prot · GG0958 · 1993-02-09 00:00:00 — Därmedär inte sagt att alla de förslag som det i så fallkommer att beslutas om kan träda i kraft redanunder 1994. Jag tycker dock att det avgörande är attbeslutet kan tas redan nästa år.Jag är övertygad om att en del av de problem somCarl-Johan tar upp också kommer att kunnafå en tillfredsställande lösning.Anf. 78 ():Herr talman! Det låter ju bra att ett beslut skallkunna fattas , men det som initieratmin fråga är ett akut ärende, där en värnpliktig somhar gjort sin första tjänstgöring och enrepetitionsövning kommit på att han vill havapenfri tjänst i stället. Då gäller regeln att hanförst skall ha en kort utbildning, somförsvarsministern sade.Jag kan inte förstå att någon kan tycka att det ärrimligt att denna person, som behövs för sin civilauppgift även i totalförsvaret, skall behöva genomgåen ny utbildning och att han, när han inte kan göradet på grund av sin civila uppgift, skall sättas ifängelse.Jag tycker att man i en sådan här debatt ändå kundesäga något som gör att vi känner att det finns en vägut ur detta. Kan man inte från denna talarstol föraett principiellt resonemang med utgångspunkt idetta fall, men utan att uttala sig om just det? Bordedet inte i detta läge finnas möjlighet att ta hänsyntill faktum och inte ensidigt se på att denvärnpliktige inte har genomgått en utbildning fördenna civila tjänst?Anf. 79 Försvarsminister ():Herr talman! Om jag gav mig in på att diskutera detkonkreta fallet, skulle talmannen i all sin stränghetlåta klubban falla. Vi har inte rätt att diskuteraenskilda fall i kammaren. Jag kan bara upprepa attjag självfallet anser att man skall tillämpa suntförnuft i denna handläggning.Carl-Johan , som har suttit iförsvarsutskottet, vet mycket väl att det finns enspeciell ordning för hur man överklagar beslut i dehär sammanhangen. Den innebär bl.a. att man intekan överklaga vissa typer av beslut rörandevärnpliktsfrågor till regeringen. Vi är icke sistainstans, och därför har jag inte möjlighet att gripain i något enskilt fall.Anf. 80 ():Herr talman! Jag anser att det är solklart att detfinns en stor överensstämmelse mellan det somförsvarsministern anser i denna fråga och vad denallmänna opinionen i tycker, nämligen attdet här är ett orimligt hanterat ärende.För att formulera mitt sista inlägg återigen som enfråga vill jag säga till försvarsministern: önska att det blev sådana reglerför den principiella hanteringen av ett sådant härärende att en sådan här hantering inte skullebehöva inträffa ?Anf. 81 Försvarsminister ():Herr talman! Jag hoppas att de regler som vi får pådet här området blir kloka, förnuftiga och smidiga.Huruvida de möter de krav som kan jag inte uttala mig om, men självfallethoppas jag att det skall bli en smidig tillämpning ifortsättningen.Överläggningen var härmed avslutad.21 § Svar på fråga 1992/93:360 om vapenexporttill EstlandAnf. 82 Försvarsminister ():Herr talman! har frågat mig om jag ärberedd att medverka till att försvar snabbtkan förstärkas.Jag vill inledningsvis framhålla att sedan år1991 på olika sätt stött , ochLitauens suveränitet.Frågan om svensk Baltikumpolitik har främstutrikespolitiska dimensioner. Jag vill hänvisa till attSverige genom sitt ordförandeskap i ESK aktivtverkar för stabilitet och ett värnande av de baltiskastaternas suveränitet.Låt mig även konstatera, att under detgångna året i olika sammanhang lämnat bistånd tilldet estniska folket. Bl.a. har 2 000 vinteruniformeröverlämnats till den estniska försvarsmakten.Vidare har ett kustbevakningsfartyg överlämnats.I samråd med de tre baltiska staterna harprioriterats stöd till deras polis, tull ochgränsövervakningsverksamhet. Dessutom harpåbörjats stöd till kompetensuppbyggnad inom detsäkerhetspolitiska området.Frågan om svensk krigsmaterielexport avgörs ienlighet med de riktlinjer som nyligenhar fastställt. Därvid sker alltid samråd med denparlamentariskt sammansatta rådgivande nämndeni krigsmaterielexportfrågor. Det gäller naturligtvisäven då frågor uppkommer om export till debaltiska staterna.Anf. 83 ():Herr talman! Jag tackar försvarsministern för detsnabba svaret på min fråga. Jag delar självfalletuppfattningen att har lämnat och lämnarbra hjälp och goda bidrag till , ochLitauen, så att de när de nu har blivit självständigastater kan utvecklas till stabila demokratier.Men min fråga avsåg skyddet av derassamhällsstruktur, som ännu så länge inte hunnit bliså stabil. Den kan rent av hotas av beväpnadeterroristskaror som avfallit från , somförsvarsministerns kollega i enligt entidningsartikel sagt. Dessa skaror vill Estlandförsvara sig mot, men uppenbarligen fårestländarna ännu så länge inte göra det medsvenska vapen utan hänvisas till att göra det medvapen köpta t.ex. från . Tyckerförsvarsministern att det är bättre ur ochvår synvinkel?Anf. 84 Försvarsminister ():Herr talman! Jag tycker att ett viktigt kriterium förhjälp till , och påförsvarsområdet, särskilt vad avser vapenexport, äratt de ryska trupperna skall ha lämnat dessa länder.Det ligger väl i linje med de principer som gäller förvapenexport och är i enlighet med vad riksdagenhar fastslagit.Min förhoppning är att vi skallkunna uppnå en situation där , ochLitauen i dessa avseenden jämställs med de övriganordiska länderna, där vi ju i praktiken har mycketsmå restriktioner för försäljning avförsvarsmateriel. Vi är emellertid inte där . Vikan bara hoppas att denna utveckling går så snabbtsom möjligt.Får jag dock säga att vi ju från svensk sida, bl.a.under innevarande år, har orienterat t.ex. estniskaofficerare under en flerveckorskurs om hur svensktförsvar är uppbyggt, och vi försöker på olika sätthjälpa till så att man får en kompetens för att byggaupp en egen försvarsmakt.Anf. 85 ():Herr talman! säger försvarsministern att frågankommer i ett annat läge när det ryska trupperna harlämnat . Hur menar försvarsministern attden ryska reträtten skulle försenas, om dettaembryo till en armé som har,representerande 1 1/2 miljon människor, fingetillgång till lättare handeldvapen? De ryskasoldaterna representerar en nation med 100 gångerså många invånare.Anf. 86 Försvarsminister ():Herr talman! Jag tror naturligtvis inte i likhet medLars att det skulle påverka takten itillbakadragandet av de ryska trupperna, menprinciperna för den vapenexportlagstiftning som vihar och som har antagits av är juatt vi inte skall sälja till länder inom vars områdedet finns främmande trupp. Vi har ingaspecialbestämmelser för Baltikum.Jag tror att både och hela svenskafolket är inriktade på att vi så snart som möjligtskall kunna få vad jag betraktar som normalamöjligheter i detta avseende. Med normalamöjligheter menar jag att , ochLitauen måste positivt och frivilligt infogas i dennordiska gemenskap som vi har och där de enligtmin bestämda uppfattning är varmt välkomna. Dåkommer också dessa frågor att lösa sig. Jag kanförsäkra att vi gör vad vi kan för attpåverka trupptillbakadragandet.Anf. 87 ():Herr talman! Det är jag alldeles övertygad om.Ytterst är naturligtvis stabila demokratiska baltiskastater också ett svenskt säkerhetspolitiskt intresse.Detta med att vi har överlämnat uniformer ochmusikinstrument tyder väl ändå på att vi är redo attgå vidare här, för det kan väl inte ha varitförsvarsministerns mening att vi skulle så att sägagöra halt med uniformerna ochmusikinstrumenten.I och för sig är långt ifrån ett operettland,där man kan spela sig fram och bära svenskauniformer. Demokratin där behöver också ett merahandfast försvar.Anf. 88 Försvarsminister ():Herr talman! Jag kan informera om attjag har tagit initiativ till att frågan om olika formerav stöd på det här området från de nordiskaländerna skall tas upp vid det nordiskaförsvarsministermöte som äger rum den 3--iKarlskrona.Jag tycker att det är viktigt att de nordiska ländernahar en gemensam linje när det gäller t.ex. fråganom vapenexport till men också, herrtalman, när det gäller andra sätt att stödja Baltikumpå det område som vi nu diskuterar. Jag hoppas attvi relativt snart skall kunna komma fram till engemensam nordisk handlingslinje i detta avseende.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslöt på förslag av förste vicetalmannen att ajournera förhandlingarna tillkl. 18.00.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 18.00.22 § Svar på fråga 1992/93:327 om tidpunktenför ett förslag om vårdnadsbidragAnf. 89 Socialminister ():Herr talman! har frågat mig omregeringen förbereder ett förslag omvårdnadsbidrag under våren.Regeringen har i budgetpropositionen aviserat attett förslag till vårdnadsbidrag -- lika för alla barnmellan ett och -- kommer att läggas fram närde ekonomiska förutsättningarna så medger.Det är inte möjligt att precisera tidpunkten förnär ett sådant förslag kan läggas fram.Anf. 90 ():Herr talman! Jag vill tacka för svaret, men det ärlitet svävande.Anledningen till min fråga är tidningsuppgifter omatt med bestämdhet hävdar att hantror att det kommer ett förslag om vårdnadsbidragunder våren. Han säger sig inte ha stött på någotmostånd i regeringen mot en finansiering viaförsämrat bidrag till kommunerna förbarnomsorgen och föräldraförsäkringen. Det här ärlitet förvånande, eftersom detta inte finns med ipropositionsförteckningen.Jag vet inte om jag skall tolka svaret så, att arbetepågår i enligt den modell somAlf uppgivit i tidningen , eller omjag skall tolka det så, att frågan har uppskjutits påobestämd tid. Det vore bra om det gick att få ettlitet klarare besked från på denpunkten. Detta är av intresse i och med attekonomin är som den är. Om det fanns ettekonomiskt utrymme för reformen, så vore det ensak. Men som det nu ser ut, och såvitt jag kan se,finns det två vägar att finansiera reformen. Den enavägen är att genomföra en skattehöjning. Såvitt jagförstår är klart emot en sådan lösning.Den andra vägen är att genomföra besparingar iandra verksamheter.Mot den bakgrunden är det kanske de vägar somAlf har nämnt som är öppna -- vad vetjag? Det här aktuella alternativet skulle ju innebäraytterligare försämrade villkor för alla föräldrar somvill kombinera föräldraskapet med förvärvsarbeteoch som kräver en väl fungerande barnomsorgliksom den trygghet som ligger i att de vet att deekonomiska frågorna är lösta som dehar tillsammans med barnen. Därför tycker jag attdet i den här frågan, som oroar många människoroch även många anställda i kommunerna, skullebehövas ett litet tydligare svar. Ett sådant hoppasjag att jag skall få. Pågår alltså nämnda arbete?Anf. 91 Socialminister ():Herr talman! Nej, det pågår intenågot arbete med detta. Definansieringsmöjligheter som är inte aktuella. Något statsbidrag tillbarnomsorgen finns ju inte längre, så det går inteatt sänka detta. Vidare är det inte aktuellt att sänkadet allmänna kommunala bidraget tillkommunerna, och någon försämring avföräldrapenningen är heller inte aktuell.Jag har inte tagit del av vad har sagt itidningen . Men min vapenbroder och kärekollega är en boren optimist. Jaghoppas naturligtvis att han får rätt. Jag kan dockinte ge ett tydligare besked på den här punkten änvad jag har gett. Det går alltså inte att fördagen precisera tidpunkten för när det kan bliaktuellt med ett sådant här förslag.Anf. 92 ():Herr talman! Ja, det är uppmuntrande besked somges! Det borde ju pågå ett arbete iSocialdepartementet, och alltså kanske inte i UD iförsta hand, om ett förslag om vårdnadsbidrag voreatt vänta.Jag ber att ta upp frågan iregeringen, och kanske framför allt med AlfSvensson, och klargöra hur viktigt det är medentydiga signaler från regeringen. Det kan ju integå till så, att man går ut med besked i massmediasom ger en tvetydig bild av vad regeringskansliethåller på med. Får klart för sig att detockså gäller hans roll i regeringen, kanske mycket idet här sammanhanget kan ut. Då skulle manute i kommunerna och även de som är beroende aven väl fungerande föräldraförsäkring slippa oroa sigöver snabba förändringar.Överläggningen var härmed avslutad.23 § Svar på fråga 1992/93:349 om utskrivningav personer som dömts till sluten psykiatriskvårdAnf. 93 Justitieminister ():Herr talman! -- som tydligen ärmera intresserad av att ställa sin fråga än av attlyssna på svaret -- har frågat mig när regeringenskall inse att hela och särskiltpåföljdssystemet måste ses över så att oskyldigamänniskors säkerhet går före vården av mördare.Bakgrunden är ett uppmärksammat fall där enperson dödade en nära anhörig och dömdes tillsluten psykiatrisk vård och där gärningsmannenefter blev utskriven från sjukhuset och försattpå fri fot. Enligt uppgifter i massmedierna fickgärningsmannen dessutom ärva sitt offer.Som borde känna till gäller sedanden nya regler som förhindrararvsrätt i situationer som den beskrivna utom i renaundantagsfall.Frågan om behandlingen av psykiskt stördalagöverträdare är en av de svåraste och mestkontroversiella inom kriminalpolitiken. Problemetbestår framför allt i att försöka finna ett system sompå en och samma gång kan tillgodose kraven pårättvisa, humanitet och samhällsskydd. Efter ettlångvarigt och omfattande utredningsarbete har visedan år 1992 nya och skärpta regler på dettaområde. Villkoren för överlämnande tillrättspsykiatrisk vård har stramats upp samtidigtsom frågor om permission och utskrivning skallprövas av domstol, om det finns risk för återfall iallvarlig brottslighet. Trots att reglerna har varit ikraft endast pågår redan en utvärderinggenom försorg.Som jag sade är problemet med psykisktavvikande lagöverträdare en av de viktigastefrågorna inom kriminalpolitiken. Självfalletkommer jag därför att noga följa de resultat somutvärderingen ger och även i övrigt föreslå deändringar som jag finner befogade.Jag antar att krav på åtgärderfrån regeringen inte bara gäller de psykisktavvikande. svarade jag häri kammaren på en fråga om vilka åtgärder jagtänkte vidta för att bryta brottsutvecklingen. Jagunderströk då att ett av regeringens mål, som ocksåintagits i regeringsförklaringen, är att effektiviserabrottsbekämpningen, särskilt vid vålds- ochnarkotikabrott. Jag redovisade också ett antalförslag för att stärka brottsoffrens ställning. IanWachtmeisters påstående, att samhället belönarbrottslingen och låter straffet drabba offret, saknarenligt min mening grund.Ian efterlyser en översyn avbrottsbalken. Jag vill då påminna om att regeringenredan har lagt fram ett förslag till skärpta regler vidvillkorlig frigivning. Ett annat gäller strängarestraffskalor för en rad brott. pågår flerautredningar som har med brottsbalkenspåföljdsregler att göra. i uppdrag att göra engenomgripande översyn av straffsystemet.Uppdraget skall vara slutfört års utgång.Jag menar således att regeringen på olika sätt redanhar initierat den översyn som nuvill ha.Andre vice talmannen konstaterade attfrågeställaren inte var närvarande i kammaren ochförklarade överläggningen avslutad.24 § Svar på fråga 1992/93:283 om reglerna omhäktning samt Europa- och FN-konventionernaAnf. 94 Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig om jagämnar vidta någon åtgärd för att klargöra om enviss regel om häktning i stridermot den europeiska konventionen om de mänskligarättigheterna eller FN:s konvention ommedborgerliga och politiska rättigheter och, om såär fallet, om jag ämnar vidta någon åtgärd för attundvika att bryter mot konventionerna.Enligt huvudregeln för häktning krävs att någon påsannolika skäl är misstänkt för ett brott av visssvårighetsgrad. Därutöver krävs att någon av tres.k. särskilda häktningsförutsättningar föreligger.Dessa förutsättningar innebär att det skall föreliggarisk för att den misstänkte undandrar sig lagföringeller straff, att han försvårar sakens utredning elleratt han fortsätter sin brottsliga verksamhet.När det gäller de grövsta typerna av brott finns deten särskild häktningsregel. Av denna regel följer attom straffminimum för brottet är fängelse i två årskall häktning ske om det inte är uppenbart attanledning till häktning saknas. Regeln innebär enpresumtion för häktning, vilket leder till att detskall vara uppenbart att ingen av de särskildahäktningsförutsättningarna föreligger för att denmisstänkte skall undgå häktning. Regeln kan blitillämplig exempelvis vid grova våldsbrott ochnarkotikabrott.Både och Europakonventioneninnehåller bestämmelser om häktning. bestämmelse innebär ganska säkertett förbud mot s.k. obligatorisk häktning. ÄvenEuropakonventionens bestämmelse kan eventuellttolkas som ett förbud mot obligatorisk häktning.Med en obligatorisk häktningsregel menas att baramisstanken om ett visst brott räcker för häktning.Ett förbud mot obligatorisk häktning innebär då attdet utöver misstanke om brott måste föreligganågon särskild häktningsanledning, exempelvisflyktfara.Frågan om den särskilda häktningsregeln grovabrott överensstämmer med bestämmelserna i debåda nämnda konventionerna uppmärksammadesav häktningsutredning (SOU 1985:27 s.138 f.f.). Utredningens majoritet ansåg att densärskilda häktningsregeln inte stred motkonventionerna och att regeln därför kundebehållas. Departementschefen liksom nästan allaremissinstanser som uttalade sig i frågan var avsamma uppfattning (prop. 1986/87:112 s. 33 f.),Departementschefen uttalade bl.a. att enpresumtionsregel av svensk modell inte kundelikställas med en regel om obligatorisk häktning.Han anförde att rätten alltid är skyldig att i varjeenskilt fall pröva om förutsättningarna för häktningföreligger och att rätten i de fall det är uppenbartatt det inte finns några särskilda häktningsskäl,t.ex. därför att den misstänkte är svårt sjuk, inteskall besluta om häktning. Ett enigt utskott deladedepartementschefens uppfattning (bet. JuU1987/88:7 s. 28).Enligt min mening finns det åtminstone förnärvarande inte skäl att avvika från bedömningen idetta lagstiftningsärende att den särskildahäktningsregeln för grova brott inte strider motSveriges konventionsåtaganden. Jag är likaangelägen som om att vi skall uppfyllavåra internationella åtaganden, och det är därförviktigt att vi noga följer konventionernastillämpning.Anf. 95 ():Herr talman! Jag ber att få tacka statsrådet försvaret. I om medborgerliga ochpolitiska rättigheter står det i artikel 9, mom. 3: Detskall inte vara allmän regel att personer somavvaktar rättegång hålls i förvar.Den här regeln måste man nog ändå uppfatta somett förbud mot obligatorisk häktning. Statsrådetsäger då att en presumtionsregel av svensk modellinte kan likställas med en regel om obligatoriskhäktning. Om man enbart håller sig tillordalydelsen i paragrafen i , kanman möjligen dra slutsatsen att häktning inte ärobligatorisk. Men läser man motiven tilllagstiftningen får man nog en annan uppfattning,nämligen att häktning är obligatorisk vid grovabrott.I motiven nämns såsom exempel på fall därhäktning kan underlåtas att den misstänkte redanär intagen i kriminalvårdsanstalt eller är mycketallvarligt sjuk. Det är alltså fråga om fall där det ärtämligen betydelselöst om man beslutar omhäktning eller inte.Det är dessutom så att regeln, genom sinuppbyggnad, innebär en omvänd bevisbörda. Detblir alltså den misstänkte som måste görauppenbart att det saknas skäl för häktning. Den härregeln har med andra ord en hel del svagheter. Mankan tycka att den här frågan är ganska teknisk.Skälet till att jag har tagit upp frågan är att jag itidningen läst att Rättssäkerhetsrådetefterlyser ett lämpligt fall att föra vidare somklagomål till för mänskligarättigheter. Jag tycker att vi inte borde invänta eneventuellt fällande dom i en sådan här fråga. Viborde i stället, efter noggranna övervägandennaturligtvis, pröva lagstiftningen för att se om deninte håller -- man kan möjligen ifrågasätta den. Viborde då ta ett eget initiativ, i stället för att inväntaatt någon annan tar initiativ åt oss.Anf. 96 Justitieminister ():Herr talman! Det har vid olika tillfällenförekommit diskussioner, som jag redovisar i mittsvar, där bedömningar har gjorts att vi inte handlari strid med bindande konventioner. Jag har ocksåtagit del av bl.a. docent artikelnär det gäller frågan om obligatorisk häktning ochmänskliga rättigheter. Läsningen är intressant,eftersom han pekar på de möjliga skildatolkningarna, men han tar över huvud taget inteställning åt vare sig det ena eller andra hållet.Eftersom man i , på grundval av en gedigenbedömning, enigt tagit ställning, tycker jag att vårinställning att noga följa utvecklingen, är denriktiga.Anf. 97 ():Herr talman! Det är klart att man kan säga att manskall följa utvecklingen. Det intressanta emellertid,är att efterlyser ett fall. Jagtror inte att skulle efterlysa ettfall om det inte trodde på framgång -- annars skulledet inte vara mödan värt att lägga ned något arbetepå det. Jag tror därför att ärganska säkert på att nå framgång vid drivandet ettsådant här fall.Någonting måste då göras åt det här innan ett fallhittas att driva. Efter det att en sådan här processhar startats är det ingen idé att invänta frågan.Tanken med min fråga är att jag tycker att det voreklokt att fundera över att ändra pårättegångsbalkens regler. De är inte särskilt svåraatt förändra. I alla fall förutsätter jag att det går attkomma till rätta med dem.Överläggningen var härmed avslutad.25 § Svar på fråga 1992/93:339 om reglerna ompassAnf. 98 Justitieminister ():Herr talman! har anfört attstraffångar inte kan ha någon laglig användning avpass och frågat mig vilka ändringar av passreglernajag avser att föreslå.Passlagen innehåller särskildabestämmelser i fråga om den som undergårkriminalvård i anstalt, utom när påföljden ärfängelse på så att villkorlig frigivning intekan komma i fråga. Enligt passlagen får såledespassmyndigheten inte utfärda ett pass till en sådanperson om inte denne har ett särskilt tillstånd tillpass s.k. passtillstånd. Det ärkriminalvårdsmyndigheterna som avgör om dendömde skall få passtillstånd.Bestämmelserna i passlagen innebär att den dömdeskall vägras passtillstånd bl.a. när det skäligen kanantas att han genom att resa utomlands skulle sökaundandra sig fortsatt verkställighet av den ådömdapåföljden (21 § andra stycket passlagen, 1978:302).I förarbetena framförs att det vid mera långvarigafrihetstraff ofta synes vara motiverat att ställa uppett krav på att speciella omständigheter skallföreligga för att den dömde skall få ett passtillstånd(prop. 1977/78:156 s. 54).Bestämmelserna i passlagen skall ses mot bakgrundav att grundlagen tillförsäkrar varje medborgarefrihet att lämna landet.Begränsningar i denna rätt till rörelsefrihet fårenligt grundlagen göras endast för att tillgodose ettändamål som är godtagbart i ett demokratisktsamhälle och får aldrig gå utöver vad som ärnödvändigt med hänsyn till det ändamål som harföranlett begränsningen (se 2 kap. 8 § och 12 §andra stycket regeringsformen).Sammanfattningsvis anser jag att de nuvarandereglerna i passlagen, om de tillämpas korrekt, gertillräckliga möjligheter att hindra att intagna ikriminalvårdsanstalter använder pass på ett sättsom inte är avsett.Anf. 99 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret på minfråga. Jag vill dock inte sticka under stol med att jaginte är riktigt nöjd.Jag tar upp ett par exempel som har varit ganskastötande för allmänheten. Jag nämnde Bergling.Den dömde bedragaren, bankiren ,nämndes också. Hans flykt underlättades mycketgenom att han hade tillgång till ett nytt pass. Detgjorde att han kunde undandra sig fullgörandet avsin straffskyldighet.Jag nämnde också i min fråga de här tiotusenpassen som försvinner i . Det är juuppenbart, efter vad som sagts i TV -- jaghar också blivit uppringd av en polisman somhandlagt passfrågor, som har bekräftat att så ärfallet -- att en person kan dyka upp fem sex sjugånger och påstå att han tappat passet. lämnar man då ut ett nytt pass,eftersom man inte har rätt att vägra.Jag kan mycket väl hålla med om det som står här,nämligen att det skall tillförsäkras varjemedborgare frihet att lämna landet. Men det kaninte vara fritt att hur som helst plocka ut ett pass föratt sedan sälja det. Det är inte svårt att se hur dehär passen dyker upp i och hurde används i samband med flyktingsmuggling.Enligt de siffror som jag har tagit del av rör det sigom ca 10 000 pass, dvs.