prot · GG0999 · 1993-04-26 00:00:00 — Mig veterligt finns det inte särskilt stödför detta i officiellt bindande sammanhang. Det ärsnarare en klarleva från den s.k. gamla goda tiden,när vi alla kunde åta oss en rad uppdrag i samhälletstjänst utan att ens en gång ifrågasätta någonersättning. Men är situationen en helt annan.I dag utgår ersättning för kommunala engagemang.Det utgår ersättning också förriksdagsmannauppdrag och statsrådsuppdrag.Nämndemännen utses kommunalt, avprimärkommunerna eller av landstingen. Deförtroendevalda i kommunerna får då en i principfull ersättning för förlorad arbetsförtjänst. De fårett särskilt sammanträdesarvode och därtillersättning för resekostnader i enlighet med destatliga resereglementet.Nämndemännen i hovrätten får, som vi kankonstatera av både frågan och svaret, högst 350 krsom ersättning för förlorad arbetsförtjänst. De får300 kr i arvode, men de får bara hälften av denstatliga bilersättningen, som beskattas. De fårdärtill betala skatt för den ersättning som de kan fåför betald parkeringsavgift. Den ingår ibeskattningsunderlaget. Jag kan inte hjälpa att jagfinner detta något anmärkningsvärt. Varför skallundantag göras för just nämndemännen, därtill inteheller lika för alla nämndemän? Det görs en väldigskillnad mellan den som är nämndeman i t.ex. enövervakningsnämnd och den som är nämndeman ihovrätten -- jag vet att det är helt olika dignitet pådessa nämndemannauppdrag. Men det görs alltsåen skillnad, inte minst beträffandereseersättningsfrågan.Det låter sig naturligtvis sägas -- jag upprepar det --att den som engagerar sig ideellt inte i första handskall tänka på en ersättning. Det utförs mycketideellt arbete , inte minst i föreningar, i detpolitiska arbetet, i organisationer av skilda slag.Varför skall man förlora på att i samhällets tjänstta ett ideellt uppdrag? Detta är kärnfrågan, tyckerjag.Lagen säger i varje fall ingenting om att den somblir nämndeman också skall åta sig att förlora pådet ekonomiskt. Det kan jag inte se någonstans.Visst är det angeläget att nämndemannakåren sålångt det är möjligt återspeglar sammansättningen ibefolkningen. Det måste vara av störstaangelägenhetsgrad, såvitt jag förstår. Risken är attom man får betala för uppdraget blir det allt färremänniskor som av ekonomiska skäl kan åta siguppdraget. De nuvarande villkoren leder faktisktdithän. Vill man gå till ytterlighet skulle man kunnasäga att det idealiska för en nämndeman vidhovrätten i vore att vara göteborgare, boi och vara pensionär. Då skulle manmöjligen klara det ganska bra, tror jag. Men förden som arbetar, som i det fall som jag beskrivit,som lågstadielärare i och har ca 6 mils resatill , är detta inte alldeles enkelt.Jag vill göra en liten anmärkning beträffanderesonemanget om att återgå till arbetet. Den somär lärare vid en skola och skall åka till ettsammanträde vid en nämnd 6 mil från orten måsteskaffa sig en vikarie på tjänsten. Även om manskulle mötas av beskedet att det inte blir någotsammanträde -- detta hör till de absolutaundantagen, för det är i regel flera sammanträden --måste man ta sig tillbaka till skolan, efter cirka tretimmar av skoldagen, och säga till den vikarierandeläraren: är jag tillbaka, nu får du gå.Detta låter sig inte göra. Det finns också krav påanständighet i sammanhanget, så det låter sig integöra.Nu tog jag detta som ett enda exempel, men dettorde finnas fler exempel på att det som sägs i svareti åtskilliga fall inte går att tillämpa.Kontentan av vad som har sagts med anledning avmin fråga är att vi måste få enrättelse till stånd. När kan denna komma?Anf. 43 Justitieminister ():Fru talman! Jag vill poängtera, vilket jag ocksågjorde med litet andra ord i mitt svar, attnämndemannauppdraget är ett förtroendeuppdragoch att det därför inte bör jämföras med ett vanligtlönearbete.Sedan vill jag säga att jag också har denuppfattningen att man inte skall få förlora på attutföra denna samhällsnyttiga uppgift. Det kanskeinte kom fram riktigt tydligt, men det är ocksåviktigt för min del.Hans Nyhage utgår ifrån ett exempel. Dennalågstadielärare är inte det enda exemplet påpersoner som kan drabbas ekonomiskt av sittuppdrag. Men det är tack och lov trots allt bara enminoritet av våra nämndemän som förlorar påuppdraget. Det finns ca 7 500 nämndemän iSverige, och ungefär 1 500 av dem drabbas avinkomstförlust.Trots att nämndemännen andelsmässigt är så få,innebär en reform på området och en höjning aversättningarna kostnader på ,om man följer förslag, sominnehåller mycket som är positivt. Om man skallgenomföra en förändring, måste det bli fråga om enordentlig systemförändring. Här har inte skettnågonting . Det är således ett arv som vihar fått ta över.Men om man skall spara 500 miljoner, är det inte sålätt att öka utgifterna. Jag kan inte vara tydligare änvad jag var i mitt ursprungliga svar. Jag kan i daginte säga som det är möjligt attgenomföra förändringar. Men, som jag sade i mittförsta inlägg, när utrymme kan skapas, bl.a. genomde förändringar av hela domstolsväsendet som viarbetar med, betraktar jag en ändring avnämndemännens arvoden och ersättningsreglersom en mycket angelägen fråga.Anf. 44 HANS NYHAGE (m):Fru talman! Redan av svaret framgår att statsrådetanser att man inte skall förlora på att inneha ettsådant här förtroendeuppdrag. Det är helt klart attdet är ett förtroendeuppdrag. Men det är också ettförtroendeuppdrag att vara kommunalt engagerad.I det fallet ifrågasätts inte ersättningen, i vilken detingår såväl ersättning för förlorad arbetsförtjänstsom ett arvode och reseersättning enligt det statligaresereglementet. Det är litet underligt att man inteifrågasätter ersättningen i det ena fallet medan mangör det i det andra. Man frågar sig då: Varför skalljust nämndemännen klä skott i det härsammanhanget?Det är inte fråga om att tjäna någonting. Jag trorinte att någon nämndeman räknar med att tjänapengar på sitt uppdrag. Men nog vore det rimligt attdet hela skulle gå ihop, att uppdraget inte innebären ekonomisk förlust?Jag upprepar igen att det finns en fara för attnämndemannakåren avsevärt kommer attdecimeras. Uppdraget blir då inriktat på en alltmindre grupp människor, vilket aldrig kan varameningen med ett sådant viktigt uppdrag.Nämndemannakåren skall återspeglabefolkningens sammansättning, såvitt jag kanförstå. Det är därför som det är så viktigt attkomma till skott.När det nu är 1 500 som drabbas av detta, kan manfråga sig vad det skulle kosta att så att säganollställa den gruppen, så att den som deltar i dethär arbetet inte lider en ekonomisk förlust. Jag är ivarje fall inte ute efter någonting annat, det kan jaggarantera.Anf. 45 Justitieminister ():Fru talman! Om ersättningstaket skulle höjas så, attingen med dagens system skulle förlora, utan attgöra en genomgripande förändring av systemet, ärdet inte tillräckligt med de 16 miljonerna, som jagtidigare nämnde. Då ökas kostnaderna till ca 20miljoner. Om man skall komma under beloppet 20miljoner, måste alltså systemet ändras. Men hur viän gör, kostar det pengar, och det är pengarna somär problemet.Vi är helt överens om angelägenhetsgraden. Menman måste komma ihåg att om kostnaderna förnämndemannaverksamheten skall ökas, måsteman -- utöver sparbetinget på 500 miljoner -- göraytterligare besparingar någon annanstans. Det ärproblem nog att göra besparingar ochrationaliseringar inom polisen och kriminalvården.Detta arbete syftar till en bättre balans och tillregler som kan betraktas som rättvisa.Anf. 46 HANS NYHAGE (m):Fru talman! Jag förutsätter att med ersättningstaketmenas det arvode man får för att inneha uppdraget.Om vi ser till att människor som engagerar sig fården lönekompensation som behövs för att det skallgå jämnt upp för dem, undrar jag om inte beloppet15--16 miljoner är för högt tilltaget. Vi kan struntai själva ersättningen. Jag är själv nämndeman ochhar fått ersättning med dessa sedan flera årtillbaka. Men det är inte där som skon klämmer,utan det är fråga om förlusten. Det voretacknämligt om statsrådet ville räkna på den.Anf. 47 Justitieminister ():Fru talman! Vi har även tittat på möjligheterna atthöja ersättningen för förlorad arbetsförtjänst. Detär svårt, eftersom man inte har uppgifter omnämndemännens exakta inkomster. Även där rördet sig om åtskilliga miljoner. Det är helt rätt somHans Nyhage säger, att i det fallet kommer man inteupp till de 20 miljonerna. Men när man står påminus, är varje miljon betydelsefull. Jag kan lovaatt vi arbetar hårt för att åstadkomma förändringarinom bl.a. domstolsväsendet för att skapautrymme. Men det vore fel av mig att ge någralöften om när detta kan ske. Det beror på närvi med hjälp har fått utrymmet.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Hänvisning av ärende till utskottFöredrogs och hänvisadesProposition1992/93:219 till utrikesutskottet9 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återFinansutskottets betänkanden /93:FiU21--betänkanden /93:LU35, LU40och betänkanden /93:UU14 ochUU25Socialförsäkringsutskottets betänkanden1992/93:SfU16 och betänkanden /93:TU27, TU28och betänkanden /93:BoU20och BoU2210 § Anmälan om interpellationerAnmäldes att följande interpellationer framställtsden 23 april1992/93:153 av (nyd) till statsrådetBo Lundgren om försäkringsbolagens situation ochutveckling:Mot bakgrund av bankernas finansiellakrissituation -- hur ser regeringen på nuläget ochden möjliga utvecklingen av marknadssituationenför försäkringsbolagen?Hur agerar regeringen? Vilka diskussioner ochförebyggande åtgärder är föremål för utredning ochutvärdering? Är vi på väg in i en förödandeförsäkringsrisk?1992/93:154 av () tillutrikesministern om Svensk-InternationellaPressbyrån:Den 14 april uppdrog chefen förUtrikesdepartementet åt ambassadör att göra en översyn av Sverigeinformationen.Det är bra att denna utredning äntligen kommer igång.I vanliga fall brukar man avvakta med attgenomföra stora förändringar när en utredningtillsätts. Det är i anledning av detta som jag skullevilja få statsrådets syn på SIP, Svensk-Internationella Pressbyrån och dess verksamhet.Trots att man från företag och beskickningarframhåller att SIP:s verksamhet både är värdefulloch professionell och med god spridning -- 7 000 ex.var på 7 olika språk, harUtrikesdepartementet ansett sig inte ha råd attfinansiera utgivningen. Företagen har dessutomden minskat sitt stöd till utgivningen.Därför är nu bulletinen nedläggningshotad.SIP:s verksamhet är betydelsefull för Sverigebildenoch för att öka kunskapen om svenskt företagande,forskning, politik och kultur.Hur bedömer statsrådet möjligheten för attverksamheten skall kunna fortsätta -- eventuellt imindre omfattning på grund av det statsfinansiellaläget -- till dess utredningen framlägger sinaförslag?1992/93:155 av () till statsrådetBö om förbättring av vården i livetsslutskede:Genom en överenskommelse med EG har Sverigesedan 1986 med observatörsstatus samarbete medEG inom ramen av European Action ProgramAgainst Cancer. Till följd av ett riksdagsbeslut 1989har regeringen tecknat ett avtal med EG enligtvilket vi har fullvärdigt medlemskap i dettasamarbetsprojekt och betalar vår andel av bl.a.administrativa kostnader.På förslag av EG-parlamentet har EG:s ministerråduppdragit åt att inom ramen fördetta projekt ta fram riktlinjer för förbättring avden palliativa vården, dvs. vården i livets slutskede.EG-kommissionen tillsatte en arbetsgruppbestående av de i främsta experterna inomområdet med uppgift att, tillsammans medföreträdare för kommissionen, ta fram ett underlagför förverkligande av EG-parlamentets ochministerrådets intentioner.1991 har den av tillsattaarbetsgruppen avlämnat sitt yttrande med förslagtill riktlinjer för förbättring av den palliativa vårdeni stort, dvs. inte enbart vid cancersjukdomar.Utredningen innehåller dels förslag till åtgärdersom kan vidtas inom enskilda länder, dels tillgemensamma europeiska satsningar för utbildninginom palliativ vård för att påskyndaimplementeringen av de framtagna förslagen.EG:s Committee of Cancer Experts, som är denvetenskapliga ledningsgruppen förhandlingsprogrammet och företrädare för , har vid sammanträde i Köpenhamnden 1--ställt sig bakom arbetsgruppensförslag och överlämnat det till EG-kommissionenmed sin tillstyrkan för ''fostering the diffusion of thebest available practices'' i palliativ vård iindividuella och i . Vissa medelbeviljades också för de första gemensammautbildningsinsatserna.Betänkandet har fått spridning inom EG-ländersom individuellt tar ställning till tillämpning av deframlagda förslagen.I betänkande 1992/93:SoU16, s. 15, harsocialutskottet uppmärksammat det tillsammansmed EG framtagna förslaget till förbättring avvården i livets slutskede och pekat på rollen somden särskilda styrgruppen för medverkani EG:s handlingsprogram och har idetta sammanhang. utgår utskottet frånatt regeringen håller sig underrättad omutvecklingen och är beredd att vid behov vidtaåtgärder.Har regeringen för avsikt att vidta några åtgärdermed anledning av utredningen?1992/93:156 av () tillutbildningsministern om prefekt ochchefsöverläkare vid undervisningssjukhus:Tidigare var det vanligt att prefekten för en kliniskinstitution, ofta en professor, även var klinikchef-chefsöverläkare. Forskning och undervisningfrämjades genom samordning med ansvaret försjukvården. Genom säkring av den vetenskapligaförankringen gagnades sjukvården ochutvecklingsarbetet som är en avundervisningssjukhusens viktigaste uppgifter.De medicinska fakulteterna önskar ofta fortsattsamordning av ansvaret. hardock vid allt fler universitetssjukhus landstingetsadministrativa ledning beslutat att sådant delatansvar inte skall få förekomma.Ett principbeslut, att prefekten inte skall få varachefsöverläkare, gagnar inte forskningen,utbildningen och utvecklingen. Frågan torde därförvara av nationell betydelse.Betydande LUA-medel, avsedda för forskning ochundervisning vid kliniska institutioner, ställs avstaten med stort förtroende och utan nämnvärdarestriktioner till de berörda landstingensförfogande. Även mot den bakgrunden kan manifrågasätta diskrimineringen av de av universitetentillsatta prefekterna som olämpliga för att förenasitt uppdrag med uppdraget som chefsöverläkare-klinikchef.Har regeringen någon avsikt att ta upp frågan omprincipbeslut om en sådan diskriminering avprefekterna vid kliniska institutioner ochinstitutionsgrupper?Har för avsikt att agerai frågan?11 § Anmälan om frågorAnmäldes att följande frågor framställtsden 23 april1992/93:626 av i (m) tillsocialministern om åtgärder mot hembränning:Enligt uppgift kommer skatten på alkohol att stiga.I detta sammanhang kan påpekas atthembränningen ökat kraftigt och incitament fördenna verksamhet är i huvudsak enbart enprisfråga.Risken är således uppenbar att en prishöjning påSystembolagets sortiment kommer att ytterligareöka hembränningen!Vilka åtgärder är statsrådet beredd att vidta i syfteatt hembränning inte skall öka?1992/93:627 av i (m) tillkommunikationsministern om kravet på taxameterför användning av taxibil:En taxiägare har två taxibilar, en personbil och ens.k. minibuss, med taxameterkassetter i båda, menendast en taxameter. Minibussen används ihuvudsak till skolskjutskörning som ärkontrakterad och då behövs ingen taxameter.Taxiägaren får en körning där han måste användaminibussen och sätter då in taxametern i denna.Den andra bilen får då inte användas förtaxiägarens privata bruk, på grund av att taxametersaknas, trots att förmånsskatt är betald!Är statsrådet beredd medverka till förändringar avgällande regler så att privatkörning blir möjlig isådana fall som relaterats ovan?n35p5 > 1992/93:628 av () tillstatsrådet om EG-anpassningen avlagstiftningen:Sverige har redan börjat anpassa sina lagar till EG.Det är bra när EG:s lagar är bättre än våra egna,inte annars.Genom t.ex. proposition 1992/93:107, somriksdagen bifallit, belastas svenska trafikföretagmed dyrbar byråkrati. Jag skulle bli förvånad omdessa detaljerade blanketter blir ordentligt ifyllda ialla och rapporterade till EG.Hur undersöker regeringen på vilket sätt själva rättar sig efter beslutadeförordningar och hur långt de kommit iförverkligandet av EG:s direktiv?1992/93:629 av () tillstatsrådet om bevakning av EG:skommittéer:Vad skulle det kosta att sända sakkunnigaämbetsmän till alla de tusentals kommittéer därbesluten om förordningar och direktiv i praktikenfattas, för att kunna bevaka våra intressen i EG?12 § Kammaren åtskildes kl. 14.56.Förhandlingarna leddesav tredje vice talmannen från sammanträdetsbörjan t.o.m. 5 § anf. 29 (delvis) och av talmannendärefter till sammanträdets slut.