prot · GG0997 · 1993-04-22 00:00:00 — I självaverket har biståndet i hög grad bidragit till att ökaoch sprida korruptionen, och stora delar av det harbevisligen försvunnit just genom sådana kanaler.Eftersom demokratimålet i vår egen kultur äröverordnat alla andra politiska mål har vi tagit förgivet att även mottagarna skulle bejaka dennavästerländska ideologi -- bara de blev upplysta. Vibör erinra oss att statsapparaten i många länder ären belöningsmekanism för statschefensklanmedlemmar och anhängare.Den solidaritet på bred nationell bas somdemokrati innebär har ingen historisk förankring itredje världen. I stället ökar kulturnationalismen.Den tar sig uttryck i traditionellt betingade etniskaoch religiösa konflikter. En utveckling motdemokrati försvåras också av de klassmotsättningarsom uppstod samhälle och som nuförstärks genom befolkningsexplosionen och dentilltagande resursknappheten. Det nedärvdanormsystemet -- dess människosyn ochsamhällsstruktur -- som var förutsättningen för dettraditionella samhällets existens bryts nu ned utanatt ersättas av ett nytt som fungerar i dagensövergångssamhälle.Vårt statliga bistånd har byggt på antagandet om eni västerländsk mening effektivt fungerandecentralförvaltning i mottagarlandet. Men saknar förvaltningstradition och även istor utsträckning administrativ och akademiskkompetens för att hantera i-världensbiståndsbombardemang.De enorma bistånden har lett till överutbyggnad avu-ländernas offentliga sektorer. Resultatet harblivit kaos och ineffektivitet i de svaga u-landsförvaltningarna. Även då enskildabiståndsprojekt bedömts som lyckade har de sällankunnat integreras i mottagarlandets ekonomi ochsällan kunnat drivas i mottagarlandets egen regi.Projekten har därför blivit ''biståndsöar'' imottagarländernas ekonomier som givarlandetmåste ansvara för.Ofta förefaller givaren betydligt mer angelägen änmottagaren både om att biståndsverksamhetenkommer till stånd och att den får fortlöpa. Ettfaktum som är väl känt men givetvis aldrig nämns iofficiella rapporter är att SIDA avlönar inhemskaförvaltningstjänstemän i mottagarländerna för attskriva ansökningar till SIDA. Om så behövs ställerSIDA dessutom svenska konsulter till förfogande iansökningsarbetet.Mottagarnas begränsade entusiasm för biståndetskapar stora problem för den givarpersonal somarbetar i mottagarlandet. Den yttrar sig t.ex. iständiga förseningar och uteblivna aktiviteter.Detta beror rimligtvis inte bara på bristandekunskap. Löften hålls inte, beställningar ochredovisningar kommer inte fram, gods hämtas inteut från tullen osv.Konditionaliteten inom biståndet är oacceptabeltlåg. De krav som ställs på mottagaren för attbiståndsmedlen skall utbetalas är ofta rentteoretiska, vilket mottagaren är medveten om. Omdet inte passar att genomföra överenskommelserkan mottagaren vänta och få pengarna i mindrebunden form som budgetstöd.En annan frustrerande erfarenhet som förtigs iofficiella rapporter är att mottagaren ofta utnyttjarkonkurrensen mellan givarna för att få friarehänder och slippa egna insatser. Detta är enkonsekvens av det biståndsbombardemang som i-världen utsätter u-världen för och som bidragit tilldet tragiska biståndsberoende som särskiltafrikanska stater hamnat i.Riksrevisionsverkets utvärdering visar att SIDA:srapporter och uppföljningssystem tenderar att få enhuvudsakligen legitimerande funktion, eftersombiståndsverksamheten i stor utsträckning styrs avett inofficiellt, outtalat utbetalningsmål.Biståndsanslagen är så stora att de är svåra att göraav med. En följd av de stora anslagen blirreservationer på flera miljarder, vilket RRV starktkritiserar. Reservationer omvandlas ofta tillbudgetstöd med vidsträckt användningsområde.Budgetstöd har t.ex. utnyttjats för att täcka storasvinn i projekten som annars skulle ha lett till attutbetalningar måst stoppas.Hur ser det då ut i tredje världen? Ett tydligtmönster framträder. Det visar att de länder, främsti , som litat till egna initiativ och egenföretagsamhet och därtill fört en öppenhandelspolitik uppvisar både en kraftig ekonomisktillväxt och stigande social välfärd.I -- den kontinent som får mest utländskrådgivning och mest bistånd -- ökar däremot bådeunderutvecklingen och biståndsberoendet. Vissaafrikanska stater, bland dem ochMocambique, kan närmast beskrivas sombiståndsbedövade. De finansierar numer t.o.m.merparten av sina löpande offentliga utgifter medbiståndsmedel, och är en avhuvudbiståndsgivarna. De bildar ett internationelltA-lag, i negativ bemärkelse, utan initiativ ochkraft, oförmögna att försörja sig själva.Den utvecklingen belyses av följande faktum.Afrikas del av den globala BNP, som 1960 var1,, har sjunkit till . Dess del ivärldshandeln, som uppgick till , är nunere i . har kontinentensutalandsskuld trefaldigats. Den ekonomiskanedgången påverkar nu även den bräckliga socialavälfärden. Mindre än hälften av befolkningen har tillgång till rent vatten och sjukvård.Läskunnigheten är , och andelen eleveri , som uppgick till avantalet barn i skolåldern, hade 1988 minskat till67 %.Herr talman! Att biståndet inte främjatutvecklingen i tredje världen utan däremot varit etthinder för utveckling är ett tragiskt faktum som intelängre går att förneka. Sammanfattningsvis kankonstateras att biståndets negativa, i vissa falldestruktiva, utfall framför allt bottnar i följandeförhållanden.-- Givarnas bristande kulturella kompetens samt enbristande förståelse för att utvecklingen måstebygga på mottagarlandets ekonomiska, sociala ochkulturella strukturer.-- Oförmåga att mobilisera mottagarnas vilja tillförändring och eget ansvarstagande.-- Kanaliseringen av den övervägande delen av detoffentliga biståndet genom mottagarländernasstatsapparat är destruktiv, eftersom denna apparatsnarare fungerar som en belöningsmekansim förstatschefens klan och anhängare än som en effektivstatsförvaltning.-- Biståndsanslagens storlek, som har sin grund itron att utvecklingen är en fråga om överföring avpengar och illusionen att utvecklingsprocessenfungerar snabbare ju mer pengar som satsas.Den biståndspolitik som vi förordar innebär en storförändring jämfört med den som bedrivits hittills.Den förordar en utveckling som bygger påmottagarlandets egna ekonomiska, sociala ochkulturella strukturer. Den betonar mottagarlandetseget ansvar. Den tar fasta på att de nödvändigaförändringarna i biståndsländerna kanåstadkommas bara genom de enskildamänniskornas egna kunskaper, initiativ och vilja.Och den ser kunskapsöverföringen, inteöverförandet av pengar, som det avgörande medletför utveckling.I solidaritet med människorna i de fattiga ländernahar vi i den rika världen skyldighet att ge den hjälpvi kan ge. Det vittnar emellertid om överskattningav vår egen förmåga och ringaktning avmänniskorna i utvecklingsländerna att tro att det ärvi som kan åstadkomma de avgörandeförändringarna. Endast människorna själva kan taansvar för sin egen utveckling. Det gäller för osslikaväl som för människorna i utvecklingsländerna.Verklig utveckling är i första hand en inre processsom leder till ökad medvetenhet om möjligheterhos både oss själva och andra. Den individuellakreativiteten är i själva verket en oöverträffaddrivkraft i ett lands utveckling.Orsakerna till att man inte haft samma dynamiskautveckling i länderna i som i många andraländer är främst följande:1. en stor och okontrollerad migration till städerna,som inte förmår absorbera folkökningen2. en föråldrad näringslivsstruktur3. en dåligt fungerande statsapparat.Aktuell ekonomisk forskning visar påhumankapitalets och entreprenörskapetsavgörande roll för ett lands tillväxt och utveckling.Vi i Ny demokrati vill på intet sätt förringarealkapitalinvesteringarnas betydelse, men vi anseratt de med fördel kan finansieras med s.k. mjukalån via t.ex. och . På så sättfrämjas rationalitet vid val av projekt, ochbiståndsmottagaren uppmuntras att ta ett egetansvar. Man uppnår därigenom också densamordning av biståndet som är nödvändig.Den onda cirkeln av överbefolkning,försörjningskris, fattigdom och miljöförstöring itredje världen kan brytas bara med samordnadeåtgärder på flera plan. Stora ansträngningar måstegöras vad beträffar ekonomisk utveckling,miljövård och familjepolitik. Det råder inget tvivelom att biståndspolitiken måste prioriterakunskapsöverföring på dessa tre områden. Men detskall inte -- vilket i stor utsträckning varitfallet -- vara kunskap som är lämpad och avpassadför västerländska utvecklingsmodeller. I allutvecklingshjälp som kanaliseras från en regeringtill en annan finns en stor inneboende risk för attmottagarländerna påtvingas modeller som ärfrämmande för deras egen miljö. En effektivbiståndspolitik blir en fråga om att finna vägar ochmetoder att föra över kunskaper av här nämnt slag.Jag skall också beröra utvecklingen på jordbrukets,miljöns och familjepolitikens områden. På dessatre områden anser vi att det inhemskahumankapitalet måste byggas upp och kunskapernaföras ut till praktisk användning. Det gäller t.ex. attutveckla effektivare odlingsmetoder, att få framåtgärder mot avskogning, erosion, markförstöringoch ökenutbredning samt att utveckla metoder attförhindra en skenande befolkningsökning. Sådanauppgifter faller naturligt inom SAREC:sverksamhetsområde.Eftersom biståndet till u-världen måste samordnasför att undvika nuvarande administrationskaos itredje världen, bör utveckla samarbetetmed de organ inom FN och andra internationellaorganisationer som sysslar med jordbruks-, miljö-och befolkningsfrågor.Sverige befinner sig i en djupgående ekonomiskkris, som förmodligen kommer att bli långvarig ochdrabba medborgarna hårt. Om Sverigesbiståndsansträngningar skall få acceptans och stödav allmänheten, måste de var konstruktiva ochkostnadseffektiva.När det gäller det multilaterala biståndet ochbidragen till enskilda organisationer bör Sverigekoncentrera hjälpen till sådana organisationer somsysslar med katastrofhjälp, flyktingar, miljö,familjeplanering och jordbruksutveckling.Herr talman! Om jag mycket kort skullesammanfatta förslagen i de motioner som vi lagtfram och som behandlats i utrikesutskottetsbetänkande skulle jag vilja säga följande.När det gäller enprocentsmålet menar vi att det ärorimligt att med ett underskott i statsfinanserna påmer än 200 miljarder fortsätta att lämna ett biståndtill vår omvärld som motsvarar av vår BNI.Härtill kommer biståndet till , Öst- ochCentraleuropa. bör enligt vår mening hadet av FN fastställda målet om ett bistånd om 0,7 %av BNI som ett långsiktigt riktmärke för biståndet.Vi anser att vårt land inte har råd med mer änsammanlagt drygt 7 miljarder i bistånd till bådenära och fjärran länder. Detta motsvarar omkring0,av BNI. I bistånd till de s.k.utvecklingsländerna föreslår vi 5 183 miljonerkronor jämfört med regeringens ochSocialdemokraternas förslag om 12 080 miljonerkronor.Vi anser att stödet till skuldlättnadsåtgärder skallslopas. Egentligen innebär ett sådant stöd att vibetalar andra i-länders eller dess bankersfordringar, fastän vårt bistånd först tar vägen överett utvecklingsland innan det når i-landet. Vi anseratt internationellt än mera kraftfullt börverka för att i-länderna avskriver sina fordringar påu-länderna.Sverige bör också genom internationellapåtryckningar främja en ökad global frihandel. Omu-länderna inte möttes av ett stort antalhandelshinder från i-ländernas sida, skulle dettotala internationella biståndet vara helt onödigt.Alla är överens om att global frihandel är bästasättet för att verkligen hjälpa fattiga länder attkomma bort från fattigdom och biståndsberoende.Varför kan man då inte försöka enas om detta?När det gäller de olika anslagsposterna har vi vadavser det multilaterala biståndet föreslagit kraftiganedskärningar -- om -- vadgäller och desskapitalutvecklingsfond UNCDF. uppgickSveriges bidragsandel till resp. --otroligt men sant.Vi vill också skära rejält i bidragen till FN:sbarnfond och till Palestinaflyktingarnagenom UNRWA. Vi vill minska bidragen med 100miljoner till och med 120 miljoner tillUNRWA. Vår givarandel var vad gällerUNICEF och är för /93 vadgäller UNRWA 9 %.Trots att är en stor bidragsgivaretill FN:s flyktingskommissarie anser vi attSverige bör utöka sitt bistånd till deninternationella flyktingverksamheten. Vi vill i vårtförslag öka bidragen till UNHCR med 65 miljonerkronor till 300 miljoner kronor.Herr talman! När det gäller det bilaterala biståndetgenom SIDA vill vi snabbt avvecklalandramsbiståndet. Vi föreslår därför en minskningav landramarna från 3 360 miljoner till 400miljoner. I förslaget ligger ett slopande av alltbistånd till alla länder utanför . Vi föreslårockså kraftiga reduceringar av det s.k.demokratibiståndet. Vi vill spara pengar för statengenom att minska statens andel till vad avserfolkrörelsebiståndet.Vi vill också helt slopa bidragen till sydafrikanskaorganisationer. Det rör sig om 240 miljoner, varavANC får ungefär hälften.Men vi vill prioritera katastrofbiståndetoch föreslår en ökning av detta med 100 miljonertill 1 281 miljoner kronor.Herr talman! Motiven till våra förslag omförändring av det svenska biståndet har jag berört iinledningen till mitt anförande, där jag uppehållitmig vid frågan om hur vi bistår fattiga människor påbästa sätt och hur vi bäst leder in mottagarländernapå en väg mot ekonomisk utveckling. Jag har tillbetänkandet fogat 30 reservationer, men jag villlugna kammarens ledamöter med att jag inte ämnaryrka på bifall till samtliga 30.Herr talman! Jag ställer mig självfallet bakomsamtliga 30 reservationer, men för att spara tid ochinte onödigtvis dra på mig ledamöternas illvilligablickar yrkar jag bifall bara till reservationerna 1, 7,11, 12, 22, 23, 25 och 27.Anf. 15 ()replik:Herr talman! Det är tråkigt att en så trivsam personsom skall från talarstolgöra sig till tolk för alla de fördomar som man kanrada upp när det gäller biståndet. Fördomarnariktigt hoppade ur hans mun. Han talade om attbiståndet har skapat fler problem än det har löst,gav vrångbilder av svenskt bistånd, användeuttryck som biståndsbombardemang,biståndsberoende, biståndsbedövning, destruktivtutfall osv.Jag har inte möjlighet att bemöta alltdetta, men låt mig försöka vara konstruktiv i dennareplik.Vi har i vår partimotion pekat på att inte allt biståndär bra. Vi har sagt att det finns många exempel påmisslyckade projekt och att det finns systematiskaproblem i biståndet, som t.o.m. kan försvåra ettlands utveckling. Men under de senaste fem till tioåren har erfarenheterna gett oss en allt klarare bildav vad som kan och bör göras i biståndet och vadsom inte kan göras, alltså vad som bör undvikas. Vimåste ha en realistisk föreställning om biståndetsmöjligheter och begränsningar.Det här är sådant som vi har lärt oss under resansgång. Det finns ingen anledning, tycker jag, att nunär biståndet blir allt bättre göra sig till talesmanhär för alla de vanföreställningar om biståndet somsprids via och på annat sätt.Jag menar att man gör biståndet och enbjörntjänst om man sätter ambitionerna för högt.På den punkten tror jag att vi kan vara överens.Låt oss försöka vara konstruktiva! Även Nydemokrati måste ju ändå försöka begripa att vi gördetta i samarbete med människor i andra länder.Det är samarbetet som är det viktiga för oss. Det ärutvecklingen i , deras strävan efterdemokrati och mänskliga rättigheter, som är detviktiga. Låt oss inte hålla på med att här ikammaren rapa upp alla dessa möjliga ochomöjliga vantolkningar av svenskt bistånd!Anf. 16 (nyd) replik:Fru talman! säger att mittanförande bygger på vanföreställningar och att detmesta som jag framförde inte skulle vara sant. Menman behöver bara titta på hurdan utvecklingen harvarit i och de siffror jag angav om det för attse, att man i inte har nått någon framgångtrots ett massivt bistånd från både ochandra länder. Mottagarländerna i har integått framåt.Jag pekade i mitt anförande över huvud taget intepå några specifika projekt, så därför tycker jag attdet är märkligt att helt plötsligtbörjar tala om Expressenartiklar. Jag tror inte attjag nämnde ett enda misslyckat projekt, utan jagtog mera allmänt upp på vilket sätt man egentligenbör gå till väga när man utformar biståndet.Jag pekade på två faktorer som jag tror att alla,även , är överens om. Jag sadeatt det som skapar bäst förutsättningar för är att man ser till att få en så stor andelfrihandel som möjligt. Det är inte nödvändigt att haen total frihandel, men en minskning av tullmuraroch handelshinder med 60--motsvararungefär det totala globala internationella biståndet.Jag pekade också på skuldlättnadsåtgärder. Sverigehar i och för sig avvecklat många av sina krav på för lån som har gått genom banker ocholika fonder, och jag anser att det då inte finnsnågon anledning för oss att bistå andra i-ländergenom att se till att deras banker får tillbaka en delav sina lån. Vi bör i stället se till att verkainternationellt för att också de andra i-ländernaavskriver sina skulder.Avsaknaden av frihandel och skuldlättnader är tillstor del roten till att det går så snett för många u-länder.Anf. 17 ()replik:Fru talman! Om studerar sittanförande i protokollet eller läser det en gång tillkommer han att finna att ordvalet talar klarspråkoch förklarar mina formuleringar omvanföreställningar kring biståndet.Jag ställer upp på det säger omfrihandeln. Vi vet ju att världens samlade biståndtill tredje världen är 50--omåret, och vi vet att de fallande råvarupriserna ochde restriktioner industriländerna har gentemothandeln med tredje världens länder motsvararungefär samma belopp, kanske t.o.m. litet mer.Detta påpekades också i utskottsutfrågningen.Det räcker ändå inte, eftersom vi har helafördelningsproblematiken kvar.I sitt anförande nämnde som ett exempel på hur det har gåttsnett för svenskt bistånd. Jag tycker att det är ettdåligt exempel. skall man användasom ett exempel på vad som händer med ettutvecklingsland när en militärmakt, i det här falletgrannen , infiltrerar och saboterar allt vadutveckling heter i det landet. Det är sanningen omMoçambique. Renamo, stött av Sydafrikasmilitär, har saboterat utvecklingsprocessen iMoçambique. Då är det inte möjligt attåstadkomma de snabba resultat i utvecklingen somvi vill ha. Men svenskt bistånd har varit nödvändigtför att åtminstone rädda delar avutvecklingsprocessen i . Det bör LarsMoquist tänka på.Anf. 18 (nyd) replik:Fru talman! Ja, hur är det egentligenmed fördelningsproblematiken i de afrikanskaländerna? Hur har det blivit? Jo, har man ingetvälstånd att fördela, finns det ju inget att fördela.De länder i exempelvis som i storutsträckning har litat till sin egen förmåga och sinegen kreativitet har ett helt annat välstånd. Jagtänker på länder som t.ex. och ,men det gäller även sådana länder som . Iländer där man mer har utgått ifrån attmänniskorna måste försöka bli sin egen lyckassmed har man faktiskt lyckats mycket bättre.Den fördelningsproblematik som Karl-ErikSvartberg talar om existerar alltså inte i deafrikanska länderna, eftersom där inte finns någotatt fördela.Anf. 19 ():Fru talman! Jag kan till stora delar instämma i kritik mot Ny demokratis sätt attdebattera biståndsfrågorna. Jag tycker nog att detandas litet av Expressenartiklar. Jag skall skall ta ensärskild debatt med om det sedan omjag får tillfälle till det. Det är ju inte så enkelt somLars Moquist försöker göra gällande, och det gällerinte minst förhållandena i Afrika.Det finns även motsättningar som man kanskeockså bör ta upp . Å ena sidan talarNy demokrati om situationen för mänskligarättigheter i . Det finns mycket att sägaom det. Å andra sidan har ni motionerat om att detskall vara möjligt att sälja vapen till kreti och pletirunt om i hela världen, till de värstadiktaturregimerna. Hur rimmar detta med talet ommänskliga rättigheter?Fru talman! Enprocentsmålet skall överges. Detblev som bekant resultatet av överenskommelsenmellan regeringen och Socialdemokraterna ihöstas. Vi har inte råd att avsätta av BNI tillbistånd, heter det . Det argumentet kan vi inteacceptera. Visst har vi råd. Nedskärningenmotsvarande kom strax efterett beslut om att ta bort lyxskatten på exempelvisparfymer och choklad, som också skulle hainbringat 1,5 miljarder kronor.Det finns annat än biståndet att skära ner på. Detär en fråga om vad man vill skära ner på och vadman prioriterar.Vänsterpartiet sätter solidariteten med världensfattiga högre än billigare parfym -- så kan manuttrycka sig. Vi anser att det är bättresäkerhetspolitik att minska klyftorna mellan rikaoch fattiga i världen än att exempelvis köpa nyastridsvagnar.Om vi vill verka för att skall minska sinamilitärutgifter, måste också i-länderna, för att blitrovärdiga, skära ner på sina. Det gäller ävenSverige. Det är ju faktiskt så att i-länderna, med20 % av världens befolkning, svarar för avvärldens militärutgifter. Dessutom är det i-länderna, även , som säljer vapnen. Här harvi dubbelmoralen!Skär ner militärutgifterna och inte biståndet, ochhåll fast vid enprocentsmålet. Jag kommerförmodligen att få upprepa detta ,eftersom biståndsministern tydligen räknar med attdet skall ta innan återigen ''fårråd'' i bistånd. Det är i utländsk press jaghar läst att biståndsministern skall ha sagt att detkommer att ta innan vi kan återställaenprocentsmålet. Biståndsministern får senare idebatten tillfälle att dementera detta, om det inteskulle vara sant.Är detta vad man kallar en tillfällig neddragning,som det står beskrivet i en s-motion av ? Frågan är också: Kommer vi tillbaka till 1 %av BNI i bistånd ? Det är skillnad på entillfällig sänkning och en sänkning under enfemårsperiod eller kanske längre tid.Vi kan på nedskärningarna se att det är fråga ommycket mer än att enprocentsmålet skall överges.Det handlar om en påbörjad omläggning av densvenska biståndspolitiken. skall högern -- avdiverse schatteringar -- göra upp med 70-talet ochsolidariteten med dem som då kämpade för sinbefrielse. Det syns på de drastiska nedskärningarnaav biståndet till och . Detsyns på nedskärningarna av anslagen till sådanaFN-organ där principen ett land--en röst råder,medan 2,8 nya miljarder utlovas tillkapitalpåfyllnad i ''mjuka arm''. Det märks på snålheten mot SAREC ochNordiska och generositeten motBITS.I måndags kunde vi läsa i tidningarna att biståndettill ANC skall skäras ner från 240 miljoner till 95miljoner och det skall stoppas helt så snart datumför val bestämts i . Enligt skall biståndet omvandlas tillutbildnig av de svarta inför valen.Men vem skall utbilda de svarta? Efter vad jagförstår är det ANC som måste ta på sighuvudansvaret, tillsammans med de andraorganisationer, kyrkor m.fl., som ingår i dendemokratiska rörelsen, UDF. Dessa befinner sig iett enormt underläge gentemot de vitas partier. Desvarta väljarna är fattiga och till analfabeter.De har alltså mindre pengar och större behov. Hurskall de få en chans att , ,utnyttja rösträtten på någorlunda jämlika villkor?Samtidigt är ANC och dess medlemmar dem somdet politiska våldet framför allt riktar sig mot.Nationalistpartiet har inte bara tillgång tillstatskassan utan också säkerhetspolisens beskydd.Det har inte ANC och de andra organisationerna.Det påmindes vi om med fruktansvärd kraft påpåskaftonen, då mördades. Samma dagsom begravdes fick en ANC-delegationfrån den beskedet att biståndetskall stoppas.I omläggningen av biståndspolitiken ingår också enurholkning av de fem biståndspolitiska mål somriksdagen har fastställt. De olikabiståndsmyndigheterna tillämpar dessa mål olika.Det är intressant att notera att vi i den får bekräftat vad vi länge kritiserat,nämligen att BITS inte beaktar något annat mål äntillväxtmålet.Även SIDA tycks vara på glid. I deras skyltfönsterhänger en lapp med de fem biståndspolitiskamålen. Det första kallas här ökad ekonomisktillväxt, men det mål som formuleradeheter resurstillväxt, och det är inte samma sak. Närden ekonomiska tillväxten sker genom rovdrift pånaturen då minskar resurserna.