras i dessa sammanhang, är väl i så fall enlogisk kullerbytta om man nu skall tala omprinciper.För att komma till rätta med problematiken borderegeringen överväga att ge Straffsystemkommitténutvidgade direktiv att diskuterainterneringsstraffets återinförande. Detta vore ennaturlig följd av att strafflagarna anpassas till deförhållanden som råder ute i samhället.Beträffande kravet på straffskärpningar förutländska gärningsmän är bakgrunden den att det irättstillämpningen uppmärksammats fall därutländsk gärningsman bedömts annorlunda änsvensk gärningsman. I de fallen har det åberopatsatt mildare regler eller normer anses gälla igärningsmannens hemland.Visserligen har resultatet inte blivit frihet frånstraff, men i stället uppenbart mildare straff. I defall där rättstillämpningen har fått detta resultat harkraftig kritik kommit från många håll. Mot dennabakgrund är det motiverat att grundregeln omtillämpligheten av svensk lag på utlännings brott iSverige kompletteras med en uttrycklig regel omlikhet inför lagen beträffande såväl straffbarhetsom straffmätning. Detta skulle kunna komma tilluttryck i 29 kap. . Åtgärden skulle geen klar och viktig signal till utlänningar somuppehåller sig i vårt land, en allmänpreventivsignal.I sammanhanget vill jag tillägga följande om etniskdiskriminering. Negativ sådan är förkastlig ochäven straffbar som olaga diskriminering. Positivdiskriminering, som innebär att en etnisk grupp fårförmåner som inte tillkommer andra grupper, är enfelaktig metod som skapar etniska motsättningar.En nationalneutral lagstiftning och rättstillämpningi dessa rättsfall utgör ett viktigt bidrag tillinternationell tolerans.Förhoppningsvis skulle man kunna dämpa denfrämlingsfientlighet som finns i vårt samhälle ochvars ursprung bl.a. är denna brist irättstillämpningen vid svenska domstolar.Herr talman! Avslutningsvis vill jag framhållaallmänpreventionens betydelse irättstillämpningen. 1 kap. 7 § vart.o.m. 1989 en portalparagraf, vars grundläggandemotiv var allmän laglydnad. Den kritik somframfördes var att den dåvarandeFängelsestraffkommittén tillmättpreventionsteorierna en alltför begränsad roll viddomstolarnas beslutsfattande.Kommittén ansåg att de allmänpreventiva skälenstred mot likhet inför lagen. Men hur har det blivit?Vem vågar påstå att nuvarande ordning har gagnatlikhet inför lagen? Ge mig i så fall ett exempel pådetta. Jag vill påstå att inkonsekvensen har ökat.Utskottsmajoriteten vidhåller uppfattningen attbrottsbalkens bestämmelser om straffmätning ochpåföljdsval ger domstolarna möjlighet att itillräcklig utsträckning beakta allmänpreventivahänsyn.Förut var allmänpreventionen, som sagt, enportalparagraf i . Den genomsyradedärmed all lagstiftning på området, att vidpåföljden väga in allmänpreventivt tänkande. Denpåverkade också tänkandet på andra rättsområden.Om man gör en konsekvensanalys avbrottsutvecklingen, är denna stigande och kommeratt stiga ytterligare. Rent allmänt verkar det som attsamhället håller på att tappa greppet omutvecklingen.Därför är det nödvändigt att man återinförallmänpreventionens grundläggande betydelse ilagstiftningen så, att den åter sätter sig i ryggradenhos alla beslutsfattare med syftet att man skalliaktta ett allmänpreventivt tänkande inom deträttsvårdande myndighetsutövandet.Herr talman! Givetvis står Ny demokrati bakomsamtliga reservationer, men för att spara tid yrkarjag endast bifall till reservationerna 2, 5 och 6, somär fogade till justitieutskottets betänkande1993/94:JuU2.Anf. 166 ():Herr talman! I detta betänkande behandlarjustitieutskottet 20 motioner från den allmännamotionstiden . Motionerna spänner över ett vittstraffrättsligt fält.Utskottets majoritet hemställer om avslag påsamtliga motionsyrkanden, i huvudsak medhänvisning till pågående utrednings- ochberedningsarbete. Jag är glad att kunna säga att detförhållandet att man har tillsatt en utredningnumera inte innebär att man har låst ellercementerat en fråga . Arbetet pågår förhögtryck. De kommittéer som den borgerligaregeringen har tillsatt har genomgående fått kortatider inom vilka arbetet skall vara slutfört. Denstrida strömmen av propositioner frånJustitiedepartementet under de senaste veckornatalar också sitt tydliga språk.I reservation 3 återkommer socialdemokraternanästan ordagrant till frågor som behandlades avdenna kammare och som dålämnades utan bifall. Utskottets majoritet anser atttiden fortfarande inte är mogen för den översyn avden samlade straffrättsliga lagstiftningen somsocialdemokraterna efterlyser. Det är ju, somframhålls i reservationen, viktigt attkriminalpolitiken inte kännetecknas av ryckighetoch kortsiktiga hänsyn.Ett omfattande reformarbete bedrevs . Det pågår ett omfattande utredningsarbeteäven , och ett antal betydelsefulla lagändringarsom initierats och beslutats sedan den borgerligaregeringen tillträdde har trätt i kraft.Det mest omfattande utredningsuppdraget har ju --som påpekade --fått. Den skall redovisa sinaförslag före utgången av . ligger redan nu attöverväga mycket av det som socialdemokraternaefterlyser. Låt allt detta sätta sig, ,innan vi börjar att fundera på hur vi skall gå vidare.Annars är det risk för att vi får just den ryckighetsom socialdemokraterna säger sig vilja undvika.Även de fem reservationerna från Ny demokratisiktar i huvudsak på att slå in öppna dörrar. Ävenbeträffande dem avstyrker utskottetmotionsyrkandena, eftersom de i huvudsak fåranses vara tillgodosedda.Vad avser reservation 4 om interneringsstraffet, ärdet min uppgift som företrädare förutskottsmajoriteten att hänvisa till attStraffsystemkommittén har till uppgift att se översåväl frågan om betydelsen av återfall i brott somfrågan om frigivning från fängelse. Det finns ingetskäl att göra några tillkännagivanden till regeringenförrän vi vet var utredningen slutligen landar i dessafrågor.Som företrädare för Moderata samlingspartiet villjag gärna framhålla att jag känner viss sympati fördet som här har anfört. Jag tror att detvar ett misstag av att avskaffainterneringsstraffet och på så sätt avhända sigmöjligheten att för erforderlig tid skydda samhälletmot dem som gör sig skyldiga till grova och mångavåldsbrott eller mot de yrkeskriminella, som stårför en stor del av tillgreppsbrottsligheten.Våldskommissionen är inne på liknandetankegångar i sitt slutbetänkande Våld ochbrottsoffer, även om den talar om längrefängelsestraff för dessa kategorier och inte ominternering.I vårt grannland har man kvar dentidsobestämda påföljden förvaring. I Danmarkanvänder man sig också i betydande utsträckning avkemisk kastrering som behandlingsmetod förfarliga återfallsvåldtäktsmän. Sådan behandling ärnaturligtvis frivillig. Läkaren befinner sigemellertid i ett mycket bättre förhandlingsläge änvad hans svenske kollega skulle göra, tack vareförvaringsstraffet. Den dömde får välja mellan attunderkasta sig behandling och kunna påräknavillkorlig frigivning efter 6--18 månader eller attavböja behandling och sitta inne i 6--. Jag troratt vi har mycket att lära av på dennapunkt.Tiden är inte mogen för att nu krävainterneringsstraffets återinförande. Debatten böremellertid hållas levande, och vi får säkertanledning att återkomma till denna fråga. Det är viskyldiga dem som har blivit offer för dessavåldsmän eller som riskerar att bli offer för dem.Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottetshemställan och avslag på samtliga reservationer.Anf. 167 ():Herr talman! Bara några kommentarer tillutskottsmajoritetens talesman. Hon hänvisar tillStraffsystemkommitténs uppdrag och direktiv närhon vill avslå den socialdemokratiskareservationen. har fått iuppdrag att i första hand se över påföljdsreglernaoch att skapa ett mer enhetligt och struktureratsystem för påföljdsreglerna i strafflagstiftningen.Straffsystemkommitténs uppdrag är inte att titta påstrafflagarnas systematik, gärningsbeskrivningar,förhållandet mellan ochspecialstraffrätten. Jag tycker att det är en brist,även om utskottsmajoritetens talesman inte tyckerdet, att inte har fått detuppdraget och att man inte nu sätter igång ett utredningsarbete eller i vart fall ettförberedande utredningsarbete, så att vi någongång i början av nästa sekel kan få en modernbrottsbalk som avspeglar nutida värderingar. Denbrottsbalk som vi har avspeglar inte devärderingar som gäller . Brottsbalkentillkom 1962 och hade föregåtts av ettberedningsarbete som sträcker sig några årtiondentillbaka.Det är alldeles klart att inte ärden centrala straffrätten. Specialstraffrättenbetyder så mycket mer eller i vart fall lika mycketsom . Antalet fängelsedömda förtrafiknykterhetsbrott, narkotikabrott ochskattebrott är sammantaget ungefär lika stort somantalet dömda enligt regler.Det är av stor betydelse att det utredningsarbetetnu startar. Det är inte fråga om ryckighet, därför attom vi skall ha en modern strafflagstiftning i börjanav nästa sekel, måste utredningsarbetet starta nu.Anf. 168 ():Herr talman! påpekade i sittinledningsanförande att förberedelsearbetet förbrottsbalken hade pågått i flera decennier.Straffsystemkommittén har visserligen inte tilluppgift att göra denna översyn av denspecialstraffrättsliga lagstiftningen eller att funderaöver om den skall inkorporeras i ,vilket är en tanke som jag i och för sig kansympatisera med. Men den har ett annat mycketomfattande uppdrag, bl.a. det som efterlyses ireservationen vad gäller att utveckla alternativapåföljder till fängelsestraff och att utvecklapåföljderna samhällstjänst och kontraktsvård ochatt utöka användningen av böter m.m.Det har aldrig pågått ett så intensivtlagstiftningsoch beredningsarbete på detta områdesom det gör just . Det finns inte kapacitet attutreda allting på en gång. Det finns risk för att detuppstår litet kaos i lagstiftningsarbetet. Vi måstenog försöka att koncentrera oss på några storafrågor i taget.Vi hade strafflag som stod sig i ungefär . Det var säkert fäders förhoppningatt den skulle stå sig något längre än . har inte påstått att brottsbalkenuppvisar några egentliga sakliga brister, utan såvittjag har förstått är det mer fråga om metod,systematik och liknande. Detta har vi frånutskottsmajoritetens sida inte ansett varatillräckligt angeläget just nu.Anf. 169 ():Herr talman! Jag konstaterar att ChristelAnderberg säger att tiden inte är mogen just nu.Jag vill fråga om när hon troratt tiden är mogen för att starta detta arbete som äroerhört omfattande. Det är inte bara fråga om attkanske lyfta in centrala specialstraffrättsligabestämmelser i och att lyfta ut vissastraffregler som spelar en mindre roll i dagensmoderna samhälle. Jag tror att det också är frågaom att titta på enskilda gärningsbeskrivningar, såatt de bättre återspeglar nutida värderingar. Dettaär ett synnerligen omfattande arbete som kanskeinte bara kräver ett parlamentarisktkommittéarbete utan också ett förberedande arbetei form av en juristkommission eller liknande.Skall man i början av nästa sekel ha en modernbrottsbalk med en modern straffrättslagstiftning, ärdet nog dags att i en eller annan formstarta arbetet med denna. Vi har inte heller ireservationen bundit oss vid någon form, utan vihar sagt att regeringen bör kunna ta ställning till ivilken form det arbetet skall bedrivas.Jag har en fråga till medanledning av hennes huvudanförande. ChristelAnderberg ägnade en stor del av anförandet åt attplädera för interneringsstraffets återinförande. Ärdet och inte bara ChristelAnderbergs uppfattning att vi nu bör återinförainterneringsstraffet i svensk lagstiftning?Anf. 170 ():Herr talman! Jag tror att det kanske är riktigt somLars-Erik säger, att tiden snart är mogen föratt göra en mer omfattande systematisk genomgångav . Det enda utskottsmajoriteten harsagt är att den inte anser tiden vara mogen just nu.Man vill avvakta att skall bliklar med sitt arbete, vilket skall ske redan föreutgången av nästa år.Vad gäller interneringsstraffet sade jag i mittanförande att jag som företrädare för Moderatasamlingspartiet -- alltså inte som privatperson --kände viss sympati för Ny demokratis yrkande i dendelen. Vi anser att det möjligen har varit ett misstagatt samhället har avhänt sig detta instrument. Föratt upprepa mig sade jag däremot avslutningsvis atttiden inte nu är mogen för att diskuterainterneringsstraffet, men att debatten på det härområdet bör hållas levande. Detta står jag för.Anf. 171 ():Herr talman! Jag tolkar det sistnämnda så, attModeraterna anser att interneringsstraffet skallåterinföras, men inte just nu därför att tiden inte ärriktigt mogen. säger att tideninte heller är mogen för att göra en översyn avstraffrätten. Detta har jag hört förut, nämligen förett år sedan då vi debatterade samma fråga. Jag harlovat att Socialdemokraterna skall återkomma meddetta krav under allmänna motionstiden. arbete skall vara klart islutet av kanske tiden kommer att varamogen för att ta ställning för ett sådantutredningsarbete när vi nästa gång diskuterarfrågan i kammaren.Anf. 172 ()replik:Herr talman! Jag sade att vi anser att frågorna ominternering eller motsvarande bör diskuteras. Enframtida utformning av livstidsstraffet måste juofrånkomligen också komma in i den diskussionen.Låt mig citera slutbetänkandeVålds- och brottsoffer, s. 96: Den stora mängden avvanliga människor skall inte behöva avstå fråntrygghet och livskvalitet av hänsyn till envåldsverkare.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )19 § Övergrepp på kvinnor och barnFöredrogsjustitieutskottets betänkande1993/94:JuU3 Övergrepp på kvinnor och barn.Anf. 173 ():Herr talman! Vi skall nu behandla justitieutskottetsbetänkande JuU3. Det är egentligen ett enigtbetänkande, men trots detta har flera talare anmältsig. Jag har tolkat det som att det finns ett stortengagemang i frågor som rör övergrepp motkvinnor och barn.Opinionsbildning och ett starkt engagemang hargjort att mycket har hänt när det gäller att skapanya regler och att skärpa befintliga regler till skyddför utsatta kvinnor.Även när det gäller förebyggande åtgärder harmycket hänt på det här området. Jag tänkte att jagkort skulle nämna något av allt det som har gjorts.Lokala kvinnojourer har vuxit fram över helalandet, och har de fått väsentligtutökade resurser från det allmänna.År 1989 tillsattes inom enarbetsgrupp som skulle arbeta med frågor om våldmot kvinnor, och den arbetsgruppen har också tagitfram ett åtgärdsprogram.Landstingsförbundet initierade sedanen kampanj inom sjukvården som gick undernamnet Vården mot våld.På i pågår ettprojekt, som går under namnet Omhändertagandevid kvinnomisshandel.Socialstyrelsen har fått medel att utveckla modellerför ett bättre samarbete mellan myndigheter inomrättsväsendet.I det här sammanhanget tycker jag också att manskall nämna projektet om våld mot handikappadeflickor och kvinnor.Information om rättigheter och möjligheter förutsatta kvinnor har tagits fram av olikarättsvårdande myndigheter, såvälRikspolisstyrelsen, ochBRÅ som ochKriminalvårdsstyrelsen, allt för att skydda, stöttaoch råda utsatta kvinnor.Den 1 juli 1991 inrättades dessutom en professurmed inriktning på frågor som rör våld mot kvinnor.Jag vill också lyfta fram en del av det som hänt ijustitieutskottet . Där har vi beslutatom en lagstiftning som ger utsatta kvinnor rätt tillmålsägandebiträde, och ytterligare förbättringar ärpå gång när det gäller målsägandebiträde, och dåframför allt för kvinnor som utsatts för brottutomlands.Besöksförbudslagen har tillkommit, och den hardessutom hunnit förbättras en gång.Den 1 juli 1992 infördes förändringar i fråga omvissa sexualbrott. Syftet med de ändringarna harvarit att stärka skyddet för barn och ungdomar motatt bli sexuellt utnyttjade och att istrafflagstiftningen markera allvaret i sexuellaövergrepp. ven skärptes straffenför ett antal vålds- och sexualbrott i samma syfte.Vidare har brottsskadelagen utvidgats för att gemöjligheter till ersättning för lidande ochkränkning, och även på det här området finnsnumera ytterligare förslag som utvidgarmöjligheterna till ersättning.I justitieutskottet har vi också av regeringen beställtett förslag om förlängd preskriptionstid försexualbrott mot barn, och dessutom pågår idepartementet ett arbete som syftar till en utvidgadkriminalisering av barnpornografibrott.Jag vill också nämna att vi i justitieutskottet hartagit initiativ till att frågan om kriminalisering avprostitutionen skall utredas, och statsrådet har tillsatt en särskild utredare för attgöra en översyn av samhällets åtgärder motprostitutionen.Regeringen har dessutom tillsatt en kommissionom våld mot kvinnor, som jag har fått förtroendetatt vara ordförande i. Vår uppgift är att göra enöversyn av frågor som rör våld mot kvinnor ochföreslå åtgärder för att motverka sådant våld.Slutligen tycker jag att det förtjänar att nämnas atten försöksverksamhet med livvaktsskydd nyligenhar avslutats och att den verksamheten samtidigthar lett till att polisen har tagit fram en särskildlarmutrustning, vilken utlånas till hotade kvinnor.Rikspolisstyrelsen har gjort en utvärdering av denhär verksamheten, och man föreslår att den skallpermanentas.Jag har velat göra den här genomgången för att visaatt det just på det här området har hänt väldigtmycket och att det har skett en helt otroligutveckling bara under loppet av några få år.Jag kanske skulle avsluta med att säga att jagnaturligtvis yrkar bifall till utskottets hemställan ijustitieutskottets betänkande nr 3.Anf. 174 ():Herr talman! Socialdemokraterna har i januari i årfört fram krav i motioner om en samlad översyn avsamhällets insatser vad gäller våld mot kvinnor ochföreslagit en rad åtgärder för att motverka sådantvåld. Vi har också föreslagit att en kommissionborde inrättas, kring vilken organisationer,folkrörelser och experter kunde samlas för attinitiera forskning och åtgärder samt mobilisera enbred opinion mot våldet.Nu har en särskild kommission tillsatts undersommaren. Vi kan konstatera att vi har blivithörsammade, och vi ser med tillfredsställelse på attkommissionen fått till uppgift att göra en samladöversyn utifrån ett kvinnoperspektiv.Kommissionen kan bli det breda, övergripandeorgan som kan belysa alla aspekter av detsexualiserade våldet och föreslå de åtgärder somkrävs för att förbättra kvinnors situation isamhället.Trots en rad åtgärder bl.a. på lagstiftningensområde förekommer våld mot kvinnor i allt störreutsträckning. De anmälda brotten som gäller våldmot kvinnor har ökat. Antalet anmälda sexualbrottökade jämfört med 1991.Antalet anmälningar om misshandelsbrott ökadeunder . Det anmäldes nära16 000 misshandelsbrott riktade mot kvinnor 1992.Troligen är den faktiska brottsligheten mycketstörre. Olika offerundersökningar tyder på att detfaktiska våldet är så stort som detregistrerade.Det dolda, osynliga våldet är svårt att komma åt.Det är fråga om de övergrepp som huvudsakligensker i hemmet. Här finns mycket stora mörkertal.En stor del av våldet i samhället är knutet tillmissbruk. En majoritet av gärningsmännen ochäven en del av offren är alkoholpåverkade vidbrottstillfället. En satsning på rehabilitering ochvård, i motsats till de besparingar inom det härområdet som görs, skulle ge en bättreutgångspunkt för att motverka våldet. Kvinnor somlever i eller i närheten av missbruksmiljöer kräveralldeles särskilt stöd för att känna sig trygga. Detvittnas ofta om hur små kvinnors möjligheter -- ipraktiken -- är att bryta upp från en våldsmiljö, hurberoendeställning och rädsla försvårar.Det krävs förstärkning av samhällets resurser på enrad områden inom det sociala. Det gällerfamiljerådgivning, kvinnohälsovården behöverbyggas ut, och stöd behövs till kvinnojourer ochandra organisationer som stöder kvinnor.Det har vidtagits en rad olika åtgärder för att stödadem som utsatts för brott och lindra deras skador.Det har varit fråga om ändringar i lagstiftningen,vilket också redogjorde för, olikaomhändertagandeprojekt, utveckling av samarbetemellan myndigheter och stöd för utbildning av olikayrkeskategorier. Likaså har det bedrivits en ganskaomfattande forskning när det gäller kvinnor ochvåld. Men allt detta måste utvärderas ochsamordnas, så att de samlade kunskaperna ocherfarenheterna kan ge ett resultat: att våldetminskar.Grunden måste vara att motverka att våld uppstår,och insatserna måste främst inriktas mot attförebygga brott. Min förhoppning är attkommissionen initierar en vidare forskning kringvarför våld uppstår och hur det utvecklas.Herr talman! Våld och övergrepp mot kvinnor ärallvarliga uttryck för bristande jämställdhet. En radolika förhållanden i samhället måste angripas, bl.a.maktfördelningen. Mera kraftfulla åtgärder behövsför att motverka den förnedrande kvinnosyn somförmedlas av kommersiella skrifter. En av deviktigaste uppgifterna är ett långsiktigtupplysnings- och attitydförändringsarbete.Skolan har i det här sammanhanget en alldelessärskild uppgift att ge unga flickor och pojkarkunskaper som ökar förutsättningarna för att desenare i livet skall kunna utveckla jämställdarelationer där inte män använder våld i syfte attupprätthålla traditionella mans- och kvinnoroller.Det krävs en fördjupad undervisning isamlevnadsfrågor om kvinnors och mäns roller isamhälle, arbetsliv och familj.Samlevnadsundervisning borde vara obligatoriskpå såväl grund- som gymnasieskola, inte bara inomutbildningen till yrken som rör vård och omsorg.Herr talman! Jag ser fram emot att följa arbetet ikommissionen. Naturligtvis är förväntningarnastora, eftersom i stort sett allt har hänskjutits tillden här kommissionen. Jag hoppas att man nuutifrån en helhetssyn kan ge förslag till åtgärderinom alla de områden som behöver samverka föratt motverka våldet.Också jag yrkar bifall till hemställan ijustitieutskottets betänkande.Anf. 175 () replik:Herr talman! Trots att det har hänt väldigt mycketpå lagstiftningens område ärdet beklämmande -- på den punkten håller jag medBirthe Sörestedt -- att framför allt det sexualiseradevåldet ökar och att det synes vara allt fler barn somutsätts för övergrepp.Oavsett om det är fråga om en störreanmälningsbenägenhet eller om antalet brott ökarså är antalet brott alldeles för stort i Sverige.Väldigt mycket återstår att göra här. Då det gällerVåldskommissionen är det riktigt, som BirtheSörestedt säger, att kommissionen på alla tänkbaraområden har fått i uppdrag att försöka ta framförslag till åtgärder. Det gäller samhällstjänstenmen också hälsooch sjukvården, rättsväsendet,utbildningsväsendet m.m.Jag hoppas att vi i alla fall hjälpligt skall kommaytterligare en bit på vägen mot en minskning av detvåld som förekommer i samhället och som är riktatjust mot kvinnor och barn.Anf. 176 () replik:Herr talman!