prot · GG0991 · 1993-04-14 00:00:00 — klagomål är att man har använt fel konto närman har betalat tillbaka pengarna. OmVänsterpartiet hade haft ett eget förslag på denpunkten, hade jag möjligen kunnat föra ett sakligtresonemang, men eftersom något sådant inte harlagts fram, är det faktiskt inte något annat än entom och opportunistisk kritik.Anf. 121 (nyd) replik:Herr talman! tar upp ett av våraförslag i östbiståndet, nämligen om bundet biståndför husleveranser. nämner attförbundskansler i lär ha sagt tillClintonadministrationen att man bör undvikaområdet husbyggnation när man funderar överbiståndsinriktningen. Det finns röster som hävdarraka motsatsen, att denna typ av hjälp är mycketpositiv och verkligen bidrar till att ryssarna lämnarBaltikum.Men jag tycker också att vi behöver vara litetegoistiska. Våra småhusföretag som producerarträhus håller i dagens lågkonjunktur på att slås ut.Inte minst för att de skall överleva till dess att vi fårbättre tider behövs en satsning påträhusproduktion. Av dessa dubbla skäl, både föratt främja svensk industris överlevnad i väntan pålitet bättre tider och för att se till att ryssarnamåhända snabbare lämnar , är det ettvettigt förslag att satsa på husbyggnation.Anf. 122 () replik:Herr talman! Jag vill först säga att det ärutomordentligt viktigt att de ryska truppernalämnar . Lyckligtvis kan man nukonstatera att det sker ett uttåg. Visserligen från rysk sida inte skriva under kontrakt omdetta, och det enda kontrakt som man har skrivitunder -- det med -- har man numera brutit,och man vill inte göra eftergifter i förhandlingarnamed de baltiska staterna, men det sker ändå defacto ett tillbakadragande av de ryska trupperna.Man räknar nu med att redan ungefär hälften av detrupper som en gång fanns i har dragitstillbaka. Det är självfallet vår förhoppning attryssarna skall fortsätta med denna hemtagning avtrupperna.Vi bör fortsätta att i alla möjliga internationellasammanhang trycka på för att betona hur viktigt vianser det vara att de ryska trupperna avlägsnas frånBaltikum. Vi bör också enligt min uppfattningkunna stödja detta återtåg på olika sätt. föreslagits att man skulle kunna hjälpa till medkursverksamhet för den omskolning av officeraresom behövs vid demobilisering av de ryska väpnadestyrkorna.Vi är redan nu inblandade i åtgärder för attsäkerställa att den kunskap som finns i den ryskaarmén vad avser kärnvapen inte kommer på felvägar. Det rör sig i det fallet om multilateralaansträngningar som vi gör tillsammans med andraländer.Så visst har vi en roll i den stora process som sker iÖsteuropa, tillbakadragandet av trupperna ochdemobiliseringen av den alltför stora ryska armén.Jag tror ändå att idén om husbyggande inte är så välövervägd. Det gör jag främst därför att detta inte ären särskilt kostnadseffektiv form av bistånd. Jaggör det också därför att det finns en rad fallgropar iett sådant bistånd.För det första uppstår frågan om vem som skallbygga. I det tyska fallet öppnade man förentreprenader. Man hade hoppats att östtyskaföretag skulle ta ordern. I stället blev det turkiskaoch finska företag som gjorde det.Den andra frågan är: Var skall husen placeras? Detär självfallet inte av värde för att manbygger bostäder för ryska officerare mycket näradet svenska området eller den baltiska gränsen.Det tredje frågan är: Vem får husen? Vi vet attfördelningsfrågor är ganska ömtåliga att hantera iländer som befinner sig i den situation där Rysslandär i dag.För det fjärde finns det problem kringinfrastrukturen som kan vara besvärliga.Så det finns en rad praktiska skäl för att vara enaning återhållsam till idén att med husbyggandeunderlätta de ryska truppernas tillbakadragande.Anf. 123 ():Herr talman! Det är inte i Sverigesom diskuterar östbiståndet. En intensiv debattpågår över hela världen just . Jeltsin och Clintonhar precis mötts, och möts också de s.k. G7-länderna i Tokyo.Det är maktkampen i som har fåttvästländerna att tänka om i sin Rysslandspolitik. ''Fiasko'' kallar tidigarechefsekonom det som hargjorts.Bakgrunden till att vi socialdemokrater harreserverat oss på viktiga punkter är följande.Sverige ligger, som alla vet, nära Rysslandshjärtland, och vi borde egentligen stå i främstaledet när det gäller att komma med initiativ för attstödja . Men som har sagts här, har detutlovade biståndet från svensk sida krympts ner. Avden miljard som skall satsas är det bara 80miljoner kronor som går till Ryssland.Vi har också tyckt att regeringen inte harpresenterat något strategidokument. Med detmenar vi att man inte kan få en klar överblick avvad som görs, och det ges inte klara direktiv åt demyndigheter och institutioner som har att hanteravåra pengar. Men det kanske är så somutrikesministern sade i i går, att detframför allt är någon form av chockterapi som skalltill, och då löser det sig kanske utan någrastrategier.Vi har tyckt att nuvarande östpolitik ärnågot av ett misslyckande. Faktum är att efter halvaregeringstiden har den borgerliga regeringen intepresenterat ett program. Det är, som jag sade,oerhört svårt att få överblick över det hela, och låtmig då också bli konkret, för att svara på de frågorsom ställts här tidigare.Myndigheten BITS fick 70 nya miljoner församtliga östeuropeiska länder, och man fick ingetlångsiktigt mandat. De som vill göra insatser haroftast bara haft utrikesministern att vända sig till,och hos henne samlas förslag från näringsliv ochfolkrörelser på hög.Ett annat område är Östersjömiljön. Där tog denförra regeringen ett initiativ med den s.k.Ronnebykonferensen. lyser initiativen med sinfrånvaro. har sent omsider fått tafram pengar ur det egna departementet för attnågonting över huvud taget skall hända.Polen har man tidigt skurit bort. Utrikesministernoch regeringen anser tydligen inte att man skallprioritera detta Östersjöland med 35 miljonerinvånare. Historiska, ekonomiska, miljömässigaoch politiska motiv räckte inte. Först skulle mangöra en utvärdering, hette det, och det har kommitnågot slags utvärdering i form av endepartementspromemoria där det föreslås bundnamjuka krediter. Skall man då aldrig lära sig vad somär effektivt bistånd?I regeringsförklaringen deklarerades högtidligt attöstsamarbetet skulle skiljas från samarbetet med . Man gjorde sig av medbiståndserfarenhet men inte med kontona.Regeringen har därför också använt sig flitigt avkatastrofbiståndet för insatser i mängder avgränsfall. Senast handlade det omflyktingmottagning i Baltikum.Östbiståndet går i praktiken så till attutrikesministern och biståndsministern själva fattaren mängd små beslut. Utrikesministern tycks varanöjdast när hon får betala försvarsminister för kustbevakningsfartyg till Baltikum.Säkerligen finns ofta goda motiv, men det är heltuppenbart att besluten fattas på lösa grunder.Sverige har ingen strategi eller hanteringsordningför ett effektivt och långsiktigt östsamarbete.Varför har då inte hela västvärlden förmått samlasig? läktes såren efter krigets barbarigenom en upplyst politik för tillväxt, välfärd ochsocial konsolidering. Det var en civilisatoriskuppgift, ett radikalt nyskapande internationelltsamarbete, där gränsen sattes av järnridån. Efter1989 finns ingen jämförbar politik. Nya murar är nu på väg upp i stället.Ett skäl tror jag är att 80-talets nyliberalism så tillden grad har skadat förtroendet för politik ochsamhällsinsatser. Vem kunde driva frågor ominternationell solidaritet, när den gängse sanningenhandlade om att inte ta initiativ? Bara staten höllsig borta, skulle nog marknaden ordna resten!Ett annat skäl är den paradox som EG-samarbetetfångades i. , och Delors har ändåambitioner om ett mer handlingskraftigt ,men alltför mycket energi har gått åt till att föraMaastrichtavtalet i hamn. Därmed försvagadesEuropasamarbetet just när det i stället borde havänts utåt.Resultatet vet vi. Det är en känsla av utanförskap,inte av äkta gemenskap, som har vuxit fram iEuropas östra delar. Och den nationellaidentiteten, inte den europeiska, blir då viktigareoch människor ett lättare byte för populister ochmörkerkrafter, gamla som nya.Vi behöver nu först och främst ett alleuropeisktramverk, starkt nog att ge reformarbetet entrygghet i en bredare gemenskap och flexibelt nogatt medge olika grad av integrering i takt medsamhällenas vilja och förmåga. ESK och EG ärsjälvklara element, men det behövs något mer.Vi har hört åsikter om , enutmärkt institution. Dess chef harföreslagit ett alleuropeiskt initiativ i tre steg.För det första föreslår han en alleuropeiskgemensam marknad, alltså att bilda enfrihandelszon som går långt över EG:s och EFTA:sserier av bilaterala avtal och som inkluderarRyssland.För det andra föreslår han ett institutionelltramverk, dvs. att sätta i gång en process som mangjorde , då leddetill som banade väg för EG:sRomfördrag. behövs något liknande förÖsteuropa.För det tredje föreslår han ett investerings- ochsysselsättningsprogram för hela . Dennuvarande ekonomiska reformpolitiken är intenog.Från Socialdemokratins sida upprepade vi dessaförslag och uppmanade i utrikesdebattenregeringen att stödja dem, men det har varit tystnadkring detta, trots att har ordförandeskapeti ESK och skulle kunna ta initiativ i den riktningen.I stället har utrikesministern så sent som i gårtydligen i talat sig varm för behovet avchockterapier och kritiserat dem som anser att manmåste satsa på de sociala inslagen imarknadsekonomin.Mario Nuti heter EG:s ledande Östexpert. Hanskräder inte orden, när han recenserar denhittillsvarande chockterapin. Den har lett tilldrastiskt försämrade förhållanden utan undantag,säger han och anser att produktionsfallet ochmassarbetslösheten är ''en fullständigt onödigkonsekvens av dålig politik''. Han fortsätter:''Misstagen hänger samman med ideologiska totemoch tabun, en besatthet med massprivatisering ochomedelbar frihandel, med fördomar mot denstatliga sektorn och varje försök att reformeraden. ''Nuti ger förstås inget stöd till dem som bara vill draut och plågan när det gäller fri prisbildning,konvertibla valutor och minskadebudgetunderskott. Hans kritik är förödande fördem som säger att chockterapierna är den enda ochden rätta vägens politik för Östeuropa.Sverige borde ha haft mycket att bidra med här. Vårgeografi och historia och vår ekonomi ochsamhällstradition borde ha givit oss en självklar rolli att utforma det nya som behövs. Men Sverigesregering och stora delar av näringslivet har somSocialdemokraterna ser det abdikerat från ettsådant möjligt ledarskap.Vi behöver också ett pånyttfött norra . FrånNordkalotten, och överEstland, och till , norraTyskland och Elbemynningen och vida där omkringskulle norra kunna bli en trygg ochdynamisk, kulturell och ekonomisk region. Vimåste inse att norra är en tillgång också försvensk tillväxtindustri. De investeringar sombehövs i öst är just vad svenskt näringsliv är bra på.En ny östpolitik är ingen belastning, utan en del avvägen ut ur vår egen ekonomiska kris.Var är den nordiska energipolitiska analys som i enhelhet behandlar el- och gasförsörjning, estniskoljeskifferbrytning och kärnkraftverken i Ignalinaoch Sosnovij Bor? Den finns inte. Närmiljöförstöringen i till så stor del kommerfrån andra sidan borde man pröva ominte handeln med utsläppsrättigheter skulle leda tillatt svenska företag ville satsa ordentligt. På köpetskulle investeringarna lägga grund till enÖstersjöregion som hemmamarknad.Varför har regeringen så litet fantasi? Här finnskonkreta förslag och idéer som inte bara ärSocialdemokraternas utan som också finns i deninternationella debatten.Flyktingfrågorna är brännande. Varför kan maninte inrätta en europeisk meden flyktingkommissarie, som vi föreslog iutrikesdebatten? Utrikesministern har icke gjortnågot i det avseendet och icke reagerat på förslaget.Det har däremot den nya socialdemokratiskaregeringen i gjort och inbjudit till etteuropeiskt initiativ just för flyktingfrågorna.Det finns inte heller, fru talman, något svensktofficiellt program för att stödja demokratin i öst.Det är faktiskt inte mindre än en skandal.Demokratins kultur föds inte ur intet. Gemensamsäkerhet och en gemensam framtid i vår del avvärlden kräver vision och konkretion. Allt flerkänner nu osäkerhet om vart vi är på väg. Vi menaratt regeringen inte har förmått visa en hållbarhandlingslinje. Det verkar som om en ideologiskblockering har förlamat regeringen närutvecklingen inte följer den enda vägen --chockterapiernas väg.Utan någon ordning på östsamarbetet blir det änsvårare att med eller utan fantasi ta nya steg.Socialdemokraterna har i tillsammansmed andra fått igenom kravet på att en översyn avhela östpolitiken kommer till stånd, men det räckerinte. Inget parti har förstås patentmedicinen för vadman skall göra med den stora gemensamma uppgiftsom gäller att undvika att hela blir u-landsregion. Det är därför det för Sverigesdel behövs ett ansvarstagande av en helt nyomfattning och av en annan karaktär än vi har haft.Socialdemokraterna har i en motion, Solidaritetoch säkerhet för en ny värld, föreslagit att enkommission med uppgift att se över Sverigesinternationella ansvarstagande skall tillsättas. Därskall man behandla de stora, brännande frågor somangår oss alla och som vi måste hantera på ettsamlat sätt. Det gäller de globala frågorna:fredsskapande insatser, flyktingströmmarna,östpolitiken. De hänger ihop. Vi måste börja tänkai nya banor och se dessa frågor som en helhet.Regeringens reaktion på detta har varit attutrikesministern har sagt att det är en bisarr idé somborde glömmas. Man frågar sig då vilketregeringens alternativ är. Var, utöver i några siffrorsom anges i propositionen, finns nytänkandet?Jag hoppas att nytänkandet inte består i det somnågra talare har refererat till, nämligen deuppgifter som finns i en artikel i iveckan. Det skulle enligt dessa uppgifter finnas ettslags hemlig ny plan för Östeuropabiståndet somnågon privat företagare håller på med. Dennesarbete skulle vara av en art som mer påminner omsäkerhetstjänstens arbete.Jag tror inte att det kan vara sant, menutrikesministern har ju enligt artikeln vägrat attkommentera uppgifterna, och därför finnsfrågetecknen. Jag hoppas att de kan redas ut i någotsammanhang.Fru talman! Jag har redovisat skälen till att vi medoppositionens rätt men också på saklig grund harvarit kritiska mot regeringens oförmåga attpresentera en klar, handlingskraftig östpolitik. Vimenar att det behövs en ny östpolitik som måsteformas över partigränserna och tillsammans medett risktagande och framtidsinriktat näringsliv ochde många folkrörelser som redan nu är i gång.Om vi inte själva skulle förmå göra detta kan vi seoss om ute i världen. Det finns faktiskt idéer ochhandlingskraft på många håll. Det allra senasteexemplet är den tyska regeringen. Den har tagit ettnytt grepp som går ut på att man måste tänka i nyabanor och göra uppoffringar med tanke på denstora utmaning som finns i östra . Man harskapat en solidaritetspakt för att lösa problemen iförsta hand i den östra delen av . Nubehövs det ett slags solidaritetspakt också för helaÖsteuropa. Det betyder att vi på ett helt annat sättän vad vi har gjort måste börja ägna oss åtinternationell solidaritet också i vår del av världen.Anf. 124 TALMANNEN:Jag får meddela att anslag nu har satts upp om attdetta sammanträe skall fortsätta efter kl. 19.00.Anf. 125 () replik:Fru talman! Socialdemokraterna bedriver påöstbiståndets område inte någon ekonomisköverbudspolitik. Man föreslår inte att mer pengarskall läggas ned än vad regeringen gör. Däremotbedriver man en verbal överbudspolitik. Manmålar upp väldiga retoriska konstruktioner ochsäger att regeringen saknar visioner, fantasi ochstrategi som man gör en antydan om själv på dessa områden har enorma resurser.Det är nog mycket bra med helhetssyner,alleuropeiska ramverk, solidaritetspakter ochgrandiosa strategier, men någon måste ju faktisktgöra jobbet medan dessa byggen pågår. I åretsbudget finns en ytterst konkret och jordnärauppräkning av anslag till olika myndigheter för skall kunna satsa på konkreta projekt.Jag har, , ingenting emot att vi arbetarmed alla dessa programutvecklingsfrågor och medatt försöka bygga oss en ny och bättre värld. Detmåste vi göra. Men det finns ingen motsättningmellan dessa uppgifter och de mer praktiska ochjordnära frågorna för att förverkliga östbiståndethär och . Det är det regeringen försöker göra.När jag analyserar Socialdemokraternas kritikfinner jag att man i praktiken inte har så mycket attinvända mot det regeringen uträttar. Man skyfflaren aning mellan anslagsposterna och säger att detskall gå 5 miljoner mindre hit och 5 miljoner merdit, men i praktiken har man inte så mångakonkreta förändringar att föreslå.Alternativpolitiken ligger mest på det retoriskaplanet.Anf. 126 () replik:Fru talman! Det här är egentligen en alldeles förstor fråga för att vi skall hålla på att bråka. Vårkritik riktar sig huvudsakligen mot det faktum attregeringen ser Östeuropasamarbetet som enbudgetfråga. Det här är en stor civilisatoriskuppgift. Det är något helt nytt som har inträffat.Hela vilar praktiskt taget på kvicksand.Det gäller att göra en extraordinär insats och attpresentera nytänkande.Här är det faktiskt regeringen som har det störstaansvaret och förmågan, därför att man till följd avatt man är i regeringsställning har de flesta kortenpå hand. Man har ansvar för att presentera ettnytänkande, ett program, en strategi och klara ochrediga regler för myndigheter, näringsliv ochfolkrörelser som vill göra en insats.Det är på det området vi är kritiska. Vi är det inte isnäv partipolitisk bemärkelse. Vi vill se arbetet urett svenskt och europeiskt perspektiv. Vi måste somvästeuropéer ta ett ansvar för våra bröder ochsystrar i östra delen av på ett helt nytt,radikalt sätt.Anf. 127 () replik:Fru talman! Jag delar de grundläggandevärderingar som här ger uttryck för.Men det verkar som om han tycker att budget ärnågot som är för futtigt, enkelt och jordnära för atttilldra sig intresse. är det trots allt budgeten vidiskuterar. I den budgeten finns det förslag ombetydande resurser för Östeuropabistånd. Det ärdet vi pläderar för att bör ställa sigbakom. De konkreta invändningar som kommitfrån socialdemokraterna mot de konkreta förslageni budgeten är mycket få.Jag vill passa på att korrigera några smärre fel somPierre gjorde sig skyldig till i sitt förstaanförande. Det är icke korrekt att regeringen harskurit bort ; tvärtom, är och förblir ettprioriterat område i vår närhet.Det är heller inte korrekt att stödet till ärbegränsat till . Hur stort stödettill kommer att bli beror på flera faktorersom inte är fixerade i budgeten. Det beror på hurEBRD:s prövningar utfaller, hurexportkreditgarantiramarna används och hur deprojekt som aktualiseras hos de olikamyndigheterna ser ut. Den frågan kan alltså inte nuöverblickas.Anf. 128 ():Fru talman! diskuterar vi de pengar somavsätts under huvudtitel tillsamarbete med Öst- och . Trotsstarka krav på besparingar på många områden istatsbudgeten bibehålls det utfästa programmet om3 miljarder kronor . Det är en kraftigmarkering av den vikt som vi moderater, liksomövriga regeringspartier, fäster vid att vi i Sverigebidrar till en positiv utveckling i våra östra ochsydostliga grannländer.Detta tremiljardersprogram är innei första året av sin existens. Det ger redan nu ettviktigt bidrag främst till de baltiska ländernasutveckling. Återlämnandet av guldet till Estlandoch -- dvs. pengar som inte var förenademed några särskilda villkor om användning -- komatt bli ett viktigt bidrag till den estniskavalutareformen.BITS, , och harinte haft några svårigheter att finna projekt till demedel som de haft anslagna för sina resp.inriktningar. Det gäller också de myndigheter somfått pengar för arbete med kärnsäkerhet. Pengarnaför det baltiska investeringsprogrammet harutbetalats, och av dessa är de pengar som via denestniska investeringsbanken skall göras tillgängligaför lokal företagsamhet redan tillgängliga, medanman i och inte hunnit upprättamotsvarande kanaler ännu; det sker av allt att dömainom kort.Pengar för det s.k. suveränitetsstödet -- stödet tillde baltiska regeringarna att befästa sin ställningsom suveräna stater -- har gjort det möjligt att gestöd till såväl kustbevakningsfartyg somreformering av lagstiftning, rättsväsende och annatangeläget. Detta tremiljardersprogram föreslås nufortsätta på sitt andra år. Det kompletteras i ettviktigt avseende, vilket också . Genom att pengar avsätts för möjliga -- isanningens namn tyvärr mycket sannolika --förluster får i uppdrag, ochmöjlighet, att ge statliga kreditgarantier för affärermed , , och Ryssland.Detta är något som det frågats efter mycket frånbaltiskt håll, från ryskt håll och från svensktnäringsliv.Genom detta stora åtagande tror jag att den redansnabbt växande handeln mellan och dessaländer, liksom de svenska investeringarna där, kanfå en kraftig skjuts framåt till nytta såväl för oss somför dem.Men de anslag som vi diskuterar är inte alltsom regeringen gör eller har gjort i förhållande tillÖsteuropa.Under andra huvudtitlar i statsbudgeten finnsomkring föreslagna församarbete på energi-, miljö- ochkärnsäkerhetsområdena. Att dessa pengar finnsunder en annan huvudtitel beror på att de främst ärförbundna med de verksamheterna och medåtgärder som vi själva gör på de områdena. Depengarna är inte ett stöd till reformprocesserna iöst, de är en hjälp till oss och människorna där attfå en bättre miljö. Det finns också omkring 30miljoner anslaget till universitet och högskolor iSverige.Dessa ekonomiska åtaganden tycker jag i och försig är imponerande, men som jag ser det är deviktiga, men inte de viktigaste. Det allra viktigasteär våra politiska åtaganden, vår vilja att stå upp förde politiska och ekonomiska reformprocesserna ihela det forna , vår vilja att stå upp förde baltiska folkens rätt till självständighet, vår viljaatt bereda det forna tillträde med sinavaror till våra marknader. Allt detta visas i någonmån genom anslag i budgeten, men framför alltgenom andra åtgärder.Den har på ett mycket aktivtsätt hjälpt de baltiska länderna att vinna inträde iinternationella organisationer, alltifrånInternationella valutafonden och tillEuroparådet och, för den svenska del,också Interparlamentariska unionen.Den har genom såväl tyst sommer ljudlig diplomati agerat för att få bort de föredetta sovjetiska, numera ryska, trupperna från debaltiska ländernas territorier. Detta har gjorts iESK-sammanhang, det har gjorts i otaligabilaterala sammanhang, det har gjorts i en allmäninternationell opinionsbildning.Den har sett till att vi har fåttfrihandelsavtal med de tre baltiska länderna, somförsta land -- möjligen i konkurrens med Finlandsom hann före när det gällde . Den svenskaregeringen har också verkat aktivt för att debaltiska länderna har fått samarbetsavtal medEFTA, liksom för att våra frihandelsavtal med debaltiska länderna inte skall förhindras av en svenskEG-anslutning. Jag tror att det är på sin plats attnämna att de tidningsspekulationer som funnits omatt de svenska frihandelsavtalen inte skulle varamöjliga vid en svensk EG-anslutning numeraofficiellt dementerats från EG-håll, närmarebestämt av den danske utrikesministern som på annandagen sade att någotsådant krav inte rests från EG.Den har genom i stort sett allasina departement och ämbetsverk gett omfattandehjälp och stöd av olika slag; alltifrån att svara påfrågor och skänka böcker till att ta emotdelegationer och skicka företrädare för att utbildapå plats.Den har också, sist men inteminst, haft en intensiv kontaktverksamhet; alltifrånkungabesöken i och statsministerns besöki till så täta löpande ministerkontakter --kanske främst med de baltiska länderna -- att detknappast är någon som höjer på ögonbrynenlängre.Det är symboliskt att två ministrar är ute isådana ärenden, dels utrikesministern på dettidigare nämnda mötet i , delsutbildningsministern som är på officiellt besök iUkrainas huvudstad.Mot den här bakgrunden av många, omfattandeoch mycket aktiva åtgärder från den svenskaregeringens sida är det, med förlov sagt, en smulaskrattretande att läsa socialdemokraternasreservation.