prot · GG0997 · 1993-04-22 00:00:00 — Låt oss därför planera fören omdisponering av våra biståndsinsatser så att viåtminstone får en debatt baserad på etttotalt internationellt utvecklingssamarbete, intebara som relaterad till i Afrika.Anf. 118 ():Herr talman! I den här omfattande och långdragnadebatten är det tre områden som jag tycker ärsärskilt viktiga att ta upp till diskussion.Det första gäller befolkningsfrågan, som äravgörande för hela världens utveckling ochvälstånd. Befolkningsexplosionen är en enormbeslastning på jordens resurser, när det gällervatten, livsmedel, naturresurser ochmiljösituationen.Denna fråga är komplicerad. Den handlar inte baraom preventivmetoder utan i lika hög utsträckningom kvinnans utbildning och ställning och omekonomisk tillväxt. kan bli ettviktigt avstamp i den här diskussionen.Det andra området gäller utbildningsfrågan. Dethandlar då inte bara om den lägre utbildningen.SAREC har en oerhört viktig uppgift, som inte harbelysts så mycket under dagens debatt. Att hjälpafram en god högre utbildning är kanske det mesteffektiva sättet att ge hjälp till självhjälp åt deunderutvecklade länderna. Resonemanget omWHO-universitetet för medicinsk teknologi är ettexempel på positiva ställningstaganden i den härfrågan.Det tredje området, som jag har skrivit ett särskiltyttrande om, gäller måldefinitionerna. De harunder varit förbisedda. Vi har haft vårbiståndspolitik , och ändå arbetar vimed de gamla ursprungliga måldefinitionerna frånverksamhetens start. Politikers uppgift är att leda,genom att ange mål och medel för verksamheten.Vårt gamla enprocentsmål är en nivåbestämningsprungen ur FN:s rekommendation att avbruttonationalprodukten skall gå till biståndet.Denna nivå är accepterad. Menenprocentsmålet som mål för verksamheteninnebär, tyvärr, att det är medlen som är målet.Måluppfyllelsen nås om medlen har förbrukats.Men vi behöver faktiskt bli mer sofistikerade än så.De fem biståndsmålen resurstillväxt, ekonomiskoch social utjämning, ekonomisk och politisksjälvständighet, demokratisk samhällsutvecklingsamt framsynt hushållning med naturresurser ochomsorg om miljön är alla bra. De är viktiga ochvärdefulla, men de fungerar nu främst som etisk-moraliska principer, mot vilka de olika projekten ibiståndet prövas och godkänns.I dagens läge behöver vi gå vidare för att finnastrategiska och operativa mål -- mål som är mätbaravia nyckeltal och som gör det möjligt att värderaeffektiviteten i biståndet. Det är ett mödosamtarbete. Svårigheterna är stora. Men det skulle -- närvi når så långt -- ge både regering och riksdag heltnya möjligheter att styra och leda biståndet. Detskulle också ge helt andra möjligheter när det gälleratt skapa en bred förståelse för våra insatser.Jag vill understryka att jag anser att är enlämplig nivå för vårt bistånd när vi väl har vårekonomi under kontroll. Men som målsättning förverksamheten är det alldeles för svagt. Kraven påeffektivitet och planering kommer lätt ibakgrunden, och i fråga om måluppfyllelsen ställsinte några effektivitetskrav.Våra resurser skall disponeras för insatser i frågaom projekt och multilaterala åtaganden däreffekten kan förutses och kan beräknas redan närmedlen anvisas.Utvärderingen av erfarenheterna ochresultatuppfyllandet måste utvecklas. Mätbarhetenbeträffande måluppfyllelsen effektiviserarbiståndsverksamheten. Det är bra, särskilt för defattigaste länderna. Det är resultaten som skall ståi centrum.Herr talman! Med de här anmärkningarna yrkar jagbifall till hemställan i utskottets betänkande.Anf. 119 ():Herr talman! Så här i uppsamlings-heatet i endebatt som denna känns det faktiskt som om detmesta är sagt. Kanske har också en del sagts sominte borde ha sagts. Vidare upplever jagbiståndsdebatten så -- åtminstone som den varit och även ett antal gånger tidigare här ikammaren under detta -- att det är frittfram att gå upp i talarstolen och påstå nästan vadsom helst utan att det finns ett riktigtverklighetsunderlag.Jag har begärt ordet först och främst för att uttryckamin uppskattning över att utrikesutskottet återigenhar ett ordentligt avsnitt om kvinnobiståndet ochbetydelsen av att biståndet når kvinnorna ochbarnen -- alltså den absolut övervägande delen avu-världens befolkning.Väldigt mycket har hänt beträffandekvinnobiståndet. Vi behöver då bara blicka tillbakatill 80-talet. Jag vet att det här i kammaren så sentsom sades väldigt många vackraord om vikten av att biståndet nådde kvinnorna.Men det var ganska litet av konkreta åtgärder.Jag har på olika sätt noga följt dessa frågor och kanfaktiskt påstå att det i varje landprogram som SIDAgör upp i samband med planeringen tillsammansmed de olika programländerna finns ett särskiltavsnitt om hur biståndet skall nå kvinnorna och omsärskilda projekt inom landramarna för att nåkvinnorna.Men det betyder inte att vi en gång för alla harerövrat det här viktiga intresset i biståndet. Mångaintressen trängs, och mycket har sagts här omvad som är viktigt i fråga om biståndet.Således krävs det fortsatt uppmärksamhet på de härfrågorna. Ingenting är, naturligtvis, så bra att detinte kan bli bättre.En framflyttning av positionerna tycker jag att dethade varit om vi nu hade haft den professur iinternationell mödrahälsovård som vi så mångagånger har diskuterat här i kammaren.Tänk så mycket lidande för kvinnor och barn somkunde undvikas om vi fortsatte att forska och skaffakunskaper! Det gäller ju att utveckla metoder ochatt öka insatserna på det här området, som juhandlar om graviditeter och barnafödande i u-land.Det är ganska skrämmande uppgifter man möternär man sätter sig in i vad många kvinnor utsätts fördärför att det råder brist på kunskap och resursernär det gäller att möta komplikationer som kanuppstå.I utrikesutskottets betänkande finns det en mycketbra beskrivning av den samlade kunskap som finnsjust i i dessa frågor. Det gäller också deinsatser på de här områdena som vi gör på olika hålli världen. Det tycker jag är skäl nog för att man nuborde komma till skott och inrätta nämndaprofessur. Just i tycker jag att det finns platsför en professur avseende internationellmödrahälsovård.Frågan har diskuterats, tror jag, . Jag tror att det var då som jag var med ochskrev den första motionen. ett regeringsuppdrag till SAREK i frågan.Ändå fortsätter vi att traggla om det här. Litet avvanmakt upplevs här. Men även om alla är så enseoch utrikesutskottet har en mycket stark skrivningi frågan, kan vi inte härifrån påverka det hela. Vitvingas i stället konstatera att SAREK inteprioriterar den här frågan.Jag kan bara hoppas att det inte har gått så långt --vilket förbjude -- att det blivit fråga omprestige här och att det skulle ha fördröjt det helaytterligare. Jag hoppas alltså att den härprofessuren kommer till stånd.Så några ord om det internationella, bilaterala,biståndet också i ett kvinnoperspektiv.Även här kan man se saken på två sätt. Man kan sehur mycket som avsätts från FN:s sida speciellt tillkvinnobistånd. Man kan också se på vilka områdeni det allmänna biståndsarbetet i FN:s regi somkvinnorna gynnas.Inom t.ex. och är en av de absolutstörsta bidragsgivarna. Det är ju bl.a. dit som vi harkoncentrerat våra multilaterala insatser. Allt arbetedär som utförs av och har väldigtstor betydelse just för kvinnor och barn.Men det är också bra att det nu får ökade resurser avSverige. Jag är verkligen glad över dettillkännagivande som utrikesutskottet har tillregeringen om ökade resurser för Unifem. Men detfår inte utgöra ett alibi för att andra FN-organ integör insatser för kvinnorna. Framför allt får det intebetyda att vi i förtröttas i våraansträngningar att, med hjälp av det inflytande somvi kan utöva på vad andra FN-organ gör, se till attkvinnorna nås även på det området.Herr talman! bara ett par ord om det somverkligen har varit på dagordningen i dennabiståndsdebatt, nämligen befolkningsfrågan ochfamiljeplaneringen.Det är ett uttryck i den här debatten som har fastnati mitt huvud. Någon talare här sade nämligen attSIDA bara fnyser åt det här med familjeplaneringoch preventivmedel. Så är det faktiskt inte.Jag rekommenderar den som vill sätta sig in i dennafråga ytterligare att gå tillbaka i vår biståndshistoriaoch konstatera att det svenska biståndet i storutsträckning började just med insatser påfamiljeplaneringens område. var tidigtsåsom biståndsland ute i den frågan.Inte minst har -- jag ser att han nuhar lämnat kammaren -- i mycketstarkt drivit frågan om familjeplanering ochbefolkningsfrågan. Det är definitivt inte någontingsom negligeras av SIDA , och så har inte hellertidigare varit fallet. Men ingenting är så bra att detinte kan bli bättre. Den plan som beskrivs iutskottets betänkande och som SIDA har gjort föratt utveckla och fördjupa arbetet medbefolkningsfrågor är ett viktigt steg på vägen.Anf. 120 () replik:Herr talman! Det är glädjande attbefolkningsfrågan har tagits upp av flera talare idenna debatt. Det viktiga område som Maj-LisLööw tog upp, nämligen mödrahälsovården, har ettmycket klart samband med det komplexet.SAREC, som också talade om, harett omfattande program för mödrahälsovård. Manbedriver verksamhet med inhemska forskargrupperi ett stort antal länder. Man kartläggermödradödligheten och man gör ansträngningar föratt förbättra det praktiska arbetet inomförlossningsvården i länder som ,, , , ,, och Kenya.Det är också riktigt att det här i under ettantal år har väckts motioner om inrättande av enSAREC-professur i mödrahälsovård. Ordningen ärden att SAREC har fått i uppdrag att inrätta ettantal u-landsrelaterade professurer men även attsjälv gradera de olika angelägna behoven på dettaområde. Då har man stegvis prövat olika önskemålom olika ämnen som kommit från den akademiskasidan och gjort prioriteringar inom de olikafakultetsområdena. Inom det medicinska området,inom läkarvetenskapen, har man i första handprioriterat infektionssjukdomar och epidemiologioch i andra hand bl.a. just mödrahälsovården. Detfinns så att säga en väntelista, en kölista, inomSAREC på professurer. Man försöker beta avdenna kölista i den takt som man finner resurserinom den egna knappa budgeten.Utrikesutskottet har under konstateratå ena sidan att detta är ett viktigt område, å andrasidan att det faktiskt är SAREC självt som har attgöra priorieringarna. Därför har utskottet intenågonsin velat pressa på SAREC en bestämdprioritering på detta område. Det har utskottet intevelat göra heller.Anf. 121 () replik:Herr talman! Jag har egentligen ingenting attinvända. Det är väl en riktig beskrivning somDaniel Tarschys ger. Vi kan inte härifrån göraprioriteringen åt SAREC. Just det faktum attSAREC bedriver så bra verksamhet på dettaområde talar för att borde ha en sådan härprofessur.Anf. 122 (nyd)replik:Herr talman! Jag vet att förut villeatt jag skulle gå för att jag inte skulle dra ut pådebatten. Men när hon tar upp just mitt uttalande,måste jag ju faktiskt slänga mig in igen.Jag kanske uttryckte mig slarvigt. Men jag vill ändåpåstå att de rådgivare som SIDA har knutit till sighar uttalat sig i dessa termer. De säger att det intefår bli fler preventivmedelskillar, som kommer in idebatten. Man har t.ex. hävdat att hela världensbefolkning ryms på . I en skrift som heterRum för miljarder hävdar man att problemet intealls är så stort. Man hänvisar till att det är enmänsklig rättighet för varje kvinna att föda såmånga barn hon vill. Jag kan hålla med om det,men jag tycker att det är en mänsklig skyldighet attlåta dessa barn få en dräglig tillvaro. Först ochfrämst skall de kunna överleva och växa upp.Jag är den förste att vara glad om det inte är så här.Men jag har stött på så många sådana här personer.Eftersom jag sitter med i förbefolkningsfrågor träffar jag ju ganska mycket folki detta område just . Jag tycker att det är litetoroväckande, men inget skulle göra mig gladare änom detta är osant.Anf. 123 () replik:Herr talman! Det är i och för sig riktigt. att nämna namn. Jaghoppades att han inte skulle begära replik. Jagtyckte att vi inte behövde förlänga denna debatt.Men å andra sidan vet jag att en receptiv yngling. Han lär sig säkert mer omdetta också i fortsättningen.Jag vill dock påpeka att SIDA varken nu ellertidigare har negligerat denna fråga. Vi är överensom problematiken. Men man kan också konstateraatt det finns en del erfarenheter ute i världen i dagsom visar att det går att göra befolkningsinsatsersom blir framgångsrika. Vi behöver inte måla upphela det stora katastrofsceneriet utan kan ta till varadet faktum att insatserna har givit en hel delresultat. Vi tycks nu få med oss resten av detinternationella samfundet igen på den här båten.Det är ju egentligen det som har stoppatupp arbetet.Anf. 124 (nyd)replik:Herr talman! är kolleger i ett annatutskott. Därför är vi roade av att debattera. Detvore roligt att ha henne i utrikesutskottet också.Poängen i det hela är att vi vet att det finns ettbehov som vi inte har tillfredsställt när det gällermänniskors önskan att få tillgång tillpreventivmedel för att därmed undvika aborter ochfå mindre familjer, som kan växa upp och bli starkaoch delta i den ekonomiska utvecklingen. Om vi vet att detta behov finns, anser jag attvi med budget på 13 miljarder kronorfaktiskt kan göra mer på detta område.Jag vill inte dra ut mer på debatten. Den buss somUlf i kammarfoajén skall åka med gårkl.22.15, och vi måste vara färdiga före dentidpunkten.Anf. 125 ():Herr talman! Jag beklagar att denna debatt harblivit så splittrad. Men vi har ju fått en förklaring avtalmannen tidigare. är det glädjande attså många vill delta i biståndsdebatten, eftersom detär en väldigt viktig debatt. Den engagerar ju mångai det svenska samhället. Det ser jag ändå såsompositivt.I år är det ursprungsbefolkningarnas år. Det har FNproklamerat. Just nu pågår i en konferensom ursprungsbefolkningar med representanter förbuschmänfolket, eller sanfolket som det numerakallas, samt indianer och naturligtvis samer. Manskall diskutera jämförelser mellanursprungsbefolkningen i syd och nord. Det ärmycket bra att har tagit initiativet till dettaarrangemang.Jag är däremot besviken över att inte harratificerat 169, som just handlarom ursprungsbefolkningars rättigheter.Jag är också besviken över utskottets behandling avmin och motion om ökat stödtill organisationer för ursprungsbefolkningar.Motionskravet nämns i betänkandet. Det är iprincip allt och därmed anses motionen varabesvarad. Jag undrar vad svaret egentligen är.Utskottet uttalar sig i anslutning till denna motionsnarare om kvinnor och ungdomar men nämnerinte med ett ord just ursprungsbefolkningen. Dethade varit på sin plats att utskottet åtminstone hadeuttalat sig positivt för ett stöd till organisationer förursprungsbefolkningar, inte minst i år.Regeringen har i en mängd sammanhang betonatvikten av att verka för att respekten för mänskligarättigheter ökar i världen. Det har tagits upp idebatten här i många anföranden. Inte minstDaniel Tarschys har talat om behovet av forskningoch kunskap. Jag reagerade själv starkt när jag lästeforskningspropositionen och såg att den inteinnehöll ett ord om mänskliga rättigheter. Dettyckte jag var anmärkningsvärt. Därför skrev jagtillsammans med en motion. Viville att man skulle specialdestinera pengar förforskning om mänskliga rättigheter.Vill man verkligen prioritera området måste manockså skaffa sig kunskap.Utskottet säger att det finns en långforskningstradition i fråga om demokrati inomstatsvetenskapen, och när det gäller mänskligarättigheter hänvisas till forskningen inomfolkrätten. I vår motion tar vi upp kravet på attområdet mänskliga rättigheter skall studeras ocksåav andra än jurister. Det är kanske inte traditionellforskning som vi behöver just i det härsammanhanget. Jag vill gärna referera till denkonferens om mänskliga rättigheter som Sverigearrangerade i och somjag hade nöjet av att få vara med på. Där försigicken livlig diskussion mellan företrädare förutvecklingsländer och den rika världen om justmänskliga rättigheter i relation till bistånd. Ävenförberedelserna inför ommänskliga rättigheter visar på att detta är ettkomplicerat område och att det finns ett stort behovav ytterligare kunskaper.Därför anser jag att det hade varit av stor vikt omriksdagen hade kunnat uttala sig för att en vissandel av forskningsmedlen skulle avsättas just förmänskliga rättigheter. Varför skulle man inte kunnagöra det när man kan avsätta särskilda medel förmilitär forskning eller säkerhetsforskning? Deträcker inte med, som utskottet hävdar, möjlighetenatt söka projektpengar. Det krävs en kontinuerligsatsning på området om vi verkligen menar någotmed att vi skall verka för mänskliga rättigheter.Mänskliga rättigheter är också huvudtemat i minmotion om och Västpapua. Jag skall intehär och närmare gå in på att beskriva de brottmot mänskliga rättigheter som gör sigskyldig till. De har redan tagits upp i debatten. Jaganser inte att skall medverka till attbiståndspengar, i vilken form det än är, skall gå tillett land som uppenbarligen bryter mot demänskliga rättigheterna. Dessutom obstruerarlandet mot FN:s beslut. Jag tänker då på beslutetatt befolkning skall själva i enfolkomröstning få bestämma hur de vill förhålla sigtill Indonesien.Biståndsministern sade i dagens debatt att om u-krediter kan ges till , kan de lika gärna ges tillIndonesien. Jag tycker inte att ett dåligt exempelrättfärdigar ett annat. Sedan sade ministern att detär bra att hålla dörren öppen. Vad betyder kravetpå mänskliga rättigheter i biståndssammanhang?Det är svårt att försvara att ger u-kreditertill . Även utskottet har uppenbarligensvårigheter och bollar över frågan till SIDA.Utskottet säger ingenting om att Nordiskainvesteringsbanken har beviljat till . I en tidigare debatt somjag har haft med biståndsministern i denna frågahar han sagt att det bara är kommersiella villkorsom gäller för Nordiska investeringsbanken. Jagundrar hur det är med den saken.En parallell situation är konflikten mellan Marockooch . Även här anser jag att vi inte skallge krediter eller biståndspengar i någon form tillMarocko så länge landet obstruerar motfredsplanen. Det gäller även den folkomröstningsom alla är överens om men som inte kommertill stånd på grund av att ställer nya krav.Utskottet säger att fredsprocessen inte är betjänt avatt biståndet till fryses. Men hur tror mandå att tolkar det faktum att ochandra länder är villiga att ekonomiskt stödjaMarocko? Kan inte det tydas som att Sverigeaccepterar agerande? Jag tycker att detär så.Det västsahariska folket har lidit tillräckligt länge.Många västsahariska barn har levt hela livet iflyktingläger i i södra . De har rättatt leva i sitt eget land. Det är nödvändigt att dennalånga konflikt kan få sin lösning. Därför måstepress utövas på Marocko.I betänkandet behandlas också motioner omhjälpinsatser till irakiska . Här är det intebrott mot de mänskliga rättigheterna som ärproblemet. Då avser jag den del av landet därkurderna med hjälp av FN själva kontrollerarområdet. Deltagarna i den här debatten harbetonat vikten av att stödja demokratiskutveckling. Irakiska är ett utmärktexempel på ett försök att utveckla ett demokratisktsystem. Det är mycket angeläget att stödja detta föratt få se en demokratisk utveckling i regionen, somnu snarare präglas av diktatur. Hjälpinsatserna börgå direkt till via den turkiska gränsen ochinte via -- en del av biståndet fastnar iBagdad.Jag vill instämma med dem som har framhållit idebatten angelägenheten av att biståndsmålet 1 %återigen skall gälla för biståndspolitiken. som talade omoch som gav visar på att svenska folketfaktiskt tycker att det är fel att biståndet har skuritsned. Det är i alla fall en stor andel människor somtycker så. Jag tycker att det beslut som UD harfattat om att pengarna skall gå till gatubarnen ärbra.Anf. 126 ():Herr talman! Det kan tyckas att vi har ägnat lång tidåt dessa frågor . Men om man tänker på helaproblemet och alla de svårigheter som följer meddet och hur många människor det rör sig om, tyckerjag att vi hade kunnat använda mer än föratt diskutera dessa frågor. Det är också intressantatt vi tar på oss att så i detalj bestämma hur andramänniskor skall ha det.Precis som många andra talare här har jagockså ett förflutet i andra länder, framför allt iAfrika och . Har man en gång möttproblemen i dessa länder är det svårt att glömmadem. Det är svårt att inte vilja påverka, även ompåverkan inte blir så stor.Många har talat om befolkningsökningen.Fram kommer 1 500 miljoner barn attfödas i världen. av dem kommer att födas tillfattigdom. kommer befolkningenatt öka med 900 miljoner.Jag har hört tala om hur stolthon är över vad som har åstadkommits i förkvinnohälsan. Men det är ändå viktigt att fortsättaatt arbeta för att sänka födelsetalen. Det är en frågasom också har tagits upp . Det enda vi kan göraför att sänka födelsetalet är att minskabarnadödligheten. Men det är ingen som har tagitupp det sambandet i dag.Vi vet att det finns ett starkt samband mellan högbarnadödlighet och hög fertilitet. Vi vet också attdet finns ett samband mellan kvinnorsutbildningsnivå och befolkningstillväxten. Det ärdärför som det är viktigt att kvinnor får utbildning,och det är därför som vi vet att bättre utbildadekvinnor föder färre barn.I allt fler länder i världen blir kvinnorna ensammaansvariga för familjen, både när det gällerförsörjningen och när det gäller omvårdnaden. Detbetyder ofta tunga och omänskliga arbetsinsatser. Imånga biståndsprojekt har inriktningen i förstahand varit att få in kvinnorna i den ekonomiskaprocessen. Då har man inte tagit hänsyn till attkvinnorna har haft ansvar för familjen i deras rollsom mödrar och vårdare utan bara somfamiljeförsörjare. Det är säkert ett av skälen till attSIDA rapporterar att det svenska biståndet tyvärrfortfarande gynnar männen, även om det inte harvarit avsikten.Det förvånar mig något att , trotsSIDA:s rapporter som mycket klart säger attbiståndet inte nått fram till kvinnorna, är nöjd medhur biståndet fördelas. Jag skulle gärna vilja ha ettsvar, men hon har lämnat kammaren.Det är kvinnorna som ofta mot alla odds hållersamman familj och ekonomi. I många ärdetta ett särskilt problem när man vill ha inkvinnorna i de ekonomiska sammanhangen.Mänskliga rättigheter är i många av dessa länderinte alltid kvinnornas rättigheter. I många länderkan kvinnor inte äga jord, de tillåts inte habankkonton, de får inte underteckna kontrakt, ochde får över huvud taget inte delta i den formellabeslutsprocessen. Det är därför som det är särskiltviktigt att biståndet går fram direkt till kvinnorna.I årets budgetproposition märks föga av kvinnornasroll i samhällsutvecklingen i u-land. Det är därförsom det är bra att det står mer om detta i utskottetsbetänkande. Avsikten att integrera biståndet ocharbeta genom särskilda kvinnohandläggare kan påsikt ge ett bra resultat.I många sammanhang betonar man betydelsen avatt titta på hur olika kvinnors och mäns uppgifteroch status är. Det borde också få praktiskakonsekvenser för hur man skall gå till väga när manskall förstärka kvinnornas ställning i samhället.Kvinnornas situation har förändrats starkt under desenaste tio åren i många länder i världen. Jag skulledärför gärna se att man försökt omfördela biståndetytterligare mot kvinnor och familjer. I myckethögre grad än vad som sker borde kvinnornasdelaktighet i projekten finnas med redan frånbörjan. I många fall handlar det inte om kortsiktigaprojekt utan om långa utvecklingsprojekt.Här finns det en synpunkt till som är viktig att förafram när man talar om kvinnor. Det är intemiljarder, inte ens miljoner, utan kanske som behövs för att stödjakvinnoprojekt. Kvinnor hushållar med pengar, ochbiståndet räcker länge.Ett sätt att nå fram till kvinnorna är att arbeta påannat sätt än . Man arbetar mer medkvinnoorganisationer av olika slag, både svenskaoch internationella. UNIFEM och harredan nämnts här . Men man kan också se tillatt grupper startas, som t.ex. SEWA, SelfEmployed Women's Association, eller SIDA:skvinnoprojekt i , för att på detta sätt stöttakvinnorna själva.