prot · GG0951 · 1993-01-13 00:00:00 — Vi har kunnat visa på skadorna och påatt det blir mycket dyrare att vänta. Om man skalltala om de breda penseldragen, kan man säga attdet är vår minskning av användningen av fossilabränslen i som har varit den största insatsennär det gäller energiområdet och industriområdet.Den var jag själv med om att initiera på 70-talet.Trafiken, däremot, är ett speciellt problem. Det harvi nu tacklat. Det började med att jag drev fram enökad differentiering mellan olika bensinsorter. Detbetyder att man gynnar bilar med katalytiskavgasrening. När deras andel i det svenskatransportsystemet ökar minskar man därmedkväveoxidutsläppen. Självfallet är detta en strategisom är genomtänkt, miljöklassning av både bränsleoch motorer.Anf. 23 ():Fru talman! Jag frågade om hanville lyfta på förlåten när det gällerkvävereduktionsplanen. Jag skulle gärna vilja höraen ytterligare redovisning.Det kommer larmrapporter om dessa problem medjämna mellanrum. Det är nödvändigt att manlarmar. Men det finns givetvis en risk med det. Närman har larmat hörs inte larmen.Vi ställer in oss efter den ljudnivån.I en av de senaste rapporterna, den av PeterSchlyter och frånNaturgeografen i och iHalmstad, sägs att den sydsvenska skogen befinnersig i ett kritiskt läge. Markens förmåga att buffra ärantingen upphävd, inom vissa områden, eller kanförväntas rasa ganska snabbt. Det togs också upp ien ledare i . Härfinns givetvis ett behov av långsiktighet men ocksåav reaktioner på det akuta hotet. Det handlar omatt vidta kompensatoriska åtgärder. Det man dåtänker på i första hand är intensifierad kalkning ochtillförsel av mineraler. Mineraler har lakats urjordarna.Vi får då inte enbart ett ekologiskt sammanbrott.Vi får också ett betydande ekonomiskt bortfall.Tillväxten i den svenska skogen minskar elleravstannar. Den svenska skogen måste betraktassom en stor ekonomisk tillgång. Man talar omårliga förluster i tillväxt av den svenska skogen på istorleksordningen 5 miljarder. I dessa tider, dåekonomin och behovet av tillväxt är det man talarom , måste denna typ av uppgifter ocksåtas på allvar.Det är inte enbart ett ekologiskt utan också ettekonomiskt framtidsproblem. Vi rycker undan endel av grunden för svensk försörjning och svenskvälfärd, om vi inte angriper försurningsfrågorna påett effektivt sätt.Anf. 24 Miljöminister ():Fru talman! Jag har naturligtvis samma syn på dehär frågorna som och instämmer iden beskrivning som han gör. Vi har inga delademeningar i det fallet.Jag tycker också att det är svårt att få fäste iopinionen för den här sortens larm. Alla kanskeinte inser att problemet liknar det mednedbrytningen av ozonskiftet. Det är en typ avfråga där det kan ha gått för långt redan och där detinte finns någon återvändo.Men när tröskeleffekten slår till, dvs. skogen baradör, därför att utlösningen av tungmetaller ochannat fungerar så att skogen förgiftas, då är det försent. Då kommer skogsdöden naturligtvis attuppmärksammas, på samma sätt som har skett i f.d.Tjeckoslovakien, för att ta ett exempel, där mankan se hur det ser ut när detta inträffar, alltså ettdöende landskap. Då vet vi att det är , ochdet tar en oerhörd tid för naturens läkande krafteratt komma tillbaka.Det är riktigt att det ständigt kommer fram merförfinad kunskap på det här området, och det ärviktigt att ta till sig den. anordnas imiljövårdsberedningens regi ett seminarium kringförsurningsfrågorna. Det kan sägas vara enuppsummering av den nya kunskap som kan finnaspå området och som i sin tur kommer att ligga tillgrund för åtgärdsplaner och annat. Så de forskaresom ligger i fronten här håller vi naturligtvis närakontakt med.Vad beträffar redovisning av vad som skall kommai den åtgärdsplanen vill jag säga att verksamheteninte får avstanna i avvaktan på en plan. Då väljerjag att redovisa vad vi föreslår, vad vi redan harbestämt och vad vi har gjort, mera än att spekuleraför mycket om vad som kommer i en plan.Det är därför jag har nämnt miljöklassningen avbensinen som en viktig grund för att tacklakväveoxidproblemet. Jag nämnde i den förrainterpellationsdebatten och kan repetera det denförändring av kalkanslagets finansiering somföreslås i budgetpropositionen. Man vinner så attsäga på belastningssidan genom att förorenarenbetalar och dämpar därmed utsläppen avkväveoxider.Belastningen ökar med förhelår, och så använder vi de pengarna förkalkningen. Det innebär ökade resurser tillkalkning i förhållande till dagens 176 miljoner, ochvi kommer att dimensionera kväveoxidskatten elleravgiften så att det blir en ökning framöver. Effektenmiljömässigt blir 400 miljoner i stället för 176miljoner, om man förenklar diskussionen litetgrand.Så det är en avsevärd ambitionshöjning på den härpunkten, och det tycker jag är viktigt. Men dettaåterfinns i vår bilaga till budgetpropositionen, ochdärför går jag inte in i detalj på sådana saker.Sedan är det viktigt att gå vidare medenergieffektivisering och hushållning på detområdet, och det gör vi också. Även om det inte ärmitt huvudansvarsområde, vill jag gärna nämnadet. Här finns ett direkt samband medinfrastruktursatsningar. Tyngdpunkten liggerfaktiskt på järnvägssatsningar i deinfrastrukturförslag som regeringen har kommitmed och som regeringen avser att komma medunder våren.Det är för det första en klar förändring iinvesteringstakten, högre ängenomsnittet för 80-talet, och det är inte barakonjunkturbetingat, för då låg vi osedvanligt lågt.För det andra är det naturligtvis en förändring ifråga om fördelningen avinfrastruktursatsningarna.Jag säger detta med den reservation som jag hargjort i den tidigare interpellationsdebatten,nämligen att det finns en del låsningar från tidigarepolitiska beslut och tidigare regeringar som vi haratt hantera och som inte går i rätt riktning ur denhär synpunkten. Jag bara konstaterar det. Om manständigt skall generera mera biltrafik så är det klart,precis som har sagt i sittremissvar om , att det kommer attkosta.Frågan är om vi skall ta den kostnaden och räknain den när vi bestämmer oss och verkligen titta påmiljökonsekvenserna från början eller om vi skallgöra som vanligt, dvs. lämna över till kommandegenerationer. I så fall lär väl sydvästra liggai farozonen, med ständigt ökande försurning pågrund av ökande trafikmängder som innebär att detkan vara för sent att göra någonting.Den frågan kommer vi att ägna stort intresse. Härskall talas klartext om konsekvenserna, innan mangår till de slutliga besluten.Anf. 25 ():Fru talman! Det är bra det sägerom utökad kalkning, både den goda principen förhur den skall finansieras och den ökadeomfattningen. Vad jag förstår, kommer man upp ide nivåer på kalkningen som behövs eller i närhetenav dem. Det är alldeles utmärkt.Jag är litet besviken på att inte villvara mer konkret när det gäller förslaget tillkvävereduktionsplan. Jag tycker att det skulle havarit bra att få en ganska utförlig redovisning av vadsom är på gång, vilken typ av åtgärder som ärtänkta, just av det skäl som jag anförde i ett tidigareinlägg, att allmänheten, industrin m.fl. inte fårtillfälle att reagera på föreslagna åtgärder ochpresentera alternativa förslag, om de skulle hasådana.I vår debatt hade vi uppe fråganom möjligheterna att nå den 30-procentigareduktionen av kväveoxidutsläppen som vi har sattupp som mål. Då var bedömningarna ganskapessimistiska från t.ex. sida. Jagtycker inte heller att var klar då,när han talade om alternativ. Antingen tar mankrafttag och åstadkommer reduktionen eller ocksåfår man inse att målet inte går att uppnå. Då skallman inte lura allmänheten utan skriva om målen.Jag skulle gärna vilja ha en markering på denpunkten: Är det övertygelse attmålet om reduktion av kväveoxidutsläppenkommer att uppnås genom de för mig ochallmänheten än så länge okända åtgärder som finnsi den kommande kvävereduktionsplanen?Sedan vill jag ta upp det märkliga förfarandet medmiljöprövningen av . Man måstelyfta fram remissvar, där detsägs att av naturvårdsskäl bör brobygget stoppas.Bron borde inte komma till stånd. Men den ärbeslutad -- alltså tillstyrker !Det finns en tjänstemannareservation som säger attde åtgärder som måste vidtas för att göra bronacceptabel innebär en total ombyggnad avtrafiksystemet i , och det kommer inte attfinnas resurser för att göra det. Det är alltså ingentrovärdig miljöprövning, om man skall göra på detviset.Anf. 26 Miljöminister ():Fru talman! Jag brukar tillämpa principen att jagredogör för fakta och för de åtgärder somregeringen gemensamt står för snarare än att ägnamig åt spekulation. Det var därför som jag användeden formulering som åberopar frånvår förra debatt i ämnet. Det uttalandet var ju inteett uttryck för defaitism, men jag kan inte bortsefrån att arvet ser ut på ett visst sätt och att det gälleren process som är ganska trög att påverka. Det gårinte att få några snabba effekter i närtid, och det ärpå den punkten som jag har en fortsatt osäkerhet.Men detta innebär inte att jag har ändratambitionsnivån, utan vad det handlar om är att vararealist. Storprojekt som Öresundsbroar och annatpåverkar naturligtvis resultatet av detta, och jag haratt underkasta mig de demokratiska principer somgäller, men jag vägrar, som sagt, att ta ansvar förjust dessa effekter. Däremot vill jag göra det bästamöjliga av den situation som vi befinner oss i ochlyfta fram de effekter som uppkommer.Om riksdagsmajoriteten säger att Öresundsbronskall komma till stånd, får man konstatera attmöjligheterna att uppnå det på egen hand uppsattamålet om reduktion av kväveoxidernadärmed har försämrats. Det finns ett sådantsamband, och jag tycker att det är viktigt att lyftafram det i denna debatt och att tala om hur helhetenoch en del andra stora partiprojekt fungerar.Men med detta upphör ju inte strävandena attförsöka förebygga, och det är där sommiljöklassningen kommer in. Man angriper då helabilbeståndet och försöker att på den vägen i ställetreducera överallt. Man arbetar alltså i ett sådanthär läge med olika strategier för att försöka göradet bästa möjliga av ett ganska besvärligt läge.Det är i det perspektivet som man skall se deåtgärder som regeringen nu har föreslagit och somjag hoppas att ställer sig bakom. Deinnebär en avsevärd ambitionshöjning, av absolutnödvändiga skäl, när det gäller att angripa deproblem som vi redan har skapat, dvs. försurningeni mark och vatten. För att klara en del av dennaproblematik angriper vi bl.a. symtomen genomkalkning.Sedan hoppas jag -- men det är mycket svårare attuttala sig om detta -- att vi skall kunna driva på deninternationella utvecklingen. Klarar man inte högreambitioner där, har vi mycket mindre chanser iSverige.Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare inlägg.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1992/93:63 omlågkonjunkturens effekter påmiljöskyddsarbetetAnf. 27 Miljöminister ():Fru talman! har frågat mig omregeringen har en samlad kunskap om hurlågkonjunkturen påverkar miljöskyddsarbetet iSverige och hur den påverkar deltagande idet internationella arbetet på detta område. Vidareundrar om regeringen har någrakonkreta planer för hur miljöarbetet ilågkonjunkturen kan bli mer offensivt, t.ex. genomatt arbetsmarknadspolitiska satsningar ges enmiljöprofil.När omfattningen av allmänna investeringarsjunker som en följd av lågkonjunkturen är detnaturligt att anta att även investeringar förmiljöskydd sjunker i motsvarande grad. Under denförra lågkonjunkturen minskade t.ex. utsläppen ilägre takt än före och efter. Emellertidär utsläppen från industrin och andra punktkällor åtgärdade i högre grad än vad som är fallet medutsläpp från diffusa källor. Vi behöver därförprioritera åtgärder som kan sättas in för att kommatill rätta med utsläpp från vår användning av varoroch från trafiken.Ansvaret för att utveckla miljöanpassade varor börligga på dem som producerar varorna. Ävenansvaret för att avfall tas om hand på ett från miljö-och resurssynpunkt riktigt sätt skall ibetydligt större utsträckning än för närvarandeåvila producenten. Näringslivet är positivt tillprincipen om producentansvar, men takten somman är villig att hålla för att i praktiken ta på sigansvaret är delvis beroende av konjunkturen.Investeringar i infrastrukturen för transporter är enviktig del i att möta lågkonjunkturen. Beslut omjärnvägsinvesteringar för drygt 9 miljarder kronorhar också tagits av regeringen. Det är emellertidviktigt att investeringarna görs på ett på lång siktmiljömässigt riktigt sätt.FN:s konferens om miljö och utveckling i deJaneiro visar att det går att göra framsteg ävenunder en ekonomisk lågkonjunktur. I regeringensredogörelse för konferensbesluten (1992/93:13)anges också hur genomförandet skall ske i Sverige.För svensk del ges grunder för såväl inhemskt sominternationellt arbete i regeringsförklaringen.Enligt denna skall t.ex. vara aktivt ochpådrivande i det internationella miljövårdsarbetet.Kommunerna har fått utökadeuppgifter inom miljöområdet. Det är därför mycketotillfredsställande om de resurser som avsätts förmiljöarbetet nu skulle minska. gäller detdå att utnyttja befintliga resurser så effektivt sommöjligt. Det kommer t.ex. att bli en viktig politiskuppgift för kommunerna under de närmaste årenatt omsätta och konkretisera Riodeklarationen ochhandlingsprogrammet, , för en hållbarutveckling.Frågan om att ge arbetsmarknadspolitiska åtgärderen miljöprofil behandlas i regeringens proposition1992/93:50 om åtgärder för att stabilisera densvenska ekonomin. I propositionen anvisas bl.a.medel för ytterligare beredskapsarbeten, och vissaområden utpekas där beredskapsarbeten ansessärskilt angelägna. Ett sådant område är Miljö- ochnaturresursdepartementets verksamhetsområde.Inom departementet har en inventering av lämpligaberedskapsarbeten genomförts.Sådana arbeten finns inom t.ex.lantmäteriområdet, där uppdatering ochdigitalisering av databaser avseende kartor ochfastighetsregister är mycket angelägna uppgifter.Inom Statens naturvårdsverks verksamhetsområdefinns uppgifter som underhåll av vandringsleder,skötsel av närströvområden, uppförsel av stängseloch hägn, skogsvård och anläggning av våtmarker.För att ytterligare understryka det angelägna i attinsatser görs just på miljöområdet har ett brev medinformation om möjliga arbetsuppgifter i dagarnasänts från Miljö- och naturresursdepartementet tillArbetsmarknadsverket, som i samarbete medlänsarbetsnämnderna skall avgöra hur de pengarsom finns till förfogande faktiskt skall användas.Anf. 28 (-):Fru talman! Jag tackar för svaret på dennainterpellation. Det finns många oroande tecken påatt åtgärderna för att förbättra miljön nu avtar i taktmed att lågkonjunkturen blir allt djupare ochresurserna blir knappare. Det är därför som jag harframställt denna interpellation.När jag läser svaret och när jag hör miljöministernredogöra för regeringens syn får jag en känsla av från regeringens sida inte riktigt delar min oro.Miljöministern säger i sitt svar att det mycket riktigtär så -- det kunde man se också under den förralågkonjunkturen -- att investeringarna imiljöförbättrande åtgärder inom näringslivetminskar. Men det gör inte så mycket, tyckermiljöministern, eftersom vi redan har kommitså långt i arbetet med utsläppen från industrin ochandra punktkällor att det inte behöver göras såmycket av sådana investeringar. Jag delar inte denuppfattningen.När vi nu går från att koncentrera oss på i förstahand effekterna av själva produktionsprocessen tillatt mera tänka på vad produkterna som sådana ochvår livsstil får för konsekvenser för miljön minskarinte nödvändigheten av åtgärder inomproduktionen. Mycket av det som man har sett växafram , t.ex. satsningar på s.k. internmiljörevision inom företag, på fortbildning och påinformationsverksamhet, ligger nu i farozonen.Detsamma gäller för nyinvesteringar som kan havarit planerade men som skjuts in ien oviss framtid.Jag har ställt frågan: Har man inom regeringen ensamlad bild av vad som händer? Ser man vartåt detnu lutar? Det verkar varken som om man har densamlade bilden eller som om man är särskiltintresserad av att skaffa sig den.En annan mycket stor källa till oro är vad somhänder inom den offentliga sektorn. Jag tänkerframför allt på kommunerna. , varsmedlemmar arbetar med miljöskyddet på dekommunala förvaltningarna, har i en enkät fått detsvaret från 151 kommuner att dessa drar ned påresurserna på miljö- och hälsoskyddsarbete -- 6 av10 kommuner drar ned på dessa resurser.Man skall ha klart för sig att vi i vårt land satsar istorleksordningen per medborgare och år påmiljö- och hälsoskyddsarbetet. Det motsvararkanske ungefär 1/av de kommunala utgifterna.Dessa resurser drar man ändå in på, eftersomkommunernas ekonomiska läge börjar bli så svårt.Jag tycker att det är mycket oroande.Det finns andra, mer begränsade undersökningar,gällande t.ex. , som pekar åt sammahåll. Jag tycker att det vore en uppgift förregeringen att analysera vad som håller på atthända. Vilka delar av den kommunala miljö- ochhälsoskyddsverksamheten drabbas? Hur kan manförsöka kompensera detta? Behöver man gå in frånstatens sida med någon typ av styråtgärder?Också jag tycker i och för sig att indragningen avkommunala resurser med 7 1/är bov i dramat, men diskussionen om detta förspå många andra håll och i många andrasammanhang, och jag tror inte att det är någonstörre idé att gå in på den diskussionen här i dag.Men jag tycker att det är viktigt att man frånriksdagens och regeringens sida har kunskapen omvad som händer och om vad man kan försöka göraför att det också i lågkonjunkturen skall bedrivasett aktivt miljöarbete -- för det finns ju ocksåmöjligheter.I ett läge när produktionsapparater inte är så hårtutnyttjade finns det andra möjligheter än i enhögkonjunktur att t.ex. testa nya metoder. Det blirså att säga lättare att fördra ett produktionsbortfallnär man inte står mitt i en högkonjunktur och närinte alla produkterna är efterfrågade. Det blirlättare att testa nya råvaror och att satsa påpersonalutbildning -- det borde vara det.Finns det någonting som samhället kan gå in ochgöra? När jag i min interpellation ställde frågan omarbetsmarknadspolitiska åtgärder tänkte jag inte iförsta hand på det samhället gör för de människorsom redan har blivit utan jobb, utan jag tänkte påatt arbeta mer förebyggande, om samhället pånågot sätt kunde bidra till att företag, i stället för attpermittera, satsade på miljöutbildning och bättremiljöanpassning av produktionsmetoder, kanskemed något komplement från samhället.Jag tror att man kunde ta initiativ från regeringenssida och från myndigheternas sida för att se till attdet även i lågkonjunktur bedrivs ett mycket meroffensivt miljöarbete. Det var den typen avdiskussion som jag hade hoppats kunna föra här , i stället för att få en ganska oengagerad ochytlig redogörelse för vad som redan är på gång ochsom inte möter de här hoten.Anf. 29 Miljöminister ():Herr talman! har missuppfattatmig, men det kan bero på att jag har missuppfattathennes frågeställningar.Det är inte alls så att jag är oberörd eller att det integörs så mycket. Förändringarna inom industrin kansägas ha lett till att situationen när det gällerpunktutsläpp är en annan än under tidigarelågkonjunkturer. Det jag betonar i svaret är attallting är relativt, dvs. att det i förhållande till densituation som vi då hade har skett en förändring.Därför går det inte att skapa en total jämförbarhetmellan de olika lågkonjunkturerna. Det är denpoängen som jag vill nämna.När det gäller tillväxten finns det alltså ettömsesidigt beroende mellan tillväxt och miljövänligutveckling. Det ömsesidiga beroendet mellantillväxt och miljöpolitik är viktigt att vårda. En avnackdelarna i lågkonjunkturen är naturligtvis attförnyelsetakten i näringslivet avtar. Vi vet averfarenhet -- det nämner vi särskilt i finansplanen iår -- att industrin inte förnyas i samma takt, i varjefall inte automatiskt. Det betyder att gammalteknik lever kvar längre i en lågkonjunktur än i ettsnabbare omvandlingsskede. Det är en minuspostnär det gäller miljöutvecklingen.Det handlar å andra sidan om de resurser somskapas, hur mycket pengar vi kan avsätta förmiljöarbete. nämner, helt riktigt,kommunernas viktiga roll. Jag har naturligtvistillgång till den rapport som hon här nämnde omden oroande utvecklingen på det området. Enutredning med en analys av just samspelet mellanstat och kommuner kommer att överlämnas tillregeringen av landshövdingen iGöteborgs och län, . När denutredningen kommer får vi ta tag i de frågorna pånytt och dra slutsatser av den.Det förs också en vidare debatt, som AnnikaÅhnberg berörde och som jag inte skall ta upp i dethär sammanhanget, om vilka möjligheter ochvilken frihet kommunerna har att hantera sinsituation och att göra sina egna prioriteringar. Detär naturligtvis ganska avgörande på det härområdet.Jag har inte någon avvikande syn på degrundläggande problemen. Jag har velat redovisade konkreta saker som vi faktiskt gör och vill hagjorda via arbetsmarknadssatsningarna. Sedanfinns det mycket annat, på teknikutvecklingssidan.Det handlar om arbete,både på energiområdet och på industriområdet,dvs. teknisk forskning, utveckling ocheffektivisering. Det är där som satsningarna måstegöras, som också inkorporerar miljösyften ochmiljömål.Till sist tror jag att det är oerhört viktigt att manintegrerar miljökunskap i hela samhället. Det ärintressant, att så fort man möter ungdomar i dagenssamhälle visar det sig att ett av derashuvudintressen är miljöfrågorna -- det är inget somhelst tvivel om det. Det är viktigt att utnyttja denkraften i utbildningssystemet, och därför är det minavsikt att driva på för att stärkamöjligheterna såväl på högskolenivån som när detgäller utbildningen i det ordinarie skolsystemet,som är gemensamt för alla, i fråga ommiljökunskaperna och de möjligheter somungdomars intresse ger oss på det området.Anf. 30 (-):Herr talman! Jag glömde i mitt första anförande attsäga att jag i svaret noterade just kopplingen mellantillväxt och miljösatsningar. Jag delaruppfattningen att den goda tillväxten är nödvändigför att vi skall kunna komma till rätta medmiljöproblemen. Det förs en förenklad diskussion isamhället, där man betraktar den nutidshistoria vihar bakom oss och säger: Titta vad tillväxten harställt till med! För att kunna komma till rätta medmiljöproblemen skall vi inte ha någon tillväxt!I själva verket låg orsaken till problemen inte itillväxten i sig, utan i vår bristande insikt om deproblem vi skapade. I själva verket leder ocksåicke-tillväxten till miljöproblem. Valet attupphöra med verksamheter ger oss inga garantierför att vi förbättrar miljön, utan vi är tvungna att gåvidare. Men vi är också tvungna att förändrainnehållet i tillväxten. Varje förändringsprocessinom näringslivet eller inom den offentliga sektornkanske på lång sikt leder till att vi sparar resurser,men det kräver undantagsvis, i början, att vi harresurser att satsa på själva förändringen.Därför behövs tillväxten, för att vi skall göraförändringar. På visar det sig säkert på det sättet har kunnat vara mer sparsam medjordens resurser. Jag delar den uppfattningen.Det kan dock inte få oss att acceptera att man, itider av liten, ingen eller t.o.m. negativ tillväxt, intebedriver ett offensivt miljöarbete. Vi måstenämligen hålla fast vid att nöden får varauppfinningarnas moder, också i den härsituationen.Jag är övertygad om att det finns många goda idéerinom näringslivet, fackföreningsrörelsen och blandmänniskor om hur man kan förbättra. Ofta är detidéer kring den sysselsättning man själv har. Ofta ärdet i sitt arbete som människor får idéer om hur mankan förbättra. Tyvärr har många ett litet utrymmeför att förverkliga idéerna. För t.ex. LO-kollektivetär det synnerligen begränsat.Därför tror jag att regeringen -- om jag får ge ettlitet gott råd, även om regeringen kanske inte är såintresserad av goda råd från oppositionen -- skullekunna använda Miljövårdsberedningen och samlade olika intressenterna, dvs.