prot · GH0934 · 1993-12-01 00:00:00 — Det är just detta som ärpoängen med hela lagförslaget: offentliga medel,skattebetalarnas medel, som hanteras avförtroendevalda måste kunna kontrolleras avmedborgarna i kommunen. Det är därför vi fattardet här beslutet. Då kan inte just bostadsföretagenutgöra något frälse. När uppgifterna kan vara tillmen för innehavaren av bostaden eller för dessnärmaste, kan man sekretessbelägga uppgifterna.Detta finns det möjligheter till.Anf. 75 () replik:Herr talman! Jag uppfattar inte att den härdiskussionen om offentlighet har igångsattsberoende på verksamheter som traditionellt ochlämpligen drivs i bolagsform. Jag tror att de allraflesta här är ense om att bostadsförsörjning i denform som de kommunala bostadsföretagen utgör ärlämpad för bolagsform. tordevara ensam här i kammaren om att tycka att sådanverksamhet antingen inte hör hemma ikommunernas ansvarssfär eller helt skall föras övertill traditionell verksamhet.Vad jag har varit orolig för är att man, när man skalllösa ett problem, problemet med bolagisering avtraditionell drift, söker lösa problemsom de facto inte är problem. Jag upplever attoffentlighetsprincipen är så viktig att den inte fårkomma i vanrykte. Det är angeläget att vi värnarden. Det är inga dumskallar som har lagtupp riktlinjerna för de kommunala bolagen. Manhar tittat på de traditionellt kommunala bolagen,såsom kommunala bostadsföretag, och funnit attdet är lämpligt att inte ha exakt sammaoffentlighetsregler. måste man vidga synsättetdärför att annan verksamhet skall ingå.Det har anfört som motiv för detstarka behovet av insyn är skattefinansiering. Ändågör ni ingenting när det gäller kommunala skolor,barnomsorg och liknande. Jag tror att det är viktigtatt man ser på sakens karaktär och inte är såövernitisk som regeringen har varit i det här fallet.Vi skall vara rädda om offentlighetsprincipen, menvi skall så rädda om den att den inte uppfattas somtillämpad på fel verksamhetsområden och att deninte snedvrider konkurrensen.Det finns, , t.o.m. en risk för attbolagen får verkliga svårigheter och att det ytterstkänns jobbigt för hyresgästerna. Är inte det braonödigt?Anf. 76 () replik:Herr talman! Offentlighetsprincipen är så viktig attden inte får råka i vanrykte, säger håller helt med henne. Sedan tar hon upp enlång rad problem som kommunerna råkar ut för närde driver kommunala bostadsföretag. Om det nufaktiskt är så att offentlig insyn i kommunalabostadsföretag innebär en så uppenbar nackdel attdet inte går att driva verksamheten vidare, är svaretmycket klart: Då skall inte kommunerna driva denverksamheten. Då passar den bäst i en privatverksamhet. verksamhet skall varaöppen för insyn och kontroll när det gällermedborgarnas pengar.Det här är inte det enda exemplet på att den härtypen av företag är svåra att hantera i kommunalregi, därför att det blir ständiga konflikter, t.ex.lojalitetskonflikter, i de kommunala bolagen. Då ärdet uppenbart så att den verksamhet somkommunerna inte kan driva i full insyn och underfull kontroll av medborgarna skall inte hellerkommunerna driva. Det är mycket enkelt.Anf. 77 () replik:Herr talman! andra inlägg gjordeatt jag litet klarare förstår motiven bakompassionen att till varje pris försvåra deallmännyttiga företagens konkurrenskraft. Om detinte är lämpligt, sådan bostadsmarknaden är, att hainsyn i varje enskild fråga, då skall verksamhetendrivas privat.Är det ändå inte så, , att det ärviktigt för bostadsmarknaden, för en sundhyressättning, för många svaga grupper och förregionalpolitiska ambitioner att det finns starka ochväl fungerande kommunala bostadsföretag? De äroch har varit något av grundbultarna i den socialabostadspolitiken i Sverige.Detta är naturligtvis ingen jättefråga. Jag uppleverinte att den kommer att äventyra de kommunalabostadsföretagens ställning. Men jag tycker attdetta är en dum och onödig klåfingrighet. Det kaninte vara viktigt, , att uppgifter omhyresgäster som bor i allmännyttan kan lämnas ut.Det har ingen betydelse för skattebetalarna. Detkan inte vara viktigt att uppgifter om vilka som harsökt en tjänst hos det kommunala bostadsföretagetkan publiceras i ortstidningen dagen därpå.Det viktiga är i stället frågan om skattebetalarnasrisker när det gäller borgensåtaganden ochliknande, företagens inriktning osv. Dessauppgifter har man redan full tillgång till.Som sagt, , detta är inte enavgörande fråga för de kommunalabostadsföretagen, men det handlar om en onödigklåfingrighet, och det har jag velat peka på införkammaren. Det har jag gjort mot bakgrund av attjag är rädd om de kommunala bostadsföretagen.Till skillnad från anser jag att deär utomordentligt viktiga. Jag är även rädd omoffentlighetsprincipen. Jag varken vill eller tyckeratt den skall komma i vanrykte.Anf. 78 Civilminister ():Herr talman! Det är en viktig reform som riksdageni dag skall besluta om. Regeringens förslag tillvidgad offentlighet för handlingar hos dekommunala företagen innebär att medborgarnasmöjlighet till insyn ökar.Som vi redan här har hört har dekommunala företagen kommit attbli en mycket viktig del av den kommunalaverksamheten. Bolagen omsätter ca 50miljarder kronor . Därför är det naturligt attfrågan om medborgarnas insyn har kommit attdebatteras allt livligare.Senast som frågan var uppe ilagstiftningssammanhang var när den nyakommunallagen arbetades fram. I och med attriksdagen antogden nya kommunallagen togs det första steget påvägen mot att öka medborgarnas möjligheter tillinsyn i de kommunala företagen. hadefrågan utretts utan att någongodtagbar lösning hade kunnat presenteras.I samband med riksdagsbehandlingen av den nyakommunallagen fick regeringen i uppdrag att tittavidare på insynsfrågan för att försöka finna en merpermanent lösning. Kommunallagens reglering --som den ser ut -- får ses som ett provisorium.Våren 1992 tillsatte regeringenLokaldemokratikommittén. I direktiven fickkommittén i uppdrag att bland många andra frågorockså utreda hur insynen i de kommunala företagenskulle kunna ges en fastare rättslig reglering.Regeringen betonade i direktiven att det varangeläget att införa en möjlighet för allmänhetenatt kunna vända sig till domstol för att där få fråganom huruvida en handlig hos ett företag skall lämnasut eller inte prövad. Den möjligheten finns ju sombekant inte . I stället är allmänheten nuberoende av företagens goda vilja att lämna ut sinahandlingar.För ungefär ett år sedan överlämnade kommitténsitt delbetänkande. Det är i huvudsak kommitténsförslag som ligger till grund för regeringensproposition. Men regeringen har valt att gåbetydligt längre än kommittéförslaget genom attgöra offentlighetsprincipen tillämplig på betydligtfler företag än vad kommittén föreslog. Kommitténville sätta gränsen för insyn i aktiebolagen vid ett90-procentigt kommunalt ägande. Regeringen harvalt att sänka gränsen till ett drygt 50-procentigtkommunalt ägande.Till skillnad från kommittén anser regeringen ocksåatt meddelarfrihet skall råda i företagen.Regeringen har valt att inte föreslå ett par av devidgningar av sekretessen som kommittén föreslog.Regeringens bedömning är att dagenssekretessregler är tillräckliga för att enskilda skallfå ett berättigat skydd.När det gäller de synpunkter som har kommit framunder debatten här , kan man naturligtvis alltiddiskutera om de rätta avvägningarna mellan de tvåintressena -- offentlighet och sekretess -- har gjorts.Här har regeringen och utskottet kommit fram tillsamma bedömning, att de rätta avvägningarna hargjorts, men att man självfallet skall följa fråganframöver för att se om det behövs förstärkning pånågot håll.Det har rått stor enighet om detta beslut, och det ärjag väldigt glad för. Det är positivt att ett beslut omen reform som rör en av våra grundlagsfästa och idessa EG-tider en av våra livligt diskuteradeprinciper, nämligen offentlighetsprincipen, kanfattas i så bred politisk enighet. Det ger stadga åtbeslutet, och jag ser det som ett bevis för att deavvägningar som regeringen har gjort i sina förslagär riktiga och att förslagen också ligger rätt i tiden.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 19 §. )9 § Förvaltningen av Svenska kyrkansfinansförmögenhetFöredrogskonstitutionsutskottets betänkande1993/94:KU14 Förvaltningen av Svenska kyrkansfinansförmögenhet (prop. 1993/94:73).Anf. 79 ():Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottetshemställan. Utskottet är enigt. Eftersom jag kananses utgöra en förbindelselänk med Kyrkomötet --som i denna sal och med stort intressediskuterade den här frågan -- vill jag säga att detsom står i propositionen är starkt förankrat dels hosen lokal opinion, dels hos Kyrkomötet och ocksåhos . Detta är viktigt.Jag tror att man skall se det som sker i ett störresammanhang. har inte varit särskiltframgångsrik i förvaltningen av sitt eget kapital.Det har varit splittrat. Det genomfördes en reformi mitten av 80-talet, då den ekonomiskaförvaltningen överfördes från församlingsnivå tillpastoratsnivå. Det var ett viktigt steg. I detsammanhaget genomfördes en förändring avstiftsorganisationen, somegendomsnämnderna inrättades.Både uppflyttningen av ekonomifrågorna tillpastoratsnivå och tillskapandet avegendomsnämnderna var ett steg i rätt riktning. Jagser den här propositionen som en fortsättning påden vägen. finansförvaltningsammanförs och samordnas på ett sätt somförhoppningsvis kan gynna kyrkan och skapa denekonomiska plattform som är nödvändig.Samtidigt skall det sägas att det har förekommitenskilda och lokala protester mot förslaget. Jag kanförstå dessa. Det finns pastorat som har sköttförvaltningen på ett fullkomligt lysande sätt ochsom menar att man inte skall berövas dessamöjligheter. Men om man ser till kyrkan som helhetär så icke fallet. Det finns stor anledning attgenomföra denna samordning medegendomsnämnder på stiftsnivå.Herr talman! Med det anförda vill jag yrka bifall tillhemställan i ett enigt utskottsbetänkande.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 19 §. )10 § Dubbelbeskattningsavtal mellan Sverigeoch betänkande1993/94:SkU4 Dubbelbeskattningsavtal mellanSverige och (prop. 1993/94:6).Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut fattades efter 19 §. )11 § Dubbelbeskattningsavtal mellan Sverigeoch betänkande1993/94:SkU6 Dubbelbeskattningsavtal mellanSverige och (prop. 1993/94:74).Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut fattades efter 19 §. )12 § Dubbelbeskattningsavtal mellan Sverigeoch betänkande1993/94:SkU7 Dubbelbeskattningsavtal mellanSverige och (prop. 1993/94:72).Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut fattades efter 19 §. )13 § Tullöverenskommelse med betänkande1993/94:SkU14 Tullöverenskommelse medRyssland (prop. 1993/94:60).Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut fattades efter 19 §. )14 § betänkande1993/94:SkU18 Kraftvärme.Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut fattades efter 19 §. )15 § Tilläggsskydd för läkemedel, m.m.Föredrogslagutskottets betänkande1993/94:LU4 Tilläggsskydd för läkemedel, m.m.(prop. 1993/94:22).Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut fattades efter 19 §. )16 § Vissa likvidationsfrågorFöredrogslagutskottets betänkande1993/94:LU7 Vissa likvidationsfrågor (prop.1993/94:43).Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut fattades efter 19 §. )17 § Tillämpning i fråga om av lagen(1971:176) om vissa internationella sanktionerFöredrogsutrikesutskottets betänkande1993/94:UU10 Tillämpning i fråga om avlagen (1971:176) om vissa internationellasanktioner (prop. 1993/94:81).Anf. 80 HANS ():Herr talman! gör positivauttalanden om den socialdemokratiska motionenbeträffande utvidgning av sanktionerna mot Unitaoch förlängning av mandatet för utökning av FN:sfredsbevarande styrkor i Angola.Utskottet säger att förhållandena i eftervalen är djupt oroande. Det återupptagnainbördeskriget har lett till mänskliga tragedier ochomfattande ödeläggelse. Underlåtenheten, främstfrån Unita och dess ledare , att följasäkerhetsrådets uppmaningar att avbrytakrigföringen och att respektera såväl fredsavtaletfrån 1991 som utgången av valen i september 1992framtvingade säkerhetsrådets beslut omsanktioner.Utskottet förklarar att det är dess förhoppning attsäkerhetsrådets bestämda hållning och vilja att omnödvändigt vidta ytterligare sanktioner mot Unitaskall leda till att kriget upphör och fredsprocessenåterupptas. Det sägs också att det skall finnas högberedskap från svensk sida att ta initiativ till vidareåtgärder inom FN:s ram och till att verka förytterligare sanktioner som säkerhetsrådet kankomma att besluta om.Beträffande fortsatt FN-närvaro sägs att man frånsvensk sida skall verka för en fortsättning och attden ges en i förhållande till uppgiften lämpligomfattning. Det noteras slutligen att ilikhet med övriga nordiska länder har vädjat tillparterna i att inställa fientligheterna och geomedelbart tillträde för humanitära insatser. Visocialdemokrater står bakom dessa uttalanden.Det har gått ytterligare en dryg vecka sedanutskottet skrev sitt utlåtande. Någon vapenvila harännu inte inträtt, och mandatet för FN:sfredsbevarande styrka går ut om 14 dagar.Visserligen har parterna under tryck från FN-medlaren och enats om en dagordningför förhandlingarna. Men några förhandlingar harinte kommit till stånd. Det finns en stark skepsismot att överläggningarna verkligen skall komma igång och i än högre grad att de kan leda till resultat.Svåra hinder återstår fortfarande. PresidentEduardo har bestämt avvisat Unitaskrav om en övergångsregering, då detta skulle varadetsamma som en ogiltigförklaring av de allmännaval som MPLA segrade i. Unita vägrar fortfarandeatt godta valresultatet, trots att internationellaobservatörer har betecknat valet som fritt ochhederligt. Lösningen är inte att sträva efter ettmaktfördelningsavtal utan givetvis att accepteravalresultatet.I huvudstad fortsatte i förra veckanförsöken att mäkla fram ett fredsavtal.Förhoppningarna om ett snabbt genombrottdämpades dock sedan förhandlingarna bröts upp iolika arbetsgrupper. Enligt min mening är detnödvändigt att snabbt besluta om en förlängning avFN-mandatet.Savimbi och Unita har ställt orealistiska krav ochinsisterat på i minst fyra avAngolas provinser. Detta står helt i strid med detsom är uppenbart efter valutgången, nämligen attcentralmakten i skall styra hela landet.Det behövs ytterligare påtryckningar och press motUnita för att uppnå vapenvila, tillämpning avfredsavtalet och tillbakadragande av Unitasmilitära styrkor från områden som erövrats efter deallmänna valen. En utvidgning av FN-sanktionernaskulle förvisso utgöra ett sådantpåtryckningsmedel. bör sålunda agera försåväl förlängning av FN-mandatet som enutvidgning av sanktionerna. Det kan i dettasammanhang vara av intresse att notera vad Unitasfåtaliga sympatisörer i anser om dehittillsvarande FN-sanktionerna. De säger attsanktionerna sannolikt inte betyder något reellt förUnita men väl PR-mässigt. Det gäller verkligen attåstadkomma effektiva sanktioner mot Unita.Den liberala tidningen iStorbritannien skrev att ,liksom resten av det internationella samfundet, hargjort sig skyldigt till ett väldigt negligerande och enunderlåtenhet att uppfylla sitt ansvar för Angolasfolk under de senaste 17 årens krig. Tidningenriktar skarp kritik mot Unita för det systematiskaspridandet av desinformation, hat och förgiftningav landets framtid.Trots att en ökad livsmedelshjälp når ut till olikadelar av riskerar fortfarande tusentalsangolaner att dö av svält. Om kriget inte upphör tillår 2000 kommer man att nå väldiga siffror somsaknar motsvarighet i övriga delar av världen.FN:s världslivsmedelsprogram, WFP, som ordnarhjälpinsatsen i har riktat starka maningartill världssamfundet. WFP säger att man räknade med att kunna flyga ut drygt1 livsmedel , att jämföra med de2 som delades ut under oktober månad.Detta ger anledning till förnyade ansträngningarför fred och hjälp åt Angola.Anf. 81 ():Herr talman! ''blev bara . Unitamördade henne, på samma sätt som de genom sittkrig har dödat nästan 200 000 andra angolanerunder det senaste året.Mimi fick aldrig veta hur det är att leva med taköver huvudet, för hon bodde tillsammans medmamma i ruinerna av ett hus i centralaAngola. bosatte sig i den urblåsta affären iCacula 1983, när kriget tvingade hennes familj attfly från hembyn. Hon var tonåring då. Sedan desshar hela hennes stora släkt dödats eller''försvunnit'. Bara och en yngre syster borkvar i ruinen utan tak.Ett tak kunde ha räddat liv. Men fannsdet inget tak som bromsade upp granatensvisslande färd från ovan mot den lillabarnkroppen. ''Detta var ett citat hämtat ur AfrikagruppernasAfrikabulletinen, som har ägnat ett helt nummer åtsituationen i och . Som vi vetär bakgrunden att demokratiska val har genomförtsi . Men den ena parten, Unita, har inteaccepterat resultatet utan har fortsatt sinterrorverksamhet mot civilbefolkning medförstörelse av människor, byar och städer somföljd.Som sägs i betänkandet har det senaste åretsinbördeskrig krävt ungefär 200 000 människors liv.Hundratusentals människor har därutöver tvingatsfly. FN har varnat för en svältkatstrof av sammaomfattning som Somalias.Tio miljoner minor finns utspridda. Detta skaparoerhörda lidanden för befolkningen. Alla de försöksom FN har gjort för att få slut på Unitasterrorverksamhet har inte gett någon störreutdelning.Det finns nu bindande sanktionsbeslut mot Unita.Den 15 december skall eventuellt ytterligareåtgärder vidtas, om det inte visar sigatt Unita respekterar de demokratiskt fattadebesluten.Allt tyder på att Unita är en lika grym ochoberäknelig organisation som den var frånbörjan. Det enda vapen som biter på dessa banditerär effektiva sanktionsåtgärder och en fortsatt FN-närvaro samt massiva humanitära insatser.Utskottet håller dörren öppen för ytterligaresanktionsåtgärder, eftersom man inte är säker påhur Unita skall agera vid de samtal om att skapafred i som pågår i FN:s regi.Även när det gäller frågorna om fortsatt FN-närvaro är man från utskottets sida mycketbestämd. För att den pågående fredsprocessen skallkunna leda till ett positivt resultat krävs en fortsattFN-närvaro. Detta gäller också beträffandeytterligare humanitära insatser. hargett löfte om att så skall ske.Jag vill instämma i det som sägs i betänkandet ochnotera det betydelsefulla i att det är ett enigt utskottsom står bakom dessa ställningstaganden.Herr talman! När det gäller ytterligare sanktionervill jag påpeka att det är viktigt att stoppa tillförselnav bl.a. vapen till Unita från . Detta kan görasgenom en effektiv bevakning av bl.a. de vägar somförbinder och . För detta krävsnaturligtvis FN-styrkor. Det är nödvändigt attmedlemsländerna ger FN erforderliga bidrag till ensådan styrka.Jag vill också ta upp det faktum att vapenvilan ochfredsprocessen, som vi trodde var på gång, harstannat av. Kriget har intensifierats enligt desenaste dagarnas rapporter. Det är därför ettbetydelsefullt steg av riksdag, att vi hållerdörren öppen för ytterligare åtgärder för att tillvarje pris försöka stoppa kriget i och påolika sätt ger humanitärt stöd till dess befolkning.Det är minst lika viktigt som när krigetbörjade.Därmed, herr talman, yrkar jag bifall till utskottetshemställan.Anf. 82 ():Herr talman! Det är ingen överdrift att säga attAngola är de svikna förhoppningarnas land. Jagtror att vi var många både här i omvärlden och iAngola som trodde att fredsavtalet i maj 1991skulle kunna leda till en process i på sammasätt som på andra håll i södra , en processsyftande till försoning, demokrati och fred. Detbyggde dock på en felbedömning av Unitasintentioner och sätt att arbeta. Det visade sig att endemokratisk process från Unitas synpunkt vargodtagbar bara om den förde Unita till makten. Omandra vann på den demokratiska processen,föredrog Unita att åter ta till vapen.Nu befinner vi oss igen i krigets fasor och moras iAngola. Landet är på väg att bli ett av vårt jordklotssvåraste mänskliga katastrofområden. Därför ärdet nödvändigt med kraftfulla insatser frånvärldssamfundets sida. Jag noterar den samsyn somfinns bland de flesta här i . De synpunktersom de två föregående talarna framförde är ganskaväl tillgodosedda också i utrikesutskottetsskrivning.Vi knyter naturligtvis vissa förhoppningar till desamtal som ändå pågår mellan parterna i Angola.Men är erfarenheterna av tidigare samtaloch uppgörelser sådana att vi inte har alltför storaillusioner. Det kommer alltså med inte obetydligsannolikhet att finnas behov av ytterligarepåtryckningar från omvärldens sida för att skapagrunden för en demokrati- och fredsprocess iAngola. Det kommer dess värre också att finnasbehov av mycket stora humanitära insatser, om nusådana alls går att genomföra, för att räddamänniskors liv och hälsa och försöka lindra denkatastrof som just nu pågår.Detta är den syn som utrikesutskottet ger uttryckför. Jag noterar att tidigare talare i denna debatt harhaft samma syn, och jag yrkar bifall till utskottetshemställan.Anf. 83 ():Herr talman! Det är med en viss beklämning somman har kunnat ta del av den proposition som harlagts fram av regeringen angående sanktioner motUnita i . Man kan emellertid förstå den. Detär helt enkelt något som vi är mer eller mindreförpliktigade att göra i enlighet med våra åtagandeni . Det är Förenta nationernaspolitik i sammanhanget som det finns anledning attifrågasätta.Naturligtvis kommer dessa sanktioner inte att hanågon större betydelse. Unita klarar sin tillförselalldeles utmärkt utan att vara beroende avomvärlden. Däremot finns det anledning attbeklaga FN:s otillräckliga insatser, inte minst närdet gäller det val som ordnades i förra året.Antalet valobservatörer var på tok för litet. De varungefär 400, och hur de i detta jätteland skullekunna övervaka valet ter sig hart när obegripligt.Samtidigt kan vi konstatera att det inte var någothederligt val. Många av observatörerna på platsenhar konstaterat detta i efterhand. Man hade frånregimens sida gjort allt för att kontrollera valet frånbörjan. Till yttermera visso hade man inrättatspecialförband, s.k. niòas, som med sina svartauniformer skulle väcka skräck hos människorna.Dessutom -- och det är kanske det viktigaste -- fickett stort antal människor i av Unita kontrolleradeområden aldrig någon chans att registrera sig införvalet. De kunde följaktligen inte heller delta i det.Dessutom hade , som heltkontrollerades av MPLA-regeringen, kommit pådet fiffiga att man kunde ha mobila valstationer.Man åkte helt enkelt runt och plockade upp rösterdär man ansåg att man så borde göra. Även självaåtergivningen av valresultatet tedde sig i många fallskrattretande, när på tok felaktiga siffror menexakt lika felaktiga redovisades från ett parprovinser samtidigt.Så småningom enades man om att man skulle ha enandra presidentvalsomgång. Man enades också omatt MPLA då skulle ha majoritet i parlamentet.Valresultatet kom som väntat att resultera ioroligheter. Men oroligheterna igångsattes avMPLA-regeringen, inte av Unita. Flera av Unitasfrämsta företrädare i mördades helt sonika.Dit hörde chefsförhandlaren , som jag självträffade personligen. Dit hörde också JonasSavimbis jämte andra framträdandemedlemmar i ledning. Finansministern,, utsattes för misshandel, och förstefter starka påtryckningar fick hon en chans attbege sig till Lissabon.Detta gjorde naturligtvis inte Unita vänligareinställt, och återupptogs också demer eller mindre reguljära stridigheterna. Det gäller ett land som kankarakteriseras med orden ''de sviknaförhoppningarnas land'', som det. Man hade hoppats att fredsprocessenäntligen skulle komma i gång. Men det förutsätternaturligtvis en god vilja, inte minst från MPLA-sidan. Situationen är den att Unita behärskarungefär av landets yta. Det är givet att mandär inte litar ett dugg på sin motpart. Det äruppenbart att man inte är beredd att ge sig in idiskussioner som skulle leda till att den egnapositionen försvagades.