prot · GG0959 · 1993-02-10 00:00:00 — Finessen med aktier är att man ärmed både när det går ned och när det går upp.Dessutom gör den här enorma räntekrisen att folkbokstavligen kommer att få lämna sina hem -- dettahar hänt i och kommer att hända i Sverige.Vi kommer att stå här , och då är det ännuvärre än nu.Detta förorsakas inte bara av högräntedyrkarna iRiksbanken, utan det förorsakas avräntemarginalerna i bankerna. Det är en skillnadpå mellan in- och utlåningsräntorna. Detborde vara 2 eller . De har blivit ineffektivareför . var skillnaden , och är den8,. Det är horribelt, fruktansvärt, omöjligt --kalla det vad ni vill, men kalla det inte för ettbanksystem som fungerar!Då säger man: Vi kan inte socialisera bankerna -- ärdet vad du föreslår? Men det har ni ju redan gjort!Bankerna är socialiserade. De är uppbyggda,finansierade och stödda av hela svenska folket, somskall ta smällen.Jag tycker att det som är direkt frånstötande i helaarrangemanget är när bankerna tackar för hjälpengenom att sätta samma skattebetalare i konkurseller att peppra räkningarna. Det är förfärligt.Man bör släppa in utländska banker också.Hur som helst: det går att halveraräntekostnaderna. Det går att i halveraräntekostnaderna för folk och för företag. Dåskulle vi kunna åstadkomma det som så många härvill.Blir det rättvist om vi gör sådana här saker? Ja, vimåste se till att det blir det. Det kommer att blikärvt för alla. I den familj som jag berättade omsom har i underskott, där utgifterna är198 större än utgifterna, kan det inte blisärskilt bra. Men det gäller att släta ut det, så att desom har det sämst drabbast minst. I ett anständigtpolitiskt system hjälper man givetvis i första handdem som inte kan hjälpa sig själva. Därför måsteman i ett sådant här läge, vilken filosofi man än har,när det är kris, se till att grundtryggheten isamhället garanteras. Inga gamla skall leva underexistensminimum -- det finns ingen anledning.När man måste dra ned bidragen görs det givetvisuppifrån. I vårt förslag om familjepolitiken gör viprecis det, m.fl.! Det går inte att fånågra bidrag alls, vare sig barnbidrag,vårdnadsbidrag eller annat om man har högainkomster, däremot om man har låga inkomster.Systemen måste vara enkla och överskådliga. Därkan man spela med några faktorer, nämligen ettgolv som garanterar grundtryggheten, ett tak somgör att de som redan har det bra inte får någon hjälpoch en trappa däremellan som motiverar folk attarbeta, att studera, vidareutveckla sig, osv.Jag har talat mycket om att gasa och bromsa, menvad är det då som man kan gasa med direkt, somdenna kammare, denna regering m.fl. så lätt kanspela med och måste utnyttja? Jo, det är momsen.Man kan alltså dra på den stora momskranen. Sänkmomsen, t.ex. på mat! Det har ingenting att göramed dogmer, utan bara med att det är kris, att manskall hjälpa dem som har det värst. Då finns detinget effektivare än att sänka matmomsen, helavägen ned till eller , eller vad ni vill, baradet är en mycket kraftig sänkning. Även denallmänna momsen kan man rå på. Det är enkrisåtgärd, mer än en politik av den typ somregeringen så gärna kommer in på, när man rentprincipiellt inte kan göra detta.Det finns, fru talman, en serie sådana här åtgärder,och jag vill betona att Ny demokrati serutomordentligt allvarligt på situationen. Jagåterkommer till det sedan. Jag tror på fullt allvar --jag är inte yrkespolitiker på det viset -- att detsvenska politiska systemet kommer att behövahjälp av andra, och då skall man ta den hjälpen.(Applåder)Anf. 3 ():Fru talman! Jag hade tänkt att i det här anförandetframför allt diskutera de probelm som vi brottasmed här hemma, i vårt land, men jag vill ändå börjamed att kort säga något om situationen i f.d.Jugoslavien.Kriget i Bosnien är fasansfullt, som alla krig. Som ialla krig är det inte främst soldaterna utankvinnorna, barnen och de gamla som utsätts förterrorn. När tiotusentals kvinnor våldtas -- mantalar om 20 000, kanske 40 000 -- inte en gång utan30-40 gånger, då är det inte längre krig; då är dettortyr.Kriget måste få ett slut -- det är alla överens om.Offren måste få omvärldens medkänsla ochsolidaritet. Det behövs omfattande hjälpprogramför att återupprätta de kränkta kvinnornasmänniskovärde. De som arbetar med detta måstefå ökade materiella resurser för att kunna skapa ennågorlunda människovärdig tillvaro iflyktinglägren.Världssamfundet, och då särskilt vi i ,har en del i den tragedi som utspelas i det fornaJugoslavien. Det fanns inga politiker som i tidlyssnade till de varnande rösterna, och ökar tronpå militära lösningar i den rika världen i och medatt risken för ett förintande världskrig har minskat.Krigstrummorna börjar dunka också i , ochröster höjs för att det borde interveneras, massivtoch militärt. Men resultatet av vedergällning ärlikartat vare sig det utförs av serbiska, kroatiska,muslimska patruller eller av blir massakrer och folkfördrivning, nynäring åt fruktan och hat mellan folkgrupper, somgrund för framtida våld. Några politiska ledare medvilja och förmåga att med kraft föra den fredligakonfliktlösningens och den solidariskautvecklingens talan tycks världen inte ha förnärvarande. Så gott som överallt råder enutrikespolitikens ugglenatt. Desto större bliransvaret för den medborgerliga kritiken av hatet,hyckleriet, klyschorna och våldet.I dag är det angelägnare än någonsin att utvecklaFN och den europeiska säkerhetskonferensen tillickevåldsliga konfliktlösare och krigsförebyggare.Arbetet för militär nedrustning måste intensifieras,och kan medverka till att minska deninternationella vapenhandeln genom att upphöramed sin egen vapenexport. När kriget är ett faktumär det för sent.Fru talman! Svensk ekonomi befinner sig ikris. Vad betyder det egentligen? Vad är det somdöljer sig under det förment objektiva ellerneutrala begreppet ''svensk ekonomi''? Det är välmänniskor vi pratar om när vi pratar politik? Alltså,vem eller vilka människor, av kött och blod, är detsom lever i kris? Jo, framför allt de 333 000människor som är öppet arbetslösa - ochytterligare ett par hundra tusen människor, som omfattas av olika arbetsmarknadsåtgärder menvars framtid är ytterst oviss. är det också föralla ungdomar som utestängs frånarbetsmarknaden, och kris blir det för alla kvinnorsom får se sina vård- och omsorgsyrkennedvärderade och ifrågasatta, av män förstås, föratt tvingas ut i arbetslöshet, som följd avekonomisk makt och traditionellt manligtekonomiskt tänkande i de av män domineradepolitiska församlingarna. Här är det inte bristandeorderingång som är anledningen till arbetslösheten,utan här är det politiska beslut och ideologiskmaktutövning som gäller, nödtorftigt dold bakomekonomiska resonemang om ''närande'' och''tärande'' verksamheter.Vi ser i TV hur den ena manligaekonomen efter den andra om och om igenupprepar tesen att vården och omsorgen är för dyroch måste bantas. Men varför just den?Varför är det inte lika sant att budgetunderskottetkan minskas genom att man låter bli att köpa enmassa nya stridsvagnar till det svenska försvaret?Varför föreslår inte ekonomerna att tvivelaktigamotorvägsbyggen skall stoppas av ekonomiskaskäl? Eller varför kräver inte ekonomerna att andrakostnadskrävande satsningar stoppas? Hur vetekonomerna att just motorvägsbyggen leder till dentillväxt de önskar? Varför ständigt detta påpekandeatt det är just den offentliga sektorn, som har handom vård och omsorg, som måste offras?Jo, därför att man gjort ett politiskt val! Och valetman gjort är att man inte tycker att vi kvinnor skallarbeta och få lön, utan vi skall arbeta gratis i vårahem och där utföra det nödvändiga hushålls- ochvårdarbete. 50 000 inom kommuner och landstingskall förlora jobben , enligtKommunförbundets bedömning. Enöverväldigande majoritet av dem är kvinnor.I dag tvingas många, både män och kvinnor, gåsysslolösa, människor som skulle kunna göra enproduktiv insats i samhället eller passa på att få enönskad och ökad utbildning. Vi i villsatsa 8 miljarder mer än regeringen i investeringarför nya jobb och 7 miljarder mer i utbildning ocharbetsmarknadsåtgärder. Vi tycker att det är rimligtatt höginkomsttagare och företag solidariskt får ståför de här kostnaderna, och vi föreslog därförnyligen i just detta: höjd skatt förhöginkomsttagare med 7 miljarder och höjdaarbetsgivaravgifter , som inbringar 9miljarder.Vi tycker dessutom att det är ett utmärkt tillfälle attnu börja införa sex timmars arbetsdag. Även omdet inte är hela lösningen på problemet medarbetslösheten säger det sig självt att det måste varabättre att fler arbetar än attfärre arbetar och fler ärarbetslösa, med bidragsberoende och psykisk ochfysisk ohälsa som följd. Låt fler dela på de jobb somfinns, så blir antalet arbetslösa färre och antaletfriska och självförsörjande fler!Men regeringen tycker uppenbarligen inte attarbetslösheten är det viktigaste att ta itu med. Manhar gjort ett politiskt val när man har minskatkommunernas ekonomiska utrymme, både genomminskade statsbidrag och genom att konsekventvägra ta bort det kommunala skattestoppet.Man har också gjort ett politiskt val när man sägeratt låg inflation och stabila priser är viktigare än attbekämpa arbetslösheten. Bakom det valet döljersig ett för regeringen ''högre'' och ''ädlare'' politisktmål, nämligen medlemskapet i EuropeiskaUnionen och därmed i det ekonomiska ochmonetära samarbetet. För att få vara med måstemedlemsländernas ekonomier uppfylla vissa krav;bl.a. gäller det att budgetunderskotten måste vararelativt små och inflationen låg.Framför allt kravet på låga budgetunderskott ledernu i land efter land till att regeringarna mitt i dendjupaste lågkonjunkturen genomför åtstramningarsom kraftigt fördjupar och förlängerlågkonjunkturen och allvarligt riskerar att dra nerVästeuropa i ren depression. Allt fler, ocksåekonomer, kritiserar de ekonomiska krav sommedlemsländerna förbinder sig att uppfylla ochmenar att de är godtyckligt satta.TCO:s chefsekonom går så långt atthan menar att målen är satta enligtpilkastningsmodellen och egentligen är att betraktasom kvalificerat nonsens. Han fortsätter så här i enartikel i :''De s.k. konvergensreglerna är egentligen rentbondfångeri och i sin genre en enorm succe. Enklatumregler är ju vad marknaden älskar och kanskedet enda den klarar av. Men även de som bordeveta bättre, t.ex. dyralångtidsutredningar, sväljer medvetet elleromedvetet betet. Här sitter nu regeringar,ekonomer, journalister och facket, för att inte talaom den s.k. marknaden, och mäter på tiondelsdecimaler när, om länderna uppfyller heltgodtyckliga villkor. Situationen är egentligen rentkomisk om det inte vore för att priset för dessakejsarens nya kläder är så högt -- denmassarbetslöshet som följer i åtstramningens spår. ''Detta är alltså målet för den svenska regeringensekonomiska politik. Det är inte att få nerarbetslösheten och försvara välfärden, utan det ärmedlemskap i den europeiska unionen och en platsi dess s.k. ekonomiska A-lag. I stället för att varaett välfärdsland skall bli ett hårdvalutaland.Man kan naturligtvis tycka så och ha den politiskauppfattningen, men det vore befriande ochhederligt om det också sades öppet, i den offentligadebatten. Fler människor skulle då kunna förståvad som pågår och slippa bli förvirrade inför allaförsäkringar och löften som kommer på skam.För oss i är arbetslösheten och dengenerella välfärden en huvudfråga, men den måstekombineras med en långsiktig minskning av detstrukturella budgetunderskottet. Vi måste också taitu med vår stora miljöskuld, som enligtberäkningar uppgår till minst 200 miljarderkronor och ökar med 7 miljarder omingenting görs. Vi måste ändra vårakonsumtionsmönster och lägga omproduktionstekniken på många områden.Vi måste kraftigt minska utsläppen av föroreningarsom leder till miljöförstöring av delvis obotligt slag.Visst kan man kalka sjöar som drabbats av surtregn, men hur lagar man ett trasigt ozonskikt?Vi måste alltså få en ekonomisk politik för enhållbar utveckling. Det har tagit naturen årmiljoneratt bygga upp de fyndigheter av olja, naturgas ochkol som några få generationer nu förbrukar i ensvindlande takt. Det måste ske enomställning av produktionen. Naturen och miljönmåste sätta gränsen.Vi måste våga ifrågasätta traditionell tillväxt i formav en ständig ökning av den materiellakonsumtionen. Alla grupper i behöver inteöka sin konsumtion. Vad vi behöver är tillväxt iform av miljövänlig teknik, ökad kunskap, ökadsjukvård, ökat inflytande där vi bor och på våraarbeten. Vi måste få en ökad tillväxt av gemenskapoch kultur i vårt samhälle. Vi måste få en ökadtillväxt av kollektivtrafiken. Detta är bara någraexempel.Vår tid kräver att ekonomisk tillväxt av gammal typersätts med en ny typ av ekonomisk tillväxt därlivskvalitet och miljö står i centrum. Det kommeratt ta tid, men vi måste starta . Ekonomiskpolitik skall vara ett medel för att tillfredsställa våramänskliga behov -- inte ett mål i sig.Följden av regeringens politik är ett gigantisktbudgetunderskott, en skyhög arbetslöshet, enförsämrad miljö men också att klyftorna rentallmänt ökar mellan människor. Detta är slöserimed resurser! Att få ner arbetslösheten måste bliriksdagens huvuduppgift !Fru talman! Vi har fått ett nytt privilegiesamhälle,där ett fåtal har kunnat kapa åt sig egna privilegieroch stora fördelar. Ju värre klyftor ett samhälle har,desto sämre fungerar marknadsekonomin.Vänsterpartiets uppgift är att verka för att dettaprivilegiesamhälle och detta pampvälde avskaffas,där fallskärmsavtal bara är ett exempel av flera påprivilegier som vuxit fram de senaste åren.Nu är det hög tid att börja ta itu med framtiden ochinte bara prata om den. Utvecklingen går attpåverka. Vi kan vända trenden från ökandearbetslöshet till att fler får arbete och utbildning. Vikan vända en ohållbar utveckling till en hållbarutveckling. Vi kan utveckla en välfärd som inteförutsätter exploatering av människor och miljö.Hoppet står till en ny majoritet i denna riksdag,som bygger på arbetarrörelsens värderingar, somrättvisa, solidaritet, arbete åt alla, försvar avarbetsrätten, ett konsekvent arbete för att stärkakvinnornas ställning i samhället -- detta ikombination med en kraftfull miljöpolitik.(Applåder)Anf. 4 Statsminister ():Fru talman! Även om det är naturligt att det är denekonomiska politiken som står i centrum för dagensdebatt, finns det anledning att notera debetydelsefulla steg som hartagits när det gäller plats och roll i deteuropeiska samarbetet.Förra måndagen inleddes våra förhandlingar ommedlemskap i , och undertecknade vien gemensam deklaration med det demokratiskaRyssland om ett på olika områden fördjupatsamarbete.Var för sig var dessa händelser betydelsefulla.Tillsammans markerar de med stor tydlighet de nyamöjligheter som finns för med en aktiv ochframsynt politik i det nya Europa.Det var bra för att det gick att få en breduppslutning bakom en stark politik införmedlemskapsförhandlingarna.Gemensamt har vi förklarat att vi vill vara med ochbygga ut och förstärka samarbetet mellanmedlemsstaterna på det sätt som anges iRomfördraget, i den europeiska enhetsakten, ochsom skisseras i de överenskommelser som träffats iMaastricht.Gemensamt har vi lagt fram våra krav ochönskemål när det gäller de svenska intressen sommåste tillgodoses under dessa förhandlingar.Det var en styrka att regering och opposition kundegå fram på gemensam front. Det är min ochregeringens avsikt att på samma sätt fortsätta attverka för en så bred samverkan som möjligt i dessafrågor här i riksdagen.På samma sätt är det min övertygelse att det finnsett brett stöd här i för våraansträngningar att inleda ett nytt ochförtroendefullt samarbete med det somutvecklas mot demokrati och marknadsekonomi,efter det socialistiska experimentets fasansfulladecennier.Vårt befinner sig i mycket snabbomvandling. Vi ser på TV och i tidningarde problem som detta för med sig. Men i grundenär det ju en omvandling som öppnar för storamöjligheter för samarbete, ekonomisk utvecklingoch fred.Inte under detta århundrade harvi haft en sådan möjlighet att förverkliga eneuropeisk freds- och samarbetsordning som vi har . Det är vår skyldighet, som liten aktivtengagerad nation, att stödja allt detta arbete och attge de bidrag som vi kan.På det rent ekonomiska området innebär dettaockså stora möjligheter för oss.Just nu står vi mitt uppe i den sannolikt mörkastefasen av den djupaste och den mest långdragnaekonomiska kris som någon av oss har varit medom. Men öppnas nu möjligheterna för attSverige, som konstateradehäromdagen, skall komma att tillhöra 1990-taletsvinnare i den europeiska omvandlingen. Och det ärviktigt att vi ser dessa möjligheter. Dagensproblem, med sina rötter i gårdagens misstag, fårinte innebära att vi missar morgondagensmöjligheter.Att dagens problem har sina rötter i gårdagensmisstag råder det knappast några delade meningarom. I skrev i om hur ''det glittrande '' --spekulationens och konsumismens årtionde -- nufört oss in i en svår och troligen också långvarigekonomisk kris.Om arten av de ekonomiska problemen råder detinte heller några avgörande delade meningar:Att vi har förlorat kraftigt i konkurrenskraft ochmåste återställa denna, att åtskilligt gjorts och attkonkurrenskraften nu börjar bli bra.Att den finansiella kris som har sina rötter i det sena1980-talets kasinoekonomi kräver en skuldsaneringsom tar sin tid. På denna punkt görs nu insatser föratt säkra stabiliteten i det finansiella systemetsamtidigt som politiken inriktas på att skapaförutsättningar för fallande räntor.Att politiker -- ingen nämnd, ingen glömd -- harställt ut löften på offentliga insatser och offentligautgifter som går utöver vad ekonomin faktiskt kanleverera. På den punkten har mycket omfattandesparprogram beslutats i denna riksdag . Vihar nu lagt fram förslag till ytterligare omfattandebesparingar för att skapa förutsättningar för att fåbort det s.k. strukturella budgetunderskottet istatens affärer.Att ett perverst och ruttet skattesystem i föreningmed för höga skattesatser länge bromsade ochförvred. Men även här har de senaste åreninneburit att vi börjat att vrida politikenbetydelsefullt åt rätt håll.Vi har aldrig lovat några snabba klipp i denekonomiska politiken. års valrörelsegjorde jag med all önskvärd tydlighet klart attvägen till varaktig tillväxt och till återställd fullsysselsättning skulle bli både lång och svår motbakgrund av det som hade inträffat. För detta fickjag som bekant en del kritik från de lättsinnetsapologeter om förde socialdemokratins talan.I sanningens namn skall också sägas att det sedandess tillstött svårigheter som då var svåra attförutse. Jag tänker först och främst på denförändring i det europeiska ekonomiska klimatetsom inträffade i och med den stora valuta- ochräntekrisens härjningar över hela kontinentenunder senare delen av . Den förutsåg viinte, och inte någon annan heller. Inte ens sierskanSaida hade veterligen speciellt mycket att bidramed på den punkten.Den budget som regeringen lade på riksdagensbord är inget lättsinnets ochlöftespolitikens dokument. Det innebär förvisso enkärv politik i en kärv tid. Den är inte inriktad på attvinna kortsiktig popularitet, men mycket bestämtinriktad på att vinna långsiktiga resultat.Sedan dess har oppositionspartierna haft möjlighetatt redovisa sina förslag. Och vi har haft möjlighetatt se vad i dessa som det kan vara värt att ta fastapå i våra ansträngningar att finna så breda lösningarsom möjligt för att föra ur krisen så bra sommöjligt.Det är självklart att vi först och främst har tittat påvad Socialdemokraterna har haft att säga.Det vore att begå kraftfullt våld på sanningen attsäga att vi blivit imponerade. Jag tror inte att detbara är vi som har blivit besvikna på det somSocialdemokraterna efter mycket tal och mångatrumpetstötar till slut lyckades att få ihop. Bristernai Socialdemokraternas alternativ är vid det här lagetväl kända.När det gäller det viktiga, och svåra, arbetet attspara i de statliga utgifterna finns det bara ett stortsvart hål i den socialdemokratiska motionen. Mansäger nej till den absoluta merparten av regeringensförslag till besparingar på ca ,säger att man tycker att det nog behöversparas mycket men förmår inte att lägga fram enenda antydan till ett konkret förslag till hur dettaskall gå till.Till denna mycket märkliga hantering av denenstaka politiskt svåraste delen i den ekonomiskapolitiken finns det bara två möjliga förklaringar:Antingen finns det en hemlig sparplan som man avnågot skäl -- taktiskt eller annat -- inte vill redovisa.Eller är det så att den från rosornas utdragna krigkända motsättningen mellan fundamentalister ochrealister nu har lett till en totalhandlingsförlamning. Finns det ingen hemligsparplan är det uppenbart att Socialdemokraternastår utan trovärdighet i den ekonomiska politiken.Men finns det en hemlig sparplan kunde det vara avintresse för oss och andra att få reda på den.Jag tror inte att det i mannaminne förekommit attett stort oppositionsparti lagt fram ett så uppenbartofullständigt förslag i den ekonomiska politikensom Socialdemokraterna nu gjort. Om man är ettotydligt svart hål på denna punkt, är man destotydligare när det gäller att kräva olika höjda skatterpå på helår.Mest anmärkningsvärt är självfallet förslaget att nuhöja marginalskatterna över brytpunkten med vadsom skulle bli . Här förefallerdet som om nu äntligen vunnit enretroaktiv men icke desto mindre betydelsefullseger i den batalj i rosornas krig som utspelades isamband med skatteöverläggningarna hösten 1989.Ty skulle vi i skattepolitiken nu återgå till att börjahöja marginalskatter, är det inget tvivel om att visnart skulle vara tillbaka i det som var både ''ruttet''och ''perverst''. Vi skulle förlora mycket avtrovärdigheten i den långsiktiga saneringspolitiken.Bättre blir dessa förslag självfallet inte av att manlägger fram förslag till väsentliga höjningar avskatten på företagsamhet och att man vältrar överkostnaderna på kommunerna på ett sätt som gör driver fram stora ökningar avkommunalskatterna. Därmed blev jufördelningsprofilen på dessa skattehöjningar, allretorik till trots, dessutom sådan att det sannoliktblir låginkomsttagarna som drabbas hårdast av dehöjda skatterna.Jag vet att Socialdemokraterna inte tror att sänktaskatter ger fler jobb. Men att för den skull hoppaöver till den motsatta slutsatsen att höjda skatterskulle ge fler jobb är att lämna allt vad erfarenhetoch expertis heter bakom sig. Det är fel. Det är enpolitik som leder till färre jobb.En ekonomisk politik som direkt motarbetarnäringslivets och industrins intressen har ingaförutsättningar att klara arbetslösheten. Även förSocialdemokraterna måste den massiva kritik manhar mött från företagsamhetens företrädare vara ettproblem.På viktiga punkter borde det dock finnas enmöjlighet att i utskott diskutera om det,detta till trots, är möjligt att nå fram till en samsyn.Det kan gälla möjligheterna att snabbt få i gångvissa infrastruktursatsningar. Här har mycket variteftersatt under en mycket . Här villregeringen att det expanderar snabbt, ochSocialdemokraterna vill ytterligare en expansion.Låt oss se på möjligheterna.Vad gäller utbildningsplatser finns det efter enmycket snabb utbyggnad med ca 45 000--50 000platser kanske ytterligare möjligheter. Det är docktveksamt. Men låt oss titta på dessa möjligheter.Samtidigt skall sägas att det ligger ett betänkligtdrag av hokuspokus över delar av densocialdemokratiska kalkylen. Man säger att manvill minska arbetslösheten med en fjärdedel till enextra kostnad av ca .