prot · GG09124 · 1993-06-08 00:00:00 — Regeringen bör enligtvår uppfattning återkomma med ett konkret förslagtill finansiering av en eventuell insats.Jag yrkar bifall till reservationen och i övrigt bifalltill utskottets hemställan.Anf. 12 () replik:Fru talman! Det är glädjande att ett enhälligtutskott står bakom betänkandet i dess huvuddeloch i den del som avser mandatet. De tolkningarsom här har framförtöverensstämmer inte helt med mina. Jag vill inte gåin i detalj, men jag kan väl bara anmäla att vi kanha olika uppfattningar om hur man skall läsabetänkandet.Anf. 13 MAJ () replik:Fru talman! Jag har tagit mig friheten att läsa högtur utskottets betänkande. Jag har således inte gjortnågra fria tolkningar. Utskottet har alldelesotvetydigt tagit bort orden ''fredsframtvingandemoment'' och skrivit fast att det gäller defredsbevarande uppgifterna. Precis som jag sadefinns det vissa rättigheter att gå, som man säger,utöver för att skydda civilbefolkning ochtransporter. Dessa uppgifter är helt okej och haraldrig ifrågasatts av någon. Skyddade zoner,skyddad civilbefolkning och transporter ingår, somjag ser det, i den uppgift som kan ha. Mensom sagt, jag har alltså läst högt ur utskottetsbetänkande och noterar att detta är mycketpositivt.Anf. 14 () replik:Fru talman! Jag står bakom de avsnitt i betänkandetsom har läst upp. Jag står ävenbakom övriga avsnitt.Anf. 15 ():Fru talman! Det finns alltid en risk för attlångvariga konflikter med utdraget våld hotar attdöva vår oro och våra samveten. Debatten om detsom sker i Bosnien har varit intensiv under enlängre period. Men rapporterna därifrån trängs nuallt oftare undan från tidningarnas förstasidor avandra, även mindre allvarliga, händelser. Att såsker är inget ovanligt. Detta följer snarare ettnormalt mönster. Det är därför viktigt att vi som ärpolitiskt ansvariga ännu intensivare söker finnaframkomliga vägar för att förhindra en utvidgningav striderna och försöka övervaka ingångnafredsavtal och lindra nöden för den hårt drabbadebefolkningen.Hela världssamfundet måste reagera både tydligtoch skarpt på de övergrepp som sker i det fornaJugoslavien. Det gäller inte bara i . Under konfliktens helahändelseförlopp har det funnits en tendens till attvärldssamfundet har reagerat ett moment försent.Världssamfundet har inte haft några större problemmed de politiska gesterna, såsom erkännanden avnya stater.När man däremot sedan skall försvara deninternationella freden med dessa nybildade staterhar den politiska förmågan inte alltid funnits där.Över huvud taget har det internationellasamfundets svar på konflikten varit pinsamt. Dethandlar inte bara om ett alltför sent agerande somskett på ad hoc-basis. Det handlar också om enoklar ansvarsfördelning mellan stater i detinternationella samfundet och mellaninternationella organ. Därför är det viktigt attvärldssamfundet nu redan på ett tidigt stadiumgarderar sig för olika utvecklingsscenarier iMakedonien och också i Kosovo. I annat fallfinns det en risk att krigshärdarna flyttas runt ochatt FN och ESK kommer att fortsätta att reagera påvåld först när det har blivit tillräckligt omfattandeoch tillräckligt rått.Ju senare världssamfundet ingriper, desto störreblir risken att man måste använda våld för att ställasituationen till rätta. Det är ingen sund utvecklingför FN. Diplomati och konfliktlösande insatsermåste sättas in . Vad som än händer iframtiden måste en varaktig fred bygga påförsoning mellan de olika folken.Fru talman! Fred i det får inteskapas på segrarens villkor. Budskapet attvåldsanvändning och aggression lönar sig i detinternationella umgänget får inte sprida sig. Det ärockså skäl som vi från sida vill anföra tillförmån för nu föreslagna insatser. Det finns engräns då det meningslösa dödandet har blivit såutbrett att en viss våldsanvändning, även från FN:ssida, måste kunna tas till för att stoppa en vidareoch än värre utbredning av det meningslösa våldetsom nu äger rum. Det finns en stor risk för attvåldet skall sprida sig.Vi tror att närvaron av FN som en oberoende partbidrar till att sänka den allmänna krigs- ochkristemperaturen. När inga andra medel hjälpermåste också fredsframtvingande insatser användasför att hindra att våldet får en vidare spridning. Iallra sista hand är det också möjligt att enligt 7 kapitel i vissa lägen framtvinga fred, s.k.peace enforcement. En sådan insats måste varabegränsad i tiden och den skall ha ett klart uttalatmål med väldefinierade och operativtgenomförbara mål. I ett sådant läge måste allamedlemmar i världssamfundet ställa upp på eninsats efter förmåga. Det är den grundläggandedelen av tanken om kollektiv säkerhet. Om FN-insatserna var en kaka ur vilken man kunde plockade finaste russinen skulle själva grundtanken ryckasundan. Däremot är det självklart att varje land skallbidra efter förmåga. Den svenska solidariskainställningen till FN är faktiskt inte samma sak somdumdristighet.För bara några veckor sedan såg läget ljust när detgällde --Owen-planens undertecknande.Men redan när det bosnisk-serbiska parlamentetbeslutade att överlämna godkännandet avfredsplanen till en folkomröstning stod det klart attplanen trots påtryckningar var förkastad. Idiskussionen om regeringens proposition måste vivara medvetna om att många resonemang ocksåhärrör sig från den tid då --Owen-planen varhögaktuell.I genomförandet var det då fullt realistiskt att räknamed truppinsatser på mer än 75 000 man totalt.Eftersom det fanns klara fredslinjer och enfredsplan i botten att utgå från så kunde ocksågrunden i ett sådant engagemang varafredsbevarande. Det är inte längre det mestrealistiska alternativet.Det är självklart att en svensk insats i skall vara anpassad efter vår särskildatradition och kompetens. Det svenska beslutet attföreslå en skyttebataljon såsom en FN-styrka i syfteatt bl.a. hjälpa till och bevaka sex stycken skyddadefredszoner är i huvudsak ett beslut i enighet, vilketär glädjande. Jag vill emellertid uttrycka en visstveksamhet till om det antal FN-soldater man hartänkt sig kommer att räcka för att upprätthålladessa fredszoner.I propositionen begärs ett särskilt bemyndigandeför att väpnade styrkor skall kunna sättas in iBosnien-Hercegovina, om en begäran om dettakommer från FN. Regeringen har redan gjortbedömningen att regeringsformen kräver ett sådantbemyndigande, och utskottet har konstaterat attUtrikesnämnden kan göra en ny bedömning om enurtima riksdag i så fall behöver inkallas. Jag harstort förtroende för att regeringen gör grannlagabedömningar, där all militär och diplomatiskexpertis används innan besluten framläggs förUtrikesnämnden. Genom att beslutet skallbekräftas i ges ytterligare enviktig dimension. Det innebär att oppositionen fårmöjlighet att avgöra om en urtima riksdag ocksåskall inkallas.Jag yrkar bifall till utskottets hemställan.Anf. 16 ():Fru talman! I allt resonerande om FN och FN:sinsatser får vi inte glömma att FN:s huvuduppgiftsedan organisationen skapades är att säkra freden ivärlden. Tyvärr har FN som internationellfredsfaktor inte alltid haft den önskvärda tyngdenoch kraften. Orsaken till det känner vi väl till. I detkalla kriget ställdes stormakterna mot varandra ochlamslog på så sätt säkerhetsrådets möjligheter attagera på ett effektivt sätt.Under kontrollerade och bevakadesupermakterna bl.a. sina egna intressezoner. ärdet meningen att skall förverkligas, ochsäkerhetsrådet, framför allt dess fem permanentamedlemmar, skall, som det var tänkt ursprungligen,kollektivt enas om hur de skall främja och bevarafreden i världen.Med andra ord, först när upphörde ochvärldsordningen övergick från att vara bipolär tillatt bli multipolär har FN fått förnyad kraft. Plöstligthar insikten om det internationella ömsesidigaberoendet ökat explosionsartat. Det har förenatländerna i en ödesgemenskap.Jämfört med föregångaren, ,har ändå varit en lyckadsatsning. FN har lyckats med att genomföra ettantal uppgifter, som avkolonialiseringen ochfokuseringen av mänskliga rättigheter, för att baranämna något.Men är det och stundar det andra tider. Världenär inte längre uppdelad i supermakternasintressezoner, där konflikter kan hållas nere på ettartificiellt sätt, såsom konflikter i det gamlaSovjetunionen hölls nere med metoden söndra ochhärska. Situationen har blivit annorlunda.Från att tidigare ha hanterat terrorbalansen toppasnu FN:s dagordning av främjandet av fred,demokrati och marknadsekonomi. Och när nusäkerhetsrådet inte lamslås av vetorätten, måsteFN leva upp till sitt stora ansvar och göra bruk avsina vida befogenheter när världsfreden hotas. Härkommer också med i bilden.Fru talman! När Kuwaitkrisen inträffade ochåtgärdades var det första gången som FN verkligenfungerade som det skulle. FN stod inför ett tydligtangrepp från ett medlemsland på ett annat och sattein resurser för att hantera den situationen. Prisetvar högt, men signalen var entydig -- totalitärafasoner och angrepp på ett suveränt land accepterasinte.Sedan dess har världssamfundet konfronterats meden rad komplicerade konflikter, där inbördeskrigvarit dominerande inslag. och Afrikashorn är bara ett par exempel. Till de konflikternahör också den som håller på att ödelägga det somtidigare var . Precis som på annat håll äräven där det mänskliga lidandet oerhört stort. Menutöver det har denna konflikt och hur den hanterasstora konsekvenser för framtiden.Detta är en fråga om trovärdighet. Om inte krigetupphör och om bosnierna blir föremål för en sistaoch avgörande etnisk rensning går de västerländskademokratiernas förtroendekapital nästan heltförlorat. För det första tappar begreppet folkrättallt innehåll. För det andra upplever de arabiskaländerna att vi använder dubbelmoraliskbokföring. Illdåd av muslimer skall straffas, medanillgärningar av judar och kristna skall förringas. Fördet tredje får totalitära krafter inomRestjugoslavien och det gamla signaler omatt sådana krafter, dvs. totalitära, kan ageraostraffat.Fru talman! Bosnien är ett land som erkänts av deflesta västeuropeiska länderna, men det harövergivits, så att maktrusiga krigsherrar kanmassakrera folket och stycka upp landet. Ikonsekvensens namn undrar jag därför vem ivärlden som kommer att lyssna på oss i ,när vi börjar tala om suveränitet och gränsersokränkbarhet igen.Att vi nu här i kammaren beslutar oss för atttillsammans med andra länder ställa trupp till FN:sförfogande för en fredssäkerställande insats iJugoslavien är ett minimum och en moralisk pliktgentemot det folk som förblöder med risk intillutrotning.Operationer som syftar till att säkerställafredszoner åt bosnier, och därmed visa serber menäven kroater att FN inte ämnar sitta och tiga still,är inte bara till för att stilla vårt samvete. Snarareskall FN-insatserna uppfattas som början på någotlångsiktigt, som inom måste leda till enbeständig lösning som gagnar alla inblandade, dvs.främst oss alla här i Europa.Men om inte en definitiv lösning finns på kriget if.d. kommer striderna obönhörligen attåterupptas. Skyddszoner kan bara vara entemporär lösning. Som ett exempel kan nämnas attskyddszoner som permanentas snabbt övergår tillatt bli baser för gerillaverksamhet. Gazaremsanoch Jordanbanken är exempel på vad som i så fallskulle kunna hända . Men att passivt låtaBosnien förintas är omänskligt och inhumant ochdefinitivt ingen lösning. Det är att ge upp.Enligt min uppfattning är de planerade insatsernaegentligen väl sent ute, kanske . FN bordeha handlat på samma kraftfulla sätt som när detgällde Kuwaitkrisen.Den eventuella svenska FN-truppen har rätt att fåkänna att den har fulla stöd ochförtroende och att den gagnar fredens sak.Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottetshemställan, som bl.a. innebär klara direktiv ochstörsta möjliga stöd för dem som väljer att åka tilldet forna Jugoslavien.Anf. 17 ():Fru talman! Hur kommer det sig att det alltid går attfå fram pengar för att ''säkerställa fred'' med vapenmen att budgetläget gör det omöjligt att finnapengar för fred utan vapen?Hela tycks överens om att över 600miljoner kronor skall få användas till tungtbeväpnade soldater, som är beredda att strida i f.d.Jugoslavien. Det enda man är oense om är frånvilket konto pengarna skall tas.Sverige har förbundit sig att ställa upp på det FNbegär av oss, det är riktigt. Men har FN intebegärt att vi skall delta i strider. är vi tydligen såintresserade att vi har tagit förhandskontakter omen skyttebataljon, och här i går vihändelserna i förväg och skall besluta innan FNkräver det av oss. Länder som är vana att föra krigtvekar att ge sig in i striderna i f.d. . Vimåste framstå som mycket aningslösa.I propositionen framställs det som en fråga ominsatser för att säkerställa freden. Men det ärendast militära lösningar som föreslås.Det är begripligt att upprördheten över devidrigheter som vi bevittnar i TV får oss att krävaett stopp. Frågan är bara hur detta kanåstadkommas. Man ser på TV banditer skjuta ochtänker sig att det är enkelt att ta ifrån dem vapnen.Men det är dess värre inte FN som bestämmer hurde skjutgalna krigsherrarna skall reagera om FNbörjar delta i striderna. Risken är överhängande attinsatsen övergår i krig mellan FN och - ja, vem?Serber, kroater eller kanske muslimer?Sverige har länge verkat för fred och försoning utanvåld. Också detta innebär att utsätta sig för risker.T.ex. personal gör heroiskainsatser för humanitärt bistånd i Bosnien. Det äralltså inte de ökade riskerna jag främst tänker pånär jag inte vill att vi skall sända tungt beväpnadetrupper till f.d. . Jag anser att Sverigeinte skall bryta sin sekelgamla tradition genom attbörja föra krig. Jag menar att vi ännu inte uttömtvåra möjligheter att göra insatser för freden påandra sätt.Vi bör satsa lika stora summor på att mobilisera allagoda krafter för försoning.Som ordförande i måste vi bli meruppfinningsrika än att bara tänka i militäraaktioner, sanktioner eller övervakning ochtraditionella diplomatiska överläggningar.Pierre framförde en del goda idéer omhur vi skulle kunna stödja fredskrafterna i det f.d.Jugoslavien, men han verkar inte veta att vi somordförande i har mandat att bland ESK:smedlemmar, dvs. alla europeiska stater, ochCanada, mobilisera resurser för detta.ESK:s presidium, den s.k. trojkan, gav ut ettpressmeddelande om f.d. efter sittmöte i . Det verkar närmastslentrianmässigt. Var finns uppfinningsrikedomenoch kreativiteten?ESK har ju mandat att engagera alla goda krafteri sina 52 medlemsstater: forskare, institutioner ochorganisationer för fred och konfliktlösning,idealistiska företagare och finansiärer,frivilligrörelser och enskilda individer. Varför inteengagera också några av dem som flytt till olikaländer i ? Av dessa måste ju många längtaefter att konflikterna löses, så att de får återvända.I demonstrerar nu grupper av flyktingarfrån f.d. för fred. Vilket gensvar får de?Hur brukar vi deras kompetens och goda vilja?Varför stödjer man inte konkret och praktiskt dekrafter i f.d. som vill fred och försoningoch som vägrar acceptera att man skall dela upp sigi etniska grupper? Varför satsas inte miljoner påden fria press och radio som finns kvar? Varförutövar man inte kraftfulla påtryckningar för atthjälpa oppositionsledaren och presidentCosic i , som vill arbeta för fred?Uttalandet från UD är närmast ett beklagandekonstaterande. Det räcker inte från ordföranden iESK. Varför bjuder man inte in till internationellakonferenser kring den värdefulla delen av denkultur människorna i f.d. byggt uppunder historiens gång? Varför söker man inte visaen väg till fredlig samexistens, som EG gjorde efterandra världskriget, med gemensamtåteruppbyggnadsarbete, fria handelsförbindelsermed , som kunde locka mer än debisarra tankarna på ''etniskt rena'' nationer? HarEG glömt sin lyckosamma begynnelse?Det behövs en ''brainstorm'' på UD, hos ESK:sordförande. Det behövs en arbetsgrupp där mananlitar nytänkande krafter med en annan sortskompetens än den man vanligen finner idiplomatiska kretsar. UD måste anlitafolkrörelsemänniskor, som har kunskap om mångakonstruktiva idéer i ESK-staterna som kundeförverkligas om det fanns pengar och någon somsamordnade projekten. ESK har redan mandat fördetta. Det räcker inte med allmänna uppmaningari form av uttalanden till regeringarna. Man måste tadirekt kontakt med de organisationer och personersom kunde bli konfliktläkande ochåteruppbyggande krafter i f.d. Jugoslavien.Fru talman! I yrkande 1 i min motion U28 har jagföreslagit att regeringen som ordförande i ta initiativ till utökade konfliktläkandeinsatser. Utskottet talar om vikten av att utvecklastarkare instrument för att förebygga konflikter.Jag anser att det i första hand är väsentligt attanvända de instrument man har, och jagyrkar bifall till punkt 1 i min motion.I det andra yrkandet i samma motion föreslår jagatt inte skall ge fullmakt till regeringenatt besluta om att skicka en stridande trupp till f.d.Jugoslavien. Om FN skulle begära det av oss, fårriksdagen inkallas till urtima möte. Det är ettoerhört steg och bör bli föremål för en ordentliggenomlysning före beslut.Fru talman! Jag yrkar bifall också till punkt 2 i minmotion U28.Anf. 18 (-):Fru talman! Jag besökte UDtillsammans med dåvarande informationsministerni den f.d. federala regeringen i ,. Vi besökte kabinettssekreteraren,och redan då varnade vi för det kommande kriget iBosnien. Någon reaktion förmärktes ej dengången. är reaktionen tack och lov en annan.Dag efter dag har döden i Bosnien dokumenteratsmer eller mindre i detalj. har träffats av800 000 granater. 80 000 barn har blivit fångar istaden, vilket gör den till världens störstabarnfängelse.5 000 av dem har dödats eller dött indirekt avkriget. För de övriga återstår hunger och långsamdöd, om inget snabbt görs.För 50 år sedan plågades judar på det sättet. ärdet muslimernas tur. Minns någon ?Kommer någon egentligen ihåg ? Javisst, alla minns vi, och på grund av denhågkomsten har vi fått för oss att allt noggrantmåste dokumenteras så att en skamfylld historiaaldrig skall kunna upprepas. Likafullt är den härigen.De generationer som i skolan har läst omkoncentrationsläger och dödsfabriker --generationer vilkas föräldrar har svurit på att detaldrig skulle hända igen, åtminstone inte i ,just på grund av den levande hågkomsten av detförflutna -- är de generationer som utkämpardetta krig. Det är dessa generationer som alltförlänge har övergivit bosnierna.Nu, liksom tidigare, är jag övertygad om att krigeti Bosnien kan komma att spridas till hela Europa.Min övertygelse härrör inte från någon profetia,utan den grundar sig på kalla, hårda fakta i denprocess som pågår i världen, vilken jag har försöktatt noga följa . Man behöverinte vara politiker för att förstå vad det är sompågår i och världen i dag.Utrotningskriget i Bosnien är inte bara riktat motbosniska s.k. muslimer. Dagens bilder från Bosnienkan vara framtida bilder av . Hadeansvariga svenska politiker varit bättreinformerade om den verkliga bakgrunden till krigeti Bosnien samt de verkliga planerna med kriget,hade nog inställningen tidigare varit en helt annan.Alla hade med all säkerhet protesterat tidigare,men bättre sent än aldrig.Mandatet för den svenska styrkan är, vad jag harkunnat läsa ut av betänkandet, väl definierat ochbra. har gjort ett bra och gottarbete. gäller det genomförandet. Den svenskastyrkan behöver allt stöd den kan få i sina svårauppgifter. Därför har jag ändrat min inställningsedan tidigare och yrkar bifall till utskottetshemställan.Anf. 19 ():Fru talman! Ett angreppskrig pågår i det fornaJugoslavien. Det är ett krig som har pågåttganska . Det började faktiskt, om man skallvara noggrann, redan innan det egentligenuppfattades av omvärlden, när autonomin förKosovo och upphävdes redan 1989.Nästa steg var angreppskriget mot Sloveniensommaren 1991, och det efterföljdes direkt avangreppen mot . När det var genomförtutbröt kriget i med början iapril . Det går en klar röd tråd genom heladetta händelseförlopp.Det är tre parter som har genomfört det härangreppskriget: den serbiska regeringen, detserbiska under som harvarit hjärnan bakom detta, den jugoslaviska arménmed de olika serbiska terrorgrupper som finns ochhar funnits i framför allt men också iBosnien och Kosovo. Dessa har alltså genomförtdenna systematiska aggression. Man har utnyttjatden jugoslaviska arméns arsenal av främst artilleri.Artilleribeskjutning av och andraförsvarslösa områden kräver både noggranneldledning och omfattande underhåll. Det handlaralltså inte om något slags spontant inbördeskrig därbefolkningsgrupper som på något sätt skulle hatavarandra har tillgripit de vapen de hade att tillgå.Detta är en missuppfattning som ofta dominerarden folkliga föreställningen om det här kriget. Dethar också varit en av huvudorsakerna, tror jag, tillatt det har varit så svårt att i västvärlden få enkraftig opinion mot kriget -- det är så trassligt därnere, folk hatar varandra. Därför får man ett slagskänsla av att det inte lönar sig att ingripa närmänniskor tycker så illa om varandra att detillgriper vapen. Detta menar jag är en i grundenfalsk bild. Det är ett angreppskrig, och det skall sessom detta.Det bör också understrykas att det inte är allaserber som angriper, utan det är just de trupper,vilka i kallas de rödbruna krafterna, somstår bakom denna politik. Syftet med aktionen varinledningsvis möjligen att bibehålla ett diktatorisktJugoslavien. Angreppet mot kan inteförklaras på annat sätt, men detta syfte harförskjutits mot en strävan att skapa ett Storserbien.Det skulle alltså innebära att de områden där serberbor skulle ingå i detta , där övrigafolkgrupper skulle fördrivas genom etniskrensning.Återigen kan noteras att det finns motstånd ocksåbland serberna. Vi såg ju så sent som i förra veckanatt det förmodligen finns ett betydande motståndbland serber i . Men det kan också noteras,vilket man noggrant bör göra, att ett motståndockså finns i . Det finnsserber som tar kraftigt avstånd och som faktisktockså lever i det beskjutna Sarajevo.Jag vill ta upp en annan aspekt som gällererkännandefrågan. Om vi erinrar oss, dröjde detlänge innan Världssamfundet med EG i spetsenerkände och . Man ville inteerkänna detta . Erkännandet kom efterkrigets början i och i praktiken ocksåefter krigets början i . Det fördes då endebatt där man sade att detta sena erkännandemöjligtvis hade underlättat angreppen, därför attSlovenien och då inte var erkändainternationella stater. Det hade möjligtvisunderlättat för den serbiska arméns och övrigagruppers angrepp. Därför sade man sig att det -- närBosnien-Hercegovina utropade sin självständighetefter en folkomröstning, efter det attBadinterkommissionen, om ni minns, hadeundersökt minoritetsrättigheterna -- kanske voreklokt att snabbt göra ett erkännande. Det skullemöjligtvis försvåra ett angreppskrig, därför att detdå handlade om en internationellt erkänd stat. Nublev det inte så. Det kan här finnas anledning tilleftertanke och funderingar om huruvida det varklokt att göra detta snabba erkännande. Det gav juinte den effekt som vi kanske hade hoppats. Jagtror att det vore fel att nu i backspegeln retuscherahistorien. Varje åtgärd skall ändå bedömas efterden klokskap och den erfarenhet man har i detögonblicket. Som sagt, vi var faktiskt från svenskthåll ense om att det i det läget var klokt att göradetta erkännande. Det må vara hänt att det kanskevar oklokt, men vi gjorde i alla fall då en samfälldbedömning.En annan fråga som jag tycker har varit viktig ärEG:s insatser. EG har faktiskt betytt en hel del förhanteringen av den här krisen, trots att EGegentligen inte har några vidare befogenheter pådet utrikes- och säkerhetspolitiska området. Debefogenheter EG skall få kommer ju först isamband med Maastrichtöverenskommelsen. Sombekant är den ännu inte ratificerad i allamedlemsländer. Men vad EG framför allt gjorde --det tycker jag att vi skall komma ihåg när vi ihistoriens ljus blickar tillbaka -- var att få Europaatt tala med en röst. Vi kan minnas de gamla dåligavanorna i med stormakter som spelar påolika delar.