prot · GH097 · 1993-10-14 00:00:00 — Det var också en riktigreform.Jag tror att missförhållandena och bristerna i dagfrämst beror på att regeringen och borgerligtdominerade kommunerna av ideologiska skäl skärner den offentliga sektorn och ställer vård ochservice under marknadens villkor. Sådana exempelser vi bl.a. i . Resurserna slösas bort pådyra och långtgående avtal med privatavårdföretag. Sådana exempel finns också.Efter det som händer inom vård och omsorgställer man sig frågan vad som menas i åretsregeringsförklaring med att valfrihetsrevolutionen ivälfärdspolitiken måste gå vidare. Vad menas medett sådant uttalande? Vi vet ju att det inte står bratill inom äldreomsorgen.Läkaren och kds-riksdagsmannen ,som gick in i politiken med kravet om störreresurser till vården, är nu besviken överregeringens nerdragningar. Jag högaktar honom föratt han öppet deklarerar detta i massmedierna. Hanhoppas enligt massmedierna på en massiv folkligprotest för att stoppa försämringarna inomsjukvården. Min fråga är då: Är regeringspartiernamottagliga för protester?Från socialdemokratiskt håll är vi kritiska tillmycket av det som sker på välfärdsområdet. Visäger nej till fortsatt privatisering. Det ärnödvändigt att äldrevården prioriteras och gesresurser så att man kan garantera en bra vård ochservice på lika villkor. De äldre måste kännatrygghet och verklig valfrihet i sin livssituation, ochvården måste även i fortsättningen vara ettsamhällsansvar.Jag lyssnade också med mycket stort intresse påinlägget från My , som ser frågorna påungefär samma sätt som jag. Hon efterlyserutvärdering, uppföljning och ytterligare åtgärder.Jag tycker att det är bra att detta framförs från dethållet.Jag till vill sist beträffande det regeringsförslag somär på gång om etableringsrätt för specialistläkarebara säga att jag ser också detta som ett sätt attbryta upp den offentliga vården och skingra dessresurser.Anf. 153 (nyd)replik:Herr talman! tycker att något ärtragiskt för mig, utan att förklara vad han menar.Han lägger också till något om ''mycket långt ifrånverkligheten''. Jag kan försäkra attavståndet från verkligheten inte är problemet.Tragedin är socialdemokratisk, . Jagkan inte hitta något som är mera tragiskt ochärkekonservativt än dagens officiellasocialdemokrati, som kunde få att vrida sig i sina gravar.Observera att jag säger den officiellasocialdemokratin, den som ibland kallaskongresstrumpeterna. Det finns naturligtvisenskilda socialdemokrater som förstått vadsocialdemokratin en gång uppstod ur. i denna kammare är ett exempel. i är en annan.Socialdemokraterna är armeradevälfärdsfundamentalister. De tycker att ären välfärdsstat, med vad de kallar en generellvälfärdspolitik. Vanligtvis gör de också tillägget:världens bästa. Att är världens fattigastevälfärdsstat tycks inte bekymra dem ett dugg. Talaom kontokortsvälfärd på kredit, där skulden skallbetalas av våra barn och barnbarn! Tala inte om attta ansvar! Det är en sann tragedi, har försökt bygga upp den starka staten medinstitutionellt ansvar. I praktiken är detta bara ettsätt att köpa sig gott samvete på andras bekostnad,utan att man behöver engagera sig och personligenanstränga sig. Det är bekvämt att ha ett slagsställföreträdande ansvarstagande påombudsmannanivå. Endast enskilda människorkan ta ansvar. Kollektivt ansvar går inte attidentifiera eller utkräva.Det som socialdemokraterna kallar solidaritet harurartat och utvecklats till ett parasitsamhälle. Dettycker jag är tragiskt, . Mångamänniskor tycker att det är helt i sin ordning attparasitera på andra i stället för att ta ansvar för sigsjälva och sin situation. Det är i sanning en tragedi,. Den är socialdemokratisk, och dettycker t.o.m. jag är sorgligt.Anf. 154 () replik:Herr talman! Inlägg av det slag som i kammaren är egentligen inte mycket attkommentera. Jag tycker fortfarande att hans inläggvar beklämmande, och det är tragiskt att StefanKihlberg håller sådana anföranden i Sverigesriksdag.Han tecknade en verklig nidbild avVälfärdssverige, som var fullständigt felaktig.Stefan skall inte ta ochPer namn i sin mun. StefanKihlberg står, som han uttryckte sig , så långtut till höger som man rimligtvis kan komma på denpolitiska skalan. Jag måste ta avstånd från sådanainlägg.Anf. 155 (nyd)replik:Herr talman! gör det lätt för sig.Först säger han att mitt inlägg inte är mycket attkommentera, men sedan gör han ändå ett försök,men med den ursäkten i förväg att det inte ärmycket till kommentar.Börje tycker att beskrivningen är så felaktigoch så falsk att han t.o.m. undanber sig att jagapostroferar några gamla och av mig mycket högtrespekterade socialdemokrater. Det smärtarnaturligtvis att veta att jag faktiskthar röstat på hans parti -- och då gjorde jag det medstolthet. Men jag skulle inte drömma om att göradet i dag.Däremot lyssnar jag gärna på ochpå , som faktiskt har en ärligambition att leva upp till de ideal som en gång itiden var socialdemokratins. De har frigjort sig fråndet populistiska tänkande och den fullständigaansvarslöshet som präglar dagens officiellasocialdemokrati, vilken bara trumpetar ut slagordoch försöker slå blå dunster i människors ögon.Man försöker i alla sammanhang undvika att taansvar. Man har bara ett mål i sikte, att försökakomma i regeringsställning . Det tycker jag isanning är en tragedi.Anf. 156 ():Herr talman! Det finns en grupp människor i vårtland som i tysthet utför ett tungt och ansvarsfulltarbete, en grupp som ser som sin uppgift att utföraett arbete som i regel tar hela deras tid och alladeras krafter i anspråk. Det är ett arbete fullt avkärlek och omsorg, och dessa människor är såupptagna av sina uppgifter att de varken har tideller ork att kämpa för en drägligare tillvaro.De som jag talar om är anhörigvårdarna. Medanhörigvårdare menas var och en som harhuvudansvaret för vård av person som eljest skullevårdas genom samhällets försorg.Det är kanske inte många som vet -- för det låternästan otroligt -- men i är det intesamhället utan de anhöriga som svarar för tvåtredjedelar av äldreomsorgen. Dessa resultat harSPRI:s utredare forskaren fram till.Det är många anhöriga som lägger ner oerhörtmycket arbete på att vårda någon anhörig. Ofta ärdetta uppoffrande arbete oavlönat. Man vårdarkanske en gammal, sjuk eller handikappad moreller far, en make eller maka eller annan anhörig.Herr talman! Jag har själv på mycket nära håll setthur självuppoffrande dessa vårdande ofta är --uppbundna varje timme ,ja, t.o.m. , och den hemtjänst de kan fåräcker inte till på långa vägar. Avlastning är det oftainte alls tal om. Man hinner kanske inte med någotannat, varken med några andra sociala kontaktereller långt mindre med sig själv. Dessa insatser hartyvärr inte från samhällets sida fåttden uppmärksamhet som de förtjänar.SPRI:s utredare har räknat ut att detta arbeteskulle motsvara en kostnad för samhället på ca 20miljarder kronor. Det är ingen liten summa.Det finns i många kommuner ett anhörigbidrageller hemsjukvårdsbidrag -- det benämns olika iskilda delar av landet -- som relateras till envårdtyngdsmätning gjord av en hemvårdsassistent,en distriktssköterska, en läkare eller ett vårdlag.Även detta varierar från kommun till kommun ochi olika delar av landet. Denna vårdtyngdsmätningkan vara mycket svår att göra. Ofta kryssar man påen blankett i olika arbetsmoment som utförs ochsom ger si eller så många poäng, i sin tur relateradetill en viss tariff. Men det förekommer oerhörtmycket arbete runt omkring som inte kan mätas ien vårdtyngdsmätning och som kan vara myckettidskrävande och psykiskt betungande.De belopp som figurerar och som utbetalas tillanhörigvårdare kan variera mellan kommunernaoch är i många fall inte på långt när relevanta.En del kommuner talar om och är på gång att införaen s.k. äldrepeng. Meningen med denna är att varjeperson som är berättigad till hemtjänst genompengen skall kunna beställa den hjälp och serviceman vill ha, antingen genom kommunen, privataföretag eller en anhörig. Vårdtagaren får t.ex. encheck på en viss summa för varje hemtjänsttimmeefter bedömt behov. Detta kan vara ett bra system.Herr talman! Vill man vårda den anhörige ihemmet skall man kunna göra detta och känna har stöd från samhället som ger rätt till skäligersättning och kontinuerlig avlastning -- eller, medett bättre ord, berättigad växelvård. De anhörigaorkar fortsätta när de känner att samhället ställerupp; det blir ett erkännande av deras arbete. Inteminst gäller det rätten till stöd i form avanhörigträffar och utbildning samt att de som äryrkesarbetande snabbt kan komma tillbaka till sittarbete igen efter det att vården upphört.Vi vet att nettokostnaden för kommunerna för etts.k. SMHI-boende -- service medhelinackordering -- eller ''ålderdomshemsplats'',som vi har kallat det tidigare, ligger på 20 000--, eller 800--per dygn.Detta gäller då endast grundpension föreligger.I den takt som man minskar antalet vårdplatserinom slutenvården överlämnas ansvaret för vårdenalltmer till anhöriga. Skall denna utvecklingfortsätta krävs att anhörigvårdarna får ett avsevärtmycket bättre stöd av samhället. Anhörigvårdarnakänner sig övergivna av samhället,och stödåtgärderna är otillräckliga. Man kännerinte alltid till vilka möjligheter man har att få hjälpav samhället, och man har inte heller någon som förens talan.Herr talman! Vi i kds anser att anhörigvårdare ären glömd skara som arbetar i det tysta. Dessa ärvärdiga att lyftas fram i ljuset och värderas på ettsådant sätt att de känner att det arbete de gör ärovärderligt.Anf. 157 (-):Herr talman! Vi kan debatterabarnomsorgsgaranti, föräldraförsäkring och andrateknikaliteter i denna kammare. Många förslag ärbra, och andra är mindre bra. Men ibland känns detsom om vi glömmer en del av verkligheten. Sverigesekonomi är usel, och det krävs besparingar på olikaområden -- det är knappast någon som ifrågasätterdet längre.Men får vi spara på kvalitet när det handlar om vårabarn? Vad skulle barnen säga om vårafamiljepolitiska program om de fick en chans attkomma till tals?Vårdnadsbidraget är en välkommen reform. Detkommer att ge större valfrihet för en stor del avföräldrarna under de värdefulla småbarnsåren.Den verkliga valfriheten kommer dock inte attfinnas så länge vi har ett skattesystem somförhindrar att en familj kan leva på en lön, precissom många andra i kan. Till dess är ävenbarnomsorgsgarantin positiv för alla de föräldrarsom av ekonomiska skäl måste arbeta. Men det ärmycket viktigt att minnas att stora subventionereller barnomsorg i regi inte är en garantiför kvalitet.Jag tror att alla barn säkert vill att både deraspappor och mammor drar ner på takten ,men vi kan inte påverka detta genom lagstiftning.Det måste komma genom insikt, och självklart skalldet vara allas och envars ensak. Det är myckettråkigt att somliga politiker motverkar ett delatföräldraansvar, genom att sprida fördomsfullaåsikter.Märkligt nog talar få politiker om en mycket tråkigdel av familjepolitiken, nämligen skilsmässorna.Glädjande nog fanns det några mycket intressantarader på i somras.Statistiken talar sitt eget tydliga språk.46 000 barn var med om en separation under år1991. Hälften av dessa skilsmässor inträffar förebarnets tvåårsdag. Vi kan tycka att det ärförskräckligt och konstatera fakta. Vi kan ocksåsäga att det är föräldrarnas ansvar. Visst är det så.Men när påfrestningarna blir för stora ochskilsmässan är ett faktum blir det här problemettrots allt samhällets ansvar. Vad kostar intebidragsförskott, bostadsbidrag och en massatråkiga sociala konsekvenser som uppstår i skugganav en liten familjs tragedi.För alla inblandade är det nämligen en tragedi.Bakom varje siffra i den här statistiken döljer sig ettbarn -- en liten människa som föddes med rätten trygg och kärleksfull uppväxt.Men vad beror då alla dessa skilsmässor ismåbarnsfamiljer på? Det finns inte utrymme ellerskäl att räkna upp alla orsaker här, men jag önskaratt en större uppmärksamhet fästs vid detta. Det ärett allvarligt problem, även om det kan te sig litetnär vi talar om de stora reformerna.Det är glädjande att se den proposition omfamiljerådgivning som ligger på bord. Isin nuvarande form är familjerådgivningenotillräcklig. Enbart i är det t.ex. tre fyramånaders väntetid. Om det är kris i en familj ärdetta fullständigt oacceptabelt.Det är mödra- och barnavårdscentralerna sombehöver förstärkas, med personal som kan stöttaoch hjälpa i ett tidigare skede. För mångamänniskor kan det kännas mycket svårt att vändasig till familjerådgivningen. Det kan kännasavlägset.Kanske är det så, att trots den hälsomässigakontrollen av mor och barn är vi dåligt förbereddapå den påfrestning som ett litet barn kan innebära.Vi talar inte särskilt mycket om de komplikationersom kan tillstöta. Det lyckligaste äktenskap kankrascha på grund av ett kolikbarn,amningsdepression och inte minst på grund avarbetslöshet, som inte var planerad.Allt detta drabbar oskyldiga barn. Min vädjan tiller som lyssnar är: Fundera på detta! Minförhoppning är att regeringen tillsätter enutredning som särskilt syftar till att förebygga en delav sådana här skilsmässor.Vid ett annat tillfälle kommer jag även attåterkomma med ett mycket konkret förslag om hurmödra- och barnavården kan förstärkas så att denförbättras. Kanske kommer det att kosta någrakronor. Men jag tror att vi skulle finna att allaskulle tjäna på det i andra änden, både föräldrar,barn och samhälle, om man jämför den kostnadenmed vad följderna av skilsmässorna kostar.Vi politiker är anställda i samhällets och folketstjänst. Men barnen, som är vår framtid, saknarförespråkare. De saknar ofta även skydd. Deträcker inte med vår nytillsatta . Vimåste alla slå vakt om barnens bästa. Det minstavarje litet barn borde kunna få önska sig är en ärligchans att få växa upp med två föräldrar som levertillsammans, innan det börjar önska sig ett bradagis.Anf. 158 HANS ():Herr talman! ''Kasta inte ut barnet medbadvattnet'', det är det genomgående budskapetnär svensk hälso- och sjukvård diskuteras, antingenpå hemmaplan eller på internationellt plan. Mendet finns ett undantag: Den borgerliga regeringen.För regeringen är det dogmerna och systemskiftetsom är överordnat allt annat. Då väger det lätt vadsåväl inhemska som utländska experter tycker omvad patienter och personal har för uppfattning.Vi socialdemokrater varnade i husläkardebattenför vad som skulle kunna inträffa. Vi varnade förföljderna av fri etablering och ökad byråkrati. Menvi visste inte att våra farhågor skulle besannas såsnart.Problemen är stora redan innan lagen har fåttgenomslag. De är så stora att flera huvudmän avseratt söka dispens från lagen. Det är inte barasocialdemokratiska sjukvårdshuvudmän somtänker göra det, utan även borgerliga sådana.Frågan måste alltså ställas till statsrådet : Varför är det på det sättet?Den fria etableringsrätten är det mest stötande ibeslutet om husläkare. Den fria etableringsrättenkommer att betyda att landstingen inte kan levaupp till hälso- och sjukvårdslagens bestämmelserom vård på lika villkor för hela befolkningen. Ävenhär ökar alltså orättvisorna på grund av denborgerliga regeringens politik.Låt mig ta ett exempel. I , den minstakommunen i län, bor 6 500 människor. Påvårdcentralen arbetar tre läkare. I den friaetableringrättens hägn har ytterligare två läkareanmält sitt intresse som husläkare. När dessa tvåläkare nu börjar skicka räkningar till landstingetkommer det att få till följd att vårdcentralensverksamhet och personal hotas.Människorna i kommer att få betalaett högt pris för att den borgerliga regeringen gerläkarna fri dragningsrätt på sjukvårdspengarna.Så budskapet till människorna i måstebli: Välj vårdcentralens och läkare omni vill ha en fortsatt bra hälso- och sjukvård.När man tänker tillbaka på husläkardebatten ochvilka partier som står bakom beslutet i ,måste man konstatera att det är anmärkningsvärtatt ett parti som kan medverka till attavrusta sjukvården i glesbygden och att kds kanmedverka till att gamla och sjuka får sämreförhållanden. Det är inte bara anmärkningsvärt,utan det visar också på att dessa båda partier intefäster något avseende vid sina egna vallöften. Detvisar vidare på de tomma och innehållslösa orden ikds tal om moral och etik i politiken. Kds gick tillval på talet om mera resurser till sjukvården. Idenna kammare har kds konsekvent röstat förmindre resurser till sjukvården. Låt oss slippa denformen av brist på moral !Herr talman! är det för nästa fas i denborgerliga regeringens systemskifte. skall ocksåövriga läkare få fri etableringsrätt.Marknadskrafterna skall släppas loss i helasjukvården. Men det är ingen från regeringen somhar talat om priset för systemskiftet, det prismänniskor nu får betala för den ideologisktbetingade högerpolitik som regeringen vill införaockså på sjukvårdens område.Det är minst sagt häpnadsväckande att läsalagrådsremissen ''Lag om läkarvårdsersättning'',häpnadsväckande därför att jag ändå trodde att detfanns något förnuftigt folk i regeringen.En fri etablering också för övriga specialisterriskerar att rasera hela den svenskasjukvårdsmodellen. Sjukvårdshuvudmännen har jubara att betala räkningen som läkaren skickar ochsedan skära ner i den egna verksamheten för attklara ekonomin.Vilket resursslöseri! Vilket slöseri med de pengarsom är bundna i lokaler! Vilket slöseri med demänskliga resurser som personalen utgör! Och vemskall betala? Är det patienterna?Regeringen talar om valfrihet, men man talar inteom vem valfriheten gäller. I det här förslaget är detju läkarna som får valfrihet, inte patienterna.Man måste fråga sig om det är en medveten politikför att öka klyftorna i samhället, om det beror påbristande kunskap hos de borgerliga politikernaeller om det kanske är både--och.Många internationella sjukvårdsexperter harbesökt och besöker för att studera svensksjukvård, för att ta med sig delar av vår modell tillsina respektive hemländer och för att berätta omhur det ser ut på deras hemmaplan. Deras budskapär förbluffande samstämmigt. Man varnar oss föratt släppa in marknaden i sjukvården. Man pekarpå hur det ser ut i och Storbritannien.Marknadskrafterna leder till dyrare och merorättvist fördelad sjukvård.Själv fick jag för möjlighet atttitta på vad som händer i , med densjukvård som där drivs i vinstsyfte. Det visar signaturligtvis att man spräcker och sprängersjukvårdsbudgeten. I har nusjukvårdkostnadernas andel av BNP stigit till drygt10 %. I ligger den som vi vet på ungefär8,, och i -- för att ta en ytterlighet -- liggerden på 14 %.Herr talman! Bevara svenska folket frånmarknadskrafter i sjukvården, och bevara svenskafolket från en borgerlig sjukvårdspolitik!Anf. 159 Statsrådet ():Herr talman! Jag har tidigare underdagens debatt haft tillfälle att peka påSocialdemokraternas inställning till valfrihet, ochbeträffande inlägg kan jag ibetydande delar hänvisa till den kritik jag tidigarehar riktat mot andra socialdemokratiskadebattörer.Ett sådant exempel är husläkardebatten.Husläkarlagen har som två utgångspunktervalfrihet för den enskilde och möjlighet att etablerasig för den som uppfyller lagens villkor för olikaproducenter. Däremellan finns det förstås ettsamband, herr talman, ett samband som jag tror attHans Karlsson aldrig har snuddat vid, nämligen attom flera producenter får möjlighet att etablera sig,ökar också konsumenternas valfrihet.I debatten om detta hävdades det länge att om manskulle införa ett system med husläkare i ,skulle dessa slå sig ner endast i storstädernasinnerstadskärnor, där utbudet alltså skulle öka,medan människorna i glesbygd inte skulle fåchansen att träffa en läkare. Mot bakgrund av denagitationen är det ju närmast häpnadsväckande atti dag höra att Socialdemokraternas främstehusläkarkritiker huvudsakligaargument är att det blir för många läkare iglesbygden.De stackars människorna i har ,om jag har uppfattat det rätt, tre läkare att väljamellan. Jag vet inte om de får välja inomlandstingsvården, men det tror jag. Dessamänniskor skulle nu plötsligt få tre läkare till attvälja mellan. Det hemska som skulle drabba demär att de får sex läkare att välja mellan i stället förtre.Det skulle vara en viss fördel om Hans Karlssonbestämde vilket av de olika argumenten han villanvända. Han behöver åtminstone inte bara mednågra månaders mellanrum i kammarebyta till rakt motsatt argument.I den lagrådsremiss som åberoparvill vi att man vidgar möjligheterna att välja mellanspecialister anställda av och specialistersom är privatföretagare. Jag har , i en debatt med ,kommenterat den avvägning som måste göras inomramen för ett system som är tredjepartsfinansierat,dvs. att någon som inte är producent ellerkonsument står för kostnaderna. Jag tror att denavvägning som vi föreslår i lagrådsremissenkommer att visa sig vara god. Det är en avvägningmellan önskemålen om ökad möjlighet till valfrihetför medborgarna i vårt land och, förstås,önskemålen om totalkostnadskontroll.Hans Karlsson försöker, i likhet med vad någonannan socialdemokrat har gjort , åberopautländska experter inför varje förändring av svensksjukvård. Han läser vad någon av dessa experterhar skrivit på samma sätt som en viss potentatbrukade läsa . När utländska experterstuderade svensk sjukvård och ibörjan av 90-talet påtalade de nästan genomgåendeett antal brister -- förutom att tala om allt det somvar bra. Det gällde bristande valfrihet för denenskilde, de långa operationsköerna och den svagtutvecklade primärvården utan ettfamiljeläkarsystem. Detta har vi från borgerligt hållåtgärdat. Det har inte skett med Hans Karlssonshjälp.Anf. 160 HANS () replik:Herr talman! Jag kan villigt erkänna, ,att jag är förvånad över den utveckling somhusläkarlagen har inneburit i Ljusnarsbergskommun. Jag är förvånad, eftersom den inte gickatt förutse. Icke desto mindre är det en mycketbesvärlig situation. Detta kan innebära att ingen avdessa läkare får tillräckligt många namn för att fyllasin lista.Det är naturligtvis förödande för människorna iLjusnarsberg om vårdcentralen måste läggas nedoch man inte vet vilka läkare som kommer att fåtillräckligt många namn på sina listor för att kunnavara kvar. Därför måste budskapet vara entydigt:Om ni vill bevara en bra sjukvård i Ljusnarsbergmåste ni se till att välja läkare ochvårdcentralen.Bo Könberg säger att Socialdemokraterna är emotvarje förändring. Jag vill erinra om att det faktiskthände ganska mycket när det gällde utbyggnadenav primärvården, framför allt under den senaredelen av 80-talet. Vi såg till att vi fick framtillräckligt många läkare för att kunna skapakontinuitet. Denna kontinuitet var ju ett faktum påmånga håll redan innan husläkarbeslutet fattades.Det försöker nu och andrafolkpartister ta åt sig äran för.Jag skall avslutningsvis ta upp det senaste inslagetav marknadskrafternas härjningar på sjukvårdensområde. Så här skriver sjukvårdsministern i ettpressmedelande: ''Regeringen avser att ge sådanaförutsättningar att de totala offentliga utgifterna förprivatpraktiserande läkare inte förändras. Förraåret kostade de privatpraktiserande läkarnaförsäkringen ca .'' Då måstejag fråga: Vilken restriktion i det här förslaget göratt sjukvårdsministern kan säga att det blir enkostnadskontroll?Anf. 161 Statsrådet ():Herr talman! inledde sin senastereplik med att konstatera att han hade blivitförvånad över att det hade gått som det hade gått.Det hedrar honom. I åtminstone englesbygdskommun hade tillgången på läkare ökatså kraftigt att det bekymrade . Dethänder oss alla att vi ibland får anledning att göraden typen av konstaterande. Men det är inte alltiddet sker i den politiska debatten. Därför har jag allanledning att ge en eloge.Det är alldeles klart att det har skett förändringar isvensk primärvård . När vitog tag i husläkarfrågan var problemet att det storaflertalet i faktiskt inte hade tillgång till enegen läkare. gör vi någonting åt det. Detkommer att innebära att alla svenskar som vill haden här möjligheten kommer att få den inomungefär . Det är första gången i svenskhistoria. Detta är mycket angeläget.