prot · GG09102 · 1993-04-29 00:00:00 — Vi behöveralltså göra ett profilprogram för , som kanpresenteras för turister, investerare och andra somär intresserade av vårt land, t.ex. inför vårt EG-medlemskap.Det är sådant som på engelska kallas NationalIdentity Programme, och ett sådant har de flestaandra länder. Här finns redan förslag från många avSveriges främsta informatörer med spetsen. Jag hoppas att ett sådant program kankomma till stånd, så att vi kan få en ordentligprofilering av och på det sättet också kanöka den utländska turismen i Sverige.(forts. 5 §)AjourneringKammaren beslöt på förslag av förste vicetalmannen att ajournera förhandlingarna till , då regeringsinformationen skulle börja.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 14.304 § Information från regeringen om ett yttrandefrån för barnets rättigheterAnf. 31 Socialminister ():Herr talman! Som ett av de första ländernaratificerade konventionen ombarnets rättigheter.I september 1992 lämnade regeringen en förstarapport om den svenska efterlevnaden avkonventionen. Rapporten har granskats av för barnets rättigheter. Den har ocksåbehandlats vid ett möte i i januari i årmellan kommittén och representanter för densvenska regeringen under ledning avstatsekreteraren i Socialdepartementet.Kommittén har avgett sina slutliga observationermed anledning av den svenska rapporten. Jagfinner det angeläget att i korthet informerariksdagen om kommitténs observationer.Kommittén noterar med tillfredsställelse att Sverigesnabbt ratificerade konventionen och att densvenska rapporten var den första som kom in tillFN. Man uttrycker också sin uppskattning över denfylliga rapporten. På några punkter efterlyser manbl.a. bättre statistik.Kommittén lyfter fram såsom positivt att densvenska regeringen har en aktiv hållning tillkonventionen, bl.a. när det gäller att informera omkonventionen och att söka nya vägar för attytterligare förbättra barnens situation i Sverige.Den svenska lagstiftningen och de principer somgäller vid tillämpningen av våra lagar anses allmäntsett återspegla konventionens bestämmelser.Särskilt värd att notera är enligt kommitténregeringens känsla för dialog medfrivilligorganisationerna.Sverige får också lovord för sin strävan att inombiståndspolitiken söka förbättra barns situationvärlden över. Kommittén anser att vår politik i dettaavseende kan tjäna som mönster för andra länder.De anmärkningar som kommittén framfört motSverige innebär inte att anses bryta motkonventionen. att vissa åtgärder vidtas för attytterligare förbättra barnens situation.Herr talman! Jag vill för kammaren redovisa deanmärkningar, förslag och rekommendationer somframförts från kommitténs sida och de åtgärder somdessa föranleder.Kommittén rekommenderar att regeringen nogaöverväger att inrätta en övervakningsmekanism närdet gäller tillämpningen av konventionen. På denpunkten har en åtgärd som bekant redan vidtagitsgenom förslaget att inrätta en barnombudsman.Övervakningen av hur efterlevsavses ju bli barnombudsmannens huvuduppgift.Kommittén anser vidare att tillämpningen avkonventionen bör ske i nära samarbete med lokalamyndigheter. Jag kan utan vidare ansluta mig tilldenna rekommendation. Det är ofta i kommuneroch landsting som vår förmåga och vilja sätts påprov att i praktiken sätta barnets bästa i främstarummet. Det uppdrag som erhöll iseptember 1992 att i samråd med andramyndigheter följa utvecklingen av barns villkor isamhället utgör delvis ett svar på kommitténspåpekande att regeringen bör tillse att kommunalabesparingar genomförs med tillbörlig hänsyn tillbarnets bästa, särskilt barn i de mest utsattagrupperna.Den delrapport som inom ramenför sitt uppdrag redovisat visar attbesparingarna på de flesta håll gått att genomförautan allvarliga försämringar av kvaliteten när detgäller verksamheter för barn och ungdom.Socialstyrelsen varnar för att debesparingar som aviserats och kankomma att drabba utsatta barn med behov avsärskilt stöd. Detta gäller inom alla verksamheter.Som jag redan tidigare framhållit här i kammarenkan de problem som Socialstyrelsenuppmärksammat ofta inte lösas genom åtgärder påden statliga nivån. Det är i första hand en uppgiftför de berörda kommunerna och landstingen. Detär viktigt att de är uppmärksamma på de risker somSocialstyrelsen har pekat på.Socialstyrelsen skall avge en slutredovisning avuppdraget . Först då kommer vi attha klart besked om de farhågor somuttalas i årets rapport är grundade. Om inte förr fårvi då anledning att bedöma om några åtgärder ärmotiverade från statsmakternas sida.Herr talman! Kommittén påpekar vidare att detinternationella samarbetet och biståndet ytterligarebör stärkas, i synnerhet till förmån för utsattagrupper såsom barn med handikapp och barn ibehov av särskilt skydd. Regeringen har genomolika åtgärder under detta år stärkt just dennainriktning av biståndet. Bl.a. kommer SIDA attredovisa ett särskilt program till stöd för barn. Detsvenska handikappinitiativet inom FN fullföljsockså. Vid världskonferensen i ommänskliga rättigheter kommer också attsärskilt driva frågor om barns rättigheter.Kommittén framhåller också att regeringen böröverväga att ta bort den möjlighet som alltjämtfinns i lagstiftningen att inkalla personer mellan 17och till militärtjänst. Frågan behandlas avutredningen (FÖ 1992:01) om författningsregleringav totalförsvarsplikten. Efter vad jag erfaritkommer utredningen att föreslå en 19-årsgräns.Också frånvaron av en åldersgräns när det gällerförbudet mot att utnyttja barn i pornografiskt syftebör enligt kommittén övervägas av regeringen.Inom arbetar man förnärvarande med en promemoria som behandlarfrågor om barnpornografi. I promemorian tasdärvid upp frågan om införande av en 18-årsgräns.Kommittén framhåller också problemen medsexuella övergrepp inom familjen. I hardetta problem aktivt lyfts fram av bådemyndigheter och organisationer de senaste åren.Socialstyrelsen har på regeringens uppdrag i sittprojekt understöttutvecklingsprojekt i landet som syftar till attupptäcka och hjälpa barn som varit utsatta förövergrepp.Socialstyrelsen har också gett ut allmänna råd tillberörda myndigheter och tjänstemän och ordnat enlandsomfattande utbildning för att förbättrahandläggningen i dessa svåra ärenden.Herr talman! När godkännande avbarnkonventionen behandlades i riksdagendiskuterades grundligt innebörden avbestämmelsen i artikel 37 punkt c, som stadgar attett frihetsberövat barn skall hållas åtskilt frånvuxna om det inte anses vara till barnets bästa att såinte sker.Diskussionen gällde huruvida kan ansesuppfylla konventionens krav, trots att det saknas ettovillkorligt förbud mot att låta frihetsberövadepersoner vistas tillsammans medpersoner i samma institution eller anstalt.Sverige avgav som bekant inte någon reservation pådenna punkt.Kommittén har tagit upp frågan och föreslår attytterligare överväganden bör ske för att försäkra attfrihetsberövade barn hålls åtskilda från vuxna.Därvid bör även alternativ till institutionsvårdbeaktas.För närvarande arbetar två utredningar som tar uppbl.a. (Ju1992:06), som har i uppgift att se överkriminalvården i anstalt, skall även behandlafrågan om ungdomar på anstalt.Ungdomsbrottskommittén (Ju 1992:07) har iuppdrag att utvärdera nuvarande regelsystem förunga lagöverträdare. Kommittén skall bl.a.inventera olika tänkbara för ungdomar anpassadereaktioner på brott.Genom inrättandet av Statens institutionsstyrelseges förutsättningar för en behövlig differentieringav vården vid de särskilda ungdomshemmen. Vi fårdärmed också bättre möjligheter att kunna erbjudaalternativ till fängelse för ungdomar under 18 år.Kommittén för barnets rättigheter föreslår också attSverige ser över reglerna om rätt till offentligförsvarare för personer som kommit ikonflikt med lagen. En sådan översyn görs nu inomJustitiedepartementet.Herr talman! Vad jag nu har nämnt är sådant somsålunda redan övervägs i olika sammanhang. Det ärsynnerligen värdefullt att genom kommitténspåpekanden ha fått uttalanden om hur Sverigesinternationella åtaganden bör påverkabehandlingen av frågorna.Kommittén anser att alternativ bör övervägas tillförvarstagande av barn enligt utlänningslagen.Kommittén motiverar detta bl.a. med att praxissynes diskriminerande eftersom svenska barn iallmänhet inte kan tas i förvar innan de har fyllt 18år.Jag vill i detta sammanhang peka på att regeringenför föreslog ett principielltförbud mot att ta barn i förvar. Riksdagenbeslutade dock i stället om en annan mindrerestriktiv ordning för att ta barn i förvar. I detuppkomna läget avser regeringen att avvakta hurtillämpningen av de nya bestämmelserna iutlänningslagen gestaltar sig innan något eventuelltnytt initiativ tas.Kommittén rekommenderar vidare att åtgärdervidtas för att närmare övervaka situationen föradoptivbarn från utlandet i svenska familjer. Dettaär något som skall behandlas av Utredningen (S1992:08) om översyn av verksamheten medinternationella adoptioner.Som jag redan har varit inne på utgör kommitténsyttrande ett viktigt dokument i vårt arbete medbarns villkor i . Vi har självfallet anledningatt ta de anmärkningar som framförts på allvar,men vi kan ta till oss den positivainställning som kommittén har visat till svensk barn-och ungdomspolitik.Kommittén framhöll också vid mötet i attSverige i flera avseenden betraktas som ettföregångsland när det gäller barnets rättigheter.Kraven på kan därför ställas högre än påmånga andra länder. De framfördaanmärkningarna bör därför mer ses som förslag tillförbättringar än direkt kritik.Anf. 32 ():Herr talman! Jag tackar socialministern för den härrapporten. Jag har några frågor att ställa medanledning av den.Det är helt klart att kommittén, liksom övrigaländer, har konstaterat att i stort utgör ettvälfärdssamhälle för barnen. Man har samtidigtvisat på att det finns klara brister. Jag vill ställafrågor på några av dessa områden.Socialministern nämnde här, och har i andrasammanhang nämnt, den rapport somSocialstyrelsen har gjort vad det gällernedskärningar i kommuner och landsting.Socialministern citerade vad som där harframkommit. Men det han inte citerade var hurman från konstaterar att det redanunder det här året finns stora risker för de grupperav barn som man kallar gråzonsbarn, dvs.barn som inte tar för sig eller direkt påkallaruppmärksamheten. har visat en stororo för att just de barnen är de som far illa närresurserna skärs ned. Man har också påvisat att detär stora skillnader mellan storstäder och andradelar av Sverige.Jag vill alltså fråga om inte regeringen medanledning av rapporteringen tänker vidtaeventuella åtgärder före våren 1994.Min andra fråga gäller barn som utsätts för sexuellaövergrepp. Socialministern nämndeSocialstyrelsens allmänna råd. Jag undrar om manfrån regeringens sida tycker att det är tillräckligtsvar på kommitténs rapportering och frågan omsituationen för de barn som drabbas i . Jagtänker framför allt på föräldrar som har barn somhar utsatts för sexuella övergrepp. De får i dagväldigt litet stöd och hjälp av samhället.Kommer man t.ex. i direktiven förBarnombudsmannen att föreslå att han eller honverkligen skall se över hur stödet till föräldrar skallgå till?Anf. 33 Socialminister ():Herr talman! Låt mig svara kort på framgår av att detfinns en del personer som befarar att det under 1993skall bli försämringar för barn på olika sätt. Vimåste ändå avvakta och se vad som faktiskt händerute i kommunerna. Det har visat sig attkommunerna i regel har prioriterat demest utsatta barnen. Även när man har gjortgenerella nedskärningar har man satt inkompenserande åtgärder riktade till dessa barn.Jag tror att flertalet kommuner -- förhoppningsvisalla -- kommer att göra det också . Ettdefinitivt svar på den frågan kan vi naturligtvis intefå förrän vi får nästaår.På andra fråga, den om sexuellaövergrepp, kan jag allmänt sett säga att vi kanskealdrig kommer att kunna göra tillräckligt storainsatser för att hantera de frågorna. Det vi påcentralt håll försöker att göra, förutom att geallmänna råd, är att ta initiativ till de omfattandeutbildningsinsatser och de projekt som görs inomramen för Barn i fokus-projektet. Jag tror att det ialla fall är vad vi centralt kan göra just nu på dettaområde. Vi får utvärdera vadinsatserna har lett till och se om det motiverarytterligare insatser från statsmakternas sida.Anf. 34 ():Herr talman! Jag skall begränsa mig till den förstafrågan.I som kom i mars 1993redovisas, precis som socialministern säger, att mannågorlunda har kunnat tillgodose de barn som ärmest utsatta och har de svåraste problemen. Manvisar på att man faktiskt har svårt atthjälpa de barn som inte tar för sig.Man visar också att större barngrupper och mindrepersonal definitivt leder till att flera barn kommeratt få problem. Då tycker jag att det är senfärdigt avregeringen att vänta tills med åtgärder.Anf. 35 Socialminister ():Herr talman! Jag vill bara göra två kortaanmärkningar till detta.Ett syfte med rapporten och över huvud taget meddet uppdrag vi givit och flera andramyndigheter är ju att uppmärksamma ett antalsådana här problem. Jag tycker att man kan utgåifrån att också kommunerna tar del avrapporteringen och kommer att reagera.I regel handlar de brister nämneroch som också omnämns i rapportom lokala brister som måste åtgärdas på det lokalaplanet. Jag tycker att det är den viktigastesynpunkten på fråga.Anf. 36 ():Herr talman! Också jag vill tacka socialministernför den intressanta informationen. Jag vill gå in påsamma områden som första fråga gäller de kommunalabesparingarna. Kommittén påpekar ju i sitt yttrandeatt regeringen bör tillse att besparingarna sker medtillbörlig respekt för barnen. Socialministern sägerhär att kommunerna får göra som de vill. Kan manändå inte tänka sig att införa en lagstiftning somgaranterar barnen rätt till den hjälp som kan krävasi speciella situationer inom t.ex. barnomsorg,sjukvård eller utbildning?Så till min andra fråga. Regeringen bör inte förbiseproblemet med sexuella övergrepp. Det jagfunderar över i det här fallet är inte justföräldrarnas situation. Men när vi nu diskuterarbarnkonventionen funderar jag över om det inte ärdags att införa någon form av lagstiftning som gerbarnen ett direkt skydd. I en situation då manmisstänker övergrepp på ett barn skall man ställabarnets situation i centrum i stället för att som i daglåta barnet vara utsatt för fortsatta risker under dentid utredning pågår. Jag undrar om regeringen görnågra sådana överväganden.Anf. 37 Socialminister ():Herr talman! Den lagstiftning som MargaretaIsraelsson efterlyser finns ju i ganska hög gradredan i dag i socialtjänstlagen och annanspeciallagstiftning. Där finns redan t.ex. vad gällerbarnomsorgen särskilda skyldigheter förkommunerna vad beträffar barn med särskildabehov.Det är mycket möjligt att man skulle kunna skärpadenna lagstiftning ytterligare, men några konkretaplaner på det har vi ännu inte.När det gäller frågan om sexuella övergrepp vill jagsäga att det naturligtvis är kolossalt svårt att vetavad man skall göra i de enskilda fallen. Det ärutomordentligt svårt också för de som arbetar närade berörda att avgöra vad som faktiskt har hänt.Det finns exempel både på att man har kritiseratsocialtjänsten för att ingripa för sent och på attsocialtjänsten har ingripit alldeles för tidigt, dvs.tagit fasta på misstankar som har visat sig varaogrundade.Jag tror faktiskt att det bästa man kan göra är attse till att den personal som kommer i kontakt medsådana här frågor är välutbildad. Jag tror inte attdet är en garanti för att man aldrig kommer att göramissbedömningar, men det kommerförhoppningsvis att bli mindre vanligt medmissbedömningar än vad det kanske har varithittills.Jag tror inte att det finns några enkla lösningar,t.ex. lagstiftningsåtgärder, som kan garantera attdet inte kommer att ske några missgrepp iframtiden när det gäller bedömningen i sådana härärenden.Anf. 38 ():Herr talman! Jag skall be att få börja med den sistafrågan. Jag ställde den mot bakgrund av att vi i daghar en lagstiftning som kanske mera tar fasta påsituationen för förövaren eller för föräldrarna. Jagmenar att lagstiftningen på det här området måsteta fasta på barnets situation.Sedan är det självklart så, som socialministernockså påpekar, att vi inte vet säkert vad som harinträffat och att en utredning måste göras. Men åsidosätter vi barnets rätt till skydd till förmånför utredningen, och jag tror att vi måste närma ossen förändring på det området.Avslutningsvis vad gäller de kommunalabesparingarna är det ju, precis som har påpekat, att vi på olika sätt skapargråzoner ute i kommuner och landsting. Jag tyckeratt det är tråkigt, och jag tror att regeringenkommer att tvingas att återkomma till frågan om enannan lagstiftning på det här området, för som detgenerellt är åsidosätts barnens bästa.Anf. 39 Socialminister ():Herr talman! Det är självklart att man skall ta fastapå barnets situation vid misstanke om sexuellaövergrepp. Jag tror att huvudproblemet faktiskt äratt den personal som kommer i kontakt med sådanaärenden ofta saknar tillräcklig erfarenhet ochutbildning.Det kan vara svårt att förstå vad barn menar när detalar om sådana här saker. De använder inte alltidsamma ord som vi vuxna gör. De har inte allssamma erfarenhet och bakgrund som vi har. Dågäller det för vuxna att ändå förstå vad barnet talarom och vad barnet menar. Det är utbildning i dettasom man försöker ge inom ramen för de storautbildningssatsningar som leds av ,och jag tror att det är rätt väg att gå.Sedan vill jag bara nämna -- jag borde ha gjort detnär jag svarade på fråga förut -- attregeringen har föreslagit ikompletteringspropositionen att kommunernaunder skall få 4 miljarder extra. Ett avsyftena med de pengarna är just att man skall kunnaslå av på takten något när det gällerrationaliseringar och neddragningar. Det kan juvara betydelsefullt i ett läge när man är orolig föratt neddragningarna skulle kunna riskera att gå utbl.a. 40 ():Herr talman! Också jag vill uttrycka att jag tyckeratt det är bra att socialministern har gett den härinformationen och då utgått ifrån de påpekandensom görs vad gäller Sverige.Min fråga gäller vad som händer de utsattabarnen i de bostadsområden där barn med särskildabehov finns. Det är ju så, vad än Socialstyrelsenskriver om vad som hände , att förnärvarande har vi en skenande utveckling i debostadsområden där arbetslösheten är störst och vihar också en koncentration av barn med särskildabehov.Där är verkligheten den att pengarna inte räcker tillnär alltmer måste gå till att försörja arbetslösa medsocialhjälp. Då tas pengarna från verksamheten.Det finns gott om praktiska exempel på hur desärskilda resurser som behövs för utsatta barn nuförsvinner med svindlande fart.Det gör att jag måste fråga socialministern om haninte överväger att ta några initiativ för att påverkautvecklingen. Jag tycker inte att man kan vänta ettår till. Jag minns att när vi hade öppnat möjlighetför privata alternativ tog socialministern ett sådantinitiativ och vände sig till alla barnstugor medinformation om hur man bär sig åt för attprivatisera barnomsorg.Jag tycker att det borde vara på sin plats att ta ettliknande initiativ, till stöd för de utsattabarnen, och min konkreta fråga är: Övervägersocialministern att göra det snabbt, innan alltförmånga barn far illa?Anf. 41 Socialminister ():Herr talman! Jag tycker nog ändå inte att BirgittaDahls verklighetsbeskrivning är riktigt korrekt. Attresurser försvinner från de utsatta barnen medsvindlande fart har vi faktiskt inga som helst beläggför.Tvärtom tyder på attkommunerna i sin verksamhet har prioriterat deutsatta barnen, inte bara utan också iplanerna . Jag har haft anledning att ringarunt till en hel del kommuner och fråga omalarmerande uppgifter som förekommit itidningarna är korrekta eller inte. Det visar sig i allade fall som jag har haft möjlighet att kontrollera attkommunerna verkligen har prioriterat utsatta barn.Det hindrar inte att läget är bekymmersamt. Dethåller jag med om. Arbetslösheten skapar en långrad problem både för familjerna och för barnen ifamiljerna. Därför är regeringens ekonomiskapolitik inriktad på att vi skall klara arbetslösheten.Dit hör t.ex. den strategiska plan som redovisas ikompletteringspropositionen för att få nerbudgetunderskottet. Syftet med planen är att skapaett förtroende för politiken, så att vi kan få nerräntorna, och vi har redan sett att räntorna börjarkrypa ner. fattade beslutom ytterligare en liten sänkning av räntan. Jag troratt man kan vara förhoppningsfull om att räntornaskall fortsätta ner, vilket innebär en viktig stimulansoch därmed ökade möjligheter att ta itu medproblemen.Det initiativ som efterlyser har jagredan tagit genom det utredningsuppdrag somSocialstyrelsen har fått. Utredningen är ju inte baratill för att informera oss i regeringen och er somfinns i , utan den kommer också att gemycket viktig information till landets kommuner.Anf. 42 ():Herr talman! Jag noterar att socialministern talarom räntor i stället för om barn. Visst är en godekonomi grunden för att vi skall klara barnen, menjag tycker ändå inte att jag kan acceptera det.Jag vill säga, , att var och en somreser runt i landet och besöker verksamheterna ochtalar med dem som är berörda vet att min skildringär riktig. Jag tycker därför att socialministernpersonligen borde ta ett initiativ och använda sinauktoritet för att påverka vad som händer.Kommunledningarna vet ofta ytterst litet om vadsom händer ute i de mest utsatta kommundelarna.Socialministern har aviserat enrättighetslagstiftning när det gäller barnomsorg. Vihar i förslag om barnomsorgslag, som gång på gånghar avvisats här, föreslagit att en sådan lagstiftninginte bara skulle handla om rätten till plats utan omrätt till kvalitet i barnomsorgen och om insatser föratt se till att det inte uppstår segregation ochorättvisor.Överväger socialministern och regeringen att ta insådana moment i en eventuellt kommanderättighetslagstiftning?Anf. 43 Socialminister ():Herr talman! Skälet till att jag kom in på räntornavar att ställde frågor omarbetslösheten, och det finns en mycket närakoppling mellan räntenivån i landet ochmöjligheten att få ner arbetslösheten. Så det varganska naturligt att ta upp den saken.Även om det kanske kan tyckas vara ett stortavstånd mellan barnens situation i landet ochräntorna, finns ändå denna koppling. Den ärtillräckligt tydlig för att jag skall tro att BirgittaDahl ändå kan förstå att den finns.Vad gäller barnomsorgen delar jag uppfattningenatt vi skall ha barnomsorg av god kvalitet. Jagbeklagar att vi inte redan i lagstiftningen har någrakvalitetskrav på barnomsorgen. Men jag kanförsäkra att när förslaget om någraveckor kommer till , kommer det attfinnas också kvalitetskrav inskrivna i förslaget tillny lagstiftning.Anf. 44 HANS ():Herr talman! Jag tycker att det är bra att kommitténhar framfört kritik på två punkter som jag särskiltvill nämna.Den ena gäller förvarstagande av barn. Det bedömssom diskriminerande, och man rekommenderar attalternativ övervägs. Jag hörde till dem som integillade det beslut som fattade i den frågantidigare.Jag tycker att rapporten, plus det som jag har tagitupp tidigare här i , nämligen att antaletförvarstaganden av både vuxna och barn nu liggerpå en mycket hög nivå, utgör skäl försocialministern att i samråd medinvandrarministern ta ett initiativ . Om man hadekänt till fakta om hur utvecklingen har blivit, bordeman ha sett på den här frågan på ett annat sätt.Den andra frågan gäller att barn frihetsberövastillsammans med vuxna. Det rör sig i första handom förvarstagande i polisarrest och i häkte. Minuppfattning är den att det inte går att lösa dennafråga på annat sätt än genom att man beslutar attbarn inte skall kunna sättas i polisarrest eller häkte,utan att det måste skapas andra lokaliteter föromhändertagande av barn.Jag tycker att socialministern borde underrätta sigom hur den särskilda ungdomskommitténhandlägger den här frågan. Det är möjligt attkommittén behöver extra instruktioner ellerdirektiv.Anf. 45 Socialminister ():Herr talman!