prot · GG0971 · 1993-03-09 00:00:00 — Därför krävs kontinuerlig övervakningoch omprövning.Jag anser att det nu är mycket som talar för att vi avflera skäl bör försöka att förenklasocialförsäkringssystemen för att de skall bli merarättvisa. Detta är viktigare för mig än kostnaden.När nu ersättningsnivåerna av ekonomiska skälmåste skäras ner visar det sig inte sällan att de somär mest beroende av systemen drabbas hårdast,vilket har påtalats av flera kommunalråd i en enkäti tidningen -- kommunalråden äralltså de som står nära verkligheten.Vårt förslag är att vid förändringar av någotsocialförsäkringssystem bör det utarbetas förslagtill grundtrygghetssystem. Anser inte statsrådet attdet skulle öka kunskaperna om fördelar resp.nackdelar med de två olika systemen?Anf. 89 Statsrådet ():Fru talman! Jag har i mitt svar i första hand pekatpå det utan jämförelse tyngsta av allasocialförsäkringar i vårt samhälle, nämligenpensionssystemet, som ekonomiskt heltöverskuggar de andra system som är föremål fördebatt. Jag pekade på hur de olika partierna tycksvara överens om en förändring i riktning mot ettstörre samband mellan förmåner och avgifter, dvs.ett system som ibland brukar kallas ett aktuarisktsystem. Detta känner väl till,eftersom vi gemensamt arbetar med dessa frågor.När det gäller de övriga systemen är det förnärvarande inte speciellt många utredningar somsysslar med dem. Den regering som stöttas av bådemig och har genomfört störreförändringar i socialförsäkringssystemet under degångna ett och ett halvt åren än vad som har gjortspå mycket länge, om ens någonsin i svensk historia.Det är bakgrunden till att jag inte anser att det finnsnågot stort behov av att utfärda tilläggsdirektiv tillsittande utredningar.En aktuell och mycket väsentlig utredning på dethär området men som inte tillhör mitt direktaansvarsområde utan ett annat statsråds -- chefen förArbetsmarknadsdepartementet -- område är enutredning om arbetslöshetsförsäkringar. Den skisssom utredarna har framlagt handlar om att manskall införa litet mera försäkringsmässighet iarbetslöshetsförsäkringen. Jag vill för övrigt interecensera förslaget innan det har lagts fram, vilketkommer att ske om någon månad.Dessutom har den s.k. presenterat sin rapport med en utförligredovisning av socialförsäkringssystemet inkl. enomfattande bilaga. Författaren till denna bilaga,chefen för , har i dagpresenterat hela sin skiss som omfattar drygt 200sidor.Jag vill för övrigt kvarstå vid den slutsats som jagredovisade i mitt inledande svar.Anf. 90 ():Fru talman! Även om förslaget tillarbetslöshetsförsäkring inte tillhör statsrådetsområde, vill jag ändå ta upp den frågan, och jagskall återkomma till varför.Arbetslöshetsförsäkringen är nämligen utformadså, att den innehåller en grundtrygghet för alla,vilket jag ser som ett framsteg. Men ett utvecklatgrundtrygghetssystem löser ju inte alla problem.Det behövs ofta påbyggnader, ibland obligatoriska,ibland avtalsmässiga, ibland frivilliga. Ingetsocialförsäkringssystem är det andra likt.Det utarbetas nu direktiv till en utredning där detavses att arbetsmarknadens parter skall ta hand omsjukförsäkring, arbetsskadeförsäkring, kanskeockså arbetslöshetsförsäkring, eventuellt med enutlöpare till förtidspension. Då vill jag framhållavikten av att det i dessa direktiv också ingår direktivom att det skall utarbetas ett alternativ medgrundtrygghet som bas. Är inte statsrådet bereddatt verka för detta?Det finns också en annan nu sittande utredning omsjukvårdens framtida organisation och finansiering.I det sammanhanget vore det också värdefullt omman utfärdade sådana tilläggsdirektiv.Anf. 91 Statsrådet ():Fru talman! Låt mig då kommentera även deområden som inte tillhör mitt ansvarsområde inomregeringen, eftersom har tagit uppdem. Jag har ju i andra sammanhang kommenteratdessa frågor i debatten.När det gäller arbetslöshetsförsäkringen har viredan i dag ett system av den typ som PontusWiklund förefaller att efterlysa, nämligen ettsystem med grundtrygghet. Det finns infört en nivåsom kallas för KAS för dem som inte är med iförsäkringen. Detta system är frivilligt, vilket ledertill att många människor ställts utanför, vilket, somjag uppfattat det, inte önskar.Jag har väldigt svårt att se på vilket sätt det skullekunna ingå någon form av grundtrygghet isjukvårdsfinansieringsutredningen. PontusWiklund kan väl inte mena att det skall finnasnågon form av grundsjukvård på låg nivå som allamedborgare skall komma i åtnjutande av, engrundsjukvård som sedan kan kompletteras medtilläggsförsäkringar? Jag har inte uppfattat vare sighonom själv eller kds som anhängare av ett sådantsystem.Anf. 92 ():Fru talman! Vi står dock inför problemet attresurserna inte räcker till inom sjukvården. Allaskall ha tillgång till en mycket god sjukvård, lika föralla. Det finns också system utanför den angelägnasjukvården som människor kräver att man skalltillhandahålla. Man bör faktiskt kunna ange iklartext hur det problemet skall lösas i framtiden.Om man har ett grundtrygghetssystem, är dettroligen lättare att banta i välfärden utan att desvagare drabbas så hårt. Det kommer säkertperioder även då det behövsnedbantningar. Vi lär inte av våra fäder ochmödrar. Det handlar alltså inte bara om pengar,utan det är fråga om rättvisa. Det måste finnas ettgrundtrygghetssystem som kan skyddas vidnedbantningar, så att man kan se hur effekterna blirför de svaga, vilket vi inte alltid kan i dag.Anf. 93 Statsrådet ():Fru talman! En stor del av reformarbetet på dettaområde går ut på att öka sambandet mellan avgifteroch förmåner. Ett huvudskäl för detta är förstås attfå till stånd ett mindre skattetryck och mindreskattekilar. Detta är en inriktning som kan få storaeffekter just inom pensionssystemet. Ekonomerhar bedömt att det skulle gå att sänka den svenskaskattekvoten i storleksordningen femprocentenheter, vilket vore det största enstaka s.k.klipp som man skulle kunna göra i det fallet. Dettaär viktigt.När det gäller sjukvården måste jag säga att jag inteförstod svar till mig på annat sättän att han önskar separera en del av sjukvårdensom skall omfatta alla. Andra delar av sjukvårdenskulle bara vissa kunna få del av. Sådant kan säkertdiskuteras i marginalen, men jag tar för givet att detsystemet inte skulle var inkomstdifferentierat utanatt det mera skulle handla om vad som skulle liggainom den gemensamma finansieringens ram. Jagtror alltså inte att en utflykt till något slagsgrundtrygghetsresonemang inom sjukvården görden sidan av debatten som förespråkar enbartgrundtrygghet inom socialförsäkringarna någonstörre tjänst.Anf. 94 ():Fru talman! Jag tycker att detta är en strid om ord.Visst skall vi enas om vad som skall ligga inom denofficiella finansieringens ram, men även statsrådeterkänner att det finns vård som måste ges utanfördenna ram . Det är den jag talar om.Varför inte kalla den vård som finns inom detoffentliga systemets ram för grundtrygghet inomsjukvården?Sedan är också jag medveten om att ettgrundtrygghetssystem minsann inte löser allaproblem. Det behövs även behovsprövadkomplettering. Det kommer alltid att behövas,eftersom vi människor är olika funtade. Vi kan intealltid hushålla med våra resurser lika bra. Därförbehövs det precis som en behovsprövning föratt träffsäkerheten skall bli god. Jag anser dock attett grundtrygghetssystem ger större möjligheter attträffa bra, träffa rätt och ge rättvisa ersättningar.Man borde skaffa mera kunskap, vilket kan skegenom att statsrådet stöder våra tankar om attutfärda direktiv om alternativ till utredningar, somvisar vad ett grundtrygghetssystem kan ge. Sedankan man gärna ha raka rör när det gäller vad manbetalar och vad man får ut.Anf. 95 Statsrådet ():Fru talman! Jag har en avslutande kommentarangående sjukvården. och jagtycks vara överens om att det finns vård -- nu och iframtiden -- som inte skall finansieras gemensamt.Ett sådant exempel är de mera extrema formernaav skönhetsförbättrande ingrepp som även i dagligger utanför den gemensamma finansieringen. Jaghar tidigare i debatten påpekat att det på intet visär självklart att de nytillkomnanärsynthetsoperationerna skall falla inom ramenför den gemensamma finansieringen. För egen deltycker jag att de mycket väl kan ligga utanfördenna. Det finns säkert fler exempel.I övrigt tror jag inte att vi har så mycket att hämta idiskussionen om grundtrygghetsresonemangen.Dessutom diskuteras dessa frågor inom enutredning som har just sådana direktiv, nämligenden s.k. prioriteringsutredningen under ledning avprofessor kommentar angående socialförsäkringarna äratt om man skulle sänka förmånerna till engrundtrygghetsnivå utan att sänka avgifterna,innebär detta självfallet en höjning avskattetrycket. Jag är inte säker på att det är dettasom förespråkar.Anf. 96 ():Fru talman! Nej minsann, det är inte den vägen viskall gå. Träffsäkerheten skall vara större.Pengarna skall kunna användas bättre.Jag har faktiskt under mitt yrkesverksamma livalltmera observerat att våra system ibland slårsnett, vilket gör att de som har bästa förmågan attta för sig också får den bästa utdelningen. det som jag vill komma ifrån.Anf. 97 Statsrådet ():Fru talman! Det låter förvisso som ett hedervärtsyfte, men jag är inte säker på att det uppnås medden metoden.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslöt på förslag av talmannenatt ajournera förhandlingarna till kl. 18.00.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 18.00.15 § Svar på fråga 1992/93:413 om ÄDEL-reformenAnf. 98 Socialminister ():Herr talman! har frågat migom vilka åtgärder jag tänker vidta för att garanterade äldre den vård och omsorg de skulle garanterasgenom ÄDEL-reformen.Margareta ställer frågan med anledningav en enkät som redovisades i tidningenKommun-Aktuellt. Enligt tidningen skullekommunerna i genom ÄDEL-reformen ha gjort en ''vinst'' på drygt 58 miljonerkronor. Detta skall jämföras med de totalt 184miljoner kronor som via skatteväxling ochstatsbidrag överförts till kommunerna för att täckakostnader för det kommunala betalningsansvaretför medicinskt färdigbehandlade.ÄDEL-reformen genomfördes den 1 januari 1992.Ett viktigt syfte med reformen var att samordna ochdärigenom bättre utnyttja tillgängliga resurser påäldreområdet. Detta skedde genom en överföringav ansvaret för hela äldreomsorgen till enhuvudman -- kommunerna.En viktig del av reformen är beslutet om ettobligatoriskt kommunalt betalningsansvar förmedicinskt färdigbehandlade inom somatiskakutsjukvård och geriatrisk vård. Systemet med ettkommunalt betalningsansvar syftar till att gekommunerna ett ekonomiskt incitament att snabbtordna till lämpligt boende- ochomvårdnadsalternativ på hemorten efter det attpatienten bedömts vara medicinsktfärdigbehandlad inom länssjukvården.Regeringen tillsatte hösten 1991Betalningsansvarsutredningen, vars uppgift är attutvärdera effekterna av det kommunalabetalningsansvaret och vid behov föreslåförändringar.En första bild av huvudmännens erfarenheter ochbetalningsansvarets funktion gavs i en delrapportsom avlämnades . Huvudmännensuppfattning var då att reformen hade medverkat utveckling i önskad riktning, och att detekonomiska styrinstrumentet hade fått starktgenomslag.Landstingsförbundets återkommande inventeringav antalet medicinskt färdigbehandlade visadeockså att antalet i det närmaste halverades underförsta . av kommunerna uppgavatt de hade ökat resursinsatserna ieget boende eller byggt ut särskilda boendeformer.60 % av landstingen uppgav att de fr.o.m. 1992hade reducerat antalet platser inom somatiskakutsjukvård och/eller geriatrisk vård som en följdav reformen.Våren 1993 genomförs ytterligare enenkätundersökning, i vilken huvudmännen bl.a. fårsvara på frågor rörande ekonomiska ochverksamhetsmässiga konsekvenser av systemetmed betalningsansvar.Betalningsansvarsutredningen beräknas avlämnasitt slutbetänkande i maj 1993.Så långt vi har kunnat få kunskap omÄDEL-reformen, och då särskilt om systemet medbetalningsansvar, tycks syftet med reformen idenna del ha uppnåtts. Systemet syftade bl.a. till attge samordningsvinster och effektiviseraresursutnyttjandet och därigenom lägga grundentill en bättre äldreomsorg. Uppgifterna frånMalmöhus län är kanske ett exempel på just sådanasamordningsvinster.En viktig uppgift för Betalningsansvarsutredningenär nu att ge en bild av de ekonomiska effekterna istort och effekterna för den enskilde. På vilket sätthar behoven av kommunala boendealternativ ochomvårdnad faktiskt tillgodosetts, hur är deutformade, på vilket sätt sker vårdplanering, hurstort är den enskildes inflytande och hur stor är denenskildes valfrihet? Detta är några av de frågor somjag hoppas att vi skall kunna få svar på snart. Jagskall på basis av Betalningsansvarsutredningensarbete överväga om det finns anledning att vidtaåtgärder inom området.Anf. 99 ():Herr talman! Socialministern talar mycket omvinsterna, och det var påståendet om vinst som fickmig att hoppa till när jag såg tidningsartikeln.ÄDEL-reformen ger vinst -- det låter ju väldigtpositivt i dessa tider. Men samordningsvinstenskulle ju delvis komma av att vi fick en huvudman.Jag ser själv ett problem i det faktum att vi nu fårallt fler huvudmän ute i kommunerna. Mångakommuner väljer att privatisera eller att lägga utdessa uppgifter på entreprenad. I stället för enhuvudman är det nu flera olika som organiserardenna verksamhet.Det kan naturligtvis betraktas som valfrihet, menjag funderar litet grand över vilken meningen medvinsten var. Var det samhället som skulle göra envinst, eller var det de äldre? Jag menar att ordetkvalitet har en väldigt stor betydelse i ÄDEL-reformen.Jag tänker inte bara på det socialministern själv såofta talat om, nämligen rätten till eget rum, utanockså på att det bör finnas en god personaltäthet.Nu när kommunerna lägger ut denna verksamhetpå olika huvudmän -- om jag får kalla det så --handlar det om att konkurrera för att få ledaverksamheten. Då konkurrerar man med lägrekostnader, och lägre kostnader innebär exempelvissämre bemanning.Det är inte bra om de vinster man gjort genomÄDEL-reformen försvinner i annan verksamhet ikommunerna. Människorna vill inte spara påområden som rör de äldre och barnen. Ändå drarkommunerna in på just dessa områden. Man spararpå äldreomsorg, och man sparar på barnomsorg.Ser detta som ett problem?Anf. 100 Socialminister ():Herr talman! Det artikeln i om är att det blev pengar över närkommunerna tog över ansvaret. Ett av syftena medÄDEL-reformen, och det vi också trodde skulle bliresultatet av den, är att verksamheten skulle blibilligare i kommunerna än den var i landstingen.Vad detta förhoppningsvis visar, om vi skall tolkasiffrorna, är att kommunerna kunde ge defärdigbehandlade patienterna bra boendealternativtill lägre kostnader än när landstingen hadeansvaret för dem.Nästa fråga gäller vad man skall göra om det nu blir58 över i dessa kommuner. Detframgår inte av artikeln. Det man säger där ärnärmast att en diskussion om hur pengarna skallanvändas nu förs ute i kommunerna. Det finnskommuner som har använt pengarna för att klarabesparingsbeting, det finns kommuner somanvänder dem till ökade socialbidragskostnaderoch det finns kommuner som är beredda att satsadem på att utveckla kvaliteten i barnomsorgen.Att avgöra vilka prioriteringar man skall göra ute ikommunen ligger helt inom ramen för denkommunala självstyrelsen. Jag och MargaretaIsraelsson kan ha synpunkter på vilka prioriteringarman skall göra, men om vi skall ha någonkommunal självstyrelse får vi väl ändå överlåta åtkommunerna att avgöra hur de överblivnapengarna skall användas.Anf. 101 ():Herr talman! Man kan naturligtvis resonera somsocialministern gör. Jag vill ändå hävda att det somses som kommunernas pengar till viss del också ärpensionärernas, eller de äldres, pengar. Det är syndom det är det faktum att man konkurrerar om attgöra verksamheten så billig som möjligt som gör inte ser det så.De signaler som förs fram i denna artikel och påandra håll innebär att kommunerna söker billigaalternativ. Man sparar in på bemanningen. Man villatt patienter skall vara färdigbehandlade så snabbtsom möjligt så att man får ut dem i billigarevårdformer. Visst ger detta en vinst, men var det pådet sättet vi skulle få vinster?Anf. 102 Socialminister ():Herr talman! Låt mig bara säga att jag tror att vi ärhelt överens om att vi måste eftersträva godkvalitet. Den goda kvaliteten skall vi alltid försökanå till så låga kostnader som möjligt. Det ligger intei någons intresse att vi driver upp kostnaderna. Vibehöver pengarna.Vi kan behöva dem för att klara ett hårt sparbeting,till socialbidrag, till äldreomsorg eller till någontingannat som är angeläget i kommunerna. Inte enkrona som inte behövs skall läggas på den härverksamheten.Jag tolkar ändå artikeln så, att man har tjänat på attlägga ut ansvaret på kommunerna i stället för attlåta det ligga kvar på landstingen. Det tycker jag ärpositivt. Sedan får vi se hur kommunerna utnyttjarde 58 miljoner kronorna.Anf. 103 ():Herr talman! Jag tycker ändå att någon måste ha ettansvar för att kvaliteten är god. Man kannaturligtvis resonera som socialministern gör ochsäga att man skall göra verksamheten billigare omman kan göra det. Jo visst, men om man flyttar utde äldre som behöver tillsyn i ett privatäldreboende där man konkurrerat genom att ha ensämre bemanning, är det de äldre som får betalavinsten genom att de får en sämre omvårdnad.Om vi skall spara ännu mer på verksamheten blirdet ännu mindre personal och ännu mindre omsorg.Jag har en känsla av att målsättningen att ge allaeget rum hamnar allt längre bort.Anf. 104 Socialminister ():Herr talman! Det finns, såvitt jag minns, ingentingsom säger att detta förbilligande beror på att manhar utnyttjat privata alternativ av låg kvalitet. Jagminns i varje fall inte att det fanns sådana uppgifteri artikeln. Det är bra att man använder enskildaalternativ men naturligtvis under förutsättning attde erbjuder en god kvalitet. Jag delar MargaretaIsraelssons uppfattning att man inte skall göravinster genom att sänka kvaliteten för de äldre.Men kan man erbjuda bättre boendealternativ änatt låta färdigbehandlade ligga kvar på enlandstingsklinik är det utmärkt, speciellt om detdessutom blir pengar över.Anf. 105 ():Herr talman! Låt mig avslutningsvis säga att vi kanvara överens om detta. Men fortfarande tycker jagatt någon bör föra denna grupps talan. Desenildementa äldre utgör ingen större grupp, somkan föra sin egen talan. Socialministern har förtderas talan i många frågor. Det är viktigt attmarkera detta. Om vi i stället säger bravo, vilkafina samordningsvinster, spara på, då ger vi felsignaler till kommunerna och till de äldre.Överläggningen var härmed avslutad.16 § Svar på fråga 1992/93:415 om barns ochungdomars situation i lågkonjunkturenAnf. 106 Socialminister ():Herr talman! har frågatcivilminister hur hon avser attbemöta de trender och problem som finnsredovisade i rapporter och som visar att barn ochungdomar är de stora förlorarna i lågkonjunkturen.Frågan har överlämnats till mig för besvarande.Anledning härtill är att civilministern och jag äröverens om att de flesta problem som tas upp idenna fråga ligger inom mitt verksamhetsområde.Den 1 mars överlämnade rapportenBarns villkor i förändringstider, vilken gjorts påregeringens uppdrag i samråd med ,, ochSkolverket.Myndigheterna har genom en rad undersökningarsamlat in uppgifter om besparingar ochförändringar i verksamheter för barn och ungaunder 1992 och 1993. En slutredovisning avuppdraget skall avlämnas den 1 mars 1994.Avsikten med regeringens uppdrag tillSocialstyrelsen är att få fram ett faktaunderlag närdet gäller hur verksamheter för barn och ungapåverkas av förändrade ekonomiskaförutsättningar och av det omställnings- ochförnyelsearbete som bedrivs i kommunerna.Rapporten omfattar verksamheter inombarnomsorg, insatser för utsatta barn ochungdomar, avlösarservice och korttidsvård förfunktionshindrade barn och ungdomar samtbarnmiljö. I rapporten ges en allmän bild avsituationen 1992, som visar att besparingarna inomverksamheter för barn och unga på de flesta hållgått att genomföra utan allvarliga försämringar avkvaliteten.Samtidigt med dessa besparingar genomförs ikommunerna omfattandeorganisationsförändringar, som syftar till ett merasamlat grepp över barn- och ungdomsfrågorna. Detfinns många goda erfarenheter avorganisationsförändringar som har givitekonomiska och andra samordningsvinster. Påmånga håll finns dessutom uttalade politiskaambitioner att särskilt värna om barn med behov avsärskilt stöd.Enligt ser man dock imånga kommuner med oro på de besparingar somväntar under innevarande och följande år. Mananser det vara tveksamt om de kan genomförasutan att kvaliteten blir lidande. ökar riskenför att nedskärningar i generella verksamheterleder till en allmänt sänkt kvalitet samt störreutsatthet och ökade behov av särlösningar för vissabarn och ungdomar.Vissa grupper av barn behöver enligt rapportensärskilt uppmärksammas. Det gäller de yngstabarnen i barnomsorgen, där en allt större andelfinns i större barngrupper med lägre personaltäthetän tidigare. Det gäller barn i 9--10-årsåldern, vilkariskerar att stå utanför skolbarnsomsorgen när deöppna fritidsverksamheterna minskar. Barn medbehov av särskilt stöd samt invandrar- ochflyktingbarn är andra grupper som enligt rapportenriskerar att inte få sina behov tillgodosedda.Det rapporteras också om ökande skillnader iverksamheter och besparingar mellan olikakommuner och kommundelar. Situationen ärsärskilt oroande i storstadsområdena ochförortskommunerna.Jag vill understryka att mycket av den oro somuttalats gäller framtiden. Det kan delvis varanaturligt att många i ett skede av stora förändringaroch allmän ekonomisk nedgång känner bådeosäkerhet och oro. Det behöver inte innebära attdenna alltid är befogad. I uppdragligger att följa utvecklingen av de faktiskaförändringarna och återkomma med enslutrapport om ett år.Mycket av det förändringsarbete som sker ärnödvändigt för att kommunerna skall kunna möta90-talets utmaningar. Att säga nej till allaförändringar är att vägra se de problem som finnsoch som måste lösas. Förändringsarbete innebärmed nödvändighet att man prövar nya lösningar. Imånga fall ger dessa bättre resultat ände gamla. Men i andra fall kan de visa sig varamindre ändamålsenliga och behöver korrigeras.Det viktiga är att noga följa utvecklingen ochutvärdera verksamheterna.Detta förutsätter i många fall metodutveckling,t.ex. utveckling av kvalitetsmått. Arbetet härmedutgör en väsentlig del av Socialstyrelsensverksamhet, också inom ramen för uppdraget attfölja utvecklingen för barn och ungdom. Det blir enviktig uppgift för styrelsen att, när uppdragetslutrapporteras , bedöma hurbesparingar och omorganisationer har påverkatkvaliteten i tjänsterna och var det kan varanödvändigt med särskilda insatser för att förhindraen eventuell kvalitetsförsämring.De problem som så här långt haruppmärksammat är i regel inte generella och kanofta inte lösas genom åtgärder på den statliga nivån.Socialstyrelsens rapport blir därför ett viktigtunderlag för bedömningar och planering i vissakommuner och landsting. Åtgärder för att mildraeffekterna för barn och ungdomar avförändringsarbetet kan säkert på sina håll varamotiverade redan i det korta perspektivet. Det ären uppgift i första hand för de berördakommunerna och landstingen.Jag kan dock försäkra att jag noga kommer att följautvecklingen och ta de initiativ som kan varamotiverade.Anf. 107 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret. Attall verksamhet skall vara öppen och våga ta på sigförnyelse och förändring håller jag med om. Det äringenting konstigt. Hela samhället befinner sig i enständig förändringsprocess. Det ställer andra ochibland helt nya krav på olika verksamheter. Jagtycker att det är bra att det finns dialektik isamhället.De problem som jag vill lyfta fram beror inte barapå de nödvändiga förändringar som faktiskt skerrunt omkring oss utan framför allt på påtvingadeförändringar.