prot · GH0916 · 1993-10-27 00:00:00 — Bl.a.behandlas i detta betänkande densocialdemokratiska motionen A267 yrkande 18.Jag skulle egentligen kunna bara i korthet hänvisatill den jämställdhetsdebatt som ägt rum underförmiddagen. Låt mig ändå helt kort beröra de tvåsocialdemokratiska reservationer som är fogade viddetta betänkande.I reservation 2, som avser föräldraledighetensförläggning, framhåller vi socialdemokrater att detär mycket viktigt att arbetstagaren själv kanpåverka hur den dagliga förkortningen avarbetstiden skall ske, utifrån den egna situationenoch den egna familjens behov. Vårt förslag är attföräldraledighetslagen ändras så, att föräldrarnasjälva får bestämma när ledighetenskall tas ut. Men vi gör i en liten passus ettundantag, nämligen att detta inte får vara till menför produktionen.Vi skall vara medvetna om att det gäller ettproblem som oftast drabbar kvinnorna. Menar viallvar med jämställdheten måste vi se de hindersom finns och även vara beredda att ta oss an dem.Som det ser ut är det arbetsgivarna somensidigt bestämmer när ledighetenskall tas ut. Utskottsmajoriteten anser det vara enrimlig avvägning att arbetsgivaren skall underrättaden enskilde och dennes organisation om man intekommer överens om hur ledigheten skall förläggas.Man hänvisar också till den pågående översynen avledighetslagarna.Om utskottsmajoriteten delar vår uppfattning attdet är viktigt att kunna förena familjeliv ocharbetsliv, borde man ha uttalat en sådanviljeinriktning och biträtt vår motion i denna del.Sonja Rembo! Hur är det: Har vi sammauppfattning om möjligheterna att förena vård avbarn med ett jobb med förkortad arbetstid och omatt arbetstagaren själv bör få påverka hur det skallske?Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation nr 2.I reservation nr 3, som är en motivreservation,avvisar vi helt tanken på en utökad rätt tillföräldraledighet i form av ett vårdnadsbidrag. Visocialdemokrater har flera skäl till att avvisa dettaförslag. Enligt mitt förmenande kommer dennakammare nog att få möjlighet att längre framdiskutera denna fråga, kanske mycket ingående.Av den anledningen går jag inte in på endebatt om vårdnadsbidragets vara eller icke vara.Mot denna bakgrund vill jag bara markera att vinaturligtvis står bakom vår reservation men att jagavstår från att yrka bifall tilldensamma.Anf. 42 (nyd):Herr talman! Som framgår av inledningsavsnittet idetta betänkande har arbetsmarknadsutskottet vidett flertal tillfällen uttalat sig för enfriare arbetstidsförläggning, bl.a. med hänsyn tillförhållandena i produktionen. Utskottet, som stårfast vid denna uppfattning, har utgått från attregeringen återkommer med förslag på områdetinom en nära framtid.Efterfrågan varierar, och konjunkturerna har enganska regelbunden cykel, men vår arbetstid liggerfast. Det skapar problem med överskott påarbetskraft i lågkonjunktur och brist ihögkonjunktur.En del av den arbetslöshet som vi ser skullekunna undvikas, om det fanns möjlighet att varamer flexibel i arbetstidens längd och förläggning.Det skulle kunna innebära att man i stället för attfriställa en del av personalen utjämnadearbetstiden och alla i stället arbetade något kortaretid. Det är verklig solidaritet och rättvisa.I konsekvens med det skulle alla arbeta längre vidhögkonjunktur. Det innebär att man undvikerarbetskraftsproblem och i alla lägen haren välutbildad och lojal arbetskraft med en störreanställningstrygghet. Ett flexibelt system skullemed fördel även kunna användas på företag medtypiska säsongsvariationer.Vi i Ny demokrati anser att lagarna bör ändras så,att arbetsgivarna och det lokala facket själva kanbestämma arbetstiden inom vissa ramar, t.ex. från80 till . Låt människorna själva bestämma!Inga andra kan bättre avgöra vad som är bäst för deanställda och företaget.Alla talar nu om att man måste förbättra villkorenför småföretagen och deras anställda. I många fallär det tyvärr bara tomt prat. Vårt förslag ärverklighetsförankrat och borde genomförassnarast.Någon anledning att avvakta ytterligareberedningsarbete inom finns inte.Regeringen bör i stället återkomma tillriksdagen med förslag till erforderligaregeländringar.Med detta vill jag yrka bifall till reservation 1 vidmom. 1 i arbetsmarknadsutskottets betänkande nr3.Anf. 43 HANS ():Herr talman! Arbetstiden är en oerhört viktig frågaför produktion och välfärd. Vi i Vänsterpartietanser att en förkortning av arbetstiden är en politiskfördelningsfråga av första rang. Men vi har tyvärrkänt oss mycket ensamma i den frågan och gör detfortfarande i det politiska etablissemanget. Vi fårdenna gång från utskottet, liksom och ävenförr om åren, litet loja kommentarer på någrarader: Nej, arbetstidsförkortning är väl inte någotsom vi skall tänka på nu.Ibland säger man, litet positivt, att det i så fall är enlångsiktig reform, men den kan inte ske . Manskall inte ens börja göra någonting nu.Beroende på konjunkturer och kanske litet påmoden, varierar motiveringarna. För några årsedan sade man i arbetstidskommitténs betänkande:Nej, det går inte att genomföra enarbetstidsförkortning. Vi har tecknat inledighetsutrymmet med sex veckors semester ochutökad föräldraledighet. Så försvann det, dunstadebara bort. Men fanns det då inga andra argument?Jo, arbetskraften skulle inte räcka till . Det fanns inget utrymme förarbetstidsförkortning, därför att vi i intekunde få tag i tillräckligt mycket folk som skullejobba. är situationen en helt annan. En miljonmänniskor står utanför den ordinariearbetsmarknaden. Vi har drygt 400 000 öppetarbetslösa. Men det går inte ändå, säger man.Vi anser att det här finns en oerhörd konservatism idet politiska etablissemanget. Man har mycket litetförstått vad en arbetstidsförkortning innebär. Jagtror att man skulle titta litet bakåt i tiden, för attförstå vad som händer.Det fanns domedagsprofeter då också, när mangick från tio till åtta timmars arbetsdag. Dettagjordes successivt, med flera reformer. Då sades:Detta kommer aldrig att gå. Det finns ingetutrymme. Vad som hände var att marknadenökade, lönerna ökade, jobben ökade och välfärdenökade. Vad det handlar om är att vi måsteutöka mängden arbetade timmar i . Vi kaninte sitta och göra ingenting och bara få bidrag. Vimåste alla komma i arbete. För det har vi en politik somgår tvärtemot regeringens, som med åtstramningoch andra åtgärder förvärrar arbetslöshetsläget.Den långsiktiga utvecklingen innebärarbetstidsförkortning och -- tror vi, med all rätt --teknologiska förändringar, ändringar i livsstil,behov av utbildning och av att göra samhället merajämställt. jobbar vi inte omdagen, om vi räknar ut genomsnittet. Men männenjobbar och kvinnornajobbar , om man med jobb menar betaltarbete. Men kvinnorna arbetar mycket mer. Detkan ni vara förvissade om.Vi måste alltså åstadkomma en strukturreform, förjämställdhetens skull, för barnens skull, förlivskvalitetens skull, för arbetslöshetens skull ochför att omfördela på det sätt vi vill.Det är självklart att den som ärlåginkomsttagare har svårt att förstå, tar sig förpannan och säger: Hur skulle jag kunna gå ner iarbetstid , jag som knappt fårdet att gå runt? Detta innebär att man måste få entimlönehöjning. Den måste vara så gjord att denfavoriserar låginkomsttagare men intehöginkomsttagare. Det är en oerhört storomfördelningsreform, när man inför enarbetstidsförkortning.Herr talman! Jag vill yrka bifall till minmeningsyttring, som innebär att jag ställer migbakom yrkanden i motion A712 frånVänsterpartiet. I motionen krävs för det första attregeringen skall komma tillbaka med en utredningom en strukturell reform med en successivnedtrappning av arbetstiden och fördet andra att den kombineras med en kraftigbegränsning av övertidsuttaget. Detta brukar vimotionera om, både långsiktigt och kortsiktigt. Detär en del av vår ekonomiska politik, även för denärmaste åren. Normalt säger man nej både tillarbetstidsförkortningar och begränsning avövertiden.Jag ansluter mig också till synsättet som finns ireservationerna 2 och 3 från Socialdemokraterna,som överensstämmer med de motioner från oss sombehandlades och som innebär att vi önskaren större frihet när det gäller förläggningen avföräldraledigheten.Arbetslösheten drabbar nu rekordmånga. Enförkortning av arbetstiden skulle bidra till attbidrag och a-kassa kunde bytas mot arbete och lön.Dagens arbetslöshet kombineras med att andraarbetar omfattande övertid. Det är nödvändigt meden omfördelning. Arbetstidsförkortning är i alla fallinte någon patentlösning för att bringa nerarbetslösheten. För det är inte sant att det finns enfixerad volym arbete att dela på. Däremot är det imånga fall möjligt att bevara och ökasysselsättningen genom att förkorta arbetstiden,vilket också har visats i konkreta fall. I många tungaoch bundna arbeten inom industri och vård skulleproduktiviteten kunna höjas med kortare arbetstid.Dessutom minskar kostnaderna för sjukdomar,arbetsskador och personalomsättning. I många fallkan sex timmars skiftgång ge bättre effektivitet ochutnyttjande av investerade resurser.För låginkomsttagare kan en minskning avarbetstiden förenas med bibehållen eller höjdinkomst. Detta kan ske genom att man tar i anspråkuppkomna lönsamhetseffekter i kombination meden solidarisk lönepolitik och skattepolitik.Inom ramen för rätten till kortare daglig arbetstidkommer det alltid att finnas arbeten, branscher ochmänniskor för vilka det är praktiskt att finna annanarbetstidsförläggning. Här måste det finnasutrymme för individuella variationer och fackligtframförhandlade lösningar. Det viktiga är attnormalarbetstiden tas ner. Målsättningen är att detskall vara sex timmars arbetsdag.Att vi har ett ojämlikt mönster tror jag att allaär överens om. Det har ofta hänvisats till SCB:sundersökning I tid och otid, som visar attojämlikheten är stor mellan män och kvinnor.Utskottet säger: En arbetstidsförkortning är ingetsom kan genomföras, i alla fall inte . Mångaandra har en annan uppfattning. Inom EG, därdesperationen växer över arbetslösheten, kommerpropå efter propå från kommissionären , frånJacques Delors och många andra: Vi måste, somkomplement till andra åtgärder, tänka ossarbetsdelning. Kompetenta företrädare för svenskindustri -- ett exempel kan vara --säger: Vi kommer aldrig att i den modernaproduktionsapparaten kunna bygga upp ensysselsättning som skulle kunna ta hand om dagensarbetslöshet. Det krävs arbetsdelning.Från kvinnorörelsen är det ett ständigt krav attminska arbetstiden. Från facklig sida börjar det påallt fler kongresser och i allt fler avtalsrörelser attställas krav på att produktivitetsökningar iframtiden får tas ut som förkortad arbetstid. Metallär senaste exemplet. Men om det skall gå krävs,som jag antydde tidigare, en betydandeomfördelning. Det finns inga möjligheter förlåginkomsttagare att med dagens inkomster pertimme gå ner i arbetstid.Detta är en stor fråga. Det handlar om förhållandetmellan deltid och heltid. Det handlar ombeskattningen av arbete. Skall det på allvar införasen rejäl arbetstidsförkortning, skall denkombineras med en reform inom skattepolitikensom innebär en skatteväxling, där man i utökadgrad använder sig av miljöavgifter och beskattarresursåtgång, förmögenheter och höga inkomster,och i mindre grad beskattar normalaarbetsinkomster.Skattepolitiken och politiken kringarbetsgivaravgifter har också stor betydelse här.Det är många frågor som skall vägas in, pålagstiftningsområdet men också påkollektivavtalsområdet. Det är mycket som måstegöras.Tidigare utredningar avvisadearbetstidsförkortning med motiveringen att vi intehar arbetskraft nog. Det kan knappast vara skälet . Historiken lär oss att tjänade påarbetstidsförkortningen. I ett europeiskt perspektivär vår normalarbetstid i nästan längst.Tyskland går mot 35-timmarsvecka. Inom Nordengår utvecklingen mot 37,5-timmarsvecka. Vi kaninte vara släpankare. I denna fråga måste manupprätthålla någorlunda samtidighet, för att intekonkurrensförhållandena skall förryckas.Reformen om att inleda en arbetstidsförkortning ärgrundläggande av ekonomiska skäl, avsolidaritetsskäl och av jämställdhetsskäl. Jag yrkaralltså bifall till min egen meningsyttring, sominnebär att regeringen snabbt får återkomma meden utredning om konsekvenser av och tekniker fören arbetstidsförkortning och en kraftig begränsningav övertidsuttaget.Det är en långsiktig politik, men vi i Vänsterpartietanser att det finns goda skäl för att försöksvis startamed att genomföra den , och för att låta dessaförslag ingå i nästa års ekonomiska politik.Anf. 44 ():Herr talman! Frågorna om arbetstid, semester ochannan ledighet har varit och är föremål för ettpraktiskt taget kontinuerligt utrednings- ochberedningsarbete.Under flera år fanns iArbetsmarknadsdepartementet Delegationen förarbetstidsfrågor -- Delfa. Den ersattes av denparlamentariskt sammansatta arbetstidskommitténsom med beaktande av semesterkommitténsbetänkande förordade en utredning om bl.a.årsarbetstid. Denna senare utredningpresenterades så sent som och har varitpå remiss.Anledningen till allt detta utredande är insikten omatt en ny tids förhållanden på arbetsmarknaden ochi samhällslivet kräver en ny syn på arbetstiden.Den tekniska och organisatoriska utvecklingenskapar bättre möjligheter än gårdagensindustriproduktion att förena arbete med familjelivoch andra önskemål som vi kan ha i olika skeden avlivet och att tillgodoseproduktionsapparatens behov av arbetsinsatser,vare sig det gäller varor eller tjänster.Hans Andersson pläderar i sin meningsyttring fören generell arbetstidsförkortning på 25 %.Dessutom vill han ha en kraftig begränsning avövertidsuttaget. Jag har tidigare frågat om vill ha förbud motövertid. Är det så? resonemangpräglas över huvud taget av den regleringsiver somhör centralism och planekonomi till.Generella arbetstidsförkortningar är inte längrenågon bra lösning på arbetstidsproblemen. I ställetbör utrymmet öka för individuella och lokalalösningar. Det framgick mycket tydligt av deattitydundersökningar som arbetstidskommitténgenomförde att önskemålen om hur arbetstidenskall förläggas varierar högst avsevärt mellan olikaarbetstagare, beroende på deras individuellasituation.Jag rekommenderar att läsaarbetstidskommitténs betänkande. Det harbeteckningen SOU 1989:53. Där behandlasarbetstidsfrågorna ur ett långsiktigt perspektiv. Detger ett mycket gott material för en konstruktivdebatt om dessa frågor.Arbetsmarknadsutskottet har vid flera tillfällenuttalat att en friare arbetstidsförläggning är enviktig framtidsfråga och utgått ifrån att regeringenskall återkomma med förslag på området. Dennaviljeinriktning präglas sannerligen inte av någonkonservatism utan tvärtom av framsynthet ochinsikt i vad dagens förhållanden kräver.Till bilden hör också det arbete som under flera årpågått inom EG för att skapa ett nyttarbetstidsdirektiv. Ett sådant har förelagts EG-parlamentet och skall enligt planerna behandlas iministerrådet för eventuellt slutligtantagande.Såvitt jag nu kan bedöma ger förslaget till direktivvida möjligheter att få till stånd enarbetstidslagstiftning som i allt väsentligt kantillgodose önskemålen om en friarearbetstidsförläggning.I och för sig medger redan nu den svenska lagen frihet, eftersom den nästan i sin helhet ärdispositiv. Parterna kan träffa avtal om avsteg frånlagen. Men det förefaller som om det på många hållsaknas den fantasi som krävs för att i förhandlingarfå till stånd en större flexibilitet. En lagstiftning somtydligare än visar på möjligheterna i stället förbegränsningarna skulle med all säkerhet bidra mera gynnsam utveckling.Ärendet bereds inom . Med tankepå att flera viktiga remissinstanser hade väsentligasynpunkter på årsarbetstidsutredningens förslag,anser jag nog att det är lättsinnigt av att kräva lagförslag rätt upp och ned utanytterligare beredning. Ett sådant krav måstefaktiskt åtföljas av en betydligt mer detaljeradinstruktion till regeringen än vad som framgår avhennes reservation.Också ledighetslagarna är föremål för översyn.Denna översyn skall bl.a. se över reglerna försemesterlönegrundande frånvaro och beakta deekonomiska konsekvenserna för framför allt demindre företagen. Översynen skall enligtdirektiven leverera sitt betänkande före årsskiftet.Detta bör avvaktas innan ställning tas tillhithörande frågor. Det gäller även frågan om uttagav föräldraledighet, det gäller frågan om vårdnadsbidrag kontraföräldraförsäkring instämmer jag i vad MonicaÖhman sade. Den debatten tar vi när betänkandetom vårdnadsbidrag behandlas.Herr talman! Jag yrkar bifall till hemställan iutskottets betänkande och avslag påreservationerna och motionerna.Anf. 45 HANS () replik:Herr talman! Jag stöder åsikten att vi skall ha enflexibel produktionsapparat. Det är också minerfarenhet från inom svensk exportindustri atten sådan behövs. Det har vi klarat mycket bra medlokala avtal och lokalanpassningar inom ramen fören fixerad arbetstidslagstiftning.Flexibilitet kan betyda konjunktur- ochproduktionsanpassning på arbetsgivarnas villkor.Det kan betyda en anpassning till individers behov.Det är fråga om vem som har makten överarbetstidsförläggningen.Jag menar att vi skall ha en lagstiftning somfungerar som en stupstock och att vi skall ha ettöppet förhandlingsmandat. Det har vi faktiskt haftoch klarat oss ganska bra med i . Dessa skallanpassas till en modern näringslivsstruktur.Det tycks mig som om missuppfattarsituationen. Flexibiliteten har inte så mycket attgöra med om vi jobbar tio, nio, åtta, sju eller sextimmar . Det handlar om hur vi förläggerarbetstiden och vilken grad av anpasslighet vi har.Jag talar för att vi skall inleda enarbetstidsförkortning. Det gör jag inte för att detlöser alla problem med arbetslösheten. Det ärtvärtom ett komplement till andra insatser somt.ex. ekonomiska stimulanser, näringspolitik,utbildningspolitik och strukturförändringar.Det är inte av givet att normalarbetstiden skallvara eller per vecka.Jämställdhetsskäl, ekonomiska skäl ochjämlikhetsskäl när det gäller fördelning avekonomiska resurser talar för attarbetstidsförkortning är en framtidsreform. I denmeningen upplever jag , även i dettafall, som djupt konservativ.Jag talar inte för ett förbud mot övertid. Vi måsteha övertid för att klara av flaskhalsar ochproduktionsproblem, men vi skall inte använda densom ett sätt att nå volymtillväxt. Det gör vi närövertidspoolen motsvarar 50 000 arbetstillfällen.Vi kan sätta ett lägre tak för övertid än ,vi kan ha mindre dispensutrymme, vi kan göraövertidstimmar dyrare än arbetsgivaravgifter osv.Det finns många möjligheter att lösa problemet omnågon vill vara med och diskutera frågan, SonjaRembo!Anf. 46 () replik:Herr talman! Jag vill påstå att det är HansAndersson som är den mest konservativa i dennaförsamling. Han tror fortfarande att vi genombeslut i denna kammare kan lösa mänskligaproblem och styra människors vardag och tillvaro.Min tilltro till denna förmåga har naggats allvarligti kanten av de senaste årens utveckling.Hans Andersson säger att flexibel arbetstid inte harmed arbetstidens längd att göra. De har självfalletmed varandra att göra. Flexibilitet skall kunnafungera åt båda hållen. Vi har olika behov vid olikatillfällen av livet. Produktionsapparaten har olikabehov vid olika konjunkturförhållanden. Man skallkunna utnyttja de möjligheter till flexibilitet somfinns. Det finns många bra tankar om detta.Man kan inte, tycker jag, tala omarbetstidsförkortning utan att se på de långsiktigakonsekvenserna. Jag hänvisar då igen tillarbetstidskommitténs betänkande, där man gjordeen ordentlig konsekvensutredning ochkonstaterade att försörjningsbördan ökarmed en arbetstidsförkortning, inte på kort sikt menpå längre sikt.På lång sikt ökar antalet pensionärer, ocharbetskraften minskar. Det uppstår flaskhalsar ochsvårigheter för utbildningssystemet. Det går inte attbortse från att arbetsmarknadens funktionssättkommer att påverkas negativt vid enarbetstidsförkortning.Hela omställningsprocessen innebär krav påförändring av arbetsmarknadens funktionssätt.Arbetstidsförkortningar kommer att ställaytterligare krav i den riktningen. Den demografiskasituationen på arbetsmarknaden med stigandegenomsnittlig ålder hos arbetskraften innebärockså ökad konkurrens om yngre arbetskraft. Detär inte osannolikt att det uppstår brist på ungdomaroch att den bristen förstärks vid enarbetstidsförkortning.Vi har åtminstone, , haft brist på kompetent arbetskraft. Vikommer att få se de flaskhalsarna och den bristenganska snart nu när utvecklingen vänder ochefterfrågan på arbetskraft ökar. Vi löser inteproblemen med generella arbetstidsförkortningar.Vi löser problemen genom att människor får störremöjlighet att bestämma över sin egen arbetstid.Anf. 47 HANS () replik:Herr talman! För det första: Jo, jag anser -- tillskillnad kanske då från ochModeraterna -- att beslut i den här kammaren skallavgöra förutsättningarna för mänskligt liv ochvälfärd. Men jag anser inte att vi skall besluta omhur människor skall leva i detalj.Det förefaller mig som om vad sägerligger väl i linje med att låta marknadskrafterna taöver de reella besluten och ersätta medvetnapolitiska beslut med kommers och marknad. Dettror jag kommer att skada humanistiska värden,välfärd och solidaritet.För det andra: Arbetstidens längd må vara fyratimmar, , , , detkan alltid förenas med olika grader av flexibilitet,individuella lösningar och kollektivavtalsrätt påområdet.Jag talar för att ha i lag reglerad arbetstid ochdärutöver ha långtgående mandat förkollektivavtalsförhandlingar. Men då har vi enstupstock som förhindrar att arbetstagaren liderunder arbetsgivarens godtycke.Utredningen åberopar som en huvudpunkt brist påarbetskraft. Det är väl inte aktuellt , SonjaRembo. Det är väl konservatism om något.När det gäller kompetens och flaskhalsar är viöverens. Satsa på utbildning och satsa pånäringspolitiska initiativ som höjer vår kompetens-och teknologinivå och höjer arbetstagarnasutbildningsnivå! Ingenting har gjorts avkompetensutredningens förslag, trots upprepademotioner från vår sida.Vi har satt i gång ett utredningsarbete som funderaröver hur det går med arbetsvolymen, hur det gårmed produktiviteten, hur man kan fördelakostnaderna, etc. etc. Det är sannerligen inteenkelt att genomföra arbetstidsförkortningar, menkonsekvenserna är inte så lätt skönjbara som SonjaRembo antyder.Det finns positiva effekter och det finns negativa.Det skiljer sig åt mellan olika branscher.Arbetstidsförkortningen kan sättas in i olikakonjunkturlägen, men grunden för det hela är enrättvisereform och en jämställdhetsreform. Det ärockså ett sätt att inte låta arbetslöshetsspöket baradrabba vissa, om än väldigt många.Vi kan inte ha en situation där en miljon bär helabördan och resten av arbetskraften inte bär bördan.Det är en osolidarisk politik, . 48 () replik:Herr talman! utgår från dagenssituation på arbetsmarknaden. Den utredning somhar gjorts av arbetstidskommittén har ett längreperspektiv på de här frågorna. Jag tror att det ärväldigt viktigt att vi lär oss i att ha långaperspektiv på vad vi sysslar med, för det vi gör i daghar konsekvenser 10--framåt i tidenåtminstone.När talar om jämställdhet,rättvisa och solidaritet, talar han om just dencentralstyrning och den detaljreglering avmänniskors liv som innebär att det är i riksdagenoch i kvarteren kring i beslut tas som skall styra människors vardagoch människors liv. Vi moderater ställer inte upp påden synen.Det är hög tid att vi i bejakar den nya tidenoch möjligheterna för människor och förproduktionen att genom ökad flexibilitet och ökadmångfald få i gång hjulen i igen. Jusnabbare vi gör detta, , destosnabbare kommer vi ur den besvärliga situation därvi befinner oss i dag.Detta är en utveckling som pågår inte bara iSverige. Som jag nämnde, pågår den inom EG ochpå andra håll i världen. Detta är på gång, HansAndersson, och jag menar att det som denborgerliga majoriteten i denna kammare förordarär framtidens arbetstidsreglering ocharbetstidslagstiftning.Anf. 49 ():Herr talman! Arbete åt alla -- så borde egentligenrubriken ha varit på den debatt som jag anser bordeföras här och i kammaren.