prot · GG0977 · 1993-03-17 00:00:00 — talar om deljuspunkter -- inte så få -- som finns och somkommer att bli allt tydligare. Men det kräver attpolitiken fullföljs med en målmedvetenhet ochstyrka.Vi har all anledning att tro att vi kommer att lyckasatt återupprätta som ett land med starkekonomi, tryggade jobb och väl grundadframtidstro. De som vill kasta in handuken förSverige har fel. Och vi skall också visa att de har fel.Att ta sig igenom detta sker inte , ochdet sker aldrig någonsin om vi inte här i riksdagenhar förmågan att fatta också sådana beslut som intenödvändigtvis är populära för dagen. Men vibefinner oss på rätt väg. Det är det alldelesavgörande.Alla vet att denna regering är öppen för samtal ochsamverkan här i . Det har inte främst meddet parlamentariska läget att göra, utan det har sinbakgrund i att vi genuint tror att den stabilitet somett brett samförstånd och som impopulära beslutger skulle vara bra för , och bra för våramöjligheter att få ordning på vår ekonomi.Vi har vid åtskilliga tillfällen visat vår vilja tillsamtal och samförstånd. Här i harträffats betydelsefulla uppgörelser mellanregeringspartierna och såväl socialdemokrater --jag tänker på höstens två stora, viktigauppgörelser -- som nydemokrater, där ett flertalolika exempel skulle kunna anföras.Vinner finansutskottets betänkande riksdagensbifall, kommer vi att gå vidare med de samtalmellan partier om den ekonomiskapolitikens vidare inriktning införkompletteringspropositionen somutskottsmajoriteten talar om.Vi kommer att föra dessa samtal -- som vanligt, hölljag på att säga -- i öppen och förtroendefull anda,inte genom att hota och vara ultimativa, utan för attnå fram till gemensamma lösningar. Det vore enstyrka för om det visade sig vara möjligt.Vad som hitintills under vårriksdagen har blockeratmöjligheterna till samförstånd har inte varitregeringens ovilja, utan det har varit oppositionensoförmåga. Jag tänker då på det viktiga och svåraarbetet att spara i statens utgifter. Det har man gångpå gång försökt blockera -- det som har varitnödvändigt.Jag blir nog trodd om jag säger att vi inte läggerfram sparförslagen därför att vi tror att de är någongenväg till kortsiktig popularitet. Det är denämligen inte. De duger föga om det skulle varasyftet. Vi lägger fram dem därför att vi vet, ärövertygade om, att ekonomiska situationkräver det.Lindbeckkommissionen har också med stor kraftbekräftat den slutsatsen, för alla som har förmåganoch viljan att höra.Vi har också -- det är bra -- kunnat konstatera attoppositionspartierna håller med oss, i princip, påden punkten.Det är bra att Socialdemokraterna nu talar om attdet måste fattas beslut om besparingar på ca 12miljarder kronor fr.o.m. det kommandebudgetåret. Det är bra att de säger det, men det ärsvagt att de ännu inte har kunnat gå från princip tillpraktik och inte gett ett enda besked om hur dehade tänkt sig att detta skulle gå till.Och intill dess att så är fallet stårSocialdemokraterna de facto utan ensammanhängande ekonomisk politik. Detta harbekräftats under den föregående debatten av AllanLarsson, som uttryckligen har sagt attsocialdemokratin icke är redo att regeralandet. I väntan på vad då? Den frågan kommer attleva . Detta inger inte förtroende.Nydemokraterna å sin sida talar om långt störrebesparingar. går de idenna kammare samman med Socialdemokraternaför att bara säga nej.Jag säger inte att den ekonomiska politiken barabestår i att spara i de statliga utgifterna -- långtdärifrån. På viktiga områden har regeringen baraunder lagt fram förslag till deoffensiva framtidssatsningar på viktiga områdensom har väntat alldeles för länge på, sedan70- och 80-talet. har vilagt fram förslagen.Jag tänker på det stora lyftet för forskning ochhögre utbildning, som diskuterades . Jag tänker på det stora lyftet förjärnvägar, vägar och infrastruktur, efter att vi harhalkat efter under så lång tid.Samtidigt satsar vi mer än vad som någonsin satsatsi vårt för att med en ny och effektivarbetsmarknadspolitik möta arbetslösheten.Storleken i satsningarna har självfallet sin tragiskabakgrund i utslagningen av industrijobb och andrajobb, men vi har satsat och satsar ännu mera, ochvi visar allvar med politiken.Men ändå, till slut: Förmår vi inte att spara i destatliga utgifterna, utan accepterar en ständigtväxande statsskuld, kommer vi aldrig att kunna taoss ur arbetslösheten och nedgången.Det är den sanning som ingen i denna kammarekommer ifrån.Därför krävs det att också oppositionen förmår attredovisa besparingar -- och vågar stå för dessa närde kommer upp till omröstning. Det är förmåganatt redovisa besparingar och förmågan att vågarösta för besparingar som är lackmustestet påekonomisk politik, i det läge som vi nu befinner ossi. Allt annat är relativt enkelt. Detta är det svåra.Den som inte klarar det svåra klarar i grundeningenting.När snart går till omröstning, tar denställning till vilken inriktning den ekonomiskapolitiken skall ha.Det är nu som vi tar ställning till helheten. Och vigör det i fullt medvetande om att denna helhetbyggs upp av alla de enskilda förslag som dennariksdag kommer att ta ställning till . Vigör det också fullt medvetna om att den ordning förriksdagens arbete som gällt gälleralltjämt och lika för alla. Helheten bestämmer vioss för. Sedan bestämmer vi oss också för delarna.Så säger inte jag -- så säger riksdagsordningen, ochså är det.Regeringen har en klar linje. Den politiska krisenligger inte i regeringen. Den politiska krisen liggerhär i . Vi har en ekonomisk politik i alladelar, helhet och delar. Vi är beredda att fullt utförsvara, ta ansvaret för och föra denna politikvidare. Vi är övertygade om att det är denna politiksom klarar , och för det har vi också fått ettstarkt stöd.Förvägras vi att ta detta ansvar, därför att politikenblockeras av dem som bara kan säga nej, måsteväljarna få säga sitt. Vinner den däremot bifall skallvi gå vidare med en öppenhet, med ett samtal ochmed en strävan efter samförstånd, så brett detta nulåter sig göras.Det har varit regeringens ambition, och det ärregeringens ambition, och det kommer vi attfortsätta att fullfölja.(Applåder)Anf. 14 () replik:Fru talman! Jag får väl tacka statsministern för devänliga orden om att mitt inlägg var konstruktivt.Jag vill med några ord förklara varför jag ochVänsterpartiet ändå anser att regeringen skallgå.Carl Bildt talar om att det behövs en stark ekonomioch trygga jobb. Det behövs ocksåframtidssatsningar. Vi är också helt överens på denpunkten. Men Bildt säger också att det behövsimpopulära beslut. Det gäller att klara det svåra.Vad är det som är nödvändigt, och vad är det somär svårt?Det som är nödvändigt är att man tar frampengarna till dessa framtidssatsningar, till de nyajobben, och pengarna måste tas där de finns. Varfinns då pengarna? Ja, , pengarna finnsdär statsministerns och regeringspartiernas egnastödgrupper finns -- det är de som har pengarna.Det är därför som högern aldrig har klarat av att gesig på sina egna stödgrupper. Det var detta somvisade sig i under Reagan- ochBushperioderna och i , där det harsuttit högerregeringar. De har överallt sagt exaktdet som nu säger. Ingenstans har högernklarat av att ta pengarna där de finns. I stället german sig på de svaga, de arbetslösa och de sjuka.Där finns inga pengar att ta.Varför, , är ni inte beredda att fatta desvåra besluten, att ta ert ansvar? Höj skatten försådana som oss båda. Höj skatten för dem somligger ovanför brytpunkten, t.ex. genom attavskaffa grundavdraget. Varför kan ni inte tänka eratt fatta dessa impopulära och för er mycket svårabeslut?Anf. 15 Statsminister ():Fru talman! Låt mig säga att även om JohanLönnroth och jag har olika uppfattningar -- jagskulle uppfatta det som något konstigt om enföreträdare för inte ansåg att enborgerlig regering alltid borde avgå, det ligger så attsäga i det politiska spelets natur -- sätter jag nästanalltid värde på en diskussion med bakgrund av den öppenhet som han har.Jag skall därför svara konkret på hans fråga om varvi skall ta pengarna. Den klassiska gamlavänsterpartipolitiken är att man skall ta dem frånföretagen och de s.k. kapitalägarna. Men det ärsjälvfallet en stängd väg av den enkla anledningenatt en av orsakerna till att vi har en så högarbetslöshet är att företagen går dåligt. Om viskulle ta ännu mycket mer från företagen, skulleföretagen gå ännu mycket sämre. Då skulle vi fåännu högre arbetslöshet. Jag skulle tro att JohanLönnroth och jag trots allt är någorlunda eniga påden punkten.Vi skall försöka att fördela bördan rättvist. Jag trorinte att det är klokt att börja höja inkomstskatternaför mycket i detta land. Det har kortsiktiga ochlångsiktiga negativa effekter. Men trots allt medveten om att vi -- det var ettav inslagen i krisuppgörelserna medSocialdemokraterna -- vidtog åtgärder i denriktning som han efterlyser. Både jag har fått en högre inkomstskatt, ellerkommer att få det, än vad vi annars skulle ha fåttgenom att realinkomstskyddet i skatteskalan förhöginkomsttagarna de facto suspenderades förkrisperioden. Det som kan göras det är också gjort.Anf. 16 () replik:Fru talman! Inte heller när det gällerföretagsbeskattningen föreslår vi en genomsnittligskärpning. Vad vi vill göra är att fördela om mellanföretag. Det är riktigt att vi vill höjaarbetsgivaravgifterna. Vi vill därmed ta tillbakalitet grand av den stora vinstökning somexportföretagen får på grund av kronans fall. Menalla de pengar som vi därigenom skulle få in fråndetta och mer därtill vill vi ge tillbaka tillföretagsamheten, och inte minst till småföretagen,genom offensiva satsningar på tidigarelagdabeställningar och annat.Vi har även lagt fram en lång rad besparingsförslag,alltså inte bara höjningar av skatten. I första handär det naturligtvis välkända gamlavänsterståndpunkter som handlar om det militäraförsvaret. Vi har också gett oss på den statligaadministrationen. Vi har föreslagit sänkt tak isjukersättningen för att just kunna undvika att gesig på de allra svagaste och de som har de lägstainkomsterna.Till sist vill jag säga något om realinkomstskyddet iskatteskalan. Ni tar bort effekten av devalveringenpå de s.k. basbeloppsanknutna förmånerna. Varförvidtar ni inte åtminstone den lilla åtgärden att se tillatt devalveringseffekten också slår påhöginkomsttagarna genom att räkna ombrytpunkten också i fråga om detta. Det är välingen som får realinkomstskydd i detta läge. Menvarför gör ni inte åtminstone den lillarättviseförändringen i era förslag att ni tar bortdevalveringseffekten för höginkomsttagarna?Anf. 17 Statsminister ():Fru talman! Vi gör inte det bl.a. därför att detskulle medföra att ganska många människor skulledrabbas dubbelt, bortsett från att dessa saker intehar med varandra att göra. Vi skulle få bådeminskade bidrag och höjd skatt av samma skäl. Detfinns ingen anledning att låta människor drabbas pådet sättet.Jag skall säga något om det som vi diskuteradeinledningsvis. Jag tycker att det är bra att JohanLönnroth åtminstone försöker att föra enkonstruktiv diskussion om besparingar, även omdet finns åtskilligt av det som han själv kalladevälkända gamla vänsterståndpunkter där jag troratt vi kommer att ha svårt att finna varandra.Jag tror att det är fel att öka skattebelastningen påföretagen i ett läge när detta riskerar att leda tillarbetslöshet. Detta inser tydligen vänstern,åtminstone till hälften. sägernämligen att pengarna från de skattehöjningar somman vill genomföra för företagen skall man återföratill andra företag. Men är inte erfarenheterna avdenna typ av bidrags- och subventionsekonomi ochselektiva ekonomi i allt väsentligt negativa? Det ärinte det som vi behöver , utan vad vi behöverär att skapa bättre villkor för företagen generellt föratt på det sättet ge företagen generellt en möjlighetatt komma på fötter och börja nyanställa, så att vikan börja bryta ökningen av arbetslösheten och fåfram de nya jobben.Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik.Anf. 18 ():Fru talman! Var jag än rör mig i -- på bussenfrån till , i i , iKarlskrona i , i eller i UpplandsVäsby -- möter jag samma fråga: Vad är det somhåller på att hända i ? Vart är vi på väg?Om man med ett enda ord skall sammanfatta vadmänniskor känner så är det oro. De är oroliga föratt mista jobbet, för att tvingas söka socialbidrag,för att inte kunna betala hyran eller klaraamorteringarna på villalånet.De frågar: Hur blir det med vården avde gamla? Jag möter kvinnor som säger: Måste jagstanna hemma om barnomsorgen skärs ned ellerom avgifterna blir så höga att vi inte har råd meddagis? Hur skall vi då klara ekonomin i vår familj?De flera hundra tusen arbetslösa ställer signaturligtvis frågan: Får jag ett jobb ,eller hur länge kommer det här att fortsätta? Vadblir det av min framtid?Det är här, i människornas vardag, som vi politikermåste börja. Om vi inte har det klart för oss, dåtappar människorna förtroendet för politiken. Detkan jag försäkra kammarens ledamöter.Om vi skall bli trovärdiga, då måste vi ocksåkomma med åtgärder som ger resultat. För att hittalösningar kan vi ta råd från ekonomer och experter.Men det är vi politiker som måste skapa en helhet.Det är vi som måste åtstadkomma de samlandelösningarna. Det är vi här i denna riksdag sommåste ta det grundläggande ansvaret.Men det behövs en politik som har stöd, inte barabland ekonomer, utan också bland folkflertalet.Kravet på rättvisa, på att bördorna skall fördelasnågorlunda lika, blir än tydligare när krisendjupnar.Det behövs enligt min mening -- det är en mycketstark övertygelse -- en politik som har stöd avpartierna på båda sidorna om blockgränsen. Jag harsedan flera år, långt före den nuvarande krisen, intebara talat om utan i praktiken verkat föröverenskommelser och samarbete överblockgränserna. Som statsminister lyckades jagockså med den uppgiften, att samla bredamajoriteter i denna kammare för långsiktiga ochviktiga beslut. Om vi kan åstadkomma det får vinämligen beslut . Då är detmöjligt att långsiktigt och konsekvent bekämpa ochövervinna den mycket svåra och djupa kris som vinu befinner oss i.Vi har i finansutskottet, i arbetsmarknadsutskottetoch i utbildningsutskottet utförligt redovisatkonkreta socialdemokratiska förslag ochuppfattningar om vilka åtgärder som vi anser nubehöver vidtas. Detta har tidigare redovisats här idebatten av talman! kom den ''tivolionsdag''som plötsligt gav en politisk kris ovanpåden ekonomiska, skrev i Dagens Nyheteri förrgår.Det tycker jag tyvärr avslöjar att interiktigt har förstått sitt ansvar som statsminister.Den politiska krisen kom nämligen inte plötsligt.Den har legat latent ändå sedan förra hösten.Trots att fyra partier ingår i regeringen, är det enminoritetsregering. Situationen komplicerasnaturligtvis ytterligare, om än av ytterligthedervärda skäl, av att ett av regeringspartiernainte kan tänka sig att styra med hjälp av Nydemokrati. var mycket tydlig påden punkten i samband med valet: Han sade: Jagvill inte sätta mig i en regering som är beroende avNy demokrati.Det var naturligtvis ett svårt utgångsläge. Jagföreslog därför att regeringen skulle ta påsig att fundera igenom hur den skulle få igenom sinpolitik i riksdagen.Detta erbjudande avfärdades uppriktigt sagtganska överlägset. Man sade att visocialdemokrater inte var förberedda påoppositionsrollen. Regeringen satte i gång sinrivstart. Den ''enda'' vägen, dvs. sänkta skatter ochprivatiseringar, skulle få fart på igen.Det vi fick höra från var att det nu ärborgerlig majoritet. Socialdemokratin har lidit ettsvidande nederlag. är det borgerligavärderingar och borgerlig politik som skall gälla.Det var ord och inga visor. Det var beskeden vi ficksom oppositionsparti.Jag anser att i sin statsministerkarriärfrån början gjorde två ödesdigra felbedömningar.Den första var att inte långsiktigt försäkra sig omstöd för regeringens politik i . Det andravar att sätta en politik i sjön som inte löste, utan istället snabbt förvärrade, den ekonomiska krisen.Både avsaknaden av en genomtänktparlamentarisk strategi och innehållet i regeringensekonomiska politik har sedan valet skapatosäkerhet och ytterligare förvärrat krisen.Jag lyssnade till när han bl.a. sade:Vi vet vad den ekonomiska situationen kräver. Detär en sorts upprepning eller ny variant av den''enda'' vägens ekonomiska politik. Men vi ärmånga i som inte har kunnat undgå att följastatsministerns tidigare uttalanden och att bedömai vad mån de har slagit in.I maj i fjol påstod aningslöst: ''Vi har etti grunden sunt finansiellt system. -- Vi har fördelenav att ha stora stabila kommersiella banker.'' Det ärmindre än sedan.I augusti förra året sade : ''Vi har bättrestyrsel på den ekonomiska politiken än vad Sverigehar haft på mycket , och det ser vi också i attförtroendet börjat återvända. ''Sedan kom den värsta finans- och bankkrisen imannaminne och valutakriserna, som ledde till attden ''enda'' vägens politik gick rakt in i väggen. Jagsäger inte detta med någon skadeglädje. Jag sägerdet med stor bedrövelse.Så har det fortsatt.Förra onsdagen skrev i att nu var det dags för ''en ny start på denenda vägens ekonomiska politik''. läthan meddela svenska folket att det förelåg enuppenbar risk för att han skulle bli tvungen attutlysa extra val.Efter bara en halv valperiod har regeringen fått sin politik underkänd, först avmarknaden, sedan av och av svenskafolket. Opinionsundersökningar visar atttre fjärdedelar anser att regeringen inte görtillräckligt för att hejda arbetslösheten. Bara vartionde svensk tycker att regeringen har sköttekonomin bra eller mycket bra -- en av tio.Krisen i vårt land blir naturligtvis särskilt tydliggenom att en halv miljon människor nu i realitetengår arbetslösa -- på landsbygden och i storstäderna,i norr och i söder, bland yngre och bland äldre.Allra värst är väl egentligen att nära 100 000människor är långtidsarbetslösa.Tjänstemän och arbetare förnekas rätten attförsörja sig. Ungdomar möts efter avslutadskolgång av beskedet: Du behövs inte.Samtidigt ser vi behoven av insatser runt omkringoss. talar jag inte bara om , utan om devästliga rika demokratierna. Vi ser problemen ochbehoven i vården och omsorgen, i skolan. Detbehövs bättre vägar, järnvägar och broar, underhållav bostäder och andra fastigheter och inte minst enökad industriproduktion.Om vi inte förmår organisera våra västerländskasamhällen så att människors vilja till arbete, till attförsörja sig, får möta behoven av insatser, dåkommer tilltron till politikens förmåga attundergrävas. Jag är rädd att hela det demokratiskasystemet kan komma i gungning.Så allvarlig är, enligt min mening, den situation somvi har att hantera. Det är bakgrunden till att vi harutarbetat ett antal konkreta förslag för attomgående få ungefär 190 000 fler människor iutbildning och arbete.Fru talman! Det är självklart och givet att vi frånden här utgångspunkten ställer oss frågan: Kan vita gemensamma tag i en sådan här situation för attlösa problemen? Jag tror att det är en stor majoritetav folk som inte bara anser detta, utan somkräver detta.Carl Bildt har sagt att samarbete är önskvärtoch nödvändigt. Jag konstaterar att då dugeråterigen socialdemokratin. Det verkar t.o.m. i endel inlägg som om det är socialdemokratins plikt attställa upp för regeringen. Vi skall ha glömt alla dedär uttalandena från regeringsstarten.Vi ingår ju inte i regeringen . Vi röstade emot den härregeringen i denna kammare. Däremot ingår IanWachtmeister och . De har ett annatgrundläggande principiellt ansvar. Rimligen måsteCarl Bildt som statsminister ha räknat med Nydemokrati. Då var inte okunnig om vaddet var för ett sorts parti. Vi hade ju sett dem iaktion i valrörelsen . hadesin bedömning klar. Skyll därför inte på oss att nihamnade i knät på Ny demokrati!Även när vi hade en socialdemokratisk regering --vi hade förvisso också då problem -- sade CarlBildt, 1990: ''Stöd ej regering som håller på attfalla. ''Jag vill däremot gärna säga att jag delar om Ny demokratis agerande. Jagtycker att det är bedrövligt att man, som i fråganom delpensionen, röstar mot eget förslag. Men heltunikt är det inte. Jag har läst . Där skriver han t.ex. att ''om socialdemokraterna ansluter sig bör mansöka ändra sin ståndpunkt så att man inte hamnarpå samma linje som de''.Nu tror jag att ibland sade litetspontana saker. Jag är inte säker på att han skulleha agerat riktigt på samma sätt i kammaren.Detta visar hur farligt det är att leka med sådanthär.Vi socialdemokrater har faktiskt tagit ansvar i enutsträckning som är unik för ett oppositionsparti.Vi ställde upp på krisuppgörelserna , i ochför sig inte för att rädda regeringen, utan för att viansåg att ansvaret för landet och medborgarnakrävde det. Vi lade åt sidan de ursprungliga tidigauttalandena av förakt, att socialdemokratin skulleha spelat ut sin roll, därför att vi såg riskerna förlandet och för de enskilda medborgarna.Nu säger från talarstolen att det som harinträffat är oppositionens fel. Han säger också attdet är en riksdagskris och inte en regeringskris.Nu är det faktiskt så att statsministern har ansvaretatt se till att hans regering får stöd i . Lyssna noga ,! ''Jag tycker faktiskt att enminoritetsregerings främsta skyldighet är att helatiden söka förankring i parlamentet för sin politik.Det är statsministerns främsta konstitutionellaskyldighet. ''Statsministern hette då . Men, CarlBildt, det är väl ingen grundläggande skillnad i detavseendet, om han heter eller CarlBildt? Ansvaret ligger hos statsministern. Därmed har vi klarat ut det. Bra.Då kan vi gå vidare till nästa sak. Jag tycker att viskall vädra ut en del saker efter den gångna veckani den här kammaren för att om möjligt återupprättalitet av tilltron till oss politiker. Låt oss tala klartexti dag, ja , om samarbetets möjligheter ochvillkor.Vi träffade de här överenskommelserna i höstas.De var delvis mycket, mycket smärtsamma ochsvåra för oss. Jag har personligen fått utstå rättmycket kritik och får det fortfarande, direkt vidmöten och genom mängder av brev, där man säger:Hur kunde ni gå in och hjälpa denna moderat- ochhögerregering?Jag har försvarat det med att vi också harförhandlat fram viktiga saker för socialdemokratin.Då kommer det besvärliga, att harregeringen brutit överenskommelsen på för ossviktiga punkter.Vi var överens om att 10 miljarder skulle återförastill AP-fonden. Det struntar regeringen i. Ni har nubråk med Ny demokrati om forskningspengarna.Tänk om vi hade fullföljt uppgörelsen, som CarlBildt och jag dessutom personligen förhandladefram, och varit överens om en forskningsdel. Dåhade ni sluppit eländet med Ny demokrati påden här punkten.Vi var överens om att aktiebeskattningen skullevara . Regeringen drev ändå igenom --skatteministern sitter där och jag stirrar honom iögonen -- att den skulle vara 25 %.Vi var överens om att ett moratorium skulle rådaför privatisering av statliga företag. tänkerregeringen ändå sälja Celcius.Vi har uppenbarligen problem framöver när detgäller arbetsrätten, och vi har inte klarat utbostadsdelen.Det är inte lätt för mig att gå till min riksdagsgruppigen, så länge detta inte är utklarat, och säga:Visserligen svek regeringen på dessa områden, mennu föreslår jag er nya uppgörelser.Jag har redovisat min principiella uppfattning. Jaghar redovisat i praktiken att jag är beredd att arbetaför den. Men regeringen, framför allt moderaternai regeringen, måste lära sig att ha respekt för detoppositionsparti man skall göra upp med. Annarskommer det aldrig att gå, aldrig ens med den bästavilja, inte ens med en så samarbetsinriktad ochpragmatisk person som mig som oppositionsledare.Detta hoppas jag att ni efter debatten här harklart för er, att ni klarar ut detta om ni skall kommaigen till fortsatta samtal.