prot · GG0997 · 1993-04-22 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:97Torsdagen den 22 aprilKl. 12.001 § Meddelande om särskild debatt om kriget iBosnien, m.m.Anf. 1 begäran av liberalernasriksdagsgrupp anordnas en särskild debatt om kriget i Bosnien.Samma dag informerar socialministerBengt om ett yttrande som för barnets rättigheter avgivit överSveriges rapport om efterlevnaden av FN:skonvention i ämnet.2 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 16 april.3 § Debatt med anledning avkompletteringspropositionAnf. 2 föreslår att för denna debatt skall följanderegler gälla:I debatten deltar finansministern, ,och har rätt till tre inlägg om 15, 10 och6 minuter. Övriga deltagare har rätt till två inläggom 10 och 6 minuter.Kammaren godkände dessa debattregler.Anf. 3 Finansminister ():Herr talman! presenterar regeringen denreviderade finansplanen, regeringenskompletteringsproposition. Den innehåller mångaviktiga saker.Den väsentligaste värdering som styr arbetet medden ekonomiska politiken gäller faktiskt inte osssjälva utan våra barn och barnbarn. De har rätt attställa stora krav på oss. Kommande generationerskall inte tvingas betala för den konsumtion somdagens hushåll har beviljat sig själva. De som intevar med på festen skall inte heller stå för notan.Därför är det inte utan en viss stolthet som jag i dagöverlämnar årets kompletteringsproposition tillriksdagen. Den innehåller ett ambitiöst ochkonkret program för att få bort de väldigaunderskotten i de offentliga finanserna. Denöppnar vägen för lägre räntor och därmed -- detviktigaste av allt -- fler jobb i vårt land. Den visarvägen mot en bättre fungerande ekonomi. Den gördet möjligt att se egna och andras barn ochbarnbarn i ögonen och säga att vi gör allt vi kan föratt de skall få leva i ett land med en stark ekonomioch en välfärd för alla.Herr talman! befinner sig i en allvarligekonomisk kris. Många människor utsätts förmycket stora påfrestningar. Det allvarligaseproblemet är den uteblivna tillväxten och den högaarbetslösheten.Regeringens kompletteringsproposition är påsamma gång en krigsförklaring mot arbetslöshetenoch ett kraftfullt saneringsprogram för denoffentliga ekonomin. Långsiktiga åtgärder ochmöjligheterna att bekämpa arbetslösheten på kortsikt är nära sammanflätade.Utan ett nittiotalsperspektiv på politiken riskerardagens arbetslöshetsbekämpning att komma tillkorta. Trovärdigheten på kort sikt krävermålmedvetenhet och uthållighet i politiken.Annars riskerar de konkreta åtgärderna motarbetslösheten att undermineras av ökadeinflationsförväntningar och höjda räntor. Med denbalans mellan förstärkningar av de offentligafinanserna och kraftfulla åtgärder för attupprätthålla arbetslinjen, som regeringen i dagpresenterar, känner jag mig förvissad om attpolitiken leder rätt.Regeringen föreslår ett program för upprustningoch förnyelse av . Ovanpå de åtgärder somtidigare beslutats erbjuds nu ytterligare 130 000--140 000 personer arbete, praktikplats ellerutbildning. Upprustningen omfattar ett flertalsamhällssektorer.Investeringar i människor genom utbildning är denviktigaste framtidssatsning som folkhushållet kangöra. Förkovran och kompetensutveckling --människors kunskaper och kreativitet -- är grundenför tillväxt och välfärd. Därför satsar regeringen påen upprustning och förnyelse just av kunskap ochkompetens. Nya resurser avsätts förgymnasieplatser, komvux, folkhögskolor ochfolkbildning samt för högskolan. Vi tar också tillvara och bygger ut den kompetensutveckling somsker ute på arbetsplatserna. Bidraget till utbildningi företag förbättras och antalet platser mer äntredubblas. Det mycket populära och uppskattadesystemet med ungdomspraktikplatser utvidgasockså. Antalet ungdomar som har praktik kommeratt öka till över 100 000. En speciell praktikform förunga akademiker införs, och den nya formenarbetslivsutveckling (ALU) expanderar ocksåmycket kraftigt.Syftet med denna massiva satsning är dubbelt. Delsförsvarar vi arbetslinjen i arbetsmarknadspolitiken:aktiva åtgärder förhindrar ju permanent utslagningoch underlättar för ungdomar att komma in påarbetsmarknaden, dels skaparkompetensutvecklingen i sig en bättre fungerandearbetsmarknad: genom dessa insatser blir allaberörda mycket bättre förberedda för att mötaarbetsmarknadens krav. De jobb som tillkommerunder 90-talet är inte samma jobb som försvann förnågra år sedan, och det kräver nya kunskaper.Regeringen föreslår också en upprustning ochförnyelse genom att avsätta medel tillaffärsverksinvesteringar och statliga byggen.Tillsammans med det tioårsprogram för utbyggnadav den fysiska infrastrukturen på nära 100 miljarderkronor, som regeringen presenterade tidigare ivåras, och det ROT-program som harfattat principbeslut om innebär allt detta en bättreoch effektivare infrastruktur i vid bemärkelse, dvs.inkl. fysisk och human infrastruktur: människor,vägar och järnvägar.Herr talman! När regeringen lade fram enfemårig plan för att avskaffa det strukturellaunderskottet var det första gången som enbudgetproposition innehöll förslag som sträcker sigöver mer än ett budgetår. återkommer vi medprecisering och konkretisering avsaneringsprogrammet. Eftersomsaneringsprogrammet tar sikte på att få svenskekonomi i bättre skick för kommande generationer,har mina medarbetare litet skämtsamt uppkallatdet efter mitt barnbarn . Nathalieplanenhar fyra komponenter.För det första begränsas utgifterna för denoffentliga konsumtionen. Statlig administration,kommuner och landsting får inte växa framöver,utan tillgängliga resurser måste användas på ettmera effektivt sätt.För det andra föreslår vi minskade transfereringartill hushållen, t.ex. genom att var och en av oss fårbetala mer för sin arbetslöshetsförsäkring och försitt boende.För det tredje aviseras en stor strukturreform förATP med närmare koppling mellan avgifter ochförmåner.Slutligen föreslås vissa skattehöjningar, framför alltav miljö- och punktskatter. Summerat på det sättsom gör, innebärsaneringsprogrammet över femårsperioden 81miljarder kronor, vilket tillkommer utöver de dryga80 miljarder kronorna som redan harfattat beslut om. Det är faktiskt mera än vadEkonomikommissionen själv föreslog.Ett så omfattande program kan naturligtvis integenomföras utan att det märks. Det ärofrånkomligt att alla medborgare på ett eller annatsätt kommer att beröras. Sammansättningen av deåtgärder som föreslås har därför gjorts så, att deskall upplevas som och vara fördelningspolitiskträttvisa.Trots detta är jag övertygad om att mängdenuppvaktningar, protester, skrivelser och insändareför att freda just det egna området -- men gärnaspara på andras områden! -- kan göra anspråk på enplats i framöver. Det är i densituationen som varje politiker utsätts för sittverkliga elddop. Jag känner en stor respekt för dekolleger som i en sådan situation förmår att hållaallmänintresset, dagens och kommandegenerationers, i fokus.Jag känner också en stor respekt för den politikersom i det läget argumenterar för helheten ochförsöker förklara de ekonomiska sambanden. Jaginte bara respekterar utan beundrar alla dem somockså lyckas övertyga såväl medborgare, mediersom intresseorganisationer om vikten av att inteförsitta denna möjlighet att skapa en stark ochfungerande ekonomi. Vad jag känner för alla demsom faller undan för högljudda särintressen, herrtalman, förhindrar min självbevarelsedrift att jaguttalar i denna kammare.Om vi lyckas vidmakthålla allmänintressets ochframtidens perspektiv kan vi alla bli vinnare pådenna ekonomiska politik. Den visar nämligenvägen ut ur krisen, mot riktiga jobb, låg inflation,lägre räntor, uthållig tillväxt och stabilitet. Jag ärdärför optimist. Trots att det är besvärligt i det ljuspunkter i den svenska ekonomin ochdem skall vi ta vara på: den förbättradekonkurrenskraften, möjligheterna till exportleddtillväxt, valfriheten och öppnandet för konkurrensi den offentliga sektorn, det förbättradeföretagsklimatet genom strategiskaskattesänkningar och avregleringar och de storasatsningarna på forskning, utbildning och annaninfrastruktur samt självklart ett kommande EG-medlemskap som kommer att förbättra företagensintressen av att investera och att ge jobb i Sverige.Som politiker och mormor har jag en moraliskskyldighet att inte bara förespråka en politik för , utan också för och hennes kompisar.Regeringen har antagit denna moraliska skyldighetoch för en politik som tacklar både dagensarbetslöshet och morgondagens underskott. Jaghoppas att ledamöter också antarutmaningen, annars blir den historiska domenhård.(Applåder)Anf. 4 ():Herr talman! Jag ber att få tacka finansministernför presentationen.Jag vill börja med att ge finansministern etterkännande. Det är alldeles utmärkt att regeringennu återkommer till viktiga delar av detutbildningsprogram som Socialdemokraternapresenterade , trots att våra förslag haravslagits av en bastant borgerlig majoritet iriksdagen och trots att vi har förlorat tre månaderav värdefull planeringstid. Sedan är det en annansak att detta inte räcker utan att det dessutomframför allt behövs rejäla tag för att skapa riktigajobb.Vi fick nu höra att regeringen har utfärdat enkrigsförklaring mot arbetslösheten. Den har vi intemärkt mycket av. När man serkompletteringspropositionen verkar det nogsnarare vara ett vapenstillestånd än en aktiv kamp.Vad vi upplevde här medAnne i talarstolen följde ett välkäntmönster. Varje gång finansministern harpresenterat regeringens bedömning av Sverigesekonomi har läget varitsämre än vad trodde föregåendegång. Det är nu femte gången vi upplever sammasak. Här kommer finansministern till oss iriksdagen och delar med sig av en stark förtröstanom framtid. Men varje gång harsituationen blivit sämre än vad regeringen räknademed. Vad beror det på? Vad kommer det sig av attregeringen ständigt måste skriva upp sina siffror förarbetslösheten och skriva ned sina siffror förtillväxten alltmedan statens upplåning skenar i vägsom aldrig förr? Det handlar inte om någraobetydliga förskjutningar i perspektivet. Om manjämför det som trodde medvad hon tror , är det dramatiska skillnaderi bedömningarna. Detta inträffar nu för femtegången i rad. Mönstret går igen med nästan spöklikupprepning.Totalt räknar regeringen med att 173 000 jobbkommer att försvinna . Det är 53 000 fler jobbsom försvinner än vad regeringen räknade med ijanuari. Skillnaden är ju förödande för demänniskor som berörs runt om i vårt land. Denekonomiska tillbakagången sträcker sig nu över enlängre period än vad vi någonsin har varit med omunder . Den blir också kraftigareän vad regeringen kalkylerade med . Vi fåri år uppleva det störstaraset i den privata konsumtionen.Kompletteringspropositionen innehåller den färskanyheten, i jämförelse med budgetpropositionen ijanuari, att den privata konsumtionen kommer attminska även nästa år.När det gäller inflationen gjorde regeringen ijanuari den stränga kommentaren att en prisökningpå inte kan tolereras. Men ikompletteringspropositionen tas prisökningenobesvärat och utan någon skarp kommentar frånAnne upp till 5,5 %.Statens upplåningsbehov växer med ytterligare50 miljarder . Gigantiska 255 miljarderbehöver staten låna . Det betyder väl, AnneWibble, att den svenska statsskulden inom kortkommer att bryta igenom enbiljonvallen?Jag har pratat ekonomi, även om jagkanske inte har gjort det så avancerat som AnneWibble. Jag har träffat folk på föreningsmöten ocharbetsplatser och har diskuteratekonomi med dem. Det har vid dessa diskussioneraldrig funnits behov av att använda uttryck som enbiljon. För mig är inte en biljon ekonomi utannärmast astronomi. I det sammanhanget kan mansäga att regeringens spådomar ombudgetunderskottet då i så fall är astrologi, om manskall fortsätta använda den termen. (Applåder)Jag kan gå vidare med att jämföra med vadfinansministern sade och vad hon säger nu.I rättvisans namn skall också sägas att i detta digrasiffermaterial finns också några siffror som går åtdet andra hållet, dvs. att man justerar upp i positivriktning. Men den dominerande bilden med detunga siffrorna innebär att det blir sämre än enligtfinansministerns förväntningar för tre månadersedan.Vad beror dessa ständigt grusade förhoppningarpå? Har lekt med tankenatt det finns några samband i den svenskaekonomin som regeringen inte tar full hänsyn till?Inte kan väl regeringen få fortsätta att föra enpolitik som drar ner i allt djuparearbetslöshet, och som håller en alldeles för lågefterfrågan på hemmamarknaden? Det är inte barasocialdemokrater utan också företagare, ekonomeroch många andra som säger att det är fel iavvägningen och att efterfrågan påhemmamarknaden skapar onödig arbetslöshet ochen onödig underproduktion.Anne presenterade här --hon framhöll särskilt att hon var stolt, vilket vinoterar -- vad hon kallade för en saneringsplan. Jagmåste säga att bara själva ordet gör migmisstänksam. I den planen talas det om mycketkraftiga avgiftshöjningar.När man går litet närmare in på det ser man att dethandlar om starkt orättvist fördelade belastningarpå de svenska hushållen. Man kan också fråga: Ivilken utsträckning har stöd av vicestatsministern för denna saneringsplan? Jag såg atthan var ute och talade om den här planen. Han sadebeträffande föräldraförsäkringen att man får se omdet blir något av det. Han sade att det är något somskisseras. Han använde det uttrycket.Anne , är denna saneringsplan med andraord en lös skiss, som kan bli litet vad som helst? Ivarje fall inbjöd själv till tankar åt dethållet när hon talade om sitt barnbarn Nathalie.Det kanske är mer lekstuga än allvar i dettaprogram, i varje fall om man skall döma av vad vicestatsministern sade om att det kanske inte blir någotav detta utan att det bara skisseras.Den avgörande frågan, , är: Hur skallvi lägga om politiken, så att vi får i gångproduktion, investeringar och nya jobb? Detförutsätter att hushållen har köpkraft, att företagenhar investeringsvilja och att det finns politiskstabilitet och framtidstro. Men på den frågan gesdet i kompletteringspropositionen tyvärr inte någotsvar.(Applåder)Anf. 5 (nyd):Herr talman! Jag vill först tacka finansministern förhennes presentation. Regeringens förslag attsanera den svenska ekonomin innebär alltsåstrukturella budgetförstärkningar istorleksordningen 80 miljarder. Om det kan mansäga att det låter fantastiskt. Men man skall kommaihåg att effekten kommer . Man har alltsåräknat på samma sätt som i den s.k.Lindbeckkommissionen. Men det är ändå rätt såbra.Jag kan tänka mig att det har varit jobbigt förregeringen att enas om alla dessa åtgärder. Jag trormig kunna inläsa vissa kompromisser och förstår attnågra regeringspartier kanske inte är helt nöjda.Men liksom en stor del av det svenska folket,hoppas jag att regeringen lyckas sätta krisen icentrum och stiga av sina egna käpphästar. Vikunde skylla alla möjliga obekväma beslut på EG.Då gick det väldigt bra i denna församling och iandra. gäller det att kunna skylla just på krisen.Jag säger detta om sammanhållningen i regeringen,därför att min bedömning är att ingen vettigmänniska i vill lamslå landet genom attutlösa nyval.Den s.k. marknaden vill förvisso höra signaler omett samlat, gärna imponerande, aktionsprogramfrån regeringen. Den vill också höra attminoritetsregeringen kan få majoritet för sinpolitik. Jag återkommer till det.Vi talar om miljoner och miljarder. Vi hörde förutom astronomi och astrologi och alltihop. Det ärklart att nollorna radas upp och att proportionernablir svårbegripliga. Det är ett ekonominsuniversum som vi befinner oss i. Men om man istället ändrade dessa siffror och gjorde miljarder tilltusenlappar, tror jag att folk skulle börja förstå.Om vi tänker oss en familj som har totala inkomsterpå . Det låter ju bra. Men detvärsta är att de har planerat utgifter för 550 000--. Det går väl aldrig, säger säger : Då få vi väl låna. Då sägerhan: Det lär väl inte gå, eftersom vi inte har någrapengar på banken, inte har någon säkerhet ochredan har lånat 1 miljon.Det gäller alltså att dra ned på allt, att jobba mer,att vara mycket påhittig och ändå ha någon somhjälper till, därför att man skall betalaräntan på lånet som bara den är , och denkommer man inte ifrån. Det vill till att grannar ochandra är hjälpsamma.Så ser alltså den svenska ekonomin ut, om manbyter ut tusenlapparna mot miljarder och alltsålägger till sex nollor.Våren 1993 kan vi konstatera att något måste göras.Det som vi gör, i detta fall i riksdag och regering,måste vara kraftfullt. Det måste vara trovärdigt.Det måste vara en satsning på människansinitiativkraft och entreprenörskap. Det måste vararättvist, dvs. möjligt att svälja för folk. Detpolitiska budskapet måste accepteras avmedborgarna. Det är ett ganska självklartuttalande. Den svenska uppfattningen om rättvisaär i stort sett att man är mycket noga med att desämst ställda inte får det värre och att de som hardet bäst får offra en del. Det som vi beslutar måsteockså vara möjligt att sälja på en marknad och tillföretagen, sälja i bemärkelsen övertyga. Och detmåste meddelas vid rätt tidpunkt.För att börja bakifrån är rätt tidpunkt , den 22april. Signalerna från den här kammaren måstevara klara och förtroendeingivande. I annat fallkanske vi kan ta ledigt allihop och överlåta Sverigesstyrelse till och Internationellavalutafonden. Jag tror att marknaden runt omkringförväntar sig något också av , någotsom liknar en genomtänkt politik och inte rentformeltroende. Även allra störstavänner måste hålla med om att hargjort ödesdigra misstag. får det inte ske igen.Räntan måste ned.Om folk skall svälja den beska medicinen måsteockså ledarna föregå med gott exempel -- attackerafallskärmsavtalen, publicera, ändra och förbjudadem, behovspröva barnbidrag, osv. Ni känner igenvåra synpunkter.De övergripande målen måste vara att få nedräntan och att öka antalet jobb. Det är vi allaöverens om. Men då gäller det den effektiva räntan,och det gäller de riktiga jobben, inte dekonstgjorda. Om vi härifrån visar en starkfinanspolitik, kanske det får goda penningpolitiskakonsekvenser, dvs. Men det är somsagt den effektiva räntan. Den ränta som ni, jag ochsmå och medelstora företag betalar är nämligendubbelt så hög som den som har. Detär den på grund av de usla bankaffärerna, som manförsöker täcka genom en fullständigt absurdräntemarginal.Bankakutens arbete, som vi diskuterade här i går,måste accelereras. Nya metoder måste prövas, t.ex.tillgångsgarantin, som jag nämnde i går. Och detmåste gå fort. Utan ett fungerande kreditsystem fårvi nämligen inte något fungerande näringsliv ochinte heller något välstånd eller någon sysselsättningvärd namnet.Att det skall skapas riktiga jobb, är vi alla överensom på många sätt. Det somarbetsmarknadsminister har kommitmed är säkert bra, med det måste också vidtas merkonstruktiva åtgärder. Jag tycker, vilket harframförts förut, att en sådan sak som att slopaturistmomsen och att man inte behandlar den somen ren momsfråga utan som en tidsbegränsad ochtillfällig arbetsmarknadsåtgärd är ett intressantprojekt. Låt oss anta att det skulle skapa 20 000 nyajobb. Låt oss också anta att det betyder 20 000glada människor och 20 000 ännu gladare familjer.Vad är då faran med detta? Vad är det som visatsar? Jo, vi satsar en teoretisk intäkt på 2miljarder. Detta kan man jämföra med de ungefär90 miljarder av arbetslöshetsrelaterade åtgärdersom vi talar om här. Vi kommer att försökamotionera i den frågan viaarbetsmarknadsutskottet och se det på det sättet.Till sist vill jag säga att när det gällerkompletteringspropositionen i dess huvuddrag,kommer vi att stödja regeringen. Vi kommer attgarantera att budgetförstärkningen verkligen engång beslutas, när den då skall beslutas i utskottosv., även om vi på någon eller några punkterkommer att argumentera för andra lösningar. Mentotaleffekten blir i så fall bara bättre och större. Detbudskap som går ut härifrån är alltså minst lika brasom det som regeringen har presenterat.Den senaste månaden har jag själv arbetat mycketintensivt och försökt vara ganska konstruktiv. Jaghar skaffat mig en uppfattning om vad som krävsi . Överallt -- det är väldigt många frånmånga olika kategorier i samhället -- får mansamma reaktion: Visst är det kris, det är värre ännågonsin. måste ni politiker göra någonting.Sluta käbbla, börja jobba, annars går det riktigtilla.Mina överläggningar med regeringens företrädareverkar lovande. Det är min personliga bedömning,och den ligger till grund för vårt agerande när vi nustöder regeringen.Krismedvetandet finns nu i alla läger. Allt flermänniskor börjar förstå att det är konkreta ochrealistiska åtgärder som krävs. Om det misstroendesom onekligen har funnits mellan regeringen ochNy demokrati trappas av och förbyts i ömsesidigrespekt, har redan mycket vunnits. Själva vill vigivetvis gärna finna en förklaring till varför maninte lyssnat på oss, när vi faktiskt bevisligen, om nitänker efter, haft rätt i många och avgörandefrågor. Vår inneboende blygsamhet förbjuder ossatt nämna dem alla.Ny demokrati kom in i politiken för att ändra ochför att representera den icke-politiska verkligheten,kan man säga. Med den bakgrunden är detsjälvklart att vi måste göra allt för att lösa densvenska krisen. Ny demokrati kommer att jobbahårt och leta efter goda idéer, som finns hos vanligtfolk och hos experter. Vi kommer inte att leta eftersvårigheterna. Vi letar efter möjligheter. Sedankommer vi att göra allt vi kan för att övertyga andraom dessa möjligheter.Om vi över huvud taget vill skapa en framtid förSverige, måste vi återvinna optimismen. Vi måsteåtervinna framåtandan och framtidstron. Det dugergivetvis inte att envist älta svårigheterna. Sverigehar många möjligheter. Dem ställer vi upp på, ochdem skall vi förbättra. Jag återkommer med någrafrågor.(Applåder)Anf. 6 ():Herr talman! Det var intressant att höra mormorWibbles utläggning om att detta är en finanspolitikför framtiden, för våra barn och barnbarn, inteminst för hennes eget barnbarn tydligen. Jag skullegärna önska att vi hade en finansminister i det härlandet som inte var så trångsynt utan som också sågtill andras barn och barnbarn.Jag tror att en av de frågor som väldigt många i dagställer sig är just: Hur skall det gå för våra barn ochbarnbarn? Det gör jag själv som mamma. Jag hartvå tonåriga barn, som går på högstadiet och somsäkert skall gå på gymnasiet men som sedannaturligtvis hoppas på att få ett jobb. Jag undrarmycket hur det kommer att gå för dem. Jag har letati finansplanen -- det jag har hunnit ögna igenom --efter radikala åtgärder som skulle kunna stilla minoro. Jag har inte hittat särskilt mycket, måste jagsäga.Anne sade också att de som inte var medpå festen inte heller skall behöva betala notan. Detlåter väldigt bra, tycker jag, men jag är övertygadom att ofantligt många människor i i dagtycker att det är just dessa som får betala notan,trots att de inte har varit med på någon fest överhuvud taget . Det är alla desom faktiskt får se sin levnadsstandardreducerad, rakt över, de människor som leverpå marginalerna och som ständigt attackeras av denekonomiska politik som den här regeringen för --sänkningen av a-kasseersättningen, införandet avkarensdagar, sänkningen av sjukersättningen ochde aviserade försämringarna när det gäller nivåernaöver huvud taget, t.ex. föräldraförsäkringen. Vilkamänniskor, , är det av dem som harvarit med på den beramade festen? Det undrar jag.Vi har kunnat åseväldigt många personer i höga befattningar somalldeles uppenbarligen har festat mycket och som har fått stora utfästelser i form avfallskärmsavtal och liknande för att de skall kunnatillförsäkra sig att fortsätta att festa, oavsett hur detgår för ekonomi och för de flestas ekonomioch levnadsstandard. Det är upprörande ochvämjeligt att se. Jag tror inte, , attsärskilt många i uppfattar den härföreslagna politiken som förtroendeingivande ellersom uppfattar de förslag som regeringen nukommer med som att de innebär att vi på något sättdelar på bördorna.