prot · GG0994 · 1993-04-19 00:00:00 — När man har kunskap om detblir det lättare att utnyttja de tvingande reglerna ijämställdhetslagen för att driva den typen av måleller för att tvinga arbetsgivarna att elimineralöneskillnader som är könsrelaterade.Jag tycker alltså inte att det är en riktig beskrivningatt vi är passiva, utan vi arbetar med detta och detkommer en hel del förslag till såsmåningom.Motiveringen för att sänka ersättningsnivån iföräldraförsäkringen är naturligtvis tvåfaldig. Denena motiveringen är att vi har genomfört ensänkning till i arbetslöshets- ochsjukförsäkringen, och den andra är att vi harskraltiga statsfinanser, som behöver rättas till. Omvi inte hade haft de dåliga statsfinanserna och inteändrat reglerna i de andra försäkringssystemen,hade det naturligtvis varit mycket bra om vi hadebehållt ersättningsnivå iföräldraförsäkringen. Men när vi nu inte anser osskunna göra det, är det rimligt att se till att pappornautnyttjar en del av den här tiden.Gudrun säger att hon vill bygga utföräldraförsäkringen och då låtapapporna ta hand . Det förslagetskulle i praktiken gå emot strävandena efterjämställdhet, därför att det skulle leda till mycketlängre förvärvsavbrott än för många kvinnor.Det är alltså inte något bra jämställdhetsförslag.Det är möjligt att det går att motivera på någotannat sätt, men som jämställdhetspolitik är detdåligt.Förslaget har också kritiserats mycket hårt av flerakvinnor som har varit med i debatten, t.ex. av IngaPersson och i en analys omkvinnor och ekonomi i en bilaga tillLångtidsutredningen , och avYvonne och många andra feminister. Detvar alltså inte något bra bidrag till de mål som jaghoppas att vi har gemensamt.Överläggningen var härmed avslutad.3 § Svar på interpellationerna 1992/93:92 och 97om Kabi och blodprodukten . 8 Statsrådet ():Fru talman! har frågat statsrådetBengt vilket initiativ han är beredd attta för att hindra att liknande situationer inträffar iframtiden och hur jag avser att agera så att snabbhjälp kan ges till de drabbade. Bakgrunden tillfrågan är de reportage i somberättar om hur fyra blödarsjuka patienter fåtthivsmitta genom blodpreparatet Preconativ.Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jagsom skall besvara interpellationen.Berith har frågat mig om regeringenkommer att göra en utredning av Socialstyrelsenshantering av Kabiaffären, om regeringen kommeratt göra en översyn av funktion såatt den blir en effektiv kontrollerande myndighet,om regeringen kommer att se till att de personersom drabbats av hivsmitta genom Preconativ får enersättning i paritet med skadan den förorsakat samtom regeringen efter detta kommer att gå in och föratalan mot Kabi.Jag besvarar interpellationerna i ett sammanhang.Det är angeläget att det skapas klarhet kring detproducerande läkemedelsföretagets och de berördamyndigheternas agerande i samband medöverförandet av hivsmittan. Jag aviserade därförredan den 26 februari att jag avsåg att föreslåregeringen att tillsätta en utredning med syfte att geen helhetsbild av vad som skett. Regeringenbeslutade att tillsätta en sådanutredning. Denna skall också pröva omöverföringen av smitta rimligen borde ha kunnatundvikas genom ett annat handlande frånföretagets eller dåvarande socialstyrelsensläkemedelsavdelnings sida. Utredningen skallgenomföras snabbt och redovisas senast före majmånads utgång. Först när vi genom utredningen harfått reda på vad som hänt finns det anledning att taställning till frågan om den statliga tillsynen ochkontrollen.Ersättning till de smittade har vid olika tillfällenutgetts från Läkemedelsförsäkringen, som reglerarläkemedelsskador enligt ett försäkringsavtal medläkemedelsindustrin. Ersättningen frånLäkemedelsförsäkringen har beräknats efter ihuvudsak skadeståndsrättsliga principer och haromfattat såväl ekonomisk som ideell ersättning. Ifebruari 1991 beslöt försäkringen -- sedanKommittén (Ju 1989:01) om ideell skada utrett hurersättningar bör beräknas för personskador därskadeföljderna är särpräglade -- att betala utytterligare var till de smittade.Jag vill erinra om, att utöver tidigare utgivnaersättningar utbetalas -- om den smittade på grundav sin sjukdom kan arbeta -- förutomden vanliga ersättningen från försäkringskassandessutom en livränta från försäkringen.Den 21 februari 1991 beslöt regeringen -- medhänsyn till de särskilda förhållanden som gäller förde personer som blivit hivsmittade inomsjukvården genom faktorkoncentrat eller genomblodtransfusion -- att av nåd utbetala tillvar och en av de hivsmittade. Härigenom ansågs desmittade ha fått kompensation på den nivå somKommittén om ideell skada rekommenderade i sittbetänkande (SOU 1991:34) Hivsmittade --ersättning för ideell skada. Regeringen har nyligeni proposition 1992/93:178 om vissasocialförsäkringsfrågor föreslagit att depersoner som vid behandling inom den svenskahälso- och sjukvården har fått infektion av hivgenom smitta vid användning av blod ellerblodprodukter skall ges rätt till avgiftsfriasjukvårdsförmåner i fråga om sjukhusvård,tandvård och läkemedel. Regeringen föreslår ocksåi nämnda proposition att närståendepenning skallkunna utges för vid vård av ensådan hivsmittad person.Landstingsförbundets styrelse har iår beslutat rekommendera sjukvårdshuvudmännenatt inte ta ut avgifter för sjukhusvård eller föröppenvård för dessa hivsmittade.Rekommendationen gäller också fria sjukresor.Mot bakgrund av att de smittade fått kompensationpå den nivå som Kommittén om ideell skadarekommenderat och att Läkemedelsförsäkringenoch regeringen så sent som prövatfrågan om ersättning har regeringen inte funnit skälatt utge ytterligare ersättning till de smittade.Regeringen har beslutat avslåframställningen om ytterligare ersättning.Då , som framställtinterpellationen, anmält att hon var förhindrad attnärvara vid sammanträdet, medgav talmannen attGudrun fick delta i överläggningen istället för interpellanten.Anf. 9 ():Fru talman! Jag vill först tacka statsrådet svaret på min interpellation angående de ivården hiv/aids-smittades svåra situation. Jag vissteinte då att regeringen på statsrådetsinrådan beslutat tillsätta en utredning, som skullepåvisa om möjlighet funnits att stoppa de sistafallen av smitta.Det jag tycker är så tragiskt är att man -- efter detatt man fått allvarliga varningssignaler frånexperter -- ändå fortsatt att ge preparatetPreconativ till unga människor som varit i stortbehov av regelbunden tillförsel av blodplasma. Jagtalar i min interpellation inte i första hand omersättning till de drabbade. Det jag vill ha klarhet iär hur man har hanterat saken på ,som hade huvudansvar för prövning av läkemedel.Kabi, som tillverkade Preconativ, var helstatligt vidden här tiden. Kan det ha spelat in vidbedömningen? Jag tycker att det är upprörande attfrån ansvariga höra: ''Vi förutsatte att Kabi baraskulle använda testat blod från början av septemberoch ville inte skriva dem det på näsan''.Redan den 8 augusti hade Kabi fått klara beskedfrån experter om att deras metod att befria blodfrån hivsmitta inte var tillförlitlig. Ändå fortsatteman att använda detta preparat. Tre pojkar och enman smittades med säker dödlig utgång som följd.Socialstyrelsen hade ändå andra preparat att väljapå. Det fanns ett från ett österrikiskt företag, somredan i maj 1985 hade ansökt om att få sälja detta.Det var ett värmebehandlat preparat, som tillskillnad från Kabis preparat var dokumenterat rentfrån hivsmitta. Trots detta valde man alltså att ''litapå Kabi'', som den ansvarige uttryckte sig. Dettaförvärrar saken ännu mer.Jag tycker också att den här frågan kan anses varautredd, bl.a. genom den advokat som har företrätten av de smittade och genom det faktum att KabiPharmacia, som företaget heter, nu har tillsatten utredning och mer eller mindre erkänt att manhar begått fel.Det som också är tragiskt är att det så ofta har sagtsatt granskar alla preparat så nogaatt många klagar. Människor som lider avsjukdomar utan känd bot har ibland bönat och bettom att få pröva nya preparat, trots att de inte harvarit färdigtestade. De har varit beredda attförsöka, att gripa det sista halmstrået, men man harinte släppt preparatet i fråga. Den svenskaöverprövningen har ansetts så viktig. får manreda på att den ibland inte alls fungerar.Åtminstone har den tydligen inte gjort det när detgäller Preconform. Som sagt: att Kabi Pharmaciahar tillsatt en egen utredning -- efter all negativpublicitet och efter det att man först har försöktförneka det hela -- bevisar ju att saken är mycketallvarlig. Man har också uttalat att man är villig attutge skadestånd. Det är det enda positiva i den härhanteringen.Fru talman! Jag är naturligtvis både förvånad ochbesviken över att statsrådet inte anser attnågon mer hjälp skall ges de drabbade. De summorsom ges är ändå engångsbelopp och försvinnandesmå. De går fort åt. Man har stora extrautgifter. Jagär naturligtvis tacksam över attLandstingsförbundet har fattat det beslut som manhar gjort. Det kommer att underlätta mycket. Dethar många också talat om för mig. Statsrådethänvisar bara till vad Kommittén om ideell skadahar rekommenderat och till attLäkemedelsförsäkringen prövadefrågan. Men det som är så annorlunda med den härskadan är att den inte bara är obotlig utan ocksåleder till döden för dem som har drabbats.Jag vill upprepa min andra fråga till statsrådetKönberg: Hur skall man kunna förhindra attliknande situationer uppstår ?Socialstyrelsen delar ju skulden. Det är enkontrollmyndighet. lät under drygtett år Kabi sälja en medicin, trots att man saknadeutprovad metod att ta bort hivsmittan. Manaccepterade att Kabi i efterhand redovisade ommetoden var säker. Det fanns också ansökningarfrån ett österrikiskt företag, som hade bevisat renblodplasma. Ändå förfor man på det här sättet.Den jurist, , som har undersökt det härfallet säger också att Kabi inte hade utprovade ochgodkända metoder att avlägsna hivviruset. Ändåger tillstånd att använda sådanadonatorers blod. Kan man över huvud taget lita påSocialstyrelsens bedömningar av läkemedel? Vilkagarantier kan statsrådet ge för framtiden? Det ärdet viktigaste.Anf. 10 ():Fru talman! Jag skall bara ta tillfället i akt att istället för tacka statsrådet försvaret. Hon är utomlands och har inte möjlighet attvara här.Jag ser att det i den interpellation som hon har ställtkrävs en utredning av hantering avhela affären. Jag konstaterar med glädje att denutredningen är tillsatt. Jag utgår från att BerithEriksson får anledning att återkomma i debattennär utredningen presenterar sina ståndpunkter.Anf. 11 Statsrådet ():Fru talman! Båda interpellationerna har bl.a. haftsom utgångspunkt att få en utredning till stånd.Som och även har den utredningen nu tillsatts. Denkommer att arbeta mycket snabbt. Fru talman!Detta gör att jag inte avser att gå närmare in på defrågor som nu tar upp, somhandlar om vad man skall göra om det visar sig varapå ett visst sätt.Jag är möjligen litet förvånad över att BirgitHenriksson anser sig ha trängt in i ärendet påsådant sätt att hon är beredd att tala om varskuldbördorna finns. Min avsikt med att tillsättautredningen var närmast att ta reda på detta.Frågan om huruvida det är så att man borde hagjort mer från sida under tiden1985--1986 kommer ju förhoppningsvis att få sittsvar genom den enmansutredning som är tillsatt.När vi har det svaret kommer jag att dra deslutsatser som kan göras på grundval av detta.Dessförinnan har jag inte anledning att ta ställning,även om anser sig kunna göradet.Anf. 12 ():Fru talman! Jag stöder mig faktiskt på resultaten avde här skriverierna och på den undersökning somden jurist som mycket noggrant har trängt in i dethär fallet har gjort.Det är faktiskt så att Kabi från att först ha nekat nuplötsligt har svängt om och självt utreder saken.Det bevisar att det har gjorts fel. Den advokat somföreträder en av de blödarsjuka säger också attSocialstyrelsen kunde ha satt stopp, men att mandär reagerade alldeles för sent.Det är lika illa att låta bli att fatta viktiga beslut somatt fatta felaktiga beslut. kan det fåödesdigra följder. Det är därför som jag anser attdet är rätt klart att det i det här fallet har skett enmissbedömning.Jag är tacksam för utredningen. Också jagåterkommer när den presenteras.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1992/93:105 omkulturvårdsforskning vid universitetAnf. 13 Utbildningsminister ():Fru talman! har ställt ett antal frågortill mig angående tolkningen av vissa skrivningarnär det gäller det humanistiska forskningsområdeti den forskningspolitiska propositionen.Som interpellanten noterat, betonas på flera ställeni propositionen värdet av humanistisk forskning.Det är min övertygelse att forskning inom områdensom språk, konst och litteratur, etik och filosofi,historia och arkeologi är omistlig för att Sverigeskall kunna utvecklas som kunskaps- ochkulturnation.Det är också synnerligen viktigt att vi kan förvaltavårt kulturarv. harsektorsansvaret för detta. Men det ligger också ettansvar på universitet och högskolor att utvecklaforskningen inom detta liksom inom andraområden.Vid institutionen för kulturvård i harsedan länge bedrivits ett omfattande arbete inomområdet kulturvård, framför allt med inriktning påteknisk antikvarisk byggnadsvård. Viduniversiteten i och i har också ettpionjärarbete utförts inom ett näraliggandeområde, nämligen museologi, framför allt påutbildningssidan.Som det framhålls i forskningspropositionen finnerregeringen att det är viktigt att forskningen kanutvecklas inom kulturvårdsområdet. Detta är ettinterdisciplinärt forskningsfält som utnyttjarkunskaper och metoder inte bara från humanistiskutan också från naturvetenskaplig och tekniskforskning.När det gäller hur en långsiktigkunskapsuppbyggnad bäst skall främjas, vilkaresurser som skall fördelas till olika institutioneroch forskningsområden eller hur ett framgångsriktforskningssamarbete byggs upp måste avgörandetligga hos varje universitet och högskola. Det är deansvariga inom de självständiga universiteten ochhögskolorna som har såväl kompetens som detprofessionella ansvaret att göra sådanaprioriteringar och fördelningar, som främjar envetenskapligt och pedagodiskt framgångsrikverksamhet.Fru talman! Detta innebär ett svar påinterpellantens första direkta fråga, om en bestämdandel bör satsas direkt på grundläggande forskningoch forskarutbildning inom det aktuellakunskapsområdet. Regeringen finner det viktigt attforskningen inom kulturvården utvecklas och attden håller hög vetenskaplig kvalitet. När det gällermetoder och resurser är detta en bedömnings- ochfördelningsfråga som bör avgöras av andra.När det gäller den andra frågan, omforskningsmedel inom den berörda ramen skall gåograverade, utan omvägar via ensektorsmyndighet, till det berördaforskningsområdet vid interpellanten här syfta påRiksantikvarieämbetet, som är sektorsmyndighetjust för kulturvården.Riksantikvarieämbetet har som allasektorsmyndigheter ett ansvar för att forskningeninom sektorn kan utvecklas och håller högvetenskaplig kvalitet. Myndigheten beslutar självom fördelningen av sina sektorsforskningsmedel.Jag utgår från att ämbetet vid fördelningen av dessamedel ställer höga krav på den vetenskapligakvaliteten hos forskningsprojekten.I mina tidigare svar ligger också svaret på LennartFridéns tredje fråga, nämligen hur jag anser att denlångsiktiga kunskapsuppbyggnaden förkulturvården skall förverkligas på det praktiskaplanet. Det är sak att avgöra detta.Från min sida är detta inte bara ett allmäntuttalande, utan en principfråga. Jag tycker att detär viktigt att forskningen utvecklas inomkulturvården liksom inom en rad andrahumanistiska områden, och att i framtidenintar en lika framträdande position inomkulturvetenskaperna som inom en del medicinskaoch naturvetenskapliga områden. Genom deförslag som läggs i propositionerna Forskning förkunskap och framsteg och Forskning i frontlinjenkommer medel att ställas till förfogande föruniversitet och högskolor, för forskningsråd ochsektorsforskningsmyndigheter, som kan göra dettamöjligt. Dessa har ett utbildnings- ochforskningsansvar. Hur de har genomfört det, tänkerjag bedöma inför nästa forskningsproposition.Anf. 14 ():Fru talman! Jag ber att få tackautbildningsministern för svaret på mina frågor. Detär utan tvekan så att de oklarheter som en delmänniskor, liksom jag, har uppfattat har funnits ipropositionen nu har fått sina frågetecken uträtade.Jag tycker att det var ett bra och klart svar.Det kanske allra viktigaste är statsrådets betonandeav att detta är ett principuttalande. Det är mycketväsentligt, inte minst mot bakgrund av att det påsistone i diskussionerna har förekommitifrågasättanden av det vettiga i att satsa även påforskning inom kulturens och humanioransområde.En annan fråga som emellertid kanske fortfarandekommer att oroa en och annan gäller attsektorsorgan ofta tenderar att lägga beslag på enstörre del av tilldelade medel själva. Ett nationelltansvar innebär inte att man själv skall sköta allt åtsin sektor, utan man skall se till att det på bästa sättkommer hela nationen till del. Det kanske t.o.m.blir bättre om man inte gör så mycket själv utan istället ser till att saker och ting blir gjorda där detfungerar bäst. Med andra ord börsubsidiaritetsprincipen även gälla på detta område.Det finns en del mindre lyckade exempel på hursektorsansvar har fungerat. När vi fick s.k.ansvarsmuséer skulle dessa med nya medel t.ex. taett ansvar för hela landet inom sin sektor. Pengarnagick åt till att besätta ett antal platser på dessaansvarsmuséer. De andra muséerna, såväl centraltstatliga som regionala, märkte inget avmedelstillskottet. Som jag ser det får man inteagera så som sektorsansvarig. Detta ville jag ocksåbetona med min andra fråga.Anf. 15 Utbildningsminister ():Fru talman! Låt mig, utan att falla myndigheterna iämbetet, göra följande deklaration. Svensk högreutbildning och forskning har vägletts aven viktig princip, nämligen att lejonparten av denforskning som staten finansierar direkt ellerindirekt utförs vid universiteten och högskolorna.Jag tycker att detta är en riktig princip. Den germöjlighet att bygga upp forskningscentra ochforskningsmiljöer som är kraftfullare och därmednaturligen mera stimulerande änforskningsinstitutioner som byggs upp i mycket småenheter isolerade från närbesläktadeforskningsområden.Jag instämmer gärna i en undran i , nämligen när det gäller ambitionen att deresurser som genom sektorsorganen ställs tillforskningens förfogande fördelas ut tilluniversiteten och högskolorna på basis av dekvalitativa resultat och de projekt somuniversiteten och högskolorna kan uppvisa.Anf. 16 ():Fru talman! Jag ber att få tacka statsrådet för ännuett principiellt uttalande i det här sammanhanget.Båda dessa nu fastställda principer tycker jag ärmycket viktiga för det fortsatta arbetet, och jag troratt de som berörs av denna fråga kommer att varamycket tacksamma över detta.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1992/93:111 omvårdhögskolan i . 17 Utbildningsminister ():Fru talman! har frågat migom jag är beredd att verka för att iBoden även i fortsättningen får försörja hälso- ochsjukvården i norra med välutbildadpersonal, samt om min syn på vårdhögskolornasbetydelse för kompetensutveckling ochpersonalförsörjning inom hälso- ochsjukvårdssektorn.Låt mig börja med det senare spörsmålet.Vårdhögskolorna har en viktig roll att fylla när detgäller utbildningen för laboratorieassistenter,sjuksköterskor, sjukgymnaster m.fl. yrkesgrupperinom hälso- och sjukvården. Utbildningarna harutvecklats positivt sedan de blev en del av denhögre utbildningen. Jag är övertygad om att denpositiva utvecklingen kommer att fortsätta.Den utredning som till belyser den förändring somvårdhögskolorna har genomgått. Det är bara dessa utbildningar inordnades ihögskolesystemet. harvårdhögskolorna bidragit med att utveckla ochförstärka de speciella ämnen som är karakteristiskaför resp. utbildning. Ett imponerande stort antalpersoner har gått vidare mot fördjupad utbildningoch forskarutbildning inom sina resp. områden.Även organisationen har utvecklats och samverkanmed de statliga universiteten och högskolorna harstärkts på flera håll. Allt flera lärare har i dagforskarutbildning eller licentiatutbildning.Sammantaget innebär detta också att hälso- ochsjukvårdssektorns kompetens höjts.Det utredningsuppdrag som landshövding nu slutfört gällde att utreda olikamöjligheter att överföra vårdutbildningarna tillstatligt huvudmannaskap och var ursprungligen enbeställning av . I uppdraget ingick att --med beaktande av de strukturella problem somfinns med det stora antalet utbildningsenheter,varav några är påfallande små -- pröva förslag somstärker vårdhögskolornas anknytning tillforskningen.Utredaren har beaktat detta genom att föreslå olikaalternativa lösningar, där ett förslag innebär attendast vissa utbildningar förstatligas. I de fall dåden kvarvarande organisationen blir alltför liten föratt försvara att den lever vidare som en egenorganisation föreslås att vårdhögskolansamlokaliseras eller samordnas med en statlighögskola för att garantera en högskolemässig miljö.Utredningen är underremissbehandling, och det är därför för tidigt attsäga vad som kan komma att anföras avremissinstanserna. Jag är självfallet medveten omatt i har stor betydelse förregionen med sina närmare 700 studenter ochdärtill ett stort antal deltagare iuppdragsutbildning.Anf. 18 ():Fru talman! Först vill jag tackautbildningsministern för svaret på mininterpellation. Jag har ju ställt frågor omvårdutbildningarna i allmänhet och omVårdhögskolan i i synnerhet.Jag uppskattar och delar utbildningsministernspositiva omdömen om vårdutbildningarna och hansframtidstro beträffande dessa. Jag delar ocksåutbildningsministerns syn på hur viktigt det är attvårdutbildningarna fortsätter att stärka sinanknytning till forskningen och att fler lärare blirforskningskompetenta. Alla som verkar inomhögskolan måste ha en forskningsbas attstå på, och arbetet måste fortgå med att nå dettamål. Det kan dock nås på olika sätt, och jag serfram emot att få ett meningsutbyte medutbildningsministern om detta.Min uppfattning är att man inte nödvändigtvismåste vistas i en traditionell akademiskuniversitetsmiljö för att nå en positiv vetenskapliganda. I vårt land har vi byggt upp forskningsenheteri olika delar av landet och regionala högskolor. Dethar i praktiken visat sig att forskningsankytningengår att upprätthålla på ett mycket bra sätt vid deolika regionala högskolorna, till vilkaVårdhögskolan i hör.Dessutom har det visat sig att man vid de regionalahögskolorna öppnar ett samarbete mot nyastrukturer i samhället, t.ex. näringslivet, som oftaskapar minst lika stora positiva synergieffekter somtraditionella inomvetenskapliga kontakter. Det hari sin tur lett till mycket positiva studieresultat.Mot denna bakgrund kan jag inte accepteramotiven till att utredningen om vårdhögskolornaföreslår en flyttning av rehabiliteringslinjen ochsociala omsorgslinjen i till iUmeå. Skälet är enligt utrednigen att en flyttningskulle innebära att man kom in i en akademiskmiljö och att de i utbildningen ingående ämnenaskulle få en bättre ämnesanknytning. Detta menarjag att man kan uppnå i , med fortsattutvecklingsarbete. Förutsättningar för detta finns iallra högsta grad.Vid i finns enforsknings- och utvecklingsenhet och ett antal FoU-lärare. Faktum är att det finns förhållandevis flerFoU-lärare i jämfört med andravårdhögskolor i landet. Samtliga utbildningar iBoden har tillgång till forskarutbildade lärare.Tillsammans med högskolan i sker ettpedagogiskt utvecklignsarbete. Lärare från Bodenfinns i forskarutbildning såväl i som i Umeå.Vårdhögskolan delfinansierar en forskningstjänst iLuelå som ett steg i att utveckla samarbetet.Det är på denna väg, med ytterligare samarbetemed i första hand högskolan i men också meduniversitetet i , som vårdutbildningarna iBoden måste gå.