prot · GH0915 · 1993-10-26 00:00:00 — och jag är överensom att den teknik som man försökte använda för attse till att ingen fick mer än per period ärkrånglig, speciellt om det gäller att undvika enkarensdag, inte , upprepadegånger.Vi får väl titta på om vi kan hitta en särlösning sominnebär att man får något slags frikort efter tiokarensdagar.Överläggningen var härmed avslutad.22 § Svar på fråga 1993/94:84 ommedicintekniska produkterAnf. 128 Statsrådet ():Herr talman! har frågat migom det finns tillräckliga resurser för bedömning avmedicintekniska produkters säkerhet och förövervakning av deras användning.Riksdagen har beslutat att en lag ommedicintekniska produkter skall införas (prop.1992/93:175, bet. 1992/93:SoU23, rskr.1992/93:358). Lagen (1993:584) har trätt i kraft den1 . De svenska reglerna är förenliga medde regler som avses gälla enligt och kangälla även de medicintekniska produkter somomfattas av förväntade EG-direktiv som inte ingåri EES-avtalet.Socialstyrelsen är tillsynsmyndighet förefterlevnaden av lagen. För vissa produkter ärLäkemedelsverket tills vidare tillsynsmyndighet.Av prop. 1992/93:175 om medicintekniskaprodukter m.m. framgår att EG:s direktiv, somomfattar olika produktområden, kommer att trädai kraft , vilket gerförutsättningar för en stegvis uppbyggnad avmyndighetsfunktionen. Det föreligger förnärvarande betydande osäkerheter när det gälleromfattning, ambitionsnivå och finansiering avmyndighetsfunktionen. Enligt propositionen fårdärför en stegvis anpassning ske av resurstilldelningtill myndigheten och av finansieringsformerna förmyndighetsuppgifterna. har /94, förutom de medel som tidigarefunnits tillgängliga, tilldelats föruppgifter inom marknadsövervakningen.Socialstyrelsen har ett ansvar förtillsynen av produkterna i användning.Socialstyrelsen har för /94 erhållit10 för en förstärkning av denmedicinska tillsynen generellt.För myndigheter gäller i princip att regeringentilldelar medel via ramanslag samt anger deövergripande målen för verksamheten. Det åvilarmyndigheten att fördela medlen för verksamhetenpå det sätt som ger den effektivastemåluppfyllelsen. Regeringen kommer att följaSocialstyrelsens verksamhet när det gäller såvälmarknadsövervakningen som tillsynen övermedicintekniska produkter i användning.För medicintekniska produkter i användning gällervidare att regeringen avser att lägga framförslag på grundval av Tillsynsutredningensbetänkande Tillsynen över hälso- och sjukvården(SOU 1991:63).Anf. 129 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret. Denhär lagen om medicintekniska produkter har juvarit efterlängtad länge.Vi har kontrollerat plasten i burkar innehållandehuvudvärkspulver, men vi har inte kontrolleratsådant som har satts in i människor och som skallsitta där hela livet. var en saksom hände . De kraschadehjärtklaffarna var en annan sak som gav signalerom att vi måste övervaka det här området bättre.Vi måste ha en bättre värdering av produkterna.EES-avtalet var bra eftersom det satte litet fart pådet hela. Jag delar inte uppfattningen att det finnsosäkerhet när det gäller omfattning, ambitionsnivåoch finansiering av myndighetsfunktionen. Detfinns väldigt mycket dokumentation bakom detta.Jag tycker personligen att det hade varit naturligareatt man hade skapat ett verk för kvalitetskontroll avprodukter som man använder inom hälso- ochsjukvården. Där är läkemedlen en del,tandvårdspreparat en annan del och hjärtklaffarosv. ytterligare andra delar. Jag är litet orolig överdröjsmålet. Det är viktigt att får fartpå det här arbetet och att man skaffar sig rättkompetens. Den finns ute i . Det är en frågaom att bilda ett nätverk här.När det gäller finansieringen kan man göra som påläkemedelsområdet och avgiftsbelägga. Det finnsmodeller för det.Det är utmärkt att regeringen kommer att följaSocialstyrelsens verksamhet när det gällermarknadsövervakningen och den fortsattautvecklingen. Det är bra att det också kommer medi propositionen. Men sätt på blåslampan! Det hartagit att komma så här långt. Förpatienternas skull skall vi nog inte vänta så längetill.Anf. 130 Statsrådet ():Herr talman! Det är utmärkt att BarbroWesterholm engagerat sig i den här frågan -- jagråkar känna till att hon redan tidigare varitengagerad i den. Om hon tycker att det går förlångsamt kan jag väl åtminstone för egen del låta bliatt ta på mig ansvaret för alla de här 15 åren.Anf. 131 ():Herr talman! Jag hade väl ansvaret i början. Detskall jag villigt erkänna. Det väckte inte något jubeli dåvarande regeringar av olika färg när man villeta fram en myndighetsuppgift till. Jag ser dock dettafrån patienternas utgångspunkt. De har rätt att fåsäkra produkter.Detta är speciellt viktigt när det gäller produktersom opereras in i människor för livslångt bruk. Dehär produkterna måste därför vara väl undersökta,väl värderade och uppföljda på precis samma sättsom läkemedel när det gäller effekt ochbiverkningar men också när det gällerkostnadseffektivitet.Anf. 132 Statsrådet ():Herr talman! Det som och jagär hundraprocentigt överens om är att det här är ettangeläget område.Jag för min del har velat peka på att en lag påområdet har trätt i kraft och att resurser hartillförts. Sedan kan man förstås ha den uppfattningsom har, nämligen att detborde vara mer.Anf. 133 ():Herr talman! Att jag ställde frågan berodde nog påatt jag hade fått oroande signaler från människorute på fältet om att det inte hade hänt särskiltmycket sedan den här lagen kom.Ute på fältet vet man nämligen mycket väl vad somkan och vad som behöver göras. Det handlarsåledes om att ''sy ihop'' de människor i somhär kommer i fråga med rätt kompetens. Jag trorinte att detta behöver vara så värstkostnadskrävande bara man får till stånd nämndanätverk.Överläggningen var härmed avslutad.23 § Svar på fråga 1993/94:94 omersättningsnivåerna vid långtidssjukdom ochföräldraledighetAnf. 134 Statsrådet ():Herr talman! har frågatsocialministern om han är beredd att verka för attersättningsnivån för långtidssjuka justeras från 70till och att ersättningen vid föräldraledighetjusteras från . Arbetet inom regeringenär så fördelat att frågan om ersättningsnivån isjukförsäkringen skall besvaras av mig och fråganom nivån i föräldraförsäkringen av socialministern.Till följd av dennes bortovaro har den sistnämndafrågan överlämnats till mig.Stefan Attefall har ifrågasatt det rimliga i attkrisuppgörelsen med Socialdemokraterna innebäratt ersättningsnivån vid ofrivilliglångtidssjukskrivning understiger ersättningsnivånvid föräldraledighet med 20 procentenheter.Låt mig först säga att jag anser att det ligger ett stortvärde i enhetliga ersättningsnivåer i de olikasocialförsäkringssystemen. Enhetliga nivåer görsystemen lätta att förstå, tillämpa och administrera.När det gäller sänkt sjukpenningnivå från 80 till70 % sjukskrivning är det, vilket StefanAttefall också påpekat, ett resultat avöverenskommelsen med Socialdemokraternahösten 1992. Regeringen hade för egen delföredragit ytterligare en karensdag, dvs.besparingsåtgärder som främst riktar sig mot demmed korta sjukskrivningar, snarare än försämradersättning för de långtidssjukskrivna. Enöverenskommelse är emellertid till för att hållas,och jag har inga planer på att föreslåregeringen att ersättningsnivån skall höjas till80 %. Jag vill påminna om att en försäkrad somgenomgår medicinsk behandling eller medicinskrehabilitering kan erhålla ersättning med 80 %även sjukskrivning. Eftersom regelninfördes så pass och rör en utsatt gruppföljer regeringen självfallet utvecklingen med storuppmärksamhet.Beträffande föräldrapenningen var det -- somsäkert många minns -- regeringens avsikt att föreslåen sänkning av ersättningsnivån från 90 till 80 %.Detta aviserades i kompletteringspropositionen ivåras. På grund av en befarad minskning avpappornas föräldrapenninguttag har regeringenemellertid funnit att ersättningsnivån bör ligga kvarpå 90 %.Anf. 135 ():Herr talman! Först vill jag tacka statsrådet för svaret på min fråga. Motivet till minfråga var i första hand det principiellaresonemanget kring de olika ersättningsnivåerna.Bo Könberg påpekar i svaret att det här är ettresultat -- en olycklig del, skulle jag vilja påstå -- avkrisuppgörelsen med Socialdemokraterna. Derassvårigheter att spara in på sådant som har blivitheligt för dem gjorde att vi landade på för delångtidssjukskrivna. Jag måste säga att jag anser attdet här är en av de dåliga bitarna i nämndakrisuppgörelse.Människor som blir sjuka får i sjukersättning.De som är sjuka länge, dvs. de som drabbas väldigthårt av sjukdom, får . Är man frisk ochplanerar in en föräldraledighet får man 90 %ersättning. Människor förstår inte logiken i detta.Det påpekar också Bo Könberg.Principiellt är det alltså viktigt att vi försökerkomma fram till en nivå som är lika för alla. Dettaförstärks av det fördelningspolitiskt och socialtoacceptabla i en ersättningsnivå om 90 %.Enligt en uppgift som jag har fått frånRiksförsäkringsverket är det bara avde långtidssjukskrivna som får den högre ersättningom som man kan få om man är inne i enrehabiliteringsverksamhet.När det gäller dessa siffror och de tendenser som vihar kunnat se är det inte så somsocialförsäkringsutskottet trodde, nämligen attbara en liten grupp skulle få den lägre ersättningen.Detta gör att det principiella resonemangetförstärks. Varför skall man när man ärsjuk/långtidssjuk få ersättning på en lägre nivå änman får om man är fullt frisk?Jag kräver inte med min fråga att skallförsvara 70-procentsnivån. Men varför inte skrivaett brev till Socialdemokraterna och säga: Jag villha ett samtal med er om en översyn i den härfrågan. En finansiering kan vara sänktföräldraförsäkring. En annan finansiering kan varaatt vi har ytterligare en karensdag. Ett sådant härbrev skulle inte skada, eller hur?Anf. 136 Statsrådet ():Herr talman! Först vill jag kommentera detta medprincipiella utgångspunkter. Jag har redan nämntatt det förstås finns fördelar med att ha enhetligaersättningsnivåer och -- det kan väl tilläggas --enhetliga regler.Samtidigt måste man, naturligtvis, beträffandevarje försäkringssystem fundera över om det finnsskäl att ha samma nivå eller inte. Ett exempel frånett annat område som jag kan nämna och som rörsocialförsäkringarna är frågan om karensdagarna.På den punkten har vi nu accepterat -- och enmajoritet i rikdagen har beslutat om detta -- femkarensdagar vid arbetslöshet, medan vi har enkarensdag när det gäller sjukförsäkringen.Skälet är förstås att det på ett helt annat sätt i förvägär mera överblickbart om man skall bli arbetslös änom man skall bli sjuk. Jag menar att man fårfundera på varje försäkring för sig, även omutgångspunkten är densamma -- och så tror jag attdet är med och mig.När det sedan gäller de få som får ersättningefter stämmer sannolikt de siffror som StefanAttefall har plockat fram. Därutöver bör det nogpåpekas att det är väldigt få som har ansökt om enförhöjning.Jag har regelbundet, eftersom jag följer dennautveckling, frågat hur dethar varit månad för månad. Det har visat sig varaförvånansvärt få personer som är sjukskrivna undermer än och som har ansökt om att få en högreersättning. Jag vågar inte uttala mig om huruvidaen större ansökningsfrekvens skulle leda till ettökat antal godkännanden eller inte. Men jag villpåpeka att det långt ifrån är så många ansökningarsom jag tror föresvävade utskottet när mitt förslagpå denna punkt behandlades.När det gäller frågan om att försvara eller inteförsvara delar av en överenskommelse kan jag sägaatt det ligger i sakens natur att en överenskommelsenästan alltid innehåller delar som man själv ärförtjust i och delar som andra är förtjusta i. Därförhar jag för min del valt att inte vara speciellt aktiv ifråga om att kritisera delar av en uppgörelse, vilkensom helhet betraktad är nyttig för vårt land.Om eller andra kan få den svenskasocialdemokratin att ändra inställning vad gällerden andra karensdagen skulle jag knappast sörja,eftersom jag och fram till hösten 1992använde en stor del av min tid och min energi tillatt förespråka just två karensdagar.Anf. 137 ():Herr talman! Det här med att få har ansökt om attfå en högre ersättning är ett tecken på att demänniskor som drabbas kanske inte är de som harlättast att hänga med i alla turer i riksdagoch i svensk politik -- speciellt inte under denturbulens som varit.I alla fall via forskning som jag tagit del av är detkänt att de ekonomiska incitamenten att rusa i vägför att få rehabilitering bara för att man får 10 %mer i ersättning inte slår igenom när det gäller delångtidssjuka. Det finns forskning som tyder på attdet vid korttidssjukdom finns ekonomiskaincitament, inte vid långtidssjukdom. I stället blirdet här en börda som läggs på människorna i fråga.Accepterar detta? Jag tycker att vi inteborde göra det. I stället borde vi jobba för att fåbort den här skönhetsfläcken i uppgörelsen genomatt helt enkelt inbjuda Socialdemokraterna till endiskussion.Jag håller däremot helt med om att man inte skallrusa i väg och lägga fram ett förslag som bryter moten uppgörelse. Det är dålig stil. Vi skall alltså integöra något som Socialdemokraterna inte är med på.Jag tror emellertid att de har ändrat uppfattning.Är statsrådet beredd att göra det som jag här hartalat om?Anf. 138 Statsrådet ():Herr talman! Det föreligger möjligen någon formav missuppfattning på den här punkten. Jag fårdärför anledning att något försvaraSocialdemokraterna.Det är ju inte så att den här nivån är ett specielltönskemål från Socialdemokraterna. I stället är detså att de i valet mellan en andra karensdag ochförsämringar för långtidssjukskrivna hellre har valtden här lösningen.Jag är helt övertygad om att vilken socialdemokrati som än frågar kommeratt vara emot den här besparingen, precis som hanhar varit emot det stora flertalet av de besparingarsom regeringen har föreslagit. Problemet i SveaRikes riksdag är inte att få Socialdemokraternamed på att strunta i besparingar, den här lika litetsom någon annan.Anf. 139 ():Herr talman! Jag menade helt enkelt att om manupplever ett problem på ett område som ingår i ettstörre sammanhang, kan man ta tag i det problemetoch inbjuda till nya diskussioner.Om då statsrådet vill ha konsekvens i systemen,vilket statsrådet själv säger i sitt svar, är det jurimligt att den ofrivilligt långtidssjuke inte har enlägre ersättning än pappan eller mamman som villförvärvsarbeta. Jag upplever att , bådei sitt skrivna svar och i sina inlägg här i debatten,litet grand springer ifrån det principiellaresonemanget.Jag har svårt att se logiken i nuvarande skillnader iersättningsnivåerna. Jag har, av de skäl som BoKönberg själv tog upp, lättare att se logiken iskillnaderna i karensdagarna. Kan gemig en logisk förklaring till de nivåer på 70, 80 och90 % som finns ?Anf. 140 Statsrådet ():Herr talman! Jag trodde att vi hade diskuteratfrågan om 70-procentsnivån relativt utförligt. Jaghar redovisat hur den har uppkommit, och jag harockså redovisat det som förmodligen är känt förStefan Attefall, nämligen den verksamhet jag längebedrev för att få riksdag att landa på tvåkarensdagar. Jag vet inte om jag har så mycket atttillägga i den delen.Vad gäller föräldraledigheten tycker jag inte attStefan Attefall tar upp det argument som jag haranfört -- jag har inte ens noterat att han har nämntdet en gång -- nämligen att frågan omföräldraförsäkringen delvis skiljer sig från fråganom sjukförsäkringen, i så måtto att vissa av oss, jagexempelvis, tycker att det är angeläget att barnenfår nära kontakt med sina båda föräldrar och att detockså är bra för jämlikheten i vårt samhälle ompappor tar ett större ansvar. Det är en faktor somav naturliga skäl inte finns med isjukförsäkringssystemet eller i de andra systemen.Det var det jag avsåg när jag för en stund sedansade att man utifrån en principiell utgångspunktförsäkring för försäkring får undersöka om detfinns goda skäl att avvika eller inte.Anf. 141 ():Herr talman! Jag delar självfallet ambitionen att fåså många pappor som möjligt att stanna hemma.Skall man använda ekonomiska incitament i detsammanhanget skall man i så fall snarare gå upp till100 %, men vi vet att statskassan inte tillåter det.När nu resurserna är begränsade och vi ser överhela systemet, måste vi söka efter likformighetenoch det principiellt riktiga. Med sådana skevhetersom finns kan man inte bara säga att det fårvara som det är, utan man måste göra någonting åtdet. Jag menar att man då måste försöka föra ettprincipiellt resonemang. Det principiellaresonemanget för på ett allmänt plan,men han vågar inte föra det vidare när han kommerin på de konkreta frågorna. Det beklagar jag.Anf. 142 Statsrådet ():Herr talman! Jag är i och för sig glad över att StefanAttefall och jag, som säger, har engemensam uppfattning om att det är bra ompapporna är hemma mera. Jag undrar bara vilkenslutsats drar av detta sitt allmännaställningstagande.Överläggningen var härmed avslutad.24 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesProposition1993/94:80 till arbetsmarknadsutskottetMotionerna1993/94:K1--K4 till konstitutionsutskottet1993/94:Ju8 till justitieutskottet1993/94:N1 till näringsutskottet25 § BordläggningAnmäldes och bordladesProposition1993/94:82 Samhällsvetenskaplig bostads- ochbyggforskning26 § Anmälan om interpellationAnmäldes att följande interpellation framställtsden 26 oktober1993/94:44 av () till statsrådetBeatrice om kommuners resurstilldelning tillskolan:En av de grundläggande tankarna med grundskolanär att den skall ge likvärdig utbildning oavsett var ilandet man bor. Den skall också arbetakompensatoriskt så att den så långt som möjligtmed hänsyn till varje enskild elevs egnaförutsättningar ger en likvärdig utbildning.I Lgr 80 sägs att ''om elever har svårigheter, skallman vid fördelningen av skolansförstärkningsresurs främst försöka tillgodose dessaelevers behov, innan resurserna används för andraändamål''.I många kommuner införs nu skolpeng i denbetydelsen att en mycket hög andel av resursernaför utbildningen delas lika mellan eleverna. Enmindre del avsätts för elever med särskilda behov,t.ex. förstärkt språkundervisning och undervisningi hemspråk, handikapp, behov av extra stöd för atthinna med i kamraternas takt o.d.I fördelas så mycket som avskolans resurser för låg- och mellanstadiet i form avskolpeng . På högstadietfördelas annu större andel som skolpeng, lika föralla. och nästan 95 %.Detta är bara exempel på hur man i vissakommuner omsätter den moderata skolpolitiken ipraktisk verklighet. Det finns anledning attifrågasätta om skolans uppgift att ge en likvärdigutbildning därmed kan upprätthållas.Vid utbildningsutskottets utfrågning omsituationen i förstärktes bilden av enskola som har allt mindre möjligheter att arbetakompensatoriskt. Kommunerna redovisade, i detnärmaste samstämmigt, att man forfarande klararatt ge stöd åt elever med mycket tydliga ochuttalade handikapp, medan elever med andra,mindre synliga men nog så svåra, problem intelängre kan få den hjälp de behöver. Det handlar ombarn med fysiska, psykiska och sociala handikappmen också barn med andra inlärningssvårigheter,t.ex. språkliga.Förklaringen till denna försämring finns självfalletdelvis att finna i det faktum att skolans resurserkrymper, men också i införandet av ettskolpengssystem som förstärker de negativaeffekterna. I båda fallen är situationen ett resultatav att gjort verklighet av sina slagordfrån valrörelsen om en minskad offentlig sektor ochom införande av skolpeng.Skolpengssystemet innebär att skolor i områdenmed tung social struktur har fått se sina resurserkraftigt nedskurna, medan andra, mer gynnade,områden fått jämförelsevis ökade resurser.Det är alltså de elever som har mest behov av stödsom får betala de moderata vallöftena, med störreklasser, färre grupptimmar och mindre lärarstöd.Situationen är nu så alarmerande att regeringensnarast bör ta initiativ till en översyn av hurresursfördelningen till skolan påverkar dessuppdrag att verka kompensatoriskt och ge likvärdigutbildning.I debatten har ofta rätten att välja skola kopplatstill införandet av skolpeng. Den rätten är sedan1991 inskriven i lagen utan att har uttalatsig om resursfördelningen mellan kommunensskolor. Det torde dock stå klart för alla att rättenatt välja skola inte är beroende av en orättvisresursfördelning.Mot bakgrund av det anförda vill jag frågastatsrådet om hon är beredd attskyndsamt låta utvärdera hur de nya principer förresurstilldelning, skolpeng, som tillämpas i en delkommuner stämmer med skolans uppdrag att ge enlikvärdig utbildning.27 § Anmälan om frågaAnmäldes att följande fråga framställtsden 25 oktober1993/94:96 av () tilljustitieministern om olovlig körning i samband medförkommet körkort:Från några av landets polisdistrikt rapporteras attasylsökande framför fordon utan att kunna uppvisaformellt giltigt förarbevis.Bakgrunden är att asylsökande vid ankomsten tillSverige ofta hos polisen anmäler förlust av körkort,och som kvitto på sin anmälan då erhåller ett intygom att anmälan av förlusten lämnats in till polisen.Detta intyg används sedan för att vid eventuellkontroll styrka att körkortet förkommit. Däravföljer att det inte finns något sådant att visa upp.Eftersom inget krav på legitimation föreliggersaknar polisen möjlighet att kontrollerahandlingens giltighet eller om intyget avser rättperson.Då aktuell lagstiftning ej medger möjlighet förpolisen att avbryta eventuell olovlig körning ellerkontrollera huruvida vederbörande asylsökandeöver huvud taget har haft giltigt körkort tillåtsvederbörande fortsätta att framföra fordon.Vilka åtgärder är justitieministern beredd att vidtaför att förhindra olovlig körning i samband medförkomna körkort?28 § Kammaren åtskildes kl. 16.53.Förhandlingarna leddesav talmannen från sammanträdets början t.o.m. 18§ anf. 99 (delvis) ochav förste vice talmannen därefter tillsammanträdets slut.