prot · GH0923 · 1993-11-12 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1993/94:23Fredagen den 12 novemberKl. 9.00--10.541 § Svar på interpellation 1993/94:38 och fråga1993/94:90 om yttrandefriheten och SalmanRushdieAnf. 1 Utrikesminister ():Herr talman! har i en interpellationställt ett antal frågor till statsminister omSverige, yttrandefriheten och har överlämnats till mig. BertilMåbrink har frågat mig om regeringen avser att tainitiativ till någon form av bojkott mot . Jagavser besvara interpellationen och frågan i ettsammanhang.Den har skarptmarkerat mot dödshotet mot författaren . framfördes till Iransambassadör att det iranska hotet är absolutoacceptabelt, oförenligt med internationell rätt ochmot alla principer om religions-, åsikts- ochyttrandefrihet. Denna inställning har därefterupprepats vid ett flertal bilaterala samtal medföreträdare för . Vice statsministerBengt utdelande av Tucholskyprisettill är ett annatexempel på vårt stöd till , liksomandra författares, grundläggande mänskliga friochrättigheter. därefter, ,uppkallades ambassadör till UD, somframförde den oro över den dåförnyade dödsdomen. Detta agerande var resultatav en gemensam nordisk aktion, beslutad vidutrikesministermötet i . var ocksåmedförslagsställare till en resolution som uttrycktedjup oro över Rushdiefallet i FN:s kommission förde mänskliga rättigheterna våren 1993.För sedan fann skäl att kallaupp ambassadör i till norska UD. Avsamma skäl fann också den svenska regeringenanledning att till ambassadöri upprepa att uppmaningen till mord ärhelt oacceptabel och innebär ett hot motsäkerheten för medborgare i alla länder. Denstrider också mot internationell rätt liksomreligions-, åsikts- och yttrandefriheten. En religiösmotivering kan aldrig tillåtas att rättfärdiga endödsdom. Regeringen uppmanade den iranskaregeringen att ta avstånd från dödsdomen och frånutfästelsen om en penningbelöning till den somverkställer domen.Herr talman! Regeringen kommer att fortsätta attuttrycka stöd för uppfattningen att SalmanRushdie, och varje författare och publicist,omfattas av de grundläggande mänskliga fri- ochrättigheterna. Regeringen ser mycket allvarligt pådet hot mot också svenska medborgare som dens.k. fatwan innebär, och kommer också ifortsättningen att påtala detta för ,såväl i bilaterala som i multilaterala sammanhang.Tillsammans med andra länder hoppas regeringenkunna övertyga att den hittillsvarande iranskainställningen i Rushdiefallet är emot egnapolitiska och ekonomiska intressen.Regeringen planerar inte några initiativ tillsanktioner mot . För att sanktioner skall haavsedd verkan krävs ett brett internationellt stöd.Förutsättningarna för ett sådant stöd saknas, enligtregeringens bedömning. Som jag den 18 februariförra året framförde i kammaren, har vi vid sidanav arbetet i FN kunnat föra en kritisk dialog medIran, bl.a. för att främja de mänskligarättigheterna. Vår kompromisslösa hållning vadavser dessa rättigheter är otvetydig, vilketsjälvfallet kommit till uttryck även i Rushdiefallet.Genom bl.a. sin oacceptabla inställning iRushdiefallet har även ställt sig vid sidan avmycket av det internationella samarbete somekonomiskt och politiskt skulle gagna . Ettuppriktigt menat avståndstagande till den s.k.fatwan från skulle ha enpositiv effekt på strävan att komma till rätta med deekonomiska besvärligheter som landet befinner sigi, en strävan som trots allt tycks finnas hos delarinom det iranska samhället.Herr talman! Det bör ha framgått av vad jag harsagt inledningsvis, att alltsedan den s.k.fatwan uttalades tillmätt SalmanRushdie-fallet stor principiell och humanitärbetydelse, och fortsätter att göra det. Tyvärrföranleder Rushdiefallets fortsatta aktualitet storbesvikelse över att inte på allvar tycks vilja gåin i den mer konstruktiva diskussion med deeuropeiska länderna som man från sidauttryckt intresse för. kommer i samverkanmed övriga nordiska länder och i FN att fortsättaverka för att den iranska regeringen tar avståndfrån dödsdomen mot ett exempel på nordisk samverkan i dettasammanhang vill jag avslutningsvis peka på detuttalande som de nordiska utrikesministrarnagjorde i . I dettauttalande uttrycker vi stark oro över dödsdomenmot liksom över att den utfästa belöningenför ett sådant dåd kvarstår. Vi tar också avståndfrån de hot och allvarliga våldshandlingar somförfattarens översättare och förläggare utsatts för,och uppmanar med skärpa den iranska regeringenatt otvetydigt ta avstånd från dödsdomen och deprispengar som har utlovats.Anf. 2 ():Herr talman! Jag ber att få tacka för svaret, fruutrikesminister. Sent om sider har vi fått ett merasamlat offentligt ställningstagande från regeringeni denna principiellt mycket viktiga fråga omyttrandefrihet och människors rätt att säga ochskriva det som de tänker.Jag har framställt min interpellation mot bakgrundav att tystnaden har varit ganska bedövande frånregeringens statsråd. Jag har inte hörtstatsministern uttala sig i denna fråga. Jag har intehört utrikesministern säga något offentligt tidigare.Inte heller har jag hört , som säger sigvara ansvarig för mänskliga rättigheter iregeringen, säga något. Och jag har inte hörtkulturministern säga någonting offentligt ochtydligt i fallet , som har varit aktuellt iflera år.Jag fick ett ganska långt svar av utrikesministern.Men om det har skett någonting, är det andra somhar tagit initiativ, som sedan har följt upppå olika sätt. Det har alltså inte gjorts något aktivtställningstagande, utan det har varit fråga om ettreaktivt ställningstagande, som jag ser det. Om dethar skett någonting på svensk nivå, som en följd avatt man har reagerat på vad andra först har gjort,har det sällan skett någonting med full kraft. Manhar kallat upp en diplomatisk representant för Irantill UD, men då har det inte varit utrikesministernsjälv som har sagt det som skall sägas -- det framgårav svaret -- till skillnad från hur det har gått till it.ex. Norge.Det är därför bra att vi har fått en mer samladredovisning. Man vet nu var står. Men dethittillsvarande agerandet i denna principielltmycket viktiga fråga, som går långt utöverpersonen , har saknats, och det varanledningen till att jag framställde mininterpellation.Herr talman! Jag framställde min interpellation tillstatsministern. Vid öppnande stod hanhär i talarstolen och angav som en av de förstapunkterna i regeringsförklaringen, att rösti världen är en klar stämma för mänskligarättigheter. Eftersom han i denna viktiga fråga intehade uttalat sig, ville jag att han skulle svara påmina frågor. Jag ville att statsministern skulle svaraockså därför att det har förekommit -- kanskeogrundade -- insinuationer i dagspressen om att hanav affärsmässiga skäl och med hänsyn till Iranbackat från att själv här göra ett klarareställningstagande. Detta hade statsministern nukunnat bemöta.Jag har i alla fall fått det här svaret. Det bör nuframgå klart var står, och det är bra.Det finns också ett annat skäl till att ta upp dennafråga, fru utrikesminister. Man kan lätt fåföreställningen att det här rör sig om ett slagskollektiv dom från islamiska krafters sida mot enoliktänkande. Men det är viktigt att framhålla -- jagtror nog att utrikesministern är ense med mig -- attdet här rör sig om en liten, fundamentalistisk del avdenna stora, viktiga kultur och civilisation somislam utgör, som beter sig på detta sätt.Jag tycker att vi kan glädja oss åt att det i dagarnahar getts ut en tjock bok, där 300 framträdandearabiska och muslimska intellektuella författare,kulturarbetare etc. ställer sig på när det gäller hans rätt till yttrandefrihet.Många av dem säger: Jag ställer upp på din sida, föratt du skall få säga någonting som jag egentligeninte delar din uppfattning om.Men det är yttrandefriheten, vilken ända sedanupplysningstiden har varit så viktig förcivilisationen i världen, som står på spel.Jag vill avslutningsvis rikta en fråga tillutrikesministern: vi i fortsättningen räkna medatt regeringen genom sina statsråd, inte baratjänstemän, är beredd att fortsatt driva frågan omSalman rätt att fritt framföra sina åsikterutan att drabbas av dödshot och utan att behövaleva under sådana fruktansvärda personligaförhållanden? Det gäller ju så mycket mer änhonom själv.Anf. 3 ():Herr talman! Jag tackar för svaret frånutrikesministern.Dödsdomen mot är det ytterstatecknet på den iranska regimens totala avsaknad avrespekt för demokratiska värden och internationellrätt. Dödsdomen visar också att regimen i Teheraninte nöjer sig med att förvägra medborgare inomlandets gränser allt vad mänskliga rättigheterinnebär, utan söker med våld förvägra ävenregimkritiker utanför landet att använda sinyttrandefrihet. Det är väl känt att den iranskasäkerhetspolisen och terrorister lejda av deniranska regimen jagar regimkritiker världen överoch utför mord och terrordåd för att tysta dessa.Detta påpekades med eftertryck av bl.a. SalmanRushdie själv häromdagen.Den yttersta konsekvensen av denna terrorpolitikär just dödsdomen mot och den snart femårigajakten på , vari attentatet mot WilliamNygaard troligen ingår.Den diplomatiska agerande,som utrikesministern nämner i sitt svar, dels vadavser stöd till och dels vad avserprotester mot den iranska regimen, är bra men intetillräckligt. Jag skulle vilja se mer kraftfullaåtgärder från regeringens sida, åtminstone ettinitiativ till ett vapenembargo.Jag har svårt att se varför världssamfundet skallinföra sanktioner mot på grund av dessvägran att utlämna två misstänkta terrorister, närman inte gör det mot som ännu mer uppenbartligger bakom mycket av den internationellaterrorismen. Det får aldrig vara så, att ekonomiskaintressen skall väga tyngre än försvaret avmänskliga rättigheter, och att stater av denanledningen avstår från att vidta åtgärder mot enstat som grovt kränker de mänskliga rättigheterna.I fallet kan man dock misstänka att det just ärekonomiska intressen som hindrar ett kraftfullareagerande från västvärldens sida inklusive Sverige.Tyskland, och är tre av störstahandelspartner. Alla tre har ironiskt nog varitskådeplatser för attentat med koppling till deniranska regimen. I och har man t.o.m.bedrivit jakt på försvarare av . Ingen avdessa stater har dock infört några bilateralasanktioner eller, såvitt jag vet, agerat för FN-sanktioner mot Iran.Vi vet att ett flertal svenska storföretag för mycketstora summor tillverkar varor för export till . Dessa företag hargivetvis allt intresse i världen av att inga som helstekonomiska sanktioner införs. Dessa företagsintressen får dock aldrig blandas ihop med Sverigesintresse att alltid och överallt agera för försvaret avmänskliga rättigheter. Det är min förhoppning attregeringen inte gör denna sammanblandning.Anf. 4 Utrikesminister ():Herr talman! ställde en fråga till migom regeringen avser att fortsätta agera i SulmanRushdie-fallet. Svaret på den frågan är ja. Det somligger närmast till hands är behandlingen avfrågorna om de mänskliga rättigheterna i tredjeutskottet i FN.Med anledning av inlägg vill jaggärna uttrycka min uppskattning för den markeringsom dåvarande utrikesministern gjorde i februari1989, vilken också har grundlagt den nuvaranderegeringens inställning i Rushdiefallet. Jag menarockså att statsministerns regeringsförklaring ioktober 1991, som innehöll en mycket kraftigmarkering av den nya regeringens starkaengagemang vad gäller mänskliga rättigheter,naturligtvis också omfattade detta fall. Vicestatsministern gjorde i samband med utdelandet avTucholskypriset ett mycket klart offentligtställningstagande i frågan. Jag skulle kunnareturnera fråga om uttalanden avoffentliga ställningstaganden med att notera att jagsjälv inte är riktigt klar över vilka offentligauttalanden som gjordes och framtill regeringsskiftet . Det är också så,som vi är väl medvetna om, att olika händelseraktualiserar frågor. Då måste man med kraft gripatag i dessa.Jag vill understryka att Rushdiefallet var en av defrågor som de nordiska utrikesministrarnadiskuterade i sedan.Därefter gjordes gemensamma markeringar iRushdiefallet, så där fanns en gemensam ochbestämd aktion. Detta har följts upp, när viträffades i . Det innebär att vi på dettasätt har etablerat, om jag så får uttrycka mig, engemensam nordisk front. Det är en styrka att viagerar samnordiskt i denna fråga.Till vill jag egentligen mest upprepaatt jag självfallet delar bestämtuttryckta vilja att vi i kampen för de mänskligarättigheterna står på egna ben, och att vi inte skallinflueras av andra intressen. Däremot, som jagsade i mitt svar, bedömer inte den svenskaregeringen att det finns några förutsättningar förframgång när det gäller internationella sanktioner.Anf. 5 ():Herr talman! Jag är övertygadom att vi har samma grundinställning i den härfrågan. Det som har gett mig anledning attframställa denna interpellation är att jag har varitlitet missnöjd med metoderna, dvs. att man frånregeringens sida inte har utnyttjatregeringsinnehavet på ett bättre sätt genom att medett tydligare och mer personligt engagemang förafram vår ståndpunkt och genom att de berördastatsråden själva -- jag nämnde fyra -- ta initiativ ifrågan.Det är klart att vi alla här har del i att inte ha tagitstarkare ställning. Det gäller även tidigaresocialdemokratiska regeringar. Detta kan jag hållamed om. Men har under fleraår levt under denna dödsdom. Därför är det, julängre tiden går, angeläget att trappa uppaktionerna.Det är bra att regeringen nu agerar utifrån ennordisk gemensam plattform och att man går vidarei FN. Jag är övertygad om att man efter den härdebatten i verkligen kommer attvara på hugget.Man kan också gå vidare mera tydligt, bilateralt,från regeringen själv. Jag skulle vilja citera vadCarlos , mexikanskekollega, säger. Han påminner om att författare,skribenter och intellektuella och i allakulturer har varit utsatta för hot och terror när detgällt att stå för obekväma sanningar eller att förafram egna åsikter. Han erinrar om stalinismen iSovjetuninonen, om McCarthyismen i på1950-talet och inte minst om författarnas situation isin egen kontinent Latinamerika.Han menar att det som är verkligt upprörande ifallet är att denna intolerans somman möter från regimen i , avslöjar vad hankallar för ''kommersiell feghet'' och en alliansmellan denna kommersiella feghet och enfundamentalistisk inställning. Med det menar hanbl.a. förlag som har svårigheter att ge ut hansböcker, men han menar kanske framför allt vissaflygbolag -- och Lufthansa --numera inte tillåter att flyga medderas plan.Eftersom utrikesministern nu sade att regeringen ärberedd att gå vidare skulle jag uppskatta om manockså i sina kontakter med de goda vännerna iLondon och i skulle vilja aktualisera justdenna kommersiella feghet.Anf. 6 ():Herr talman! Jag tycker också att det är bra ochvisar på en styrka att det nu sker ett samnordisktagerande i den här frågan. Det är viktigt, och vadjag förstår har utrikesministern och regeringenockså varit aktiva för att få till stånd detta.Jag har för mig att uttalade sig förnågon vecka sedan och sade att den iranskaregimen är expert på att döda. Jag skulle viljatillägga att den också är ledande bland detortyrländer som finns när det gäller att användaraffinerade tortyrmetoder innan offren dödas.Jag tror att man måste ha klart för sig vad den härregimen står för. Vi har Rushdieaffären somexempel på vilka metoder den kan använda sig avoch på att den inte skyr några som helst medel. Jagciterar vad utrikesministern säger på s. 3 i sitt svar:''Tyvärr föranleder Rushdiefallets fortsattaaktualitet stor besvikelse över att inte på allvartycks vilja gå in i de mer konstruktivadiskussionerna med de europeiska länderna somman från sida uttryckt intresse för.'' Nej, justdet -- jag tror inte att den regimen är mottaglig förnågra konstruktiva diskussioner. Jag är myckettveksam till om det fungerar med protester. Manskall framföra protester, och man skall ta upp sakeni olika samtal med regimen, men min uppfattningär att det inte räcker.I dag finns det inte möjlighet att få stöd försanktioner, och jag förstår att man därför inte kanföra upp frågan på FN:s dagordning. Men Sverigemåste väl ändå i olika sammanhang ta upp den härfrågan i samtal med olika länder och med denordiska länderna. kanske man fåren tillräcklig opinion och majoritet hos FN:smedlemmar, för att kunna föra upp frågan på FN:sdagordning och få till stånd de här sanktionerna.Det är nämligen det enda som biter på den härterroregimen i , eftersom man då förkortar dessexistens. Det är det effektivaste sättet att få bortden här regimen. Jag utgår ifrån attutrikesministern och regeringen för framsanktionsfrågan och försöker skapa opinion, medhjälp av de breda internationella kontakter ni har.Anf. 7 Utrikesminister ():Herr talman! har både endjupt mänsklig dimension och en principiellbetydelse. Jag skulle vilja avsluta den här debattenför egen del med att upprepa den svenskaregeringens uppmaning till den iranska regeringen,att ta avstånd från dödsdomen mot SalmanRushdie.Överläggningen var härmed avslutad.2 § Svar på interpellation 1993/94:33 om våldmot homosexuellaAnf. 8 Justitieminister ():Herr talman! har ställt tre frågor tillmig om våld mot homosexuella. Hon har till enbörjan frågat vilka åtgärder regeringen kommer attvidta för att kartlägga våldet mot homosexuella.Vidare har hon frågat om regeringen i enkommande proposition som skall ge högrestraffvärde för brott med rasistiska inslag kommeratt inkludera även hat mot homosexuella. Hon harslutligen frågat om regeringen kommer att tainitiativ till att hetsförbudet i ochtryckfrihetsförordningen utvidgas till att ocksåomfatta hets mot homosexuella.Jag tar först upp fråga omregeringens kommande proposition om åtgärdermot rasistisk och liknande brottslighet.Regeringen kommer att lämna över en propositioni de aktuella frågorna till inom någonvecka. I propositionen kommer att lämnas förslagsom syftar till att motverka brottslighet medrasistiska eller liknande motiv. I den remiss somunder har granskats av Lagrådetföreslås således att det i införs ensärskild straffskärpningsgrund för sådana fall därett motiv för brottet varit att kränka någon pågrund av ras, hudfärg, nationellt eller etnisktursprung, trosbekännelse eller någon annanliknande omständighet. Lagrådet har lämnatförslaget utan erinran.Bakgrunden till regeringens förslag är att en radhändelser visar att gärningar medrasistiska eller liknande motiv utgör ett allvarligthot mot den rättstrygghet som alla i vårt samhällehar rätt till, oavsett bakgrund eller ursprung.Genom straffskärpningsgrunden får invandrare ochandra ett förstärkt skydd mot denna brottslighet.Förslaget är alltså ett led i regeringens strävan attminska brottsligheten och att öka människorstrygghet mot att utsättas för brott.Skyddet enligt straffskärpningsgrunden bör enligtregeringens förslag knyta an till dediskrimineringsgrunder som anges i bestämmelsenom hets mot folkgrupp (16 kap. 8 § ).Straffskärpningsgrunden bör alltså gälla fall då ettmotiv för brottet varit att kränka någon på grund avras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung ellertrosbekännelse. Regeringen avser emellertid attskyddet skall sträcka sig längre och också omfattadiskriminerande motiv av jämförligt slag. Ilagrådsremissen har uttryckligen angetts attstraffskärpningsgrunden skall kunna tillämpas i falldå ett motiv för brottet varit att kränka någon pågrund av dennes sexuella läggning.Regeringens förslag innebär alltså ett förstärktstraffrättsligt skydd för personer som tillhör utsattagrupper, exempelvis homosexuella, mot att bliutsatta för brott just för att han eller hon tillhör ensådan grupp.Jag går över till fråga om enkartläggning av våldet mot homosexuella.Eva har i sin interpellation redogjort förett antal våldsdåd som riktat sig mot homosexuella.Sådana redogörelser har också presenterats i andrasammanhang. Jag fick en noggranngenomgång av våldet mot homosexuella närföreträdare för uppvaktade mig i dessa frågor.Regeringen har också gett iuppdrag att följa utvecklingen av de homosexuellassituation och att överväga i vilka formerdiskriminering av homosexuella kan motverkas.Folkhälsoinstitutet skall återkommande lämnaregeringen rapporter på detta område.Mot denna bakgrund anser jag att det intefinns anledning att initiera en kartläggning avvåldet mot homosexuella. Det kan förutsättas attFolkhälsoinstitutet bevakar behovet av sådanastudier. Jag vill här upprepa att regeringen avser attgå längre än att bara kartlägga våldet mothomosexuella. Som jag nämnt kommernämligen regeringen att föreslå åtgärder för attmotverka bl.a. våldsbrott som begås meddiskriminerande motiv.Vad slutligen gäller bestämmelsen i brottsbalkenom hets mot folkgrupp måste man ha klart för sigatt denna inte skyddar enskilda individer utan avserkollektivt bestämda grupper. Någon målsägandefinns alltså inte vid detta brott. Den brottsligagärningen består i att någon i uttalande eller annatmeddelande som sprids hotar eller uttryckermissaktning för folkgrupp eller annan sådan gruppav personer med anspelning på ras, hudfärg,nationellt eller etniskt ursprung ellertrosbekännelse. Homosexuella som grupp omfattasinte av bestämmelsen om hets mot folkgrupp.Straffbestämmelsen gäller nämligen bara då ettangrepp riktas mot en grupp av personer som är avt.ex. en viss ras eller som är av olika raser,hudfärger, nationella eller etniska ursprung ellerreligioner, exempelvis invandrare i allmänhet.En motsvarande bestämmelse om hets motfolkgrupp finns i tryckfrihetsförordningen (7 kap.4 § 11). Gärningen är således straffbelagd även närden begås i tryckt skrift. Nämnas bör att det iyttrandefrihetsgrundlagen tagits in en bestämmelseom att gärningar som anges som tryckfrihetsbrott itryckfrihetsförordningen skall anses somyttrandefrihetsbrott om de begås i andramassmedier än tryckta skrifter (5 kap 1 §).En ändring av bestämmelsen om hets motfolkgrupp förutsätter ändring i grundlag för attbestämmelsen skall vara tillämplig även påyttranden i medier och får alltså återverkningar närdet gäller både tryckfriheten och yttrandefriheten.Vad det här gäller är att finna den rätta avvägningenmellan yttrandefrihetsintresset och skilda gruppersbehov av skydd mot nedsättande omdömen ellerkritik. Mot bakgrund av vikten av vidaste möjligayttrandefrihet anser jag att det saknas anledning attutvidga förbudet mot hets mot folkgrupp till attomfatta även homosexuella. Jag är alltså inteberedd att ta initiativ till en sådan utvidgning. Manskall dock inte överdriva betydelsen härav. I principär nämligen varje form av diskriminerande angrepppå enskilda homosexuella redan i dagkriminaliserat, och skyddet förstärks nu ytterligare.Jag vill slutligen understryka att det främsta vapnetmot alla former av diskriminering är den fria debattsom förs i ett öppet samhälle.Anf. 9 ():Herr talman! Jag vill först tacka justitieministernför svaret på interpellationen.Det är viktigt att den här debatten förs i riksdagen.Det är också viktigt att den här debatten om våldmot homosexuella förs brett ute i samhället, imassmedier och bland enskilda.Bakgrunden till min interpellation är att det,beklagligtvis, faktiskt förekommer organiserat våldriktat mot homosexuella som grupp. Jag har i mininterpellation nämnt några exempel på detta våld.Det gäller t.ex. överfall mot ochenskilda medlemmar i . Det gäller en bombmot de homosexuellas lokaler här i . Detgäller t.o.m. mord på homosexuella män -- mordsom helt klart har begåtts utifrån den klart uttaladeuppfattningen att det här skall riktas mothomosexuella personer.Jag menar alltså att detta är ett problem som hartilltagit i allvar i vårt land och att det finns allanledning att vi alla engagerar oss i detta.Jag vill också, när nu den här debatten förs iriksdagen, beklaga att den person som jag gärnahade sett delta i den här debatten tyvärr inte längrefinns bland oss. Jag avser då -- enperson som hade mycket ingående kunskaper i dethär ämnet och som, det är jag övertygad om, skulleha kunnat tillföra debatten ytterligare djup ochbredd. Beklagligtvis finns alltså intehär.