prot · GG09114 · 1993-05-24 00:00:00 — Det är farligt och skulle ledatill en sämre situation.Vi måste också stärka kapitalbasen -- detta ställdeAgne också en fråga om. Det är just vadvi gör. Hela bankstödsarbetet syftar till att se till attinte urholka kapitalbasen i bankerna så att de intefungerar i sin kreditförsörjningsroll.Jag tror också att jag med säkerhet kan säga att detfinns kreditkapacitet i det svenskabankväsendet. De farhågor som man skulle kunnahysa är väl att man vid en snabb vändning uppåt iekonomin inte skulle hinna med. Det gäller ocksådå att kunna hantera situationen.I denna litet rapsodiska redovisning ligger också enbeskrivning av grundelementen i en strategi för atthantera bankstödet och bankverksamheten som ettled i kreditförsörjningsproblematiken.Avslutningsvis: Jag tror inte att det egentligenbehövs en speciell utredning för att visaskillnaderna mellan storstadsregionerna ochglesbygd/landsbygd. Jag tror att vi kan vara ganskaövertygade om att det har varit mindre förluster pålandsbygden. Det som inträffade vid TomelillaSparbank var betingat av utlåning istorstadsområdena. Så jag tror att det är så. Vi kangärna titta ytterligare på det, men jag tror inte attdet ger så mycket mer än så. Däremot är detintressant regionalt, därför att det kan finnas vissaspeciella element, exempelvis i västra regionen,som jag har haft anledning att ta upp tidigare.Allra sist: Kreditgarantierna skall vara likadanaoch på samma villkor för glesbygden som förstorstadsområdena.Anf. 123 ():Herr talman! Jag har blivit litet störd av det obehagsom regeringen känner över att staten ärbankägare. Man betonar konkurrensneutralitetenså starkt att det verkar som om man inte ville arbetaoffensivt med de statligt ägda bankerna, öka derasmarknadsandelar och öka deras kreditgivning. Jagtycker att det är fel. Jag tycker givetvis att det krävsett aktivt ägande från statens sida med tanke på denallmänna situationen inom kreditväsendet ochockså med tanke på att statliga företag skall skötasbra och förvaltas på ett sätt som kommer ägarna tillgodo.Det innebär givetvis inte att man skall gå in medpekpinnar och detaljstyra från regeringens sidaNordbanken, eller vad det nu kan bliför banker som staten kommer att äga. Som ägareoch som ägarrepresentant måste man ha en viljaoch ett långsiktigt mål utöver det abstrakta attbankerna skall skötas bra och att man skall frigörasig från ägarrollen så snart som möjligt.Anf. 124 ():Herr talman! Vi kan vara överens om att statenskall avveckla sitt bankägande så fort som möjligt,om orsakerna till bankkrisen och om att degenerella allmänpolitiska åtgärderna är mycketviktiga när det gäller att komma till rätta medproblemet.Vad jag ville belysa med min interpellation var attdet också finns en regionalpolitisk del i detta somär utomordentligt viktig. På den punkten förstår jaginte skatteministerns resonemang, att man skallfortsätta att ge krediter utan att ta hänsyn till varriskerna har varit störst eller var man har gjort destörsta förlusterna. Det är väl ändå rimligt att mandär man har gjort de största förlusterna är merförsiktig med att ge krediter, för att man inte skallgå på ytterligare förluster, och är mer generös isådana områden där man inte gjort någraförluster. Men det är precis tvärtom i det systemsom vi har . Det gör att glesbygden drabbasoförskyllt hårt i detta fall.Skatteministern säger vidare att han är övertygadom att man ger krediter till alla sunda projekt. Jagnoterade att skatteministern också sade att hangärna vill veta mera om dessa. Jag kan ge ett typisktexempel från . Där skallAnkarströms gamla ålderdomshem byggas om tillservicebostäder för äldre. Det är en privat byggaresom på orten har köpt fastigheten och vill göradetta jobb. De äldre vill att ålderdomshemmet skallbyggas om, för de vill inte flytta till centralorten.Kommunen vill det, vill det, ortsbornavill det, men bankerna säger blankt nej. Det finnslånga köer till det ålderdomshem som finns vilkaskulle kunna kapas. Bankerna låter inte ensbyggaren ta upp papperen, därför att de inte ärintresserade av kreditgivningen. Bygget skullerädda sysselsättningen. Inga kreditförluster hartidigare varit synliga i dessa banker.Följden blir nu att de äldre nu blir utan bostad ellertvingas flytta till centralorten, åtta man blir utanjobb och kommunen får ökade kostnaderför äldrevården. Är det rimligt? Vad harskatteministern för råd att ge kommunen, de äldreoch många andra som väntar på krediter men somde inte kan få?Jag kan nämna ett annat exempel frånLinköpingsregionen som jag i min egenskap sombostadsutskottets ordförande fick reda på i . Redan innan man sätter spaden i jordenhar man full täckning för tolv lägenheter i enbostadsrättsförening, men bankerna vägrar att gekrediter. Det kan inte vara rimligt.Anf. 125 (nyd):Herr talman! Jag kommer visserligenin i nästa interpellationsdebatt, men jag känneranledning att hoppa in i denna debatt omkreditförsörjningen. Frågan hamnar så att säga påtvå stolar. Vi har dels en näringsminister, dels enskatteminister som på olika sätt från olikautgångspunkter är engagerade i frågan ombankstödet.För närvarande är bankstödet tänkt att ges i formav skuldgaranti. Staten skall garantera att institutenskall kunna möta sina förpliktelser. Till dess avtalhar förhandlats fram med de enskilda instituten ärdet alltså skuldsidan i balansräkningen som det gesgarantier för, utan ersättning och utan särskildbehovsprövning. Från marknadens synpunkt är deti den uppkomna situationen egentligen klokare attgarantera tillgångssidan.Ett sådant system skulle lösa alla formellakapitaltäckningsproblem. Det skulle vara enkelt attskapa ett system som är konkurrensneutralt, för detär där en svår nöt ligger. Dåliga banker får en högregaranti, bra banker får en lägre garanti eller ingenalls. En tillgångsgaranti däremot skulle gällagenerellt alla banker i systemet. Det skulle integynna en bank med dålig ekonomi på bekostnad aven bank med god ekonomi. För båda banker skullenämligen tillgångsgarantin bli relativt sett likaintressant, därför att bankerna med den lösningenskulle ha chansen att behålla sina inbördespositioner.Vi kan exempelvis tänka oss att av räntor ochamorteringar i en banks låneportfölj garanteras avstaten mot en provision på exempelvis per årmed en option, dvs. en rätt att köpa avbankens aktier vid nyemission. Som alternativ fören bättre bank skulle det räcka med entillgångsgaranti vid exakt samma villkoroch med provision på . Optionen i detta fall --med tillgångsgarantin alltså satt till -- skullevara betydligt lägre, kanske 10 %.Systemet är enkelt och kan i princip sättas i kraftomedelbart. De tankegångar som ligger i begreppetskuldgaranti resp. tillgångsgaranti får ses motbakgrund av att det gäller att snabbt få enfungerande kreditmarknad till stånd.Ett av de svåra problemen med skuldgarantin, somockså har påtalats av en del tidigare talare, är attstaten skulle kunna gå in och påverka spread-räntan. Ministern har entydigt deklarerat inte kan gå in, dirigera och fastställa den typenav marginalränta mellan in- och utlåning, inte ensvid skuldgarantiförhållandet. Medtillgångsgarantin uppkommer inte det problemet,utan bankerna tillåts fungera, god som dålig bank,med motsvarande skillnader i likviditet och annat.Frågan är nu: Har skatteministern i sinadiskussioner över huvud taget kommit in påsynpunkter för och emot tillgångsgaranti som enlösning?Anf. 126 Statsrådet ():Herr talman! Jag börjar med den sista frågan, somegentligen ligger litet utanför interpellationen.Självfallet har vi , då viövertog ansvaret för regeringsmakten och också förfinanssektorns problem, övervägt olika former avlösningar, bl.a. tillgångsgarantier. Vi har dockkommit fram till att den proposition som och som antogs aven överväldigande majoritet, där bl.a. Nydemokrati ingick, var det bästa sättet att hanteradessa frågor. Utgångspunkten är konkurrens,minimerad snedvridning och skydd förskattebetalarna. Tillgångsgaranti är mycket meromfattande och kan därför bli mycket kostsammareför skattebetalarna. Det är inte alls längesedan somvi hörde från talarstolen säga attdetta är en viktig aspekt.I övrigt tänkte jag undvika att gå in just påteknikfrågorna. De kommer under de närmasteveckorna att tas upp i i andrasammanhang.När det gäller det som sade, är detklart att det är obehagligt att behöva gå in och varabankägare. Det hade varit mycket bättre om maninte hade trott på socialismens välsignelser och trottatt staten kan sköta sådant bättre än marknaden.Det är ganska självklart. Men som vihar ägaransvaret skall vi se till att sköta det på ettbra sätt. Jag har t.ex. sett till att departementet ochBankstödsnämnden har representation i bankernasstyrelser för att vi skall ha ett direktinflytande i detavseendet. Det finns också mycket annat som mankan diskutera. Men vi får ju inte i vår ägarroll vidtakortsiktiga åtgärder som stör den långsiktigakreditförsörjningen. Det är jag inte ens beredd attfundera över. Vi skall se till att dessa banker har entillräcklig, men inte alltför god, kapitalbas, så att dekan konkurrera ut andra banker som ärfristående från det statliga stödet. Vi skall ge dessabanker en bra struktur och en bra kompetens.Sedan skall vi via styrelserna hantera det hela.När det gäller den regionalpolitiska debatten,förstår jag den problemställning som AgneHansson tar upp. Men jag har ändå litet svårt attförstå utgångspunkterna. Om man utgår frånkreditförlusterna, är det ganska självklart att enbanktjänsteman som har arbetat på ettregionkontor som har gjort för stora förluster --man vet ju inte om vederbörande finns kvar eller ärutbytt -- är naturligtvis betydligt mer försiktig,eftersom han redan har bränt fingrarna, än denbanktjänsteman som arbetar på ett kontor somunder har skött sin verksamhet. Det bordesnarare finnas en korrelation som säger attkreditgivningen fungerar bättre från kontoretssynpunkt om man har gjort mindre kreditförluster.Det borde vara på det viset. Det finns ju ingensträvan i dagens system att gå åt andra hållet.Jag tror inte heller att menar skall vara mer generös med kreditgivning iglesbygd. Utgångspunkten är att man skall vara likagenerös eller lika hård såväl i storstadsregioner somi glesbygd. Jag delar den uppfattningen helt ochhållet.Agne tog upp två exempel. Det första exemplet handlade om ettservicehus. Antagligen var de som skulle flytta indär beredda att täcka kostnaderna . I det andra exemplet var detfråga om en bostadsrättsförening som varfulltecknad och där man hade täckning för delöpande kostnaderna. Men detta är ju en byggnadsom skall stå kvar i kanske 30--. Vad är dåmarknadsvärdet på byggnaden? Problemet är ju attden bostadspolitik och den byggbranschpolitik somhar förts har lett till så kraftigt ökade kostnader attproduktionskostnaden, både i storstadsområdenoch i andra områden, överstiger marknadsvärdet.Det är därför som den andel som kan belånas blirförhållandevis låg. Detta skapar problem, eftersombetalningsförmågan i båda projekten blir för låg --jag säger inte att det är så, eftersom jag inte vet hurlånga kontraktstiderna är och vilka villkor som äruppställda. Men vid kreditgivningen måste man juta hänsyn till vilken faktisk säkerhet som finns.Bostadsrättshavarna kan ju avstå från att betala,om det skulle knipa . Det har hänt inågra enstaka fall, men det har i och för sig intehjälpt upp situationen. Dessa faktorer måste ocksåvägas in i sammanhanget.Det viktiga för oss är att få nedproduktionskostnaderna och se till att åstadkommaen balans, så att det blir en vettig utveckling där detgår att belåna. Om banken inte ens var beredd atttitta på papperen i det första projektet, tycker jagatt det är otillständigt. Jag förutsätter att det intehar gått till på det viset. I så fall finns det allanledning för kommunen eller för byggherren att taupp kontakten med bankens ledning. Sedan voredet intressant både för mig och förFinansinspektionen att få reda på hur det förhöll sigi det här sammanhanget.Anf. 127 ():Herr talman! Jag skall inte gå för långt in i denbostadpolitiska debatten. Då kommer vi ifrånkärnpunkten i frågan som gällde denregionalpolitiska delen. Menar verkligenskatteministern att man skulle stoppa allkreditgivning för byggande? Man kan fortfarandeinte bygga med så låga produktionskostnader att deöverensstämmer med dagens marknadsvärde. Denomställningen har ännu inte gjorts, och det är ettproblem. Så kan det inte få fortsätta. Det innebäratt det inte skulle bli några krediter för byggandeöver huvud taget.Herr talman! Jag tycker ändå att vi har flyttat frampositionen i debatten om följderna av bankkrisenfrån regionalpolitisk synpunkt. Vi är överens om attdet finns regionala skillnader. Det är naturligtvis engod grund att bygga vidare på.Vidare är vi överens om att det är nödvändigt att setill att kreditgivningen fungerar och attkreditprövningen upprätthålls i alla delar av landet.De generella åtgärderna är kanske ändå intetillräckliga. Det vore bra om man såg över de kravpå säkerhet som även staten ställer när det gällerkreditgivning. Jag menar inte att man skall varagenerösare, men är det i många fall enrestriktivare kreditgivning i glesbygden, vilketdrabbar glesbygden i mycket hög grad.Kreditgivningen kan ju vara en avgörande fråga förarbetstillfällen och för utvecklingen över huvudtaget i en region. Det kan vara avgörande förtryggheten, för servicen, för boendet och förförlängda kreditiv när det gäller byggandet som kanöka de enskilda boendes kostnader på ett annat sättän om kreditiven kan lyftas av med en gång. Därförär det naturligtvis oerhört viktigt för den regionalarättvisan och för att de regionala skillnaderna inteskall bli större att man följer denna fråga meduppmärksamhet. Som jag inledningsvis sade är viöverens om att det finns regionala skillnader.Därför har jag hopp om att man skall få till ståndbättre förhållanden framöver.Anf. 128 Statsrådet ():Herr talman! När det gäller målsättningarna ochvart vi strävar, tror jag att och jag ärhelt överens. Det är möjligt att det finns en del sombör ses över och att bankerna och andrakreditinstitut bör vara litet mer själkritiska i vissaavseenden. Jag menar självfallet inte att man skallstoppa kreditgivningen. Jag ville bara fästauppmärksamheten på att det finns en del andraaspekter på de ärenden som togs upp som exempelän bara kassaflödet som sådant. Det finns andrarisker som måste värderas i sammanhanget. Menden statliga kreditgarantin är ju bl.a. till för attunderlätta kreditgivningen för den här typen avändamål.Överläggningen var härmed avslutad.21 § Svar på interpellation 1992/93:153 omförsäkringsbolagens situation och utvecklingAnf. 129 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig hurregeringen ser på försäkringsbolagens situation ochutveckling mot bakgrund av bankernas finansiellakrissituation.Försäkringsbolagen, liksom övriga institut på detfinansiella tjänsteområdet, levde tidigare i en hårtreglerad, nationell och föga konkurrensutsattmarknad.Försäkringsbolagens verksamhetsförutsättningarhar genomgått stora ändringar under senare år.I mitten av 1980-talet avskaffades den s.k.behovsprincipen, som innebar att ettförsäkringsbolag kunde få koncession endast omdet fanns behov av ytterligare försäkringsföretag.Placeringsplikten, dvs. skyldigheten förförsäkringsbolagen att köpa i första hand stats- ochbostadsobligationer, avskaffades. De tidigarebranschöverenskommelserna om premienivåer ochproduktutveckling upphörde att gälla ochförsäkringsmäklare började anlitas somförsäljningskanal. Valutaregleringen slopades,vilket gav försäkringsbolagen nyaplaceringsmöjligheter på utländska marknader.I början av 1990-talet introducerades en nyförsäkringsform, livförsäkringar medfondanknytning eller unit linked-försäkringar.Skattereformen genomfördes. Branschglidningtilläts genom att försäkringsbolag fick äga aktier ifinansiella företag och vice versa. Bådainstitutsformerna fick också ingå i samma koncern.Utländska försäkringsbolag kan numeramarknadsföra sig i via ett samarbetandeförsäkringsbolag här i landet. Ett förslag omindividuellt pensionssparande utanförsäkringsinslag har i vår överlämnats tillriksdagen och utskottsbehandlats.De beskrivna händelserna har påverkat särskiltlivförsäkringsbolagens förhållanden. Därtillkommer att det är skattemässigt likaförmånligt att spara i pensionsförsäkringar.Nyteckningen av livförsäkringar har minskat.Andelen utländska livförsäkringar på den svenskamarknaden har ökat.Försäkringsmarknaden har blivit allt merinternationaliserad. Den utvecklingen kommernaturligtvis att fortsätta sedan trätt ikraft och vid ett svenskt medlemskap i med dessa händelser övergick 1980-taletshögkonjunktur och överhettade kredit- ochfastighetsmarknad i lågkonjunktur och dennuvarande krisen i det finansiella systemet. Underhösten 1992 uppvisade flera livförsäkringsbolag ennegativ kollektiv konsolidering på grund av detkraftiga prisfallet på vissa av bolagens tillgångar,vilket föranledde ingripanden frånFinansinspektionen. Konsolideringen är numeraåter positiv till följd av uppgången påaktiemarknaden och värdeökningen påobligationsportföljerna på grund av sänkningen avränteläget.I fråga om skadeförsäkring har denkonjunkturkänsligakreditförsäkringsverksamheten drabbats hårt.Konkurserna i och ärbelysande. Skadeförsäkringsverksamheten i övrigthar inte påverkats i samma utsträckning. Men detkan naturligtvis uppstå problem i enskilda fall.Den besvärliga utvecklingsfas somförsäkringsbolagen nu går igenom kommer att fååterverkningar på sektorns struktur framöver. Jagvill dock framhålla att påfrestningarna inomförsäkringssektorn inte är av samma allvarligakaraktär som den bankkris som vi nu upplever. Hurframtiden kommer att se ut går naturligtvis inte attförutsäga med någon säkerhet. Man kan emellertidutgå från att bolagen även i fortsättningen kommeratt verka i en konkurrensutsatt, internationaliseradoch föränderlig omgivning. Den skyddade världsom tidigare gällde kommer inte att återkomma.Försäkringsbolagen måste drivas på ett sådant sättatt bolagen kan fullgöra sina förpliktelser motförsäkringstagarna även i tider av ekonomisktillbakagång. Det synsättet ligger också till grundför hela regelsystemet påförsäkringsrörelseområdet och förFinansinspektionens tillsynsverksamhet. Exempelpå sådana regler är bestämmelserna omredovisning av försäkringstekniska skulder (sominnebär att bolagen som en skuldpost skall redovisasina åtaganden enligt ingångna försäkringsavtal),kraven på grunder för livförsäkring ochskyldigheten att teckna återförsäkring. Ett beloppmotsvarande de försäkringstekniska skulderna förlivförsäkringar skall dessutom redovisashuvudsakligen i tillgångar med låg risk.Om ett livförsäkringsbolag trots allt försätts ikonkurs skall om möjligt hela försäkringsbeståndetöverlåtas till ett eller flera andra försäkringsbolag.Om någon beståndsöverlåtelse inte kangenomföras har försäkringstagarna en särskildförmånsrätt i bolagets tillgångar till säkerhet för sinfordran mot bolaget.Bengt Dalström berör också frågan om stödmotsvarande det som gäller för bankerna skallinföras även för försäkringsbolag. Jag har tidigare iett frågesvar redovisat min syn iden saken.Syftet med bankstödet är att garantera stabiliteteni betalningssystemet och att tryggakreditförsörjningen. Stödsystemet omfattar,förutom banker, kreditinstitut med statliganknytning samt bankägdabostadsfinansieringsinstitut och finansbolag. Ocksåförsäkringsbolagen spelar en viktig roll i detfinansiella systemet. I propositionen (1992/93:135)om åtgärder för att stärka det finansiella systemetkonstaterades emellertid att deras verksamhet inteär av det slaget att exempelvis enbetalningsinställelse leder till allvarligastörningar i betalningssystemet eller får vittgåendekonsekvenser för den långsiktigakreditförsörjningen. Det finns alltså från deutgångspunkter som ligger bakom införandet avbankstödet inga skäl att införa en motsvarandegaranti för försäkringsbolagen.För närvarande övervägs i olika sammanhang --främst inom ramen för harmoniseringen med EG:sregelsystem -- flera reformer som ytterst syftar tillatt säkra försäkringstagarnas ställning. I en nyligenframlagd lagrådsremiss om ändrad lagstiftning förförsäkringsverksamhet med anledning av föreslås bl.a. regler omminimikonsolidering för försäkringsbolag. Endepartementspromemoria håller på att utarbetasmed förslag om moderna och EG-harmoniseradeplaceringsregler för såväl livförsäkringsbolag somskadeförsäkringsbolag. De nya placeringsreglernakommer att bygga på riskminimering genomdiversifiering och matchning. Inom ramen för denpågående övervägs omömsesidiga försäkringsbolag skall få störremöjligheter att anskaffa riskkapital. Av intresse idet här sammanhanget är dessutom attFörsäkringsutredningen också överväger om någonform av garantifondssystem i försäkringsbolagensregi bör införas.Jag kommer noga att följa utvecklingen påförsäkringsområdet och är, om det behövs, bereddatt överväga ytterligare åtgärder utöver dereformer som redan förbereds.Anf. 130 (nyd):Herr talman! Först vill jag tacka statsrådet för ettengagerat och utförligt svar på interpellationen omförsäkringsbolagens situation och möjligautveckling. Svaret skapar naturligtvis vissa behovav några smärre kompletterande frågor, vilka jagställer en i taget.Den negativa konsolidering som fleraförsäkringsbolag uppvisade under hösten 1992föranledde enligt statsrådets svar ingripanden frånFinansinspektionen. konstaterarstatsrådet att konsolideringen till följd av olikamarknadsfaktorer numera är positiv. tala om vari Finansinspektionensingripanden bestod? Var dessa bara av formellkaraktär eller hade de vid det tillfället en tvingandeform eller inriktning?Anf. 131 Statsrådet ():Herr talman! har, enligt delagar som gäller och den instruktion man har, attfullfölja sina uppgifter som i det här fallet var attskydda försäkringstagarnas intressen. De åtgärdersom man rekommenderade var att hanteraåterbäringspolitiken på ett sätt så att man skyddadefordringsägarna. Jag skall inte närmare gå in pådetta, eftersom det är en myndighetsutövningsfrågasom svarar för, men detta varden typ av åtgärd som dårekommenderade.Anf. 132 (nyd):Herr talman! I interpellationssvaretredovisar statsrådet vidare att man inomdepartementet, bl.a. med anknytning till EG:sregelsystem och , bedriver ettförhoppningsvis intensivt arbete iförsäkringsfrågor. Det talas också om en aktuelllagrådsremiss som bl.a. innehåller regler omminimikonsolidering för försäkringsbolag.Herr statsråd! Eftersom man nu utreder och läggerförslag måste man väl tolka det så, att vi i dagensläge skulle sakna dessa krav på försäkringsbolagenskreditvärdighet och likviditet på kort och lång sikt.Det vore i så fall en mycket allvarlig brist i detnuvarande försäkringssystemet, vilket kan skapastor osäkerhet och oro hos alla försäkringstagare.Hur vill statsrådet kommentera en sådantankegång?Anf. 133 Statsrådet ():Herr talman! Låt mig säga att det finns två vägarsom är intressanta att hantera när det gällerreformeringen av verksamheten förförsäkringsbolagen. Den ena vägen är att skapabättre konkurrensförhållanden. Vi håller också påatt se över skattereglerna för försäkringsbolagenför att de i samband med det individuellapensionssparandet skall få så likakonkurrensvillkor som möjligt. I det avseendet ärdet fråga om två olika produkter.Det andra är att de regler som vi har börmoderniseras och i görligaste mån förbättras. Detär inte så, att vi har saknat regler till skydd förkonsumenten -- försäkringstagaren -- utan vibehöver dels se över och modernisera och delsharmonisera med tanke på de öppnare gränsernavid internationaliseringen. Naturligtvis skall viockså, i den mån vi kan, försöka att förbättraregelsystemen till skydd för försäkringstagarna.Men de regler som existerar är inte såutformade att det finns ett svart hål med problemför försäkringstagarna.Anf. 134 (nyd):Herr talman! Innebär det att man inte har någonkonstruktion som motsvararkapitaltäckningskravet för bankerna? Saknas dentankegången och motsvarigheten med dagensförsäkringssystem?Anf. 135 Statsrådet ():Herr talman!