prot · GG0967 · 1993-02-24 00:00:00 — Här genomför den moderatleddaregeringen i stället kraftigt ökadeförsvarskostnader och fnyser föraktfullt t.o.m. åtsjälva ordet nedrustning.Men nedrustning av det övermått av vapen somfinns är ett måste och får aldrig bli en restposti utrikespolitiken. Nedrustning måste ingå som ensjälvklar och viktig del, för tyvärr finns fortfarandede flesta kärnvapen, konventionella vapen ochkemiska vapen kvar.När nu kemiavtalet äntligen undertecknats, eftermånga och långa års förhandlingar, så att dessaödesdigra vapen steg för steg förintas och totaltförsvinner, är tiden mogen för ett fullständigt stoppför alla kärnvapenprov, som ett första steg motockså fullständig kärnvapenfrihet. Bättre tillfällegives oss knappast, men hur är det medengagemanget för provstopp och nedrustning hosregeringen? Det är en berättigad fråga, eftersomordet nedrustning inte verkar finnas i regeringensvokabulär.Vi socialdemokrater redovisar i vår partimotion ettprogram för nedrustning av kärnvapen och av dessolagligförklarande, förslag mot inhumana vapenoch laservapen och krav om svenskt agerande fören internationell regim för att minska handeln medkonventionella vapen. Till detta får vi återkomma isärskild ordning, men låt mig bara kort säga någotom vapenhandeln.Utan vapen inga krig! Detta lärde vi oss inte minstav , där av vapen komfrån de fem permanenta medlemmarna avsäkerhetsrådet. flödar vapnen fritt in i bl.a.konfliktområdena i från överskotten i denrika världen, och blir på nytt enkrutdurk.En politik för att lösa konflikter måste självfalletockså innehålla en kraftig begränsning och kontrollav vapenflödet. Vi socialdemokrater anser att eninternationell regim under FN måste tillskapas fördetta; en heltäckande regim, som omfattar intebara handeln med vapen utan också militärproduktion, service och know how. Kommer enmoderatledd regering, med sitt intresse för attvidga vapenhandeln från , verkligen attarbeta för detta?En annan skiljelinje går klart mellan osssocialdemokrater och regeringen när det gäller detfolkliga engagemanget i freds- ochnedrustningspolitiken. Vi tror att ett sådantengagemang från folkrörelsernas sida är av godo.En överväldigande riksdagsmajoritet ställde sigockså bakom förslaget att en promille avförsvarsanslaget skulle anslås för information,studier och forskning om fred och nedrustning.Endast gick emot.Inte nog med att detta anslag minskar påtagligt,som försvarsanslaget i motsvarande gradökar kraftigt, utan stora delar av folkrörelserna --som de politiska partierna och fackligaorganisationer -- skall uteslutas helt från stöd försitt fredsarbete. De kvinnliga fredsorgansationernadiskrimineras också i regeringens förslag. Detta äroacceptabelt.Pengarna tas från folkrörelserna till forskning. Mendet är inte mer forskning för att stärka de egnahögersynpunkterna som behövs, utan det är aktivt,konkret arbete för samarbete och konfliktlösande,där folkrörelserna måste finnas med, som behövs.Också här går en klar skiljelinje mellanSocialdemokraterna och regeringen. Var finnsFolkpartiet och ?Anf. 33 Utrikesminister ():Herr talman! Jag vill bara säga till Maj BrittTheorin att jag tycker att hon gör regeringen litetväl mycket orätt när hon säger att vi alls ickeintresserar oss för nedrustning. Jag ägnar en hel deltankeverksamhet och energi också åt detta. Jagskall efter debatten till det tal som jag höll i CD i för 14dagar sedan om nedrustnings- och icke-spridningsfrågor, så kan hon se själv vilka frågor jagtar upp i det anförandet.Jag vill också påpeka att det står i denutrikespolitiska deklaration som jag haravgivit här i kammaren att regeringen kommer attse det som en mycket viktig fråga, i det arbete somnu förestår i , att verka för detta fullständigaprovstopp.Anf. 34 MAJ () replik:Herr talman! Det finns skäl till min fråga omregeringens engagemang. Om man läser den del avbudgetpropositionen som gäller utrikespolitiken,finner man att ordet nedrustning är borttaget på sågott som varje sida. T.o.m. i rubrikerna för stöd tillfreds- och nedrustningsarbete har man velat ändradetta och kallar det för ett vidgat säkerhetspolitisktbegrepp.Det finns anledning att ställa sig frågan hur djuptengagemanget är, när vi gång efter annan har fåtttrycka på för att regeringen aktivt skall arbeta förprovstoppet.Jag noterar med tillfredsställelse attutrikesministern nu säger att provstoppsfrågan ären prioriterad fråga, men i samtliga tal avutrikesministern har det varit frågan om atticke sprida vapen som har varit den centrala. Det ärbra och viktigt, men det viktigaste är att vi gör ossav med icke bara de kemiska vapnen, utan ocksåkärnvapnen, och kraftigt minskar dekonventionella vapnen.Detta är inte bara en fråga för den internationellaarenan. Jag återser gärna också utrikesministernsengagemang på den nationella arenan, så att vi härkan göra som i alla andra länder, dvs. minskaförsvarskostnaderna och frigöra resurser för ettkonstruktivt FN-arbete i fredens tjänst.Anf. 35 Utrikesminister ():Herr talman! Jag tror att icke-spridningsfrågorna ärotroligt centrala under de år vi har framför oss. Dethindrar icke att vi skall arbeta för ett provstopp. Jagtycker att det är en naturlig uppföljning av denstora framgång som undertecknandet avkemvapenkonventionen innebär; den visar hurman kan förbjuda en hel kategori vapen -- man kaninföra en kontrollmekanism för detta. Det ärnaturligt att man arbetar vidare med dessatankegångar och dessa riktlinjer när det gällerkärnvapenfrågorna. Jag tror -- jag säger detåterigen -- att icke-spridningsfrågorna ärödesfrågor för oss.Anf. 36 MAJ () replik:Herr talman! Självfallet måste vi förhindraspridning av kärnvapen -- det är en oerhört viktigfråga. Men det är oerhört viktigt att man inte sätterspridningen före provstoppet utan inser att dettahistoriska ögonblick, när vi har fått det första storaavtalet -- det första verkliga avtalet, det första somär fullt kontrollerbart -- om ett avskaffande av ettmassförstörelsevapen som vi har dragits med , nämligen kemiska vapen, är det givnaögonblicket för att ta upp provstoppsfrågan igen.Regeringen har på sitt bord ett svenskt förslag tillavtal som har fått ett mycket positivt gensvar iGenève, både i korridorerna och vid bordet. Detförslaget till avtal är det enligt min mening dags förregeringen att nu lägga på bordet igen. Det harvisat sig att den nya amerikanska administrationenhar ett påtagligt intresse för att provstoppsfråganlöses, så varför inte lägga fram förslaget och drivadet hårt?Jag noterar med glädje att utrikesministern har ettengagemang i nedrustningsfrågor. Jag hoppas attdet engagemanget sprider sig, så attutrikesministern också ser till att de folkligarörelser som arbetar med nedrustningsfrågor får ettordentligt stöd och att resurserna inte slussas övertill en tveksam högerpolitisk forskning.Anf. 37 ():Herr talman! Den avsky och den förtvivlan som vikänner inför de fruktansvärda brott mot mänskligarättigheter och mot demokratin som begås i detforna , framför allt i Bosnien, och somförmedlas till oss via massmedia gör att vårt intresseoch vårt engagemang inriktas på Öst- ochCentraleuropa.De nya självständiga stater som bildats efterSovjetunionens och fall behöver allmöjlig hjälp från det övriga och frånvärldssamfundet med att bygga upp fungerandedemokratier och marknadsmässiga institutioner.Särskilt viktigt för en stabil utveckling i de nyastaterna är att de i sina konstitutioner har etttillfredsställande skydd för mänskliga rättigheteroch för minoritetsrättigheter.Men, herr talman, stora och dramatiskaförändringar sker också i . Detta gäller inteminst länderna på . Menghistu-regimens fall och gerillatruppernasövertagande av landet gjorde slut på dettrettioåriga inbördeskriget i , det krig somansetts som längsta och blodigaste.I ett land som tillhör jordens fattigaste, härjat avkrig och hunger, söker nu övergångsregeringen,bestående av flera partier, leda landet motdemokrati och allmänna nationella val. Det finnsdock fortfarande motsättningar mellan de etniskaoch politiska grupperingarna. Frågan om Eritreassjälvständighet kommer att avgöras vid enfolkomröstning nu i vår. Alla parter har sagt att deskall respektera resultatet av denna. Men landetbehöver stöd för att den demokratiskaprocessen skall kunna fortsätta.Tyvärr kan vi inte se samma utveckling mot fred ochdemokrati i de övriga länderna på Horn.Svältkatastrofen och den totala laglöshet ochupplösning som rådde i efter diktatornSiyad Barres fall och under de rivaliserandekrigsherrarnas strider om makten har efter denamerikanska landstigningen i december 1992väsentligt minskat. dog tusentalssomalier av svält och i strider.I dag finns det hopp om att befolkningen skallöverleva. Svälten är på väg att bringas underkontroll nu när den internationella hjälpen kankomma fram. Men läget i landet är fortfarandeosäkert, och strider pågår i de södra delarna. Vägentill fred förefaller mycket lång, trots enöverenskommelse om vapenvila, en pågåendeavrustning och den nationellaförsoningskonferensens start i i mars.FN håller nu på och organiserar ett övertagande avräddningsoperationen. Det är viktigt att Sverigefortsätter att stödja FN:s ansträngningar att skapafred och stabilitet i Somalia.Även i pågår ett inbördeskrigmellan den muslimska norra delen och den södradelen av landet, där huvuddelen av invånarna ärkristna. Den amerikanska regeringensbiståndsorgan varnar nu för att en hungerkatastrofliknande den i håller på att inträffa i södradelen av . Omkring fyra miljoner människorhotas nu på grund av torkan och striderna attdrabbas av svält, om inte hjälpsändningar kommeri gång. För att undvika en ny katastrof, därytterligare miljoner människor på Hornsvälter ihjäl, krävs ökade ansträngningar av detinternationella samfundet i form avkatastrofinsatser.Även om allt fler av länder nu införflerpartisystem och håller fria val är vägen tilldemokrati både lång och smärtsam. Den senasteutvecklingen i är ett exempel på detta.Efter 15 års inbördeskrig förhandlades underöverinseende av och dåvarandeSovjetunionen en fredsöverenskommelse fram, ochfria val hölls . Valresultatetaccepterades dock inte av , och nyasvåra strider utbröt i landet. Enligt uppgift harUnita-gerillan nu återigen gått med på att förhandlamed regeringen om eldupphör. , ochPortugal övervakar tillsammans med FNfredsprocessen i Angola.Herr talman! FN:s roll som övervakare ochmedlare vid de pågående fredsprocesserna ochdemokratiseringssträvandena i forna diktaturerrunt om i världen är nödvändig och behöver alltstöd. Det gäller att hos folken skapa ett förtroendeför själva den demokratiska processen och förstådemokratins villkor. Invånarna måste kunna lita påatt valen verkligen är fria och rättvisa. Annarsrespekteras inte heller valutgången.Vid uppbyggande av ett nytt rättsväsende,innefattande domstolar och civilpolis, måsteinvånarna kunna lita på att detta är ett instrumentför att stärka och skydda den enskilde -- motövergrepp från staten och från andra medborgare.I den forna totalitära regimen var ju dessainstitutioner ett medel för att hålla dem underkontroll. Omfattande utbildningsinsatser behövsför att skapa detta förtroende, och här kan Sverigegenom sitt demokratibistånd spela en viktig roll.Till sist, herr talman, kan vi med glädje konstateraatt den pågående demokratiseringsprocessen iSydafrika nu kommit så långt att regeringen anseratt sanktionerna snart kan upphävas.Anf. 38 ():Herr talman! Vi lever i en brytningstid, som mångaföre mig här har påpekat. Vår nation har blivitför liten för att säkra vår framtid. En ny värld tarform. Antingen blir det en värld där intolerans ochinskränkthet leder till allt värre konflikter, ellerockså blir det en värld där människor, folk ochnationer förmår ta gemensamt ansvar och visaverklig solidaritet.Sveriges framtid blir allt närmare knuten till andraländers framtid. Den människa och det samhällesom vill styra sitt öde måste försöka göra dettillsammans med andra. Medborgarnas makt --demokratin -- måste utövas på internationellgrundval om den skall bli verklig. Därför ärinternationaliseringen i grunden en fråga om hurframtidens demokrati kan och skall utformas.Nya öppningar har skapats i världen: murar harfallit, sinnen har öppnats, resurser som längebundits i för stora krigsmakter kan frigöras. Tyvärrhar vi ännu inte fått se dessa resurser omvandlas ikonstruktivt och positivt utvecklingssamarbete,men den dagen kommer, hoppas jag.Herr talman! slut möjliggör ett heltnytt europeiskt och globalt samarbete. ärde globala överlevnadsproblemen överhängande,och många djupa konflikter kräver nu sin lösning.Tragedierna i , i det samti vittnar om vilka fruktansvärdakrafter som kan utlösas om folken misslyckas. Allttydligare ser vi hur nationerna delar enödesgemenskap. Världshandelns tillväxt,storföretagens internationalisering, och än mer deallt större och snabbare finansiella transaktionernagör det omöjligt för länder att på egen handbalansera marknadskrafterna.Miljöfrågan belyser det ömsesidiga beroendet allttydligare. Jordens befolkning ökar i en takt somnatur och samhällen inte orkar bära.Folkförflyttningar på grund av fattigdom ellerkonflikter ökar i en takt som de mottagandeländerna inte lyckas hantera. Vi ser att dessafolkomflyttningar , som , börjar att taform av reella folkvandringar.Kanske viktigast av allt är att ord och bild farmed ljusets hastighet runt hela klotet.Kommunikationsrevolutionen ger idéer ochpropaganda genomslag på sätt som aldrig tidigareupplevts. Världssamfundet har mött de mer näraömsesidiga beroendena med ett allt tätare nät avinternationella normer. ochmiljötoppmötet förde positionerna framåt. Mangick kanske inte så långt som vi ville, men det är tvånya områden där positionerna flyttats framåt.Folkrätten utvidgas ständigt. Men det är uppenbartatt detta inte räcker. Vi måste hitta en ordning avglobala och regionala styrelseformer som svararmot den nya verkligheten. Här skall vi naturligtvisse Carlsson-Ramphals kommission om globaltsamarbete som en möjlighet. Låt oss ta vara på denmöjligheten och de förslag om där kan växa fram.Låt oss också, som sade, arbeta vidaremed det nordiska . Även om inte alladetaljer kan komma att bli verklighet finns detmycket att hämta där.Vi måste inse att en ny världsordning behövs, ochvi bör också inse att den måste grundas påsamarbete och solidaritet. Detta är utmaningar somställer stora krav på oss. Vi måste utveckla vårkänsla av medborgarskap. Om ingen nation kanklara sin framtid på egen hand, måste också våridentitet som medborgare utvecklas. Vi måstebygga grunderna för en medborgaridentitet somsträcker sig över nationsgränserna. Vi behöver englobal medborgaranda.Sverige får inte stå vid sidan av, inte komma för senteller okritiskt följa när ett nytt globalt samarbetetar form. Framsynthet i globala frågor har varit endel av svensk identitet. Klarar vi av att på nytt tavår del av det gemensamma ansvaret?Herr talman! Jag känner en viss optimism efter attha tagit del av utrikesdeklarationens starkabetoning av FN. Det är en lång väg bort från denförsta regeringsdeklarationen där man ''glömdebort'' FN helt och hållet. Det uppskattar jag. villjag direkt fråga utrikesministern: dennastarka FN-betoning en återgång till den engageradeFN-linje som fastlades av , , , ochmånga andra?Anf. 39 Utrikesminister ():Herr talman! Jag tycker inte så bra om uttrycket''återgång''. Jag använder däremot gärna uttrycket''fullföljande''. Det öppnar sig nu nya möjligheterför FN i en värld utan det . Vi har atthantera nya möjligheter och nya uppgifter i ett FNsom äntligen fungerar som stadgan avsåg. I dettaFN vill vara mycket aktivt och mycketengagerat, och vi är det.Vi har gått in i flera nya FN-engagemang. Viavsätter mycket pengar för FN. Vi vill också varamycket verksamma, och det är inte minst viktigt ireformeringen av FN-systemet. Annars kommerinte FN-systemet att klara av sina uppgifter. Härhar vi ett gemensamt ansvar som vi måste ta påallvar. Det är inte bara den vackra retoriken somgäller, utan det är fråga om mycket handfast arbete.Det är inte minst fråga om att verka för att FN:smedlemsländer själva är villiga att genomförareformen. Det är där som vi möter de störstastötestenarna.Anf. 40 ()replik:Herr talman! Jag använde ordet ''återgång''eftersom FN saknades i den förstaregeringsförklaringen. I den regeringsförklaringsom avgavs fanns, vill jag minnas, två raderom FN. görs en utomordentligt stark betoningav FN och roll i FN. Det värdesätter jag.På samma sätt värdesätter jag utrikesministernsförsta tal i FN, där det betonades att FN är enhörnsten i utrikespolitik.Jag tar nu med stor glädje fasta på det somutrikesministern sade om ett fullföljande av densvenska FN-politiken. Det är alldelesutomordentligt om vi kan enas om detta, oavsettom vi skall använda ordet återgång ellerfullföljande. Detta är ändock en betydelsefullmarkering av utrikesministern. Jag fäster stortvärde vid den och kommer att notera det i minamemoarer om jag skall skriva sådana.Jag vill också tillägga att jag tror att vi med dettahar anledning att hysa optimism om nästa val tillsäkerhetsrådet. Jag utgår ifrån att regeringen vill haen plats där. Det är ju ändå det gäller.Anf. 41 ():Herr talman! Jag skall börja med att citerautrikesministern. Hon sade följande:''Massfattigdom, explosiv befolkningsökning, djuptrotade etniska konflikter, växandeflyktingströmmar, utbredda kränkningar av demänskliga rättigheterna och allvarliga hot motmiljön utgör betydande utmaningar för detinternationella samfundet.'' Utrikesministernavslutade sitt anförande med att säga: ''Men om vii samarbete söker realistiska och pragmatiskalösningar på de globala problemen har vi kommitett stycke på väg. För sin del kommer attleva upp till sitt ansvar. ''Detta är bra ord. Men finns det ett problem. Detär att svenskt bistånd, och bistånd över huvudtaget, är under attack. Attackerna mot u-landsbiståndet har blivit allt hätskare.De stämningar som blivit vanligare sedan Nydemokrati har kommit in i svensk politik och iSveriges riksdag är en utmaning för alla oss som villhålla solidaritetstanken levande inte bara i ord utanockså i praktisk politik.Eftersom ganska få svenskar med egna ögon setthur svenskt bistånd fungerar i verkligheten, är detlätt att myter får stor spridning. För några veckorsedan fick vi uppleva hur en av våra storakvällstidningar, , spädde på attackengenom att ge en enligt mitt tycke helt felaktigskildring av vad svensk biståndspolitik är.Jag kan bara som ett exempel nämna att man hadeen rubrik som löd: 8 miljader har inte nått fram.Därmed låtsas man att 8 miljarder har försvunnit.Det visade sig att detta var de 8 miljarder som vidiskuterade här . Det varreservationer som var intecknade för saker somskulle uträttas, men som belöpte olika budgetår.Genom att skapa en sådan bild attackerar manbiståndet totalt. Det är väl också meningen i det härfallet. Visst görs det fel och visst begås det misstagnär det gäller svenskt bistånd.När jag far förbi en stor cementklump påVikbolandet i , som heter ,brukar jag tänka att om det projektet, som iblandhar kallats för världens första oljedrivnakärnkraftverk, hade varit placerat i ett biståndslandhade det blivit en myt som man hade talat om. Detär tyst om den stora cementklumpen som står därhelt till ingen nytta.Vi kan som exempel på felsatsningar i det svenskasamhället nämna varven, Volvofabriken iUddevalla och Saabfabriken i . Inom detsvenska bankväsendet rullar miljarder som vi intevet vart de tar vägen. Dessa misstag görs i ett högtindustrialiserat land, med en bra infrastruktur, därutbildningen är hög, där det finns skickligaekonomer. Man undrar då över de attacker somsker mot svenskt bistånd, som ju arbetar under heltandra förhållanden: bland människor som kanskeinte kan läsa, skriva och räkna, med eninfrastruktur som är av ett helt annat slag och därtelefoner inte fungerar. Då kan naturligtvis ett ochannat gå snett. Men det måste vara proportion påattackerna.Jag frågar mig: Var finns de positiva exemplen idagens debatt när det gäller svenskt bistånd?Varför inte lyfta fram att andelen barn i skolan ökatfrån i länder i syd, attanalfabetismen har sjunkit från 1960 till 36 %i dag, att medellivslängden har ökat från 1960till och att barnadödligheten halveratsunder ? Varför inte lyfta fram lyckadebiståndsprojekt eller skildra hängivna engageradesjälvuppoffrande biståndsarbetare?Lars Moquist, Ny demokrati, sade : Vihar inte råd. tillhör, tillsammans medvästerlandet, världens rika. Om inte vi har råd, vemskulle då ha råd? gjorde tidigare enbra jämförelse när han talade om att vi skulle kunnapruta en del på vår lyxkonsumtion.Nu krävs en kombination av försvar och förnyelsenär det gäller biståndet: ett försvar för dengrundläggande tanken om solidaritet medmänniskor som har det svårt, oavsett var på jordende har råkat födas; en förnyelse av biståndetsformer och innehåll så att vi lär av såväl goda somdåliga erfarenheter. Hetsjakten mot biståndet,biståndsarbetare och myndigheter som arbetar medbistånd i olika former, är både destruktiv ochmissriktad. gäller det för oss som tror på desolidariska krafternas möjlighet att förändra enorättvis värld, att försvara biståndet genom attförbättra, förnya och ge vårt helhjärtade stöd.Anf. 42 ():Herr talman! I likhet med ,skall jag belysa biståndet i mitt anförande, men jagskall koncentrera mig på kvinnobiståndet.En uppfattning som det råder en stark konsensusom i det svenska samhället är att kvinnor harsamma rättigheter som män. Detta är långt ifrånfallet i alla utvecklingsländer.Ett land behöver både män och kvinnor för attblomstra. Kvinnors kunskap och erfarenhetbehöver tas till vara i utökad utsträckning på allaområden. Att kvinnor involveras isamhällsplanering är således till fördel för allasamhällen.Mot den bakgrunden är det viktigt att samtligabiståndsmyndigheter omfattas av kravet på ökatbistånd till kvinnor men också förbättradintegrering av kvinnor i utvecklingsprocessen.Förutom att kvinnobiståndet bör vara en integreraddel i alla våra biståndsprojekt måte bistånd ocksåges till separata kvinnoprojekt. Tradition, kultur,religion och andra lokala omständigheter måstevara avgörande för vilken form som är lämpligast.Kvinnors levnadsförhållanden i är oftamycket svåra och i många fattiga länder är flickorsoch kvinnors situation väsentligt mer utsatt änpojkars och mäns. Familjerna iutvecklingsländerna prioriterar pojkarna. Dettaleder bl.a. till att flickor lider av undernäring oftareän pojkar. Pojkar får sjukhusvård oftare än flickor.En gjord undersökning i visar att detgjordes färre sjukhusbesök av flickor än avpojkar. Diskriminering mot flickor fortgår på allaområden. Så utgör t.ex. läskunnigheten hos flickori utvecklingsländerna bara två tredjedelar avpojkarnas.Fattigdomen är ju hindret för människorsutveckling. Därför blir brist på näring, barn- ochmödravård, utbildning och möjligheter tillförsörjning för kvinnorna det som leder till ett avvåra allvarligaste globala problem. Då tänker jagpå befolkningsexplosionen. Det är en myt attkvinnor i utvecklingsländerna vill ha storabarnkullar. Kvinnor vet att ständiga graviditeter tärhårt på deras hälsa. Den viktigastebefolkningsåtgärden är därför att stärka kvinnansställning. Det behövs mer sociala satsningar, detbehövs förbättrad utbildning, det behövsförbättrade inkomstmöjligheter och det behövsdirekta familjeplaneringsåtgärder för att minskabarnafödandet och barnadödligheten. Om flickoroch kvinnor får utbildning och status, och omkvinnor själva kan styra över sin ekonomi föder deinte fler barn än de kan ta hand om.Familjeplanering gynnar inte bara . Detär den bästa vägen för att förhindra överbefolkningpå hela vår jord. Världens befolkning uppgår i dagtill 5,4 miljarder människor. Den ökar i en takt somsaknar motstycke i historien och kommer att varauppe i 6,4 miljarder om inte kraftfullainsatser sker. Gjorda beräkningar visar att avdagens alla 14-åringar kommer att ha blivit gravidaföre . En ökning av bistånd påbefolkningsområdet måste därför ske när det gällerrådgivning, information, barn- och mödravård samtpreventivmedel.