prot · GG09122 · 1993-06-04 00:00:00 — Det här visar också hursvårt det är att träffa rätt vad gäller konstruktionen.När det gäller pensionsåldern lyckades man redanfrån början, 1914, att pricka rätt -- lika förmän och kvinnor. Jag säger rätt, eftersom denåldern stod sig , således ända fram till 1976.Då sänktes i ett slag pensionsåldern med till65. Ett skäl var att vid det laget fick de flesta tackvare avtal på arbetsmarknaden ta ut pension vidlägre ålder än 67. Den allmänna pensionsåldernanpassades nu till detta.En intressant detalj i historien är också att detredan för 200 år sedan fanns de som pläderade förrörlig pensionsålder, t.ex. samhällsfilosofenThomas Paine. När man tänker på människorsolika biologiska och psykiska förutsättningar, ocholika krav i skilda yrken, inser nog alla värdet avdetta. Men industrisamhället har av olika skälverkat för i hög grad kollektivt utformade likareglerför arbetslivet, något som lyckligtvis under senareårtionden har börjat luckras upp. Som bevis pådetta kan nämnas pensionsåldern i Sverige.Förutom avtalspensioner i arbetsmarknadsavtalhar det nu getts möjlighet till förtida resp.uppskjutet uttag av pensionen, som infördes 1962och senare utvidgades till spännvidden 60--70år. infördes även delpensionen.Nåväl, fortsatte antalet och andelenpensionärer att öka, framför allt beroende pålängre medellivslängd tack vare en bättre folkhälsa,men även för att den faktiska pensionsåldern sjönkalltmer. Det här skedde för övrigt även närarbetslösheten var låg.Många pensionärer är friska och vitala, och i denallmänna debatten framfördes frånolika håll att det borde vara riktigt att ge fler äldreincitament att yrkesarbeta. I detta fanns också enoro över de allt högre avgifter som behövde tas uti framtiden från de yrkesverksammas löner för attsäkra pensionerna i det fördelningssystem som nufinns.Men några tyngre politiska initiativ för att höja denformella pensionsåldern togs inte. Dock uttaladesig regeringen för en höjning till i 1991/92 årsproposition om inriktningen av den ekonomiskapolitiken. Det skulle bli en återgång till denpensionsålder som gällde från 1914 till 1976.Så kom då förslaget om att höja pensionsåldern till66 år som ett led i krisuppgörelsen mellanSocialdemokraterna och regeringen . Detförslaget har utvecklats i den proposition vi nubehandlar. Huvudmotivet är att minska utgifternaför pensionssystemet som ett led i att komma tillrätta med det strukturella budgetunderskottet.Utskottet har lagt ned ett omfattande arbete på attpröva och analysera förslaget och desskonsekvenser. Höjningen påverkar ett stort antaltrygghetssystem och andra författningar. I mångafall blir effekten ökade utgifter, bl.a. beträffandeförtidspensioner och långtidssjukskrivningar. Detför närvarande svåra arbetsmarknadsläget bidrarstarkt till att minska besparingseffekten. Det totalasparandet kan kanske, i varje fall första året, heltutebli. Vi har analyserat ett tiotal varianter för attgenomföra höjningen, men inte hittat något braalternativ. Därför har ett enigt utskott funnit detmotiverat att avstyrka propositionen om höjdpensionsålder. I varje fall anser vi inte att höjningenbör ske eller den 1 januari 1994.Men regeringspartierna och Socialdemokraterna äreniga om det principiellt riktiga i att höjapensionsåldern. Ytterligare ett argument för dettaär, att numera utbildar sig fler ungdomar underbetydligt . De kommerdärigenom ut senare på arbetsmarknaden. Mångaav dem har yrken som med fördel kan utövas högreupp i åldrarna.Utskottet rekommenderar attpensionsarbetsgruppen får i uppdrag att ytterligarebereda frågan, så att den får en samlad bedömninginom ramen för ett utvecklat system för flexibelpensionsålder. Det får ankomma på regeringen attbedöma när höjningen av pensionsåldern bör ske,bl.a. mot bakgrund av arbetsmarknadsläget.Utskottet anför för övrigt att bl.a. förslaget om attpensionen skall börja betalas ut kvartalet efter detatt den försäkrade uppnått pensionsåldern är frånrättvisesynpunkt mindre tillfredsställande. Detvore bättre med månaden efter födelsedagen.Utskottet önskar att skall göra etttillkännagivande till regeringen om vad som haranförts om höjd pensionsålder.Utskottet rekommenderar att geregeringen till känna att alla åtgärder bör vidtas föratt höja den faktiska pensionsåldern, som ärnere på 59--. En höjning av den faktiskapensionsåldern med skulle i högre gradminska kostnaderna för pensionssystemet än ett årshöjning av den formella pensionsåldern.För att lyckas med detta kan det behövas såvälpositiva incitament för att forsätta att yrkesarbetasom åtgärder för att få avtalspensionerna att intebara komplettera utan även harmoniera med detallmänna pensionssystemets intentioner.Så över till frågan om sjukersättning vid långvarigsjukskrivning. Även detta är en punkt ikrisuppgörelsen.En snabb historisk tillbakablick berättar att redanför fanns i skråordningarnaregler för hjälp till skråmedlemmar som blev sjuka.För 200 år sedan fanns det kassor som tog emotäven icke-skråmedlemmar. Redan för mer än 100år sedan kunde sjuk- och begravningskassor bliofficiellt registrerade och få ett litet statsbidrag.Men anslutningen var liten.År 1931 kom förordningen om erkända sjukkassor,och medlemsantalet ökade kraftigt. En allmänobligatorisk sjukförsäkring fick vi dock först 1955.Dessa korta data om organiserad ekonomisk hjälpvid sjukdom talar för att, jämfört med pensionen,vi började med ''sjukförsäkringar'' förförvånansvärt länge sedan. Försäkringen kom dockatt omfatta alla människor betydligt senare, förstför sedan.Reglerna för sjukförsäkringen har ändrats ett stortantal gånger. Vanligen har det rört sig om utökadeförmåner. Men har kostnadernatvingat fram förändringar i avsikt att minskautgifterna för sjukförsäkringen samt att om möjligtförbättra träffsäkerheten, så att förmånerna i högregrad kommer till rätt adress.Dit kan även räknas den i detta betänkandebehandlade delen av proposition 178 med förslagom regler för tillämpningen av 70-procentigsjukpenning efter 365 dagars sjukskrivning.Förutom att spara pengar är ambitionen att minskaomfattningen av de mycket långa sjukfallen.Ingen långtidssjukskriven skall emellertid få sinersättning sänkt till utan att andra alternativhar prövats. Alternativen är: För det första skallman pröva medicinsk behandling och medicinskrehabilitering, som ger ersättning. Sådanbehandling skall ordineras av läkare. Enbehandlingsplan skall göras upp, och den skallgodkännas av . Behandlingenskall dock inte godkännas som sådan. Den stårutanför kompetens. För detandra skall man pröva arbetslivsinriktadrehabilitering, som ger ersättning. Omarbetsskadelivränta beviljas under den tidrehabilitering sker får man ersättning. Fördet tredje prövas tidsbegränsat sjukbidrag,alternativt förtidspension.Utskottet har närmare preciserat vad som avsesmed medicinsk behandling och rehabilitering.Nämnas skall att som medicinsk behandling avsesäven behandling av sjukdom som fortlöpandeförsämrat patientens tillstånd och som kanbedömas som livshotande. Behandlingen kan idessa fall enbart bestå av smärtlindring, dvs. somett led i terminal vård.Av olika skäl finns det indikatorer på attrehabiliterings- och konvalescensvård numera fårmindre andel av resurserna än tidigare.Förhoppningsvis kan ''70 %-reformen'' ökarehabiliteringsaktiviteterna. Utskottet betonarvikten av att alla som önskar får rehabilitering ochför vilka rehabilitering är meningsfull, skallerbjudas och erhålla sådan.Det finns enstaka mera speciellarehabiliteringsverksamheter där det även i dagförekommer köbildning, exempelvis yrkesmässigrehabilitering av vissa synskadade och blinda.Ingen skall behöva gå ner till 70 %-nivån medan destår i kö på grund av bristande resurser förangelägen rehabilitering. Utskottet förutsätter attRiksförsäkringsverket fortlöpande följer dennafråga och slår larm till regeringen om problemuppstår.Utskottet bedömer att relativt få personer kommeratt få sjukpenning på 70 %-nivån. Ett antalkommer att få tidsbegränsat sjukbidrag ellerförtidspension tidigare än . Spareffektenkommer totalt att bli blygsam, långt mindre änpropositionens förhoppning om 1,2 miljarderårligen. Det är vi överens om.Nyordningen med föreslagnatillämpningsföreskrifter torde dock påskyndabehandling och rehabiliteringsinsatser och allmäntaktivera handläggningen av långa sjukfall. Detkommer inte sällan, jag vågar säga ofta, att vara tillbåtnad för den enskilde patienten. Men för vissakommer förändringen att vara ogynnsam. Därförhar utskottet sagt att man anser att somsin mening bör ge regeringen till känna att det ärangeläget att effekterna noga följs upp och snarastutvärderas.Jag vill även komplettera mitt anförande med någraord till . Att man skall följa upp deeventuella negativa effekterna har således inteuttryckts i en bisats, utan det är etttillkännagivande. Det kommer säkert att uppståvissa negativa effekter, men även positiva effekter.Det är viktigt att komma ihåg detta.I sin meningsyttring yrkar på 90 %-nivån. Det innebär att hon har tappat litet grandnär det gäller en av fördelarna och avsikten meddenna reform, nämligen att få en dynamik ihandläggningen av långa sjukfall. Det är inte bra attpatienter går sjukskrivna i tre, fyra eller ,vilket inte är så sällan förekommande . Detbehövs mer aktivitet. Man kan här få incitamentsom gör att många patienter kan få glädje av dettasystem. Det är jag övertygad om.Om jag har förstått modell skallman höja ersättningen från 80 till 90 %för samtliga. Då får man inte den dynamik inbyggdi systemet som faktiskt behövs både för vårdgivarenoch vårdtagaren i många av dessa fall.Anf. 144 () replik:Herr talman! Jag börjar med att ta upp frågan ompensionen. Efter den här långahistoriebeskrivningen över pensionernas framväxt,vill jag påpeka att det nu är första gången som enpensionsberedning inte har haft representanter förarbetsgivarens parter med i beredningen.Antalet förtidspensionerade har ökat. Det kan varaen orsak till att pensionsförsäkringen har blivit såmycket dyrare för staten. Jag tycker dock att manbör hålla öppet för pensionsarbetsgruppen. Denkanske kommer att föreslå att man skall lyfta utförtidspensionerna ur pensionssystemet. Vi skallinte på något sätt binda upp pensionsberedningen.När det gäller sjukförsäkringen sades det den 9februari 1993 att regeringen kommer att föreslå attytterst få personer skall få behålla den högresjukpenningen. Det är tänkt att ettårsregeln försjukskrivningarna skall slå igenom på bred front.När det förslaget konfronterades med verklighetenhände ungefär samma sak som med förslaget omhöjd pensionsålder. Man kom underfund med attdet inte var fråga om så stora besparingar som manhade trott.Jag frågar mig därför vilken nytta det här förslagetkommer att göra. Det har skapat mycket oro ochotrygghet hos redan drabbade personer. PontusWiklund säger att förändringarna inte kommer attdrabba så många personer. Men för dem somdrabbas är det mycket orättvist. Det sades attförslaget skall ge dynamik i systemet och att mångamänniskor skall få något gott utav det. Skall vianvända de sjuka som plogbil för att tvinga frammera rehabilitering? Är det inte den andra vägen viskall gå genom att se till attrehabiliteringsresurserna räcker åt alla? Står mantill förfogande för rehabilitering, skall man inte fåen nedsättning till 70 %.Anf. 145 ()replik:Herr talman! Frågan om rehabilitering, BerithEriksson, är faktiskt också en fråga om hursamhället fördelar resurserna. Jag menar att det finns en tendens att vi ger en relativt mindreandel av de pengar som går till vården tillrehabilitering och konvalescens. När det nu finnsett tryck på att man för patientens skull bör ochmåste rehabilitera mera aktivt, kommer det ocksåatt ske en omfördelning. Sjukvårdens personalkommer mera aktivt att ställa upp på detta. Jag troratt det finns sådana mekanismer i vården, särskilt iett läge där ekonomin är mycket trängd.Så till frågan om vilka som drabbas. De sjukadrabbas förstås. Jag försökte dock säga att mångaockså drabbas på grund av att de går sjukskrivna sålänge. För många patienter kan det faktiskt varabättre med ett avbrott i sjukskrivningen och etttemporärt sjukbidrag. Det är en möjlighet som vi ofta missar i sjukvården. Det innebär entrygghet att få ett sjukbidrag i stället för attbehöva gå till doktorn var eller varannan månadoch inte veta hur det skall bli. Det kommer att skeen uppstramning av detta system, som jag trorkommer att bli till glädje för patienterna.Berith talade om ettårsregeln, bred frontoch att man skall se till att få ner utgifterna försjukförsäkringen . Jag tycker att vi iutskottet har gjort ett mycket fint arbete. Vi harformulerat förslaget till den här reformen på ettsådant sätt att den får en bra inriktning även förpatienternas vidkommande. Jag tycker att vi skallvara stolta över den lösning som vi har kommit framtill, som har eliminerat många av de nackdelar somannars fanns.Berith sade vidare att man inte skall bindaupp Pensionsarbetsgruppens utredning. Nej, det ärklart. Meningen här var dock att vi skulle kommamed litet synpunkter på vad den allmännapensioneringstidpunkten kan betyda i ett flexibeltpensionssystem. Vi har inte bestämt hur det skallbli. Jag kan dock säga att praktiskt taget alla äreniga om att vi skall utveckla den flexiblapensionsåldern. Då kan vi kanske ganska snartkomma med synpunkter på den allmännapensioneringstidpunkten och vilket värde den kanha.Anf. 146 () replik:Herr talman! Det var ett mycket senkommetargument att man skall höja pensionsåldern för attfå fram mer rehabilitering. I propositionen är detunderförstått att det skulle finnas en mängdsjukskrivna människor som inte vill bli friska ocharbetsföra. Man skulle nu tvinga dem att bli friskalitet snabbare genom att sänka sjukpenningen.Frågan om ett temporärt sjukbidrag som ettalternativ finns inte med i det här betänkandet. Jaganser att utskottet skulle ha kunnat göra ett ännubättre arbete. Utskottet har förvisso gjort ettmycket bra arbete. Det skulle dock ha varit ännubättre om man i likhet med vad som gäller för detandra förslaget skulle ha yrkat avslag på förslagetom nedskrivning av sjukpenningen till . Manhade kunnat använda samma argument, nämligenatt det inte ger de besparingar som man från börjantrodde att det skulle ge. Trots att utskottet harförsökt att eliminera det antal personer som skalldrabbas av nedskärningen till , finns detfortfarande en grupp människor kvar som kommeratt drabbas. Det är i allra högsta grad onödigt.Anf. 147 ()replik:Herr talman! Klockan går, och jag skall fatta migkort.Jag förmodar att det var en felsägning att manskulle vilja höja pensionsåldern för att få fram meraaktiv rehabilitering. Jag förmodar att det gälldesänkningen av ersättningen.Berith sade att man skall tvingas tillrehabilitering. Låt mig säga att det inte finns någottvång. För de flesta människor är det positivt attaktivt få delta i rehabilitering. Det gäller bara att fåett incitament och en uppmaning som är tillräckligtstark. Människor är ofta tacksamma förrehabiliteringsåtgärder.Anf. 148 ():Herr talman! Jag skulle vilja ha en annaninfallsvinkel innan jag kommer in på detaljer.Under mina i , i sammautskott, har jag aldrig varit med om att ett sågenomgripande och grundligt utskottsarbete harföregått ett beslut. Beslutet kom till efter tiobordläggningar. Efter den överenskommelse somregeringen och Socialdemokraterna träffade imitten , kändes det förutskottet som om man skulle börja ettutomordentligt stort och viktigt arbete -- och detvar det. Här fanns inte de socialpolitiskabedömningarna, varken när det gällde en höjningav pensionsåldern eller en sänkning avsjukpenningnivån. Vem kunde begära att det skullefinnas sådana bedömningar när landet befann sig ien svår kris just vid det tillfället. Då gällde det attvisa att vi kunde sänka och göra besparingar.Det kom på vår lott att göra de socialpolitiskabedömningarna.Jag var mycket upprörd över sänkningen avpensionsåldern. Det är nämligen fråga om enmental förberedelse när man skall gå i pension. Omman hade tänkt att gå i pension i höstskulle man vara inne i ettsystem som höjde pensionen. Jag tror att jag delarden uppfattningen med samtliga av utskottetsledamöter att det på den punkten inte riktigtstämde.Den konstruktion som talade ominnebar att vi borde studera frågan närmare. Viddet första sammanträdet föreslog jag attPensionsberedningen skulle ta hand om frågan,men jag fick inte gehör därför. Jag går inte närmarein på det. Men vi underkände de ekonomiskaberäkningarna och fick nya sådana. Så upprepadesdet och till slut visste man intevilka beräkningar som gällde.Jag har aldrig upplevt att ett land höjerpensionåldern som man har den störstaungdomsarbetslösheten . Det kändesdärför riktigt med en remiss tillarbetsmarknadsutskottet, som i sin tur skickadeärendet till för att fåsiffror framtagna över läget.Vi fick belägg för att kostnaderna förarbetslösheten vida översteg de inkomster som manskulle få genom att sänka pensionsåldern. Även deberäkningar som finns visar att de 5--6 miljarderkronor som man skulle tjäna till 1997 har reduceratstill ungefär 3 miljarder kronor.När vi fick dessa siffror var vi ganska övertygadeom att vi inte motsätter oss en höjning avpensionsåldern framöver, eftersom utbildningarnaär längre, något som sade. Mendärtill kommer att medellivsåldern har ökat med5,för kvinnor och för män. Detta faktummåste vi ta med i beaktandet vid diskussioner omdenna situation.Vi beslutade att avstyrka propositionen i den delen.Cirkeln var på något sätt sluten. Mitt första förslagatt ärendet skulle gå till Pensionsberedningen blevgodkänt av ett enigt utskott. Det var där det hördehemma. Vi var ju i den lyckliga situationen att haen arbetande pensionsberedning. Jag kan inteunder min tid inom socialpolitiken erinra mig att vihar gjort någon ändring av pensionsåldern, ellernågon annan omfattande ändring, utan att den varitföregången av en gedigen utredning med förslagutsända på remiss för att ha underlag att fatta beslututifrån.Jag kommer till sänkningen av sjukpenningen.Jag vill påminna att ärendet harvarit aktuellt i två propositioner. Dels i proposition31, där vissa farhågor om vad som kunde händaförespeglades, och det aviserades om att man skullekomma tillbaka. Dels i proposition 178, i vilkenregeringen kom tillbaka i frågan.Man kunde genast förstå att de aviseradebesparingarna på inte längrevar aktuella. Det var nämligen ungefär en tiondelav det antal personer som man från början räknademed skulle få sänkt sjukpenning till somreducerades till en tiondel. Det är dessutom yttersttvivelaktigt om det kan bli några sänkningaravseende den återstående tiondelen. Det ärnämligen så, att så länge aktiv medicinskbehandling eller rehabilitering pågår sänks intesjukpenningen.Vi har också i vårt betänkande gett regeringen tillkänna att den bör följa upp detta noga och snarastutvärdera situationen. Vi räknar naturligtvis medatt regeringen återkommer till när dennautvärdering är gjord.När människor gick sjukskrivna i 4--, beroddedet på att det inte fanns någonarbetslivsrehabilitering . I lagen stoddet att fall där människor hade varit sjuka i ett årskulle tas upp till prövning. Den prövningeninnebar att arbetsförmågans nedsättning skullebedömas. Om den var varaktigt nedsatt, ochberäknades vara det fram i tiden, skullesjukpenningen bytas ut mot ett sjukbidrag eller enförtidspension. Men när det inte fanns någraalternativ, som arbetslivsinriktad rehabilitering,drog en del fall ut , och man håller nu på attbearbeta dem, enligt den lag som har gällt i säkert15 år.70 % är en för låg nivå -- jag håller med BerithEriksson om det. Å andra sidan gjordes det inteheller i denna fråga några socialpolitiskabedömningar i överenskommelsen. Utskottet harsett över detta, och jag vill säga att jag är glad överatt vi gemensamt har kunnat komma fram till dettaställningstagande.Man skulle ha sparat 1 200 miljoner, sade jag. Jagkan säga, inte till kammarens värderade ledamöter,men till presidiet och till utskottets värderadeledamöter, som är närvarande, att vi nu i ställetbedömer att besparingen blir 80 miljoner.Riksförsäkringsverket konstaterade att det inte bliren automatik i det hela, utan varje fall måstebedömas individuellt. Då krävs det 200årsarbetare, till en kostnad av 50 miljoner. Detåterstår alltså 30 miljoner, som jag bedömer varafelräkningspengar i detta sammanhang -- manutgick ju från 1 200 miljoner.Jag har stora förhoppningar om att detta rättas tillpå ett utomordentligt bra sätt, till båtnad för demsom är sjuka och som utskottet vet kommer attdrabbas på ett oförtjänt sätt, eftersom de inte haren planerad arbetslivsinriktad situation. Detkommer man att ta hänsyn till. Vi säger också ibetänkandet att sjukpenningen inte skall sänkas omdet är brist på rehabiliteringsresurser.Eftersom ingen har gjort det, herr talman, yrkar jagbifall till utskottets hemställan.Jag vill säga att detta resultat är något som harkommit fram utifrån den representativademokratin. Man talar så ofta om regering, riksdagoch förvaltning, men faktum är att man skall sägariksdag, regering och förvaltning. Man bordekanske undvika att dra förhastade slutsatser efteratt bara ha läst propositionen och att utgå från attdet är det som kommer att gälla. Man borde i ställetvänta tills utskottsbetänkandet ligger på bordet, dåman blir mera klar över vad som kommer att gällaframöver. I detta fall är det alldeles utomordentligtviktigt att man väntar tills utskottsbetänkandetligger på bordet.Jag vill avsluta med att säga att pressen var väldigtintresserad av vad som hände, vem som sade vadm.m. under utskottsarbetets gång -- man bevakadeoss mycket hårt. Men när förslaget var klart ochbeslutet var fattat blev det bara en liten snutt itidningen -- som dessutom var felaktig. Sedan harvår allra största tidning på ledarplats behagatuttrycka sig på ett sådant sätt att det har skapat merförvirring än klarlägganden -- det vill jag absolutpåstå. Jag skulle önska att tredje statsmakten varangelägen om att till svenska folket, tillprenumeranterna, ge ett besked om vad som gäller.Jag trodde att det var det som den var till för.Herr talman! Jag har redan yrkat bifall tillutskottets hemställan. Jag vill faktiskt också, vilketjag aldrig har gjort förut, tacka mina kolleger iutskottet för ett utomordentligt samarbete.Anf. 149 () replik:Herr talman! Jag vill säga till attVänsterpartiet vid tidigare tillfällen har motsatt sigändrad ersättning i sjukförsäkringen. Om dettaförslag inte ger några ekonomiska vinster och ingenkommer att drabbas av nedsättningen, kan jag inteförstå varför man inte yrkar avslag på förslaget.Det har väl inte undgått någon av oss att det harspridits och sprids fortfarande en oro bland demänniskor som är sjuka och långtidssjukskrivna.Det står inte i betänkandet att sjukersättningen inteskall sättas ned om det inte finns rehabilitering. Detstår så här: ''Utskottet förutsätter attRiksförsäkringsverket fortlöpande följer upputvecklingen i detta avseende och, om det skullevisa sig att tillräckliga resurser saknas förrehabilitering av vissa grupper försäkrade,uppmärksammar regeringen på detta. ''Men vad händer med de människor som hamnar iden situationen att det inte finns rehabilitering,innan har uppmärksammatregeringen och regeringen har vidtagit åtgärder?Det finns en grupp människor som kommer attdrabbas av det här, och det är mycket olyckligt.Anf. 150 () replik:Herr talman! Det är helt uppenbart att det harspridits en stor oro bland människor. Man har fåttuppfattningen -- som vi också fick inledningsvis --att det skulle bli automatik i detta. Sjukpenningenskulle ticka ut , och sedan skulle denautomatiskt sänkas till . Så sker inte ochkommer inte att ske.