prot · GG0992 · 1993-04-15 00:00:00 — Iföreningen är man mycket orolig över köpa--sälj-systemen, och man känner att människovärdet fören svårt utsatt grupp inte kan bevaras om vi stövlarvidare utan att ordentligt tänka oss för.I den här diskussionen måste vi göra ett ordentligtpolitiskt ställningstagande för människors likavärde och därefter ta konsekvenserna av detta. Detär alldeles uppenbart att Socialdemokraterna varmed och drog in pengar. Man skulle väl kunna göradet tillfälligt om man av andra skäl anser att detskulle behövas. Men jag tror inte attSocialdemokraterna kommer att presentera ettsådant program, med hänsyn till hur situationenkommer att se ut i kommun och landsting från 1994och framåt. De får då lägre skatteintäkter.Signalerna från våra kommunal- ochlandstingspolitiker är ju att de då inte klarar av attuppfylla de fina lagar som ni har stiftat.Till sist vill jag säga något om vården i livetsslutskede. Jag tror att det är angeläget att detkommer politiska signaler från landstingspolitikermen också från oss rikspolitiker. Senaste fakta visaratt alltför många dör i ett tillstånd av mycket svårsmärta. Det skall inte behöva vara så. Man skallklara av omsorgen på ett bättre sätt. Om det ärnågonting som är utbrett i vår kommersiella kultur,är det rädslan inför döden. Om människor känneratt de kanske inte kan klara av livets slutskede påett bra sätt, både vad gäller smärtlindring ochomvårdnad, tror jag att debatten om eutanasi,dödshjälp, kan komma att öka. Ingen vill väl att vii riksdag skall behöva ge oss in i endiskussion, och anta en lagstiftning, om sådant.Därför är det väldigt viktigt att just den delenprioriteras. Det finns möjligheter och vilja, man vimåste också trycka på politiskt för att snabbtsäkerställa en förändring på den punkten.Anf. 27 ()replik:Herr talman! och jag delar ju den härsynpunkten. Jag tror att vi tar det första steget förändring när det gäller detta när vi här ikammaren erkänner att detta är ett problem.Inför folk som upplever sig ha problem, har vipolitiker ibland svårt att erkänna att det verkligenrör sig om ett problem. Om vi skall kunna lösa ettproblem och lyfta en fråga framåt, måste vi erkännaför varandra att det är ett problem. Jag är därförglad över att vi är överens om det här, inte för minegen skull utan för alla de människor som uppleverdetta.Jag känner också, precis som , oro närvårdpersonalen är så oroad. Det har gjorts mereller mindre statistiskt bevisade undersökningar,som har visat att av de som arbetar ivården hellre skulle vilja ha en spruta än hamna iäldrevården. Vi kanske tycker att det är obehagligt,men vi måste bry oss om detta. Det är ju de som vethur det är.Vi har ju lagt en rad nya uppgifter på kommuneroch landsting, och fler blir det. Vi är därför tvungnaatt se till att det finns utrymme för att dessa måluppnås. Det menar vi med lagstiftningen. Det är ettskäl. För kommuner och landsting handlar det inteens om en oförändrad arbetstyngd, utan om enökad arbetstyngd.Anf. 28 BO () replik:Herr talman! När jag är ute och pratar om dessasaker har jag märkt att det mycket handlar om attvåga vara stark i politikerrollen.Landstingspolitiker som har hand om sådana härfrågor skall läsa in fakta som de får frånförvaltningar och experter. Men de måste också tatill sig vad människorna känner och vad de vill ha.Jag tror att den senare biten måste växa hospolitikerna ute i kommun och landsting. Då kan detill förvaltningen mycket tydligt säga att de vill hatill stånd en förändring när det gällersmärtlindringen och se till att man styr upp detta.Det handlar inte bara om det här området, utanäven om flera andra. Det var därför som jag tog uppfrågan om att vi kanske borde stanna upp litet närdet gäller de ekonomiska styrsystemen, köpa--sälj-systemen, och se till att vi inte får passiviseradepolitiker som lär sig allt mindre och går tillbaka meroch mer. Till slut kommer de att bli så rädda att deinte orkar ta till sig och åstadkomma förändringar.Då har vi passiviserat något fint i den svenskamodellen, nämligen förtroendemannastyret. Jagtror att förtroendemannarollen behöveruppmärksammas.Jag tycker också att vi skall uppmärksammapersonalen. Det måste finnas en gräns för vad manorkar med av nyheter, nyheter och åter nyheterbara för att politikerna tycker att det måste vara enny modell nästan varenda vecka. Det är nästanneurotiskt. Det är modellen som är avgörande, inteinnehållet.Företagsläkaren vid landstingskrev för sedan: När hela organisationen äri gungning, när man som personal inte vet om ensarbetsplats eller tjänst finns kvar om någramånader, förväntas man dock vara igenkännandeoch serviceinriktad, snabb och snillrik i sittpatientarbete. Det är en minst sagt konfliktfylldsituation.Jag tror att det är så för många. Vi måste ha respektför att de som faktiskt står för kvaliteten,personalen, kan få vidta förändringar i sin egen taktoch med en utbildning som gör att de klarar av det.I annat fall blir mötet mellan patient och personalinte bra. Då har vi dragit undan grunden för en finservice och för kvalitet.Anf. 29 ()replik:Herr talman! Jag tror att vi, i likhet med vad BoHolmberg säkert menade, måste våga lyfta framoch se till att det skall vara bli status att geomvårdnad och mänsklig hjälp. Vi har haft enperiod i svensk sjukvård där maskinerna och denmateriella standarden har fått tillåtas att öka,medan vård och omsorg om människor har fåttlägre status. Man har tagit bort extravaken för svårtsjuka människor, eftersom det har varit lättast attdra in där. Vi som politiker måste våga lyfta framvården och omsorgen så att detta får högre status.Det är en av de viktiga funktioner vi har sompolitiker. Vi måste våga vara vägledare i sådana härmycket viktiga frågor som gäller vård och omsorg.(forts. )Beslut om uppskjuten voteringPå förslag av andre vice talmannen medgavkammaren att de ärenden som hann debatterasfärdigt under återstoden av dagens sammanträdeskulle företas till avgörande vid morgondagensarbetsplenum.4 § (forts.)Socialpolitik -- inriktning och anslag (forts. SoU15)Anf. 30 Statsrådet ():Herr talman! Vi har att debatteravälfärdspolitiken och inriktningen avsocialpolitiken. Diskussionen har dock fleragånger kommit att handla om ekonomin. Inteminst oppositionens talesman harflera gånger tagit upp de ekonomiska aspekterna.Jag ser inget fel i det, eftersom det är självklartatt den välfärdspolitik som vi kan bedriva har ettintimt samband med hur det ekonomiska läget serut. Många goda krafter ligger förstås bakom att vihar en god välfärdspolitik -- envälfärdspolitik som är bättre än den var 1950,1920 eller 1880. En stor orsak till attvälfärdspolitiken är bättre är förstås att vihar utvecklat ekonomin . Vi har setttill att det finns underlag för att bedriva en bravälfärdspolitik. Därför är det enligt min meninginget fel att tar upp frågan. Det somär fel är innehållet i det han säger.Vi befinner oss i den värstaekonomiska krisen i vårt land sedan 1930-talet.Det är inte så att vi har det sämre ekonomiskt än . Det är i stället så att jämförtmed hur vi har haft det ganska har vi storaproblem. Vi har problem med arbetslösheten,som når nivåer som vi inte har sett underefterkrigstiden. Vi har problem med denminskande produktionen. Under de senaste årenhar vi producerat mindre och mindre. Vi harproblem med den finanskris som började i slutetav 80-talet. Vi har också problem med det storabudgetunderskottet.Bo Holmberg har talat om att olikasystem har åkt i diket. Han har dock inte så oftanämnt att de har åkt i diket i slutskedet på enperiod då Socialdemokraterna hade haftregeringsmakten under den längstahögkonjunktur vi har haft efter andravärldskriget. Det var en period då han själv längesatt i regeringen. Vägen in i krisen skulle manockså kunna föra en diskussion om. Jag förstår attBo Holmberg inte är så intresserad av det. Han ärmera intresserad av att måla ut krisen.Vårt största problem är enligt min mening att visamtidigt har hög arbetslöshet och ett mycketstort budgetunderskott. Det är inte så att vi harhög arbetslöshet därför att vi driver en extremtåtstramande ekonomisk politik. Om man ser tillbudgetunderskottet bedriver vi en mycketexpansiv politik som vi har högarbetslöshet. Det medför, vilket de flestaekonomer tycks vara överens om, en svårbalansgång när man skall ta sig ur den härsituationen med dessa problem.Enligt , min mening,regeringens mening och många andras meningmåste vägen ut ur krisen innehålla både åtgärderpå lång sikt och på kort sikt. Åtgärderna på långsikt måste innefatta väsentliga beslut av meraimpopulär karaktär, medan åtgärderna på kortsikt kan vara mera populära. Problemet när detför närvarande gäller att nå en bred enighet omåtgärderna är att Socialdemokraterna är fulltberedda att ställa upp på populära beslut men intepå impopulära. De överläggningar som nyligenhar förts mellan regeringen ochSocialdemokraterna visar tyvärr attSocialdemokraterna är oförmögna att fattaimpopulära beslut i oppositionsställning. Dettatycker jag har visats , med ett parlysande undantag. Jag har tidigare kommenteratdem från talarstol. Det gäller deöverenskommelser som vi lyckades nå underhöstens krisförhandlingar med de s.k.krispaketen 1 och 2. I övrigt harSocialdemokraterna konsekvent sedanregimskiftet i denna riksdag motsatt sig åtgärderav olika slag som har varit nödvändiga för att fåordning på det svenska systemet.Vad gäller välfärdspolitiken och den del somhandlar om vad vi kan åstadkomma utöver det vimåste göra med den svenska ekonomin, baserarsig regeringens politik på att öka valfriheten. Vihar vidtagit en rad åtgärder i den riktningen. Vihar tagit bort Pysslingenlagen. Vi har införtskolpeng. Vi vill öka konkurrensen ute ikommunerna i den service som ges. På riksdagensbord har vi nu också lagt ett förslag om husläkareoch etableringsfrihet för husläkare. Var stårSocialdemokraterna i dessa frågor? I samtligadessa frågor som gäller förnyelse av den offentligasektorn har Socialdemokraterna inkl. BoHolmberg gått emot i riksdagen.En annan tung bit är att förbättra välfärden påolika sätt -- i första hand för de sämst ställda. Jagskall ge tre exempel på vad vi har gjort på det härområdet under de ett och ett halvt åren som denborgerliga regeringen har haft ansvaret. Påhandikappområdet har det lagts fram enproposition till om större förbättringarför de handikappade än någonsin efter andravärldskriget. Detta presenteras i en situation då vihar stora ekonomiska problem. Det är ett myckettydligt exempel på vilka prioriteringar regeringenoch de partier som den företräder här i riksdagenstår för.Ett annat område är de operationsköer som idecennier har plågat svensk sjukvård och framförallt de patienter som har stått i köerna. Jag skallåterkomma till det om ett litet ögonblick. Härnöjer jag mig med att bara konstatera attoperationsköerna har minskat mycket kraftigtsedan vi bytte regering. Det innebär attmänniskor som har fått vänta i månaderoch ibland på nödvändiga operationer ochbehandlingar nu har fått det mycket snabbare.Ytterligare ett exempel gäller ekonomin för desämst ställda pensionärerna. De riksdagsbeslutsom fattades har lett tillhöjningar av pensionstillskottet och tillförbättringar av de kommunala bostadstilläggen.I det senare fallet har förbättringarna varit såomfattande att de pensionärer som har behövtextra stöd för att slippa hamna undersocialbidragsnormen, har minskat med överhälften under den gångna månaden sedan vi bytteregelsystem . Om det före den 1 marsvar drygt 40 000 pensionärer som behövde detsärskilda kommunala bostadstillägget för attkomma upp i minst socialbidragsnormen har dengruppen halverats genom det beslut som fattadesi december och som har genomförts.Samtliga dessa tre områden gäller människor somman i normala fall -- i samtal människor emellanoch i den politiska debatten -- brukar tala om somde sämst ställda.Ytterligare ett område som jag vill lyfta fram pådet generella planet gäller frågan omreformeringen av den svenska socialförsäkringen.Det skall ske med utgångspunkt för att vi skall haen generell välfärdspolitik. Inom ramen för dengenerella välfärdspolitiken skall det i huvudsakbaseras på den s.k. inkomstbortfallsprincipen.Med utgångspunkt från detta bör vi reformera desystem som , närSocialdemokraterna hade ansvaret för vårt land,tilläts att skena i väg på ett sätt som redan harkommenterats av flera talare tidigare i dennadebatt. Jag tänker på sjukförsäkringen. Manbestämde sig för att ha ett system där det skulleutgå ersättning från första sjukdagen. Jagtänker på systemet för ersättning för arbetsskada.Alla insåg att det systemet måste reformeras.Socialdemokraterna lämnade systemet efter sig iett skick där underskotten ökade med en halvmiljard kronor . Det var det arv somSocialdemokraterna lämnade efter sig på det härområdet, och man överlät till andra att görareformeringen. Det är inte ens så attSocialdemokraterna nu i oppositionsställning harställt upp bakom de nödvändiga reformerna påarbetsskadeförsäkringsområdet, utan man hargått emot varje förändring -- varje förändring pådet här området har man gått emot.Vi har reformerat sjukförsäkringssystemet --delvis tillsammans med Socialdemokraterna i ochmed krisuppgörelserna, men efter en lång periodav kritik från Socialdemokraterna mot varjeförändring av systemet.Vi håller på med någonting sommöjligen är en ljuspunkt i denna ganska mörkabild av Socialdemokraternas deltagande ireformarbetet. Jag tänker då påpensionssystemet. Det förefaller som om dediskussioner som äger rum iPensionsarbetsgruppen möjligen kan leda framtill en bred uppgörelse om ett tryggande och ettreformerande av pensionerna inför nästa sekel.Jag hoppas att den inställning till olika typer avreformering som Socialdemokraterna har gettuttryck för här i kammaren inte kommer attvara vad som präglar dem i samband medgenomgången av pensionerna. Den bild jagtycker tonar fram på det här området är att denreformering som behöver genomföras på storaoch viktiga områden tyvärr -- och jag menarverkligen tyvärr -- i huvudsak får äga rum utanSocialdemokraternas deltagande.Herr talman! Ett av de områden som har tagitsupp i debatten, inte minst av , ärfrågan om kommunerna och landstingen. BoHolmberg har kritiseratnedskärningarna inom kommunerna ochlandstingen och ställt frågor till mig och tilltalesmän för den borgerliga delen av utskottet omhur de nationella målen ser ut. Såvitt jag förstårhar vi fått beröm för målen, men Bo Holmbergredovisar sin oro för vad som händer ute ikommuner och landsting. Det är inte något fel attkänna oro inför detta. befinner sig i ettläge där våra tillgångar har minskatmed en tjugondel, och det är klart att det fåreffekter i hela samhällslivet.Samtidigt är min bedömning på det område somjag kanske närmast kan överblicka, nämligensjukvården, att vårdpersonalen ute i landstingenunder det gångna året har gjort ett utomordentligtgott arbete för att se till att man kan ge en godvård även om resurserna inte fortsätter att öka,vilket de inte gjorde . Det kommer attvara en än större uppgift att klara detta under dekommande åren -- detta år och -- då detmesta talar för att resurserna i reala termerkommer att minska.Det jag inte riktigt förstår är hur Bo Holmbergkan utgå från att man kan spä på resursernaöverallt i samhället efter något slags önskelista.Självfallet vore det mycket trevligare att kunnasäga att vi skall ge kommunerna 7,5 miljarder, istället för den indragning som ägde rum ochsom kommer att genomföras också . Frågan ärvad som då händer med den ekonomiskapolitiken och vad som då händer med det svenskaränteläget. Jag tycker att det är litet märkligt attföra debatten som om kommunernas ochlandstingens resurser existerade i ett avskilt rum,när kommunerna och landstingen, genom att deutgör en så stor del av samhällsekonomin,naturligtvis måste påverkas av vad som händer isamhället i övrigt.Jag skulle vilja gå in litet mer påsjukvårdsområdet, både därför att det är viktigtoch därför att det är ett område som jag har ettspeciellt ansvar för i regeringen. Jag vill peka påtre väsentliga problemområden, där det tycks migsom om utvecklingen går åt rätt håll.Jag har redan snuddat vid det första området,nämligen frågan om de långa operationsköerna.Med hjälp av den vårdgaranti, som regeringenoch gjorde upp om hösten1991, och de system som har införts i mängder avlandsting och som innebär att man påakutsjukhusen i större utsträckning skall betalaefter prestation, förefaller det nu som att vi under1992 har haft en snabbare minskning avoperationsköerna än vad vi uppnådde under deföregående 20 åren. Det skedde alltså enstörre förbättring än under kanske 20 årdessförinnan.Vi har all anledning att fortsätta att följautvecklingen och se om det finns tecken på attutvecklingen kommer att vända tillbaka till detgamla tillståndet eller om det dyker upp andraproblem. Jag tror ändå att man , 15månader efter det att vårdgarantin sattes i sjön,kan konstatera att den har varit en utomordentligtstor framgång.I förbigående, herr talman, kanske jag kan fåberätta om kolleger från , som närjag mötte dem berättade om den vårdgaranti somde har infört och som de tycker är ett steg åt rätthåll. Den innebär att man inte skall behöva väntamer än 24 månader, medan den svenskavårdgarantin, som infördes ,innebär att man inte skall behöva vänta mer än tremånader.Ett annat område, där det mesta tyder på attutvecklingen går åt rätt håll, är den s.k. ÄDEL-reformen, en av de största förändringar avorganisatorisk art som har ägt rum inom densvenska offentliga sektorn. Enligt denuppföljning som nu gör i enlighetmed riksdagsbeslutet om reformen tyder detmesta på att det har gått väl, att man ute ikommunerna har gjort ett gott jobb sommottagare och att man i landstingen har gjort ettgott jobb som avlämnare av den härverksamheten.Vad gäller de medicinskt färdigbehandladepatienterna på akutsjukhusen har det under detgångna året skett en mycket stor förändring, enstörre förändring än på mycket mycket länge.Det tredje området är kontinuiteten. Vi skallförsöka se till att kontinuiteten inom svenskprimärvård blir bättre. Jag tänker förstås då påregeringens husläkarproposition. tycksdet i finnas en majoritet som är förinförandet av ett husläkarsystem. Vi får väl se vadsom kommer ut av socialutskottets diskussioner iden frågan. På denna punkt, liksom på en delandra punkter, måste jag beklaga attSocialdemokraterna inte tycks vara med på att ivårt land genomföra ett husläkarsystem, somskulle innebära att patienterna fritt kan väljamellan läkare som har haft möjlighet att etablerasig.Några talare har i debatten nämnt utredningen avsjukvårdens finansiering. Jag vill i detsammanhanget, med tanke på ett inlägg av BoHolmberg, bara nämna att alla de tre modellersom enligt gällande direktiv undersöks iutredningen ryms inom ramen för den generellavälfärdspolitiken. Detta känner förstås BoHolmberg till, eftersom han sitter med iutredningen.I den debatt som har förts har en del talaresnuddat vid familjepolitiken. Jag vet att detärendet kommer upp mer i detalj senare, enligtden uppläggning som utskottet har tänkt sig fördebatten, och jag skall därför inte fördjupa mig ifrågan utan bara kommentera några av de sakerEva tog upp.Eva önskade för sin del att frågan omen beskattning av barnbidragen skulle utredas,och hon kritiserade alla som inte ställde sig bakomtanken. Min egen reflexion är att barnbidragen jui praktiken är en del av skattesystemet. De är tillför att utjämna mellan dem som har barn och demsom inte har barn eller, i praktiken för de allraflesta människor, att utjämna inkomsterna överlivet, mellan de perioder i livet då man har småbarn och de då man inte har det. Om man skulleinföra en beskattning av det som är ett slagsskattereduktion, tror jag möjligen att mankrånglar till vårt svenska skattesystem mer än vadde flesta av oss tycker är rimligt.Jag noterar också att i sinaresonemang om familjepolitiken pläderade för etts.k. sänkt tak för föräldraförsäkringen. Det ärlitet märkligt med tanke på att ochEva -- som tyvärr är medoss i kammaren -- länge har hävdat att man äranhängare av inkomstbortfallsprincipen. Omman vid det ena riksdagsmötet säger det, vid ettannat säger att man vill ha höjt golv och vid etttredje säger att man vill ha sänkt tak, finns detinte mycket kvar av den s.k.inkomstbortfallsprincipen. Det blir litet grandsom att vara anhängare av bord och sedan tyckaatt man kan avvara både benen och bordsskivan.Herr talman! Regeringens främsta uppgift förnärvarande är förstås att få till stånd en vändningav svensk ekonomi. skall vi försökaklara av att skydda och utveckla välfärden. Tvåviktiga områden där vi vill utveckla välfärden ärsocialförsäkringarna, som vi vill reformera medutgångspunkt i en generell välfärdspolitik, ochsjukvården, som vi vill ge möjlighet att fortsättaatt utvecklas även i dessa ekonomiskt kärva tider.Anf. 31 BO () replik:Herr talman! började med att talaom ekonomi. Jag säger inte attSocialdemokraterna inte har haft någon skuld tillde problem som vi har . Vad jag försökte sägaär att jag tror att vi som är politiker skall ta ochrepetera litet nationalekonomi och ställa litet merbesvärande frågor till ekonomerna. Jag tror attom vi som har varit politiker och inte hade vägletts så mycket av deekonomiska teorierna utan också hade ställtfrågor om ifall teorierna håller i verkligheten,hade inte bankerna varit där de är . Vi troddeatt man skulle bära upp ansvaret genom attavreglera. Vi fick fel. Jag undrar hur mycketpengar har förlorat på det. börjar dettalas om att alla vi i kanske måste betalain pengar för att vi skall få ett fungerandebankväsen, så att vi har banker som kan låna utpengar. Så illa är det.Hur var det, ? Ställde vi, Bo Könbergoch jag, några frågor om hur man skulle bäraansvaret? Hur mycket förlorade vi genom att tillvarje pris hålla fast vid ecun?Socialdemokraterna och regeringen var överensom krisuppgörelser. Regeringen stod ståndaktigtytterligare och talade om hur duktig manvar och vilken prestation det var. Men hur mycketförlorade man vi höll fast videcun?I fråga om högräntepolitiken -- hur många friskaprojekt har inte blivit av genom att man inte kangöra investeringar? Vad har det kostat oss?Nu erkänner industrins folk själva att de är nerepå fälgen.Jag menar inte att det helt beror på er partipolitik,, men jag menar att allmänt settborde vi nog som politiker börja inta ett merkritiskt förhållningssätt.Lyssnar man till Ekonomiska klubben får manhöra dem säga att vi nu sparar för mycket iSverige. måste politikerna förstå att vi inte börspara så mycket.Då undrar jag, : när Bo Könbergtycker att vi måste vara långsiktiga genom att drain, då sparar man ju ytterligare. Vad är det somgäller här?Vi är överens om den generella välfärdspolitiken.Jag tycker det är fint om man kan rationaliserasocialförsäkringssystemen, men jag sitter intemed i socialförsäkringsutskottet och kan intesvara för de frågorna.Anf. 32 Statsrådet ()replik:Herr talman! Det skadar säkert inte om flera avoss repeterar grundkurserna i nationalekonomi.Det är alldeles uppenbart att många fler frågorborde ha ställts än vad somgjordes.Det är lätt att dela oro ochupprördhet över den finansiella krisen i vårt land.Men det var inte riktigt poängen i den delen avmitt anförande, utan det var närmast att i allvänlighet påminna om var ansvareti huvudsak låg för vägen in i krisen. Vidare, ochmycket viktigare, var att peka på att vägen ut urkrisen måste innehålla också beslut som handlarom det långsiktiga. Vi måste troliggöra att Sverigekan komma ur den nuvarande situationen ochdärmed möjliggöra åtgärder på kort sikt som BoHolmberg talar om.Vad gäller arbetsmarknadspolitiken har vi ihuvudsak blivit överens mellan regeringen ochden socialdemokratiska oppositionen.