prot · GG0954 · 1993-01-20 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:54Onsdagen den 20 januariKl. 9.001 § Meddelande om valAnf. 1 FÖRSTE VICE TALMANNEN:Jag får anmäla att vid morgondagens sammanträdekommer val att företas dels till Parlamentariskaförsamlingen i konferensen om säkerhet ochsamarbete i (ESK), dels till EG-Sverige.Jag ber om ursäkt för att jag är så förkyld att minröst är helt beslöjad.2 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 14 januari.3 § Svar på interpellation 1992/93:36 om ettbostadsdepartementAnf. 2 Statsminister ():Herr talman! Låt mig börja med att uttrycka mittdeltagande med herr talmannen för hansförkylning.Inger har mot bakgrund av förhållandenpå hyres- och bostadsmarknaden frågat mig om jagär beredd att inrätta ett särskiltbostadsdepartement.Svaret på den frågan är nej. Skälet är attinrättandet av ett särskilt bostadsdepartement intekan lösa några problem på bostadsmarknaden.Regeringen har sedan sitt tillträde infört en nyinriktning av bostadspolitiken. Bostadssektornmåste bort från detaljregleringar och statligasubventioner för att i stället fungera på mermarknadsmässiga villkor. Fr.o.m. den 1 januari1993 gäller ett nytt bidragssystem förbostadsbyggandet. Det kommer att sänka statensutgifter för bostadsbyggandet, bidra aktivt till ensanering av de offentliga finanserna och till enminskning av det statliga upplåningsbehovet ochdärmed bidra till att hålla räntan nere. En låg räntaär en förutsättning för låga boendekostnader föralla.Den nya bostadspolitiken innebär att särlösningarför bostadsmarknaden är möjliga.Problemen där måste i stället lösas inom ramen förpolitiken i övrigt. Den allmänna ekonomiskapolitiken och de allmänna ekonomiska villkoren förnäringslivet måste ge goda förutsättningar även förbostadsmarknaden.Det är därför som t.ex. bostadsbidragen inte börbehandlas oberoende av det sociala stödet i övrigt,som subventioner och skatteregler för byggandetinte kan separeras från näringslivets skattemässigaoch övriga villkor, och det är därför somplanfrågorna inte kan särskiljas från miljö- ochnaturresursfrågorna i övrigt. Dessa motiv har jagtidigare redogjort för i ett svar på en interpellationfrån att samordna beredningen av ärenden påbostadsområdet mellan de olika departementen harinrättats en delegation bestående avstatssekreterare från berörda departement.Anf. 3 ():Herr talman! Jag tackar statsministern för svaret påinterpellationen.Statsministern är mycket tydlig i sitt svar. Det äringet tvivel om att bostadspolitiken med den nyaregeringen har fått en ny inriktning. Här finns inteett ord om social bostadspolitik, inte ett ord om attbostaden har betydelse för människors välfärd ellervåra barns uppväxt. Här finns ingenting om hurmänniskor med låga inkomster skall klara sinabostadskostnader, och inte ett ord om delaktighetoch integrerat boende. Men t.o.m. marknadens aktörerunderkänner regeringens bostadspolitik.Efter det att jag väckte interpellationen harregeringen beslutat inrätta en särskild delegationför bostadsfrågor. I delegationen finnsstatssekreterare och planeringschefer från sexdepartement som arbetar med bostadsfrågorna --alla män. I direktiven precis som i statsministernssvar är bostadspolitiken helt underordnadmarknaden.När delegationen inrättades anförderegeringen att syftet var att nå en tillfredsställandesamordning av bostadspolitiken. Det är samtidigtett medgivande av att beslutet om att inte ha ettsärskilt departement för bostadsfrågorna inneburitförlorad kompetens och brist på samordning.Regeringsdeklarationens stolta ord om att alla skallha möjlighet till en bra bostad till ett rimligt pris harinte kunnat förenas med regeringens praktiskapolitik.Byggda bostäder står outhyrda för att människorinte har råd att efterfråga dem. En kvällstidninghade ett reportage om enkvinna som fortfarande boddehemma -- det gjorde hennes fästman också, menhemma hos sina föräldrar. Hon hade inte råd medegen bostad. Hon var inget uniktkvällstidningsscoop utan en av många som med denpolitik som regeringen bedriver inte får möjlighettill ett eget hem.Skatteministern har huvudansvaret förbostadspolitiken som han ansvarar förskattepolitik och bank- och kreditfrågor. Han villtill varje pris lägga besparing påbostadssektorn på av hushållen -- på demsom har de högsta bostadskostnaderna. Är detuttryck för regeringens fördelningspolitik?Det är många som frågar sig om regeringen harförstått konsekvenserna av sin politik. Jag vill frågastatsmininstern: Medger den organisation somregeringen valt att har tid att träffahyresgäster som inte orkar med sina hyror? Hinnerhan träffa tvåbarnsfamiljen som inte har rådatt hyra en fyrarummare? När var han påpensionärsmöte och träffade den äldre kvinna sominte har råd att flytta till ett eller intevågar göra det därför att hyrorna höjs ?Regeringens brist på bostadspolitik har fördjupatden ekonomiska krisen. Argumenten för attavveckla de s.k. RBF-lånen påminner litet omresonemangen hos gubben som tycker att han intehar råd att jobba för att det är så dyrt med busskort.Enligt budgetpropositionen anser sig regeringenspara genom att ta bort lånentill reparation och underhåll.Centerriksdagsmannen bedömer attdenna relativt begränsade besparing leder till attunderhålls- och reparationsverksamheten kankomma att minska med 5 miljarder. Han menar attdet kan motsvara tusentals jobb i byggsektorn ochatt det kan öka budgetunderskottet med 3miljarder. En besparing på 135 miljoner kan gemiljardunderskott i statsbudgeten.Detta är inte budgetpolitik, herr statsminister. Detär bara dumt. Det är också en brist på respekt förriksdagen, som beställde ett ROT-program från regeringen.Det är svårt för mig att bedöma om det är bristfälligorganisation eller om det är brist på förstånd somfår regeringen att lägga fram den typen av förslag.Eller är det helt enkelt uttryck för regeringenspolitiska ambitioner?Att jag ställt interpellationen beror på att jag ändåvill tro att en bättre organisation, en bättrehelhetssyn skulle kunna få bort några avtokigheterna och ge regeringen litet bättre kunskapom villkoren för bostadssektorn.Anf. 4 ():Herr talman! Jag har fått i uppgift att föra neddebatten på ett mer jordnära plan -- det är tydligende talarstolar som används vid frågestunderna somvi skall använda här i dag.Även jag tackar för svaret på den här på många sättviktiga och kloka interpellationen. I svaret sägerstatsministern, som påpekat, attkursen ligger fast; regeringens politik är bra -- denbehöver inte ändras. Därmed behöver man inteheller ändra arbetsfördelningen inom regeringen.Allt är gott, säger statsministern i svaret i kortsammanfattning.Häromkvällen roade jag mig med -- ja, egentligenär det fel uttryck; det var inte så särskilt lustigt --att läsa vad som återgavs i riksdagstrycket inför detbeslut om bostadspolitiken som fattadeså sent som . Jag skall bara kort citera vadregeringen då själv avgav att dess egenbostadspolitik skulle leda till.Det här förslaget till ny bostadspolitik kommer,sade man, att innebära att räntorna i landetsjunker. Redan det faktum att regeringen läggerom bostadspolitiken kommer att orsaka glädjeskuttpå finansmarknaden.Om man vill uttrycka sig skämtsamt kan man jualltid hävda att det blev ett skutt, men någotglädjeskutt blev det tyvärr inte. Omläggningen avbostadspolitiken hade inte den inverkan somregeringen trodde i juni.Regeringen skrev också att omläggningen skulleleda till att människor fick rimligaboendekostnader. Jag har med mig ett brev från enfamilj här i landet -- en av många -- som hardrabbats av kraftiga boendekostnadsökningar. Denbor i en nybyggd bostadsrättslägenhet. Denminskning av subventionerna, den omläggning avbostadspolitiken, som sker, drabbar i förstahand dem som bor i nybyggda villor ochbostadsrättslägenheter. Det är framför allt de somhamnar i en mycket besvärlig situation. För den härfamiljen handlar det om mer i månaden.Den fråga man då måste ställa är: Anserstatsministern att i kostnadsökning för demsom redan före höjningen bodde allra dyrast är enrimlig boendekostnadsökning?I juni skrev regeringen dessutom attbostadsbyggandet med den nya bostadspolitikenskulle leda till ett byggande på 35 000 nyalägenheter och 32 000 ombyggda lägenheter. Jaghar också med mig ett annat brev, nämligen från enorganisation som inte brukar vara så kritisk motstatsministerns parti. Där skriver man: ärsmärtgränsen nådd. Produktionsvolymerna rasar,orderingången rasar, arbetslösheten stiger. Vidarebeskriver man de prognoser som gjordes så sentsom som glädjeprognoser. I stort sett allabyggen som går att stoppa kommer att stoppas,säger de som sysslar med det här.Slutsatsen är att allt det som ochregeringen uttalade så sent som har visat sigvara felaktigt. Det har gått galet.Ytterligare en fråga till statsministern: När allt gåri motsatt riktning i jämförelse med vad regeringensjälv sade -- kan man då med bevarande avkonsekvens och trovärdighet hävda att kursenligger fast och att det inte behövs någraförändringar?För närvarande har vi här i landet, tror jag -- jagär inte särskilt bevandrad i statskunskap -- svensktrekord i antalet bostadsministrar; vi har sjustycken. När vi har så många som var och en på sittsätt är ansvarig för en del av bostadspolitiken bordeväl rent statistiskt sett ändå någonting konstruktivtuträttas. Men så fungerar det bevisligen inte. Detgamla talesättet ''Ju fler kockar, desto sämresoppa'' stämmer tydligen bra på det här området.Den slutsats som jag drar och som jag förstod attockså drar är att det behövs någonsom tar ansvaret för bostadspolitiken, som hållerihop det på det här området, och det av flera skäl.Ett är att bostadspolitikens område inte är somandra marknader. Det viktigaste skälet är att detfaktiskt, om alla människor skall ha rätt till en godbostad, fordras en politisk ledning, en politisk vilja,och någon som är ansvarig för att verkställa denviljan.Något som har tillkommit sedan senastdiskuterade den här frågan är att den politik somregeringen har lagt fast inte stämmer med vadregeringen har sagt. Då borde ävenstatsministern självkritiskt fundera över om det inteär dags att tilldogose kravet på att utse någon sommed fast hand kan påverka och styrabostadspolitiken.Anf. 5 Statsminister ():Herr talman! Jag förstår mycket väl att både IngerLundberg och vill ta tillfället i aktatt föra allmänna bostadspolitiska diskussioner.Det kan man mycket väl göra. Men det är inte detsom interpellationen handlar om, och det ärföljaktligen inte sådana frågor som jag har svarat påeller avser att svara på.Interpellationen gäller organisationen avregeringen och . Den handlar omhuruvida ett bostadsdepartement skall inrättas ellerinte.Jag har tidigare utförligt i ett svar på eninterpellation från redovisat deskäl som ligger bakom den omorganisation avregeringskansliet som vi har gjort. Det var enomorganisation som även under den tidigareregeringens tid diskuterades flitigt internt inomregeringskansliet, mot bakgrund av de ganskadåliga erfarenheter som man hade av det gamlabostadsdepartementet.Det visade ju sig att idén om ett sammanhållandedepartement egentligen inte fungerade, därför attJustitiedepartementet -- för att ta det konkretaexemplet -- har ansvaret för de fastighetsrättsligafrågorna. Det måste ha det. Den kan och skall icke berövasJustitiedepartementet. harockså ansvar för många av de andra viktigafrågorna, t.ex. hyreslagen, hyresförhandlingslagen,hyresnämnder, Bostadsdomstolen. Detta kan maninte frikoppla från en effektiv bostadspolitik.Som jag sade, är det naturligt att frågan om stödettill individer som har det svårt handläggs avSocialdepartementet på ett samlat sätt, dettaalldeles oavsett om det handlar om KBT,socialbidrag eller något annat. Det skall vara ensamlad syn på samhällets stöd till dem somverkligen behöver det.Vad det gäller är få sakermera naturliga än att skattefrågorna handläggssamlade. handläggerskattefrågor för alla delar av samhällsekonomin,och det skall göra det även för bostadssektorn.Något annat vore otänkbart, och så var inte hellerfallet under den tidigare organisationen.Det är också naturligt att man i ett läge närkapitalmarknadsfrågorna blir alltmerbetydelsefulla -- och när vi vet hur betydelsefulla deär för bostadspolitiken -- stärker den roll somFinansdepartementet har.På samma sätt gäller detta andra departement.Näringsdepartementet har naturligen att handläggafrågor om den näring som bl.a. producerarbostäder, men också byggande i övrigt. Attsärbehandla en näring -- en är redan särbehandladav historiska skäl, nämligen jordbruket -- och läggaden under ett separat departement skulle göra attdet blir svårare att ge den en bra behandling, av lättinsedda skäl.Till sist vill jag säga att det är svårt att frigöraplanfrågorna från plan- och byggfrågorna ochmiljö- och naturresursfrågorna i övrigt. Vi måste haen samlad handläggning av plan- och byggfrågorna,alldeles oavsett om det gäller bostadsbyggande,dragning av vägtrafikleder, olika miljöutmaningareller annat.Detta är motiven. De är utförligt redovisade. IngerLundberg sade att jag gav ett klart svar. Det brukarjag göra. Jag tror inte att en organisatorisk hokuspokus-lösning har någon betydelse. Tvärtom trorjag att den skulle försvaga möjligheten att driva eneffektiv politik.Låt mig till säga att jag i övrigt inteavser att gå in på hennes argumentation. Hon sadeatt regeringens politik beror på bristande förstånd.Jag avser inte att från talarstol, eller inågot annat sammanhang, recensera IngerLundbergs förståndsgåvor. Måhända är det en bristi hennes omdöme att hon tror att man kan bedrivaseriös politisk debatt med den typen avargumentation.Anf. 6 ():Herr talman! Att jag i en diskussion omorganisationen av regeringens arbete tittar påresultatet är ganska naturligt.Det kan ändå vara så att också organisatoriskafrågor har samband med vilket resultat man når.Det resultat som regeringen har nått påbostadsområdet är inte ett bra resultat. Det har letttill att människor känner stor oro, och det harbidragit till den största byggarbetslöshet som vi harupplevt.Det är ingen i regeringen som är ansvarig förbostadspolitiken. Inget enskilt statsråd har enöverblick. Då är det statsministern som är ansvarig.Kanske var det så att statsministern före valet såglitet för enkelt på bostadsfrågorna, att hanmissbedömde svårigheterna med att arbeta med ettså viktigt välfärdsområde som bostadspolitiken.Det behövs kunskap.Statsministern talade om den rationellafördelningen mellan olika departement. Är det såatt Per som har ansvaret förNäringsdepartementet -- med den stora omläggningav bostadspolitiken som sker -- iregeringskretsen berättar vadByggforskningsinstitutet fått fram när det gällerkunskaper om sociala förändringar ibostadsområden och kunskaper om vad finansiellaförändringar av bostadspolitiken betyder förmänniskors vardag och barns uppväxt?Jag tror att den uppsplittring av verk och därmed avansvaret för bostadspolitiken som regeringen harbeslutat allvarligt har bidragit till attbostadspolitiken befinner sig i en djup kris.Helle skrev för sedan att vi har litet avhögerns 1968 -- man är doktrinär . Jag tyckeratt det är anmärkningsvärt att man t.o.m. ärdoktrinär när det gäller organisatoriska frågor. Manser inte att förslag av den typ som man har lagt frambeträffande ombyggnader faktiskt leder tillallvarliga sociala problem, allvarliga problem påarbetsmarknaden och en minskad framtidstrobland våra ungdomar.Anf. 7 ():Herr talman! Det är inte förvånande attstatsministern säger att det här handlar omorganisation och inte om politik. Jag hade väntatmig det svaret. Men som påpekarfinns det ett samband mellan hur man organiserardet politiska arbetet och vilken politik man vill föraut.Jag tycker att statsministern själv ger ett braexempel när han säger att bostadsbidragensjälvfallet skall handläggas av samma statsråd somhar ansvar för andra sociala stöd. Det är en naturligslutsats -- om man tycker att bostadsbidrag är attbetrakta som vilket annat socialt stöd som helst. Dåanser man att syftet med bostadsstödet enbart är attminska standardklyftor och att ge ettkonsumtionsstöd till dem som har det svårt. Menom man däremot anser att bostadsbidragen faktisktspelar en annan roll och har en mycket bestämdbetydelse, nämligen att göra det möjligt för allamänniskor att bo bra, är inte statsministernsorganisatoriska lösning riktig. Det är då rimligt attbostadsbidragen bedöms tillsammans med degenerella bostadssubventioner som i junisade skall finnas kvar -- låt vara på olika nivåer. Jagtycker därför att statsministern faktiskt självlyckades visa på de argument som vi har funnit föratt det behövs förändringar av organisationen inomregeringen.Jag har förstått -- vilket jag tycker bekräftas mellanraderna i statsministern svar -- att avvecklingen avBostadsdepartementet inte i första hand var enrationell, intern, arbetsmässig fråga. Det var inteen så lättvindig och praktisk fråga somstatsministern antydde. Det gällde inte bara enavveckling av bostadsministern ochBostadsdepartementet. Man ville nämligen ocksåjämna mark för en avveckling av den socialabostadspolitiken. Efter det beslutet har det följt enrad beslut som handlar om att man vill avveckla deinstrument som har funnits för att skapa brabostäder åt alla. Vi är därför inte särskilt insinuantanär vi ger avvecklingen den här betydelsen. Vi harfaktiskt visst stöd av den verkliga utvecklingen.Avslutningsvis upprepar jag den fråga som jag intefick svar på. Om de beslut och de mål sombostadspolitiken skulle leda till enligt regeringensjälv inte visar sig kunna uppnås, är det då interimligt att man ändrar organisationen?Anf. 8 Statsminister ():Herr talman! Den sista frågan skall jag gärna svarapå. Däremot noterar jag att intehade omdöme nog att kommentera sinomdömeslöshet. Jag lägger henne därmed åt sidan.Jag vill inte alls förneka att det i vissa sammanhangkan finnas ett samband mellan politikens faktiskainnehåll och politikens organisation. Om vi gårtillbaka i tiden fanns ett äldre tänkande, en äldremodell, som vi i sina mera extrema former kunde selångt till öster om oss. Där hade man ettdepartement för varje näring och för varje industri.Man hade t.ex. ett departement för de mindremetallindustrierna och ett för byggindustrin. I dethär landet kom vi tack och lov aldrig så långt, mendet fanns en tendens i den riktningen. I stället föratt bedriva en allmän politik, kreditpolitik,kapitalpolitik, skattepolitik, ekonomisk poltik,politik för räntor och politik för socialt stöd för desvagaste i samhället, började vi driva sektorpolitik.Vi fick då betydande problem. Det är ingen tvekanom att vi fick problem t.ex. när man skullebehandla KBT särskiljt från socialbidrag. Det rörsig om samma typer av pengar, dvs. svenska kronor,till samma typer av människor som befinner sig isamma typer av situationer. Då bör man också kunabehandla detta samordnat inom regeringskansliet.Det här är frågor som övervägs löpande inom varjeregering -- ständigt. Under större delen av denperiod då svensk bostadspolitik växte fram hade viinget Bostadsdepartement. Man inrättade ettBostadsdepartement . Jag troratt det var 1973 eller 1974. kansäkert korrigera mig. Fram till dess hade det gåttganska hyggligt. Därefter gjordes olikautvärderingar internt inom somentydigt sade att det här inte är bra. Mandiskuterade olika omflyttningar. Detta är inte denenda förändring av organisationsom har gjorts eller kommer att göras.Jag har i olka sammanhang under de senasteveckorna sagt att vi gör en löpande prövning av varman bäst handlägger olika ärenden. Jag kan inteutställa någon frisedel för varje departement iframtiden. Jag tror att det kommer att skeytterligare förändringar avdepartementsorganisationen som går i den härriktningen.Häromdagen gjorde vi två mindre omläggningar.Vi flyttade jämställdhetsfrågorna frånKulturdepartementet till Socialdepartementet.Jämställdhetsfrågorna har ett starkt samband medbl.a. pensionsfrågorna, där mångakvinnosynpunkter måste komma in, och delvisockså med familjepolitiken. Vi gjorde enomläggning så till vida att vi flyttadeägandefunktionen vad gäller banker frånfinansminister till statsrådet för att få en samlad hantering avbankkrisen. I det sammanhanget sade jag att viäven överväger andra förändringar av den internaarbetsorganisationen inom regeringskansliet.Ett regeringskansli som stannar upp och säger attingenting får förändras och att man inte skall tahänsyn till utvecklingen kommer att bli etttilltagande irrelevant regeringskansli. Vi harförändrat och vi kommer att fortsätta att förändraregeringskansliets organisation. De förändrignar vihar gjort på bostadspolitikens område har utfallitväl.Anf. 9 ():Herr talman! Det är anmärkningsvärt attstatsministern anser att förändringarna påbostadspolitikens område har utfallit väl.Arbetslösheten bland byggnadsarbetarna är imånga områden 35--. Människor med lågainkomster är uppriktigt oroade och bekymradeöver att de inte klarar hyrorna. Många lägenheterstår tomma. Gamla människor har inte råd att frågaefter en modern servicebostad. Harbostadspolitiken utfallit väl mot denna bakgrund?Marknaden har slagit igenom, men inte kan välstatsministern vara nöjd med resultatet.Bostadspolitiken utgör ett välfärdsområde. Det ärett av de viktigaste områdena om barn skall få engod uppväxt. Vi har med rätta varit stolta överbostadspolitiken i . Det har förvisso funnitsbekymmer, och allt har inte varit bra. Men vid eninternationell jämförelse har vi haft betydligt meralikvärdiga förhållanden männsikor emellan. Vi harkunnat känna stolthet och glädje över vårabostadsområden. finns det en risk för förfall.Det finns väldigt många människor som inte har rådatt fråga efter bostad.När jag talar om förstånd, herr statsminister, menarjag att man måste förstå mekanismerna påbostadsmarknaden. En regering måste förstå attkonsekvenserna av att man drar in exempelvisRBF-stödet blir stor arbetslöshet och ökade hål istatsfinanserna. Om man inte förstår det, om maninte har tid att lyssna, om man inte har tid att träffade människor som drabbas av bostadspolitiken ärdet allvarligt. Det är den typen av förstånd jagefterlyser: att man lyssnar och att man är ute blandmänniskorna. Jag efterlyser tid och vilja att lyssnapå dem som kan bostadsmarknaden och påmänniskor som bor i bostadsområdena. Det är inteoförskämt, herr statsminister; det är minskyldighet.Anf. 10 ():Herr talman! Det är alldeles uppenbart att det vi äroeniga om är vilken roll bostadspolitiken skallspela. Det är det som är knuten. På statsministernlåter det nästan som om Bostadsdepartementetskulle vara i det närmaste grundlagsskyddat och , oavsett vad som händer, skallha ett bostadsdepartement. Det tycker inte jag.Jag tycker visst att det finns skäl att ständigtompröva hur det politiska arbetet skall organiseras.Inger och min beskrivning avutvecklingen skiljer sig dramatiskt frånstatsministerns. Vi är inte ensamma om att hävdaatt det här i landet finns både en bygg- och enboendekris. Både de som är beroende avbostadsmarknaden som näring och de som ärberoende av en bra bostad känner sig hotade. Detär inte något som och jag hävdar avillvilja eller för att vinna politiska poäng. I stort settalla som jag möter hävdar detta, framför allt de,som jag tidigare nämnde, som bor i nya hus därsmärtgränsen är nådd för länge sedan. Alla tommalägenheter -- ca 40.000 -- vittnar om den kris sommånga familjer upplever.Från område efter område -- byggentreprenörer,byggnadsarbetare, byggmästarföreningar,träindustrin hör företrädare av sig och vittnar omhur illa det är ställt och menar att den omläggningav bostadspolitiken som regeringen har drivitigenom har förvärrat och försvårat problemen. Detgäller inte bara dessa grupper och de som politisktär orienterade åt samma håll som oppositionen,utan jag har noterat att sådana röster höjs äveninom regeringen närstående kretsar. I entidningsartikel beskrev som att man försökte piska enkedjad man för att han skulle springa fortare.