prot · GG09102 · 1993-04-29 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:102Torsdagen den 29 aprilKl. 12.001 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 23 april.Anf. 1 i övrigt inleds med en särskiltanordnad debatt om kriget i Bosnien. Jag föreslåratt för denna debatt skall följande regler gälla.I debatten deltar en företrädare för varje parti.Utrikesministern, som därvid respresenterarModeraterna, har rätt till tre inlägg om 12, 6 resp.3 minuter. Övriga deltagare har rätt till vardera treinlägg och två gånger 3 minuter.Kammaren biföll de föreslagna debattreglerna.2 § Särskild debatt om kriget i BosnienAnf. 2 ():Herr talman! Än en gång rasar ett öppet krig iEuropa: hundratusentals döda, miljoner på flykt,ofattbara illdåd mot civila. Än en gång påminns viom det paradoxala. Det där denvästerländska kulturen humanismen ochdemokratin föddes fortsätter ju att ge världen demest fasansfulla exemplen på mänsklig grymhetoch inhumanitet -- utrotning av andra folk, tortyroch terrorkrig mot civila.Sakta men säkert växer nu opinionen i omvärlden;detta får inte forsätta.De historiska parallellerna ligger nära. På 30-taletbörjade en diktatur i utrota ett helt folk. Dåvar det inte muslimer utan judar som var utsatta företnisk rensning. Omvärlden orkade inte engagerasig. Ungefär överföll en annan diktator iEuropa en självständig nation, medlem avNationernas förbund. Då var det inte Bosnien utanAbessinien vars existens skulle upphöra.Omvärlden orkade inte engagera sig.Min förhoppning är att denna riksdagsdebatt skallsända en mycket klar signal till de ansvariga för detsom nu sker i Bosnien: Det svenska folketaccepterar inte att Bosnien -- en suverän stat,medlem av FN och -- utplånas. Det svenskafolket accepterar inte att de bosniska muslimernautrotas eller fördrivs från sina hemtrakter i etniskarensningsaktioner.Vi tar inte ställning till vilken part som har haft mesträtt eller fel i det förflutna och inte heller till hurframtiden för det som en gång var skallformas. Men det är regimen i , med sinblandning av gammelkommunister ochnationalister, som bär det största ansvaret fördet krig som pågår mot den bosniskacivilbefolkningen. Utan den regimens massiva stödskulle inte de bosniska serberna kunna fullfölja sittutrotningskrig. Men det finns också anledning att semycket kritiskt på de kroater som med uppenbartstöd i hänsynslöst tar för sig av det som deanser vara kroatiskt territorium i Bosnien.Alla konflikter har historiska förklaringar.Motsättningarna på kan spåras tillmedeltiden. Årtionden av kommunistisk diktaturunder är en huvudförklaring till dagenssituation.Men historien får heller aldrig bli en ursäkt för brottmot mänskliga rättigheter.I den nya värld som vi lever, måste det finnas enberedskap för att med alla tillgängliga medel hindraextremister av den typ som leder det fornaJugoslavien mot katastrofen.Man kan ställa frågan: Vad angår det som händer iJugoslavien oss?Den kan besvaras på många olika sätt. Medkänslamed dem som lider är ett svar. Men ett annat äratt påminna om vårt egenintresse. Det som händejudarna, det som hände i , det somhände i och det som händer iBosnien kan hända också andra länder och folk.Det kan hända de baltiska staterna, t.ex. omSlobodan andliga bröder i Moskvaskulle återkomma till makten. Det kan någon gånghända också och svenskarna. Det kanhända, om vi inte etablerar en världsordning därövergrepp mot folkrätt och mänskliga rättigheterstoppas och bestraffas.Sverige har redan gjort mycket för fred ochhumanitet i . Räddningsverketspersonal gör heroiska insatser. Svensk FN-personalfinns på plats. Vi har tagit emot tiotusentalsflyktingar. Vi har utnyttjat vårt ordförandeskap iESK till att agera för fred. Corellinitiativet för attställa krigsförbrytare inför rätta är utomordentligtviktigt. Vi har sagt ifrån inför attSverige är berett att medverka i en ännu större FN-insats.Men vi måste göra ännu mer. Vi skall kräva av FN,, och EG att de alla gör ännu mer.Vi skall vara beredda att ta vårt ansvar för det sommåste göras. Det gäller ansträngningarna att skapafred och ansvaret för den desperataflyktingsituationen.Vad kan då göras? Jag tror att vi måste gå vidarelängs de två huvudspår som redan prövats.Det skulle vara bra med en kraftig utvidgning avFN:s närvaro i området. Man skulle kunna upprättaskyddszoner som gradvis utvidgas. Hotade städeroch byar skulle kunna erbjudas övervakning avstora FN-enheter. FN, eller stater som arbetar ienlighet med ett FN-mandat, skulle kunna utvidgasin sanktionsövervakning ytterligare.Men jag tror också att det är viktigt att FN nuklargör att om andra insatser inte mycket snarthjälper, så kan militärt våld komma att användas, ienlighet med regler, för att skyddacivilbefolkningen mot fortsatt dödande och för attvärna rätt att existera somstat. Ett sådant besked skulle också ökatrovärdigheten i de FN-sanktioner som vidtas.Jag är medveten om de stora risker och svårighetersom en militär intervention i FN:s namn rymmer,om den tvingas fram. Men riskerna ochsvårigheterna med att utesluta det alternativet kanpå mycket väl vara större.Det andra huvudspåret är förnyade insatser för enfredsuppgörelse och försoning.Londonkonferensen blev ett misslyckande, menkanske är det nu dags för ett nytt initiativ som syftartill att inleda en process mot dialog, växandeförståelse och ökat förtroende. En positiv faktor idetta krig är att det på ömse håll i konflikten intebara finns extremister och fanatiker utan ocksåintelligenta och modiga fredsanhängare. Dekrafterna måste på olika sätt stärkas. Somkomplement till regeringskonferenser måstemänniskor från de olika sidorna mötas till enkonstruktiv dialog. När en överenskommelse omfred väl träffats måste omvärlden vara redo attställa upp med ett massivt ekonomiskthjälpprogram till återuppbyggnaden.Även om ämnet för denna debatt är just Bosnien ärdet viktigt att påminna om att situationen därhänger nära samman med de övrigakonflikthärdarna i det forna Jugoslavien.Omvärldens insatser måste också syfta till lösningarpå de andra minoritets- ochgränsdragningskonflikterna i t.ex. Kosovo ochMakedonien, men också de problemen som rör deserbiska minoriteterna i olika områden.Herr talman! De insatser som jag nu talat om blirdyra. Men fortsatt krig blir ännu dyrare. Deinsatser som jag förordat kan komma att bindamilitära och andra resurser framåt.Men alternativet, det vi nu ser förverkligas varjedag, är outhärdligt.Herr talman! Vi brukar tala om internationellsolidaritet och utrikespolitik med europeiskidentitet. Det är dags att omsätta de begreppen iännu mer handling. Extremism och fascism får intetriumfera. Tragedin på får inte fullbordas.(Applåder)Anf. 3 ():Herr talman! Tack för initiativet till denna debatt,!Nu fogas namnet till de många andranamnen i historiens skräckkabinett: Guernica,, gettot i , Katyn, Gulag,Sharpeville, My Lai, och blev det av den nya världsordningen, det nyaEuropa?Kraven på handling, på militära ingrepp, växer,också från grupper som alltid ansett sig varapacifister. Neutralitet och passivitet blir omöjligaattityder inför massvåldtäkter och lemlästade barn.Ofta får vi politiker frågan om vi vill ha makt. Menman känner sig maktlös, också när man sitter iregeringsställning, inför sådana hemskheter som vinu upplever. Jag skulle gärna ha sett att vi, hela vårtland, hade kunnat spela en ännu mer aktiv roll,inom ESK men också som medlem i EG och i FN:ssäkerhetsråd.Vad skall vi då göra? Omvärldens roll har hittillsvarit helt otillräcklig, och ibland rent av skadlig början. De insiktsfulla varnar oss nu för attoöverlagda åtgärder kan utlösa ännu större fasor. ''Historien har skapat förutsättningarna för etttredje med oöverskådligakonsekvenser.'' Detta fick jag höra från minaslovenska vänner under ett besök i ipåsk. ''Utan historisk kännedom kan man inteförstå och förklara den serbiska nationalismen ochvad som pågår.'' Man sade också att det är viktigtatt inse att har ett folkligt stöd för sinpolitik. Serberna är i fara igen -- det är hansbudskap, och det går hem.Det gäller också den 600 000 man starka serbiskaminoriteten i , som är ett resultat avhistorien. De flyttades dit av olika habsburgskakejsare för att möta ett muslimskthot från söder. skulle den kroatiskaledningen visa sig oförmögen att hantera serbernasoro inför självständighetsförklaring.Man trodde att president regering skulleinnebära en återgång till Ustasjafascismen.Den brittiske BBC-journalisten ochBalkanexperten klandrar i sinlysande bok och andraför att med ett tidigt erkännande ha begåttkardinalfelet att ignorera just den avgörande fråganom den serbiska minoriteten i och för atticke ha insett de ofrånkomliga följdverkningarnaför Bosnien och . EG skulle i stället haföljt sina egna expertråd i den s.k. , där man kom till slutsatsen att endastSlovenien och borde ha erkänts,därför att de var de enda som kunde ge garantierför att de skulle respektera sina minoriteter ochgällande gränser.Jag måste tyvärr säga att den svenska regeringeninte förde någon hedervärd politik i dettasammanhang -- man traskade patrullo efterTyskland. I hade man åtminstone en politiksom man var övertygad om var riktig. I Stockholmformulerades aldrig någon egen linje.Självfallet har det inte varit lätt för något land attagera på ett adekvat sätt inför den målmedvetnaoch hänsynslösa serbiska maktpolitiken.Belgradregimen har också medvetet utnyttjatfredsförhandlingarna till att legitimera sig själv ochsina marionetter och till att vinna tid och fördelar.Avsikten har aldrig varit att göra upp i godo.Hur skall vi då besvara t.ex. den bosniskepresidenten bjudande uppmaning?Den lyder: Försvara oss eller ge oss vapen attförsvara oss själva!Krig löser inga krig i konflikter som bygger påsekellånga motsättningar. Serberna har genom årenutsatts för en systematisk nationalistiskpropaganda. Vi får komma ihåg att en fjärdedel avalla serber bor utanför staten . Tillräckligtmånga för att gagna syften tror att derasnation är i fara. Den jugoslaviska armén JNA, somvar den fjärde femte största i , har ocksåunder hela efterkrigstiden närts av trossatsen attjugoslavism var den enda lösningen på hotandeetniska konflikter. Den operative chefen för arménfick hela sin familj dödad av Ustasja under andravärldskriget.Något som skulle uppfattas som ett militärt angrepppå skulle sannolikt leda till ett långvarigtserbiskt ''patriotiskt'' försvarskrig mot angriparna,med ofattbara offer. Det är därför tvekan är så stori och i de andra staterna, som annars harresurser för militära åtgärder.Krönikören i skriver:Bomba-serber-folket förtjänar namnet hökar. Deär tuffa bara i luften. De flyger i väg vid tanken påatt vinna ett krig, och så behövs det marktrupper.Vad skall man göra med ett utbombat utannågon politisk lösning?Alla har gjort för litet för sent när det gällerJugoslavien. Det gäller inte minst att ha haft ochhållit kontakterna med fredsrörelsen och dedemokratiska krafterna där. Vi som harhaft sådana kontakter har lärt oss att alla serber inteär aggressiva cetniks och att alla kroater inte ärpotentiella Ustasjafascister. Vi har lärt oss attfredstanken är stark och utbredd i allarepublikerna, att principen om nationelltoberoende måste baseras på medborgarskap, inteetnisk tillhörighet, och att serber, kroater ochmuslimer kan leva i harmoni, som i den lilla stadenTuzla. Men vi har gjort alldeles för litet.Det är från våra vänner som det nu kommerkonkreta förslag på politiska och militära insatser.De slovenska socialdemokraterna och regeringenförordar t.ex. upprättandet av ett antal skyddadezoner i Bosnien, i avvaktan på en hållbarfredsuppgörelse. Skyddszonerna skulle genom enmassiv FN-närvaro i Bosnien stå undervärldsorganisationens militära beskydd. Förslagetliknar den skyddszon som upprättades i norra skydd för den kurdiska befolkningen. Mellanzonerna skulle skyddade korridorer löpa, och överdem skulle luftrummet effektivt hållas rent. Dennatanke fann president under sittStockholmsbesök vara idealisk. Han bad oss atthjälpa till att föra ut den internationellt.Bosnien har som medlem av FN rätt att få hjälp motden kroatisk-serbiska aggressionen.Skyddszonerna i Bosnien är en rent humanitärinsats, utan aggressiva avsikter eller provocerandekaraktär.Det är också viktigt att motarbeta den propagandasom befolkningen utsätts för. Därför föreslår enledare i , , att gesi uppdrag att upprätta en oberoende radio- och . Kan vi hoppas på ett svenskt initiativ idenna fråga?Anf. 4 ():Herr talman! Det första vi känner inför denhändelseutveckling som vi kan iaktta i det fornaJugoslavien, och i synnerhet i Bosnien, är fasa. Detär de mänskliga aspekterna på skeendet som är detcentrala, det omätliga lidande som oskyldigamänniskor utsätts för, den ofattbara grymhet sommänniskor kan göra sig skyldiga till. Det ärlidanden som drabbar folk oavsett nationalitet ochreligion. Det är grymheter som utförs av människorav olika nationalitet och religion i det fornaJugoslavien.Vi står vid sidan av. Vi känner vår oförmåga attstoppa lidandet, att få slut på grymheterna.Det som sker i Bosnien är till stora delar attbeskriva som ett systematiskt folkmord. Det är heltklart att det är serberna som har det tyngstaansvaret. Det är serberna som har de stora militäraresurserna och som på ett medvetet sätt försökerändra den etniska opolitiska verkligheten genommassdödande, genom massvåldtäkter och genomatt driva människor från deras hem, med deneufemistiska beskrivningen ''etnisk rensning''.Det som vi i omvärlden har försökt göra, bl.a. attlägga ett vapenembargo, hjälper inte, eftersomserberna till sitt förfogande i stort sett har hela dengamla jugoslaviska arméns arsenaler. Effekten ärbara att det folk som mest är utsatt för det härfolkmordet, nämligen bosnierna, har blivit ännumera värnlöst. Detta är naturligtvis bakgrunden tillden uppmaning som president gav oss,när han sade att vi antingen måste försvara demeller ge dem vapen så att de kan försvara sig själva.Vi blir i någon mening medskyldiga till detfolkmord som sker genom att vi inte kan förhindradet. är det viktigt att slå fast attgrymheter förekommer på alla håll, som jagtidigare nämnde. Varhelst någon part är denstarkaste utnyttjas styrkan mot motståndarna.Även bosnier ägnar sig åt etnisk rensning, t.ex.riktat mot kroater. Men skeendet i Bosnien handlarinte bara om den mänskliga, humanitära, aspektenutan också om Europa.För ett par årtionden sedan slöts det avtal som mantänkte sig skulle bli det stora fredsavtalet efterandra världskriget, genomHelsingforsöverenskommelsen. Då slogs det bl.a.fast att gränser inte får förändras med våld. På dentanken har vi byggt visionen om en fungerandealleuropeisk fredsordning, där våld är bannlyst sommedel för att ändra politiska realiteter och därförändringar av nationsgränser måsteåstadkommas genom fredliga förhandlingar.Det som håller på att hända i det fornaJugoslavien är att våldet åter börjar användas sommedel för att skapa politiska realiteter i Europa.Den militärt starkaste parten, serberna, håller påatt lyckas med att vinna de territoriella mål somman har ställt upp. Om slutresultatet blir att detmed militära medel går att göra beståendeterritoriella vinster och skapa sig beståendepolitiska och territoriella fördelar är det slut medden vision som skapades i . Då är vi intelängre på väg mot en fungerande alleuropeiskfredsordning. Då har det demonstrerats att militäramedel är ett sätt att bedriva politik iEuropa. Det är därför som det är så viktigt för helaEuropas framtid att vi får ett slut på dödandet ochatt vi får en lösning som innebär att ingaterritoriella vinster görs.De förändringar som skulle behöva göras iJugoslavien måste åstadkommas vidförhandlingsbordet, genom fredliga förhandlingar.Det är en nödvändighet för världssamfundet ochför att gripa in med en så stor kraft att manför det första får slut på dödandet, för det andra fåren situation så att förhandlingar kan börja föras ochför det tredje kan lägga grunden för ett långsiktigtfredsarbete. Det skulle därmed bli möjligt förmänniskor att leva sida vid sida i fred medvarandra -- att samarbeta med varandra -- iJugoslavien och i över huvud taget.Självfallet måste vi först och främst försökaåstadkomma detta med fredliga medel. Mensituationen är nu sådan att vi måste inse att militäramedel kan bli nödvändiga för att man skall få slutpå kriget och få stopp på dödandet. Vi måste haberedskapen att ställa upp med detta. Men dåmåste inriktningen vara att användningenav militärt våld skall begränsas så mycket som överhuvud taget är möjligt. Det är riktigt, som ocksåtidigare har sagts, att en lösning i det fornaJugoslavien inte kan åstadkommas med våld ochmilitära medel, inte heller från omvärldens sida.Det är det långsiktiga arbetet på att föra folknärmare varandra och skapa nya samarbetsmönsteroch sociala mönster mellan människorna som avgörom man kan få en långsiktig lösning i Jugoslavien.Det har sagts tidigare att det kommer att krävasstora insatser av oss, kanske militära men framförallt ekonomiska och sociala insatser. Vi får inte väjaför detta. Det är stora humanitära värden som stårpå spel men faktiskt också framtid.Anf. 5 ():Herr talman! Jag vill också säga att det var ett fintinitiativ av att initiera den härdebatten.Kroaterna i Bosnien utgör avbefolkningen och förfogar över ungefär lika mycketland, dvs. Muslimerna representerar ca 40 %av befolkningen men disponerar endast knappt15 % av territoriet. Serberna däremot utgör 32 %av befolkningen men har erövrat så mycket markatt de har tillskansat sig över två tredjedelar avlandytan. Det finns således en stor orättvisa mellanmuslimer och serber i förhållandet land kontraantalet invånare.De bosniska serbernas andel av Bosnien som jagnyss nämnt är kanske t.o.m. tagen iunderkant, med tanke på det erövringskrig som dealltjämt fortsätter att föra. Som ytterligare enkontrast måste man nämna att den gentemotserberna mycket generösa --Owen-planenger dem rätt till nästan hälften av Bosniensterritorium. Trots denna fördelning har serbernalagt under sig ännu större territorium, och manfortsätter erövringen också i dag.Under förevändning att bosniska serber i dagensläge inte förfogar över territoriella korridorer somlänkar dem till har de som ensam parthittills vägrat att skriva under --Owen-planen, detta trots att erbjudit någonform av FN-garanterade korridorer mellanlandområdena. Den serbiska statsledningen harvisserligen utan större framgång gjort lama försökatt övertyga de bosniska serberna att godta planen.Inom parentes kan man undra varför de bosniskaserberna plötsligt inte gör som vill, vilketde alltid har gjort tidigare. Det finns skäl attmisstänka att den serbiska statsledningens officielladirektiv inte stämmer överens med dess informellaorder.Herr talman! Uppenbarligen är det jag talatom ytterligare ett bevis på det förakt som bosniskaserber och den serbiska statsledningen hyser för FNoch de värden som FN står för.Att kriget i fick bryta ut är ettmisslyckande för det internationella samfundet ochför den europeiska säkerhespolitiska arkitekturen.Det skall erkännas. Att det dessutom har pågåttalltför länge och med all tydlighet kommer attfortsätta om inget görs råder det heller inget tvivelom. Innan jag går in på möjliga åtgärder för att fåett slut på eländet vill jag försöka sammanfattasituationen.Konflikten i ex-Jugoslavien är för det första inte enkonflikt där tre jämnbördiga parter står motvarandra. Från första början stod det klart attBosniens muslimer skulle bli den värst drabbadeparten, trots att de utgör den störstabefolkningsgruppen, vilket jag visat på. Tillskillnad från Bosniens kroater och serber harmuslimerna ingenstans att ta vägen förutom justBosnien. Serber kan fly till och kroater tillKroatien, men den befolkninsgrupp som har detsvårast har ingen flyktväg.Kriget i Bosnien är för det andra ingen etnisk ochreligiös konflikt. Sedan första början harkrigsorsaken varit hänsynslösa maktambitionerfrån den serbiska statsledningen som har uppviglatbosniska serber i syfte att skapa ett Storserbien.Muslimerna i Bosnien är för det tredje etteuropeiskt folk. Deras sekulariserade variant avislam innebar att de levde i fredlig samexistens medandra. Balansen mellan de olika religionerna var enmotpol till religiös fanatism och extremism.Serbernas påståenden om islamisk fundamentalismi Bosnien är därför falska och grundlösa. I ställethar inställningen hos Bosniens muslimer varit enbidragande orsak till att tre folkslag kunnat levafredligt sida vid sida. Äktenskap har även ingåttsmellan personer av olika folkslag. De etniskarensningsoperationerna som är iscensatta i Bosnienuppvisar klassisk grymhet, men är dubbelt tragiska,eftersom de just sliter upp de nämnda familje-och vänskapsbanden.Det finns för det fjärde stora risker med Vance-Owenplanen. Serberna vet att planen ger dem fullkontroll över stora områden i Bosnien och att detpå sikt inte blir några problem för attinförliva autonoma serbiska områden i Bosnien dendag som uppmärksamheten förflyttats från ex-Jugoslavien.För det femte är inte ett isoleratproblem på , utan en internationellangelägenhet.Extrema krafter som huvudsakligen stöds avIran tolkar situationen som att västvärlden direkteller via internationella organisationer inte villengagera sig i utsatta muslimers öden. Dessakrafter vinner mer och mer gehör. Men det får inteske. Förlängningen av en sådan utveckling ärskrämmande. I förlängningen skadar det ocksåländer som vill kombinera islam med en modernpluralistisk livsstil.Länderna som befinner sig i östra delar ärinbegripna i ansträngande demokratiska ochekonomiska reformprogram. Detta innebär att debefinner sig mitt i övergången från ett system till ettannat. Det skapar känsliga situationer. Det ärdärför synnerligen allvarligt att nationalistiskakrafter med böjelse för totalitära ideologier fårinspiration genom serbernas framfart.Till sist måste man nämna att ett expansionsrusigtSerbien kan, om det inte hejdas, dra med sigangränsande områden i nya krig. ,men även via Kosovo befinnersig i riskzonen.Herr talman! Vad Jugoslavienfrågan behöver är enlogisk och långsiktig plan. Det behövs ett paketmed konkreta åtgärder och hot om kraftfullaåtgärder om situationen inte förändras. Men för attfå till stånd en sådan plan måste först ett villkoruppfyllas, nämligen att , precissom inför Kuwaitkrisen, visar en samlad ochbeslutsam attityd.Syftet med planen måste vara att på kort siktskydda civilbefolkningen och förmå serberna attanta realistiska förhandlingspositioner och krav.Men planen måste också ha ett långsiktigtperspektiv som varaktigt säkrar freden i Bosnienoch därmed den internationella säkerheten. Vance-Owenplanen får inte uppfattas som enmirakellösning utan som grunden till en framtidakonstruktion som ännu kanske inte ens finns påpapper. En lika stor fråga som hur man får slut påstridigheterna är också vad som måste göras efterdet att stridigheterna har upphört.Låt oss börja med frågan hur vi får slut på striderna.För att inte låsa alla dörrar och stänga allamöjligheter till nya förhandlingar anser vi osskunna förorda ett begränsat men väldefinieratåtgärdspaket som kopplas till en tydlig indikationom att mer kan sättas in om situationen inteförbättras, dvs. om serberna inte tar sitt förnuft tillfånga. Detta åtgärdspaket borde innehålla:o Flygbekämpningar av serbiska artilleriställningarsom framför allt skadar civila mål. Området runtstäderna och Tuzla är typiska exempel påplatser där serbiskt artilleri ostraffat dödar ochlemlästar oskyldiga människor.o Flygbekämpningar av strategisk infrastruktur igränsområdet mellan och Bosnien syftandetill att förhindra frakt av vapen och ammunition intill de bosniska serberna.o Beväpning av FN:s mat- och medicinkonvojer.o Säkra zoner skapade av FN-trupper, där serbiskamilismän som önskar lägga ner vapen erbjuds ensäker hemvist.Anf. 6 (nyd):Herr talman! Jag instämmer i många av debeskrivningar och ställningstaganden som vi harhört från denna talarstol under den senastehalvtimmen.Sverige var en gång ett land som gömde sig bakomneutraliteten.