prot · GG0968 · 1993-02-25 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:68Torsdagen den 25 februariKl. 12.001 § AvsägelseTalmannen meddelade att () avsagtsig uppdraget att vara ledamot i lagutskottet.Kammaren biföll denna avsägelse.2 § Anmälan om kompletteringsval tilllagutskottetTalmannen meddelade att socialdemokratiskariksdagsgruppen på grund av uppkomna vakanseranmält som ledamot i lagutskottetefter och somsuppleant i lagutskottet efter Hans Stenberg.Talmannen förklarade valda tillledamot i lagutskottetHans Stenberg ()suppleant i lagutskottetPer ()3 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 19 februari.4 § Hänvisning av ärende till utskottFöredrogs och hänvisadesProposition1992/93:158 till utbildningsutskottet5 § Svar på interpellation 1992/93:71 ombarnomsorgen m.m.Anf. 1 Socialminister ():Fru talman! har ställt följandefrågor till mig:1. Tänker regeringen vidta några åtgärder motbesparingar som drabbar barn och ungdom före1994?2. På vilket sätt bevakar regeringen att barn medsärskilda behov och invandrarbarn inte åsidosätts?3. När tänker regeringen vidta åtgärder för fullbehovstäckning av barnomsorg?4. När kommer lagen om rätt till barnomsorg?5. Kommer barn till arbetslösa att omfattas avlagen?6. Gäller pedagogiska programoavsett hur stor en barngrupp är?7. När kommer förslag om lika och lågabarnomsorgsavgifter?8. Hur skall det s.k. välfärdskontraktet mellanberörda kommuner och kommuninvånarefinansieras?Eva inleder sin interpellation med attkonstatera att ekonomi är dålig. På denpunkten är vi helt överens. I den framlagdafinansplanen redovisar regeringen hur vi genom ettomfattande sanerings- och förnyelsearbete åter villskapa balans i svensk ekonomi och förutsättningarför ekonomisk tillväxt. Ett viktigt mål förregeringens ekonomiska politik är att efter 1980-talets misslyckanden åter lägga en stabil grund fören fortsatt välfärdspolitik.Låt mig, fru talman, börja med att besvara EvaZetterbergs frågor om barnomsorgen.I regeringens budgetproposition redovisades attfrågan om en utvidgad lagreglering avkommunernas ansvar på barnomsorgsområdet ärunder beredning. Detta sker med beaktande av desamhällsekonomiska effekterna. Regeringenkommer senare i vår att presentera ett förslag till ensådan lagreglering. Låt mig kort redovisabakgrunden härtill.Den föranleds i första hand av omläggningen avstatsbidragen till kommunerna. harflera specialdestinerade statsbidrag, bl.a. tillbarnomsorg, avskaffats och ersatts av ett endaallmänt bidrag. Syftet är att ge kommunerna ökadfrihet att utifrån varierande lokala förutsättningarutforma olika verksamheter.I regel bör man kunna utgå från att det innebär enklar fördel att ersätta ett specialdestinerat bidragmed ett generellt. I vissa fall riskerar det emellertidleda till icke önskade eller avsedda effekter, t.ex. enneddragning av verksamheten. Detta problemframhölls särskilt av kommunalekonomiskakommittén i dess slutbetänkande (SOU 1991:98).Kommittén nämnde särskilt några områden.Ett var kulturområdet. Regeringen beslutade motden bakgrunden att de specialdestineradestatsbidragen skulle bibehållas på detta område.Ett annat var barnomsorgsområdet. Om ocksådetta specialdestinerade bidrag hade lämnatsutanför statsbidragsreformen hade det inte varitmöjligt att genomföra denna. Det beror på att dettidigare bidraget till barnomsorgen utgör enbetydande del av det nya generella statsbidraget.Statsbidraget till barnomsorgen lades därför in i detnya statsbidraget. Men mot bakgrund av dentveksamhet som fanns aviserade regeringen i denkommunalekonomiska propositionen (prop.1991/92:150) att den skulle återkomma med ettförslag om utvidgad lagreglering påbarnomsorgsområdet.Kommunernas ansvar på barnomsorgsområdetregleras i socialtjänstlagen (1980:620). Med någraundantag -- förskola för sexåringar och barn medsärskilda behov -- är kommunernas skyldighetervagt utformade i lagen. En orsak till detta är attstatsmakterna tidigare också har styrt utvecklingengenom det specialdestinerade statsbidraget. Närdetta nu har bortfallit är det angeläget att i ställeti socialtjänstlagen tydligare ange vilka skyldigheterkommunerna har.Jag vill erinra om att i samband med denstora ÄDEL-reformen på motsvarande sätt isocialtjänstlagen preciserade vilka skyldigheterkommunerna har när det gäller särskildaboendeformer för äldre.En lagändring framstår som angelägen bl.a. medhänsyn till de snedvridande samhällsekonomiskaeffekter som det nya statsbidragssystemet annarskan ge upphov till. Regeringen har, såsomaviserades i regeringsförklaringen , låtitgöra en samhällsekonomisk analys av det nyastatsbidragssystemets effekter påbarnomsorgsområdet. Den har utförts av professorBrita vid i påvisar bl.a. att barnomsorgen, även då den ärsamhällsekonomiskt lönsam, med det nyastatsbidragssystemet är klart olönsam från rentkommunalekonomisk synpunkt. Dessa effekter harpåtalats också från flera andra håll.Ett annat syfte med en lagändring är att klargöra attkommunerna är skyldiga att utbetala bidrag tilldem som i enskild regi anordnar barnomsorg. Debegränsningar för enskilda initiativ som tidigarefanns i statsbidragsbestämmelserna, den s.k. lexPysslingen, avskaffades genom riksdagsbesluthösten . När nu statsbidragsbestämmelserna ärborta är det angeläget att förhindra att liknandehinder återuppstår genom kommunala regleringar.När det gäller frågan om möjligheterna förarbetslösa föräldrar att få behålla sinbarnomsorgsplats ber jag att få återkomma när ettkonkret lagförslag överlämnas till . Låtmig dock i detta sammanhang nämna att jag underhösten 1992 har haft överläggningar medKommunförbundet om bl.a. denna fråga. Som ettresultat av dessa överläggningar har förbundet i enskrivelse till regeringen ställt i utsikt att man skallbedriva en kampanj via förbundets länsavdelningarför att sprida goda exempel kring bl.a. olika formerför att tillgodose barn till föräldralediga ocharbetslösa med kontinuitet i kamratkontakterna.Låt mig, innan jag går vidare med frågor, erinra om att regeringen också haraviserat ett förslag om vårdnadsbidrag, lika för allabarn mellan ett och . Ett förslag häromkommer att läggas fram när desamhällsekonomiska förutsättningarna så medger.Fru talman! Enligt 35 § socialtjänstlagen får enkommun ta ut skäliga avgifter för olika tjänsterinom det sociala området. Den enda formellabegränsningen som i allmänhet finns är attavgifterna inte får överstiga självkostnaderna.Därtill finns, beträffande avgifter i äldreomsorgen,en särskild bestämmelse som innebär att de äldremåste förbehållas tillräckliga medel för sinapersonliga behov.Min uppfattning är att kommunerna även framgentsjälva bör avgöra vilka avgifter som skall tas ut förolika sociala tjänster. Jag utgår självfallet från attkommunerna då beaktar de intentioner som liggeri begreppet skäliga avgifter. Det vore exempelvisoacceptabelt om avgifterna inom barnomsorgenblev så höga att de i praktiken hindradebarnfamiljer från att utnyttja barnomsorg.Socialstyrelsens pedagogiska program för förskolanär ett ramprogram, som gäller samtliga förskolor ilandet, såväl daghem som deltidsgrupper, ochomfattar därmed alla barn i åldrarna upp till sju år.Syftet med programmet är att över hela landetåstadkomma en verksamhet av jämn och godkvalitet. Programmet anger inte i detaljbarngruppernas storlek eller sammansättning.Jag uppfattar därför fråga, omprogrammet gäller oavsett hur stora barngruppernaär, som en fråga om det är möjligt atttillämpa detta program när barngrupperna blirstörre.Det går inte att entydigt svara på den frågan.Erfarenheten visar att man genom att struktureraverksamheten mer och genom att ha bättre utbildadpersonal kan ha större barngrupper utan att det gårut över kvaliteten. Dock är kraven påpersonaltätheten större i områden med socialproblematik.Även om det i allmänhet är acceptabelt med någotstörre barngrupper än vad som var vanligt,är det uppenbart att det finns gränser för hur storagrupperna kan vara för att sociala och pedagogiskamål skall nås. Det finns därför anledning att nogafölja och utvärdera utvecklingen. Det är en viktiguppgift för både inom ramen för detuppdrag som jag strax skall återkomma till och idess ordinarie verksamhet.Den ökning av antalet barn i barngrupperna somhar skett behöver alltså enligt minbedömning inte innebära någonkvalitetsförsämring. Utvecklingen ställeremellertid ökade krav på personalen. Det gör detbl.a. angeläget att skärpa utbildningskraven.Regeringen har mot bl.a. denna bakgrund ipropositionen om den framtidahögskoleutbildningen (prop. 1992/93:169)föreslagit en förlängning av förskollärar- ochfritidspedagogutbildningen från 100 till 120 poäng.Fru talman! Som jag har redovisat som svarpå frågor här i kammaren har regeringen givitSocialstyrelsen i uppdrag att i samråd medBarnmiljörådet, och Statensungdomsråd följa hur verksamheten för barn ochungdom utvecklas i ett antal kommuner ochlandsting. I uppdraget har särskilt lyfts frambehovet av att bevaka utvecklingen förinvandrarbarn och andra barn med behov avsärskilt stöd. Uppdragets första del -- enbedömning av läget -- skall redovisastill regeringen . I avvaktan härpå ärjag inte beredd att nu göra någon bedömning av hureventuella besparingar kan ha påverkatverksamheten bland barn och ungdomar.Slutligen tar upp den idé som jag iolika sammanhang har framfört om att utveckla ettmedborgarnas välfärdskontrakt. hur detta skall finansieras.Låt mig först kortfattat redovisa tankarna bakomdet jag har kallat välfärdskontraktet.Sverige tillhör de länder i världen som har dethögsta skatteuttaget. Det motiveras till stor delmed att vi också har en avancerad välfärdspolitik.Likväl händer det alltför ofta att människor inte fårdet stöd de behöver. uppstår endiskussion om vilket stöd de har rätt till och vart deskall vända sig när de inte får sina rättighetertillgodosedda. Det är angeläget att medborgarna iSverige upplever att de verkligen får valuta förskattepengarna.Därför är det önskvärt att både noggrannare angevilka rättigheter medborgarna har och att sättapress på stat, landsting och kommuner att verkligenleverera det som har utlovats. Det är innebörden av''välfärdskontraktet''. Jag tycker att det är viktigtatt medborgarna informeras om vilka rättigheter dehar och inte minst vart de skall vända sig om dessainte tillgodoses.Tekniken har prövats i och såvitt jag kanbedöma med stor framgång. Man talar där om ett''Citizens Charter'' -- medborgarkontrakt. Deengelska erfarenheterna kan inte utan vidareöverföras till svenska förhållanden, men de kantjäna som inspirationskälla för att utveckla ettsvenskt välfärdskontrakt.Finansieringen av de sociala tjänsterna skall skeenligt samma principer som . Jag förmodaratt med sin fråga vill vetahur jag ser på kommunernas möjligheter att levaupp till gjorda och nya åtaganden i en kärvekonomi.Tveklöst ställer de ekonomiska förutsättningarnastora krav på kommunerna. Utan väl definierademål och sociala rättigheter är risken stor att de ledertill stora försämringar. Med tydliga mål ochrättigheter för medborgarna -- ettvälfärdskontrakt -- fokuseras intresset i stället påhur man genom ökad produktivitet och effektivitetkan nå målen.Låt mig ge ett exempel. Landstingen åtog sig att inom ipraktiken oförändrade ekonomiska ramargarantera operation eller behandling inom tremånader för tio vanliga diagnosgrupper. Detinnebar att ett välfärdskontrakt upprättades på ettbegränsat område. Genom förbättrad organisationoch fungerande incitament för berörda enheterinom sjukvården har det målet nåtts. Det är ettbelysande exempel på vad man kan uppnå genomatt skärpa kraven på kommunerna.Jag är medveten om att inte alla uppgifter kan lösasgenom ökad effektivitet. Det är mot denbakgrunden handikappområdet kommer atttillföras nya resurser i samband med att den nyalagen genomförs. Men jag är, fru talman, samtidigtövertygad om att det finns mer att göra för att ökaeffektiviteten i välfärdspolitiken.Anf. 2 ():Fru talman! Jag vill först säga tack till socialministerBengt för ett långt och utförligt svar påmina frågor om barnomsorg.Däremot måste jag tillstå att jag är överraskad ochbesviken över att det långa svaret rymmer så litetav konkreta svar. Vissa av frågorna får över huvudtaget inget svar.Jag skall börja med frågan om ekonomi.Vi är överens om behovet av att minska Sverigesbudgetunderskott och få en budget i balans. Mendäremot tycks vi uppenbarligen vara helt oense omhur dessa besparingar skall ske. Som jag påpekadei min interpellation drabbar många av debesparingar som vi tvingas göra i justmänniskor som har dålig ekonomi. De drabbararbetslösa, sjuka, barn och äldre. Det är detta somjag ifrågasätter. Om den borgerliga regeringen intesamtidigt underlät att bevara inkomster påområden som inte skulle drabba de grupper somhar det sämst ställt i vårt land, skulle jag kunnaförstå logiken. Men eftersom vi alla här vet att denborgerliga regeringen har minskatmöjligheterna att få in skatt på lyxprodukter --parfym, choklad, videor och en rad andraområden -- har jag väldigt svårt att förstå talet omatt besparingar skall bäras av alla.Det är väldigt svårt för de människor som ärarbetslösa att känna solidaritet i fråga ombesparingskrav, när man på motsvarande sätt låterbli att ta in inkomster som mycket väl går att ta in.Av svar förstår jag att han heltoch fullt står bakom regeringens politik i dettasammanhang, och jag beklagar det.När det gäller frågan om att vidta åtgärder ombesparingarna skulle visa sig drabba barn ochungdomar alltför hårt , är jag ocksåbesviken på den delen av svaret. I en tidigare debatti januari med anledning av en interpellation avSylvia , svarade att manfrån regeringens sida visst var beredd att vidtaåtgärder om det skulle visa sig finnas alarmeranderapporter redan efter redovisningen . Men avdetta ser jag inte ett spår i detta svar. Det skall bliintressant att se regeringens rapport från de organsom har satts att bevaka detta. Men vi har fått mycket tydliga signaler.SKTF har gjort en undersökning som visar attsparbeloppet i 20 kommuner uppgår till 850miljoner kronor. Och det finns sammanlagt ungefär651 000 barn i barnomsorg av olika slag i . Igenomsnitt har man sparat per barn, inkl.skolans område.Jag kan ta många exempel här iStockholmsområdet, som jag känner väl till. INacka ser hela den förebyggande verksamheten förbarnen ut att få stryka på foten. Det finns ett flertalandra exempel, men jag skall inte gå in i detalj pådem här.Den andra frågan som jag tog upp gällde barn ibehov av särskilt stöd och invandrarbarn.Socialministern har valt att inte ge något svar alls påden frågan innan utredningen är klar. Det finns väläven på detta område en rad signaler som vi redani dag kan ta till oss för att se om vi kan göra något.Det är helt klart att personalen inom barnomsorgenhar uppmärksammat detta, eftersom det särskildastödet i form av resurspersoner, psykologer osv dras in. Det sker på många håll i vårt land.Det finns en speciell fråga som jag har blivituppmärksammad på och som gäller barn medbehov av särskilt stöd och vad som händer på dedaghem som har privatiserats. Vad händer medmyndighetsutövningen? Vad händer när ett barnsom går på ett privat dagis, där personalen blirorolig för att ett barn har blivit utsatt för sexuellaövergrepp eller misshandel i hemmet? Hur går manvidare med det, ? Och vilkarisker tar inte den personalen om den gör enanmälan. Man kanske inte får några fler föräldraratt lämna sina barn på detta daghem. Jag tycker attdetta är en fråga som över huvud taget inte särskilthar beaktats i privatiseringsdiskussionen.Jag tog också upp frågan om behovstäckning, menjag fick inget svar alls. Regeringen anseruppenbarligen att behoven är tillgodosedda. Det ären bedömning som jag inte kan dela.Jag vet inte om socialministern såg ett inslag iRapport för om en familj iJämtland som ville ha barnomsorg. Familjen ficktill svar att den inte kunde få barnomsorg men attden däremot kunde få socialbidrag.Människor som vill arbeta får alltså till svar: Nej,du får inte arbeta. I stället kan du få bidrag för attdu är hemma.Det måste väl tyda på att behovet av barnomsorginte är tillgodosett. Det finns fler exempel av dengenren. Det kan gälla personer som ärarbetslösa. I och i flera andra kommuneri länet har arbetslösa ensamstående kvinnor bettom att få barnomsorg. När de får ett arbete vill deha barnet inskolat, så att de på ett bra sätt kan tadet erbjudna arbetet. Flera kvinnor har tvingatstacka nej till erbjudet arbete just på grund av att deinte fått barnomsorg. Resultatet är att en ond cirkeluppstått: Ingen barnomsorg betyder inget jobb,och inget jobb betyder ingen barnomsorg.Jag kan alltså inte se annat än att behovet avbarnomsorg är långt ifrån täckt.Så till frågan om lagen om barnomsorg. Jag får ettutförligt svar om bakgrunden till svårigheterna idetta avseende. Men återigen: inget datum ochinget egentligt svar.Jag vill avsluta den här första omgången med attfråga: Är det inte fråga om att inrätta en barnakutsnarare än en bankakut i vårt land?Anf. 3 ():Fru talman! Jag tycker att vidmånga tillfällen uttryckt sig mycket klokt i socialafrågor. Men precis som fick ocksåjag när jag läste svaret en känsla av att steget är litetlångt till den debatt som vi hade här för ungefär enmånad sedan. Då sade attstorstäderna hade missgynnats när det gällerstatsbidragssystemen. Han förklarade också attskattestoppet för kommunerna är en fråga som mansenare får ta ställning till. Men kom ihåg, sade han,att det bara gäller för 1993.Det är en sak att uttrycka sig klokt. Men det räckerinte, speciellt inte när man, som , är i regeringsställning. Jag tycker att steget frånord till handling är långt. Det tycker jag att jag fåttklart belägg för i och med det härinterpellationssvaret.Inte heller jag kan ur interpellationssvaret utläsanågot direkt svar på fråga nr 1:Tänker regeringen vidta några åtgärder motbesparingar som drabbar barn och ungdom före1994?Däremot tycker jag mig se att man vill utöka kravenpå kommunerna utan att ge några pengar. Tillvilken hjälp, , är lagregleringarom kommunernas ansvar på barnomsorgsområdetnär man i praktiken nedrustar barnomsorgen? Detfinns en mängd exempel i det sammanhanget:idrottsrörelsen, Vår teater, skolan,fritidsverksamheten, mellanstadieverksamheten,de allt större barngrupperna, de förändringar somsker via schabloniseringen av lokalersättningarnaosv. Detta innebär många förändringar för barnen,som flyttas runt som små marionetter. De får bytabåde kamrater och personal. Den, ack, så viktigatrygghet som barndomen skall präglas av sätts urspel.Sedan måste jag på en annan punkt göra enkommentar till . Det talas om landstingetsvårdgaranti som utfärdades . Men det är fel,, att hävda att det här ägde ruminom i praktiken oförändrade ekonomiska ramar.Både stat och landsting satsade extra medel för attkomma till rätta med de köproblem, de proppar,som fanns inom sjukvården och som var ett steg närdet gällde att införa vårdgarantin. I första handhandlade det om kranskärls- och starrsjukdomar.Jag vet att staten sköt till tilllandstingen på detta område. Jag vet också att 400miljoner kronor satsades på ochAMS bl.a. för rehabiliteringsinsatser på nämndaområde.Stockholms läns landsting erhöll för 1991och . Dessutom vet jag att man nuundersöker hur de här pengarna skall användas.Bl.a. vill man använda dem för psykiatrin. Det ärnödvändiga incitament från staten, och man harockså lyckats i det avseendet. Därför tycker jag attdet är fel att nu jämföra detta med de lagregleringarsom man vill ha vad gäller kommunerna. Inte ettord sägs om att kommunerna skall få möjligheter,att de skall få hjälp från staten för att klarabarnomsorgen. Det är därför som jag har en annanuppfattning.Anf. 4 ():Fru talman! I en ekonomiskt svår situation är detav stor betydelse att man tar hänsyn till långsiktigagrundläggande synpunkter vid planering ochprioritering. Viktigast av allt i barnomsorgen är attvi utgår från vad som är bäst för barnen. Det kaningen avgöra bättre än barnens föräldrar. Alla barnär inte lika. Därför är det så oerhört angeläget medvalfrihet på barnomsorgens område. Den hittillsförda familjepolitiken har tyvärr inte gett utrymmeför detta.Därför är det positivt att i sittinterpellationssvar understryker att det skallinföras ett vårdnadsbidrag som är lika för alla barni åldern 1--, vilket innebär att familjerna iframtiden kan avgöra om denna vårdlön skallanvändas till barnomsorg, familjehem,kooperativ etc. Den ena föräldern kan också väljaatt vara hemma på hel- eller deltid. Eller ocksåjobbar kanske båda deltid. Jag är övertygad om atten sådan valfrihetsreform kommer att vara positivför alla småbarnsföräldrar.Fru talman! En annan fråga som socialministern tarupp i sitt interpellationssvar är frågan om enbarnomsorgslag. Som jag ser saken måste vi vararestriktiva med tvångslagar för kommunerna. Vimåste se till att kommunernas självbestämmandeinte tas ifrån dem. Det finns många dugliga ochmycket duktiga och kompetenta politiker ikommunerna. Det är där och av dem somprioriteringarna skall göras. Det är också viktigt attvi är observanta på att de grupper som saknarrättighetslagar inte ställs utanför samhällets stöd.Det går inte heller att stifta en barnomsorgslag omverklig valfrihet för småbarnsföräldrar inte finns.Därför måste i så fall vårdnadsbidrag och enbarnomsorgslag införas samtidigt.Vidare sade socialministern i sitt interpellationssvaratt han ville lyfta fram vikten av att vi levererar vadmedborgarna vill ha. Det vill jag också mycketkraftigt understryka. En klar majoritet av svenskafolket föredrar någon form av vårdnadsersättning.Det har olika undersökningar och rapporter visat.Det är därför min förhoppning, fru talman, att manäven på detta område vill gå medborgarna till mötesoch att det kommer ett förslagfrån regeringen om införandet av ettvårdnadsbidrag.Anf. 5 Socialminister ():Fru talman! För att börja med den sista frågan villjag säga att jag meddelat i budgetpropositionen,och jag upprepar detta , att det kommer ettförslag så snart de samhällsekonomiskaförutsättningarna medger. Min bedömning är att ettvårdnadsbidrag är en reform som kostar en hel delpengar. De pengarna finns, dess värre, inte förnärvarande. Förhoppningsvis utvecklas ekonominpositivt, så att vi får möjligheter att lägga fram ettförslag här.Litet annorlunda förhåller det sig medbarnomsorgen, därför att barnomsorgen -- detframgick av ett tidigare exempel -- är en viktigförutsättning för att t.ex. ensamstående kvinnoreller småbarnsföräldrar som lever ihop över huvudtaget skall kunna försörja sig. Därför är detnödvändigt att det finns barnomsorg för alla.Jag talade om ändringar i socialtjänstlagen där detskall klargöras att kommunerna skall ha skyldighetatt tillhandahålla barnomsorg. Ett syfte med dettaär naturligtvis att uppnå full behovstäckning, ettmål som regeringen redan i sin förstaregeringsförklaring har ställt sig bakom. Så nog harEva fått svar på den frågan genom mittinterpellationssvar.Eva och tar också uppen rad frågor som inte aktualiserats i framställdainterpellation. Således har jag heller intekommenterat dessa frågor. Det gäller detkommunala skattestoppet, statsbidragen tillstorstäder och mycket annat. Dessa saker kanockså diskuteras i den här interpellationsdebatten.Men jag tycker att redan de åtta frågor som EvaZetterberg ställt till mig är tillräckligt. SylviaLindgren är dock välkommen att ställa andra frågortill mig. Jag svarar gärna på dem också.Eva lutade sig i mångt och mycket i sinkritik mot . Det finns säkert en heldel uppgifter i den rapporten som är riktiga och somdet finns skäl att ta fasta på. Men några uppgifter iden här rapporten är så uppseendeväckande att jaghar bett medarbetare ringa runt för att kontrolleraom uppgifterna är korrekta eller inte. påståenden om att man i ochGöteborg har minskat resurserna för barn medsärskilda behov. Det gäller också påståenden omatt man i skulle ha barngrupper medbara 1,7 anställda. Dessa uppgifter är felaktiga.Det är inte sant att resurserna i t.ex. harminskats. Tvärtom har man ökat resurserna tillbarn med särskilda behov.