prot · GG09114 · 1993-05-24 00:00:00 — Man återgår helt enkelt tillhur det ursprungligen var.Lars påpekade vidare att det kan blimarknadshyressättning vad gäller tommalägenheter. Ja, och det tror jag är någonting somhyresgästerna i dagens läge ser fram emot. Denhyressättning som sker vad gäller t.ex.Allmännyttans tomma lägenheter torde i så fallstyra hyran mot en lägre hyressättning och inte moten högre hyressättning.Felet med den debatt som försökerföra här är att hans intresse koncentrerarsig på områden som , där detfinns och alltid har funnits ett stort tryck påmarknaden. När vi ser till landet i övrigt finns dettusentals lediga lägenheter. Låter man den någotstörre flexibiliteten i bruksvärdessystemet gällakommer det att innebära ett plus förhyresgästen såtillvida att det styr mot lägre hyroroch inte mot högre hyror. sade förövrigt förra gången i sin fråga att det kunde vara pådet sättet.Jag vill påpeka att den jämförelse medAllmännyttans hyror som skett skulleha inneburit att man pressade ner hyressättningen.Men faktum är -- och jag har statistiskt belägg fördetta sedan åtminstone -- att Allmännyttanhar legat högt i hyressättningen. Allmännyttanskostnader har genomgående varit högre änkostnaderna för privata hyresvärdar.Anf. 143 ():Herr talman! Jag får korrigera statsrådet på enpunkt. Jag har aldrig i min politiska gärning utgåttfrån . Min horisont iriksdagen är och förblir alltid . Det kanvara viktigt att slå fast.Det är sant att jag i en frågedebatt sade att jag intetror att ett införande av marknadshyror skulle få endramatisk effekt med en gång. Det står jag fast vid.Det hävdar jag fortfarande. Däremot innebärmarknadshyror i en situation där det är brist pålägenheter kraftiga hyreshöjningar. Jag har aldrigsagt och tror heller inte att ett införande avmarknadshyror skulle möjliggöra några sänkningarav hyror.Det finns såvitt jag vet inte en enda hyresgästeller en enda hyresgästorganisation som motsättersig att en fastighetsägare sänker hyran. Problemethar alltid varit och kommer alltid att vara attförsöka hitta ett system som förhindrar att manhöjer för mycket.Sedan säger statsrådet att det blir fråga om enganska blygsam höjning på ett par procent, kanske5 %. Till att börja med är inte det så blygsamt.Även ett par procent eller är för mycket. Jagtycker att regeringen just nu skall avstå från allaåtgärder som höjer hyrorna. Jag medger att det kanvara svårt att undvika besparingar också påboendet. Men att dessutom införa regeländringarsom innebär höjda hyror är dumt.Det är bra att statsrådet ger ett klart och entydigtbesked om att detta innebär en renmarknadshyressättning beträffande tommalägenheter. När det gäller de lägenheterna finns detett utrymme för att kunna höja med avsevärt merän i de lägen som är attraktiva.Det som i förlängningen blir följden av detta,förutom att många människor tvingas att accepterahögre hyror, är något som vi i denna kammare imånga år har varit överens om att vi inte skall ha.Nu har jag inte suttit i så länge, och inteheller statsrådet har varit med tidigare, men mankan läsa i protokollen.Vi har haft problem med en för stor segregation påbostadsmarknaden. Effekten av dessa förslag bliratt skillnaderna, segregationen, ökar. Det tyckerjag är dumt. Därför står min uppmaning fast: Dettaförslag bör hamna i papperskorgen. Det bör läggasåt sidan så att vi kan ägna oss åt att försöka hållanere hyrorna i stället för att diskutera förslag somhöjer dem.Anf. 144 Statsrådet (-):Herr talman! Jag skulle gärna vilja försöka dela uppden här debatten litet grand så att vi vet vad vipratar om.För det första gäller det att vi avskaffarallmännyttans hyresledande roll. Allmännyttanshyresledande roll kommer inte att ha sammabetydelse längre, eftersom allmännyttan iframtiden skall tillåtas att gå med ett överskott. Detfinns alltså inte alls samma motivering att behållaallmännyttans hyresledande roll . Jagtror nog att kan hålla med om det,om han tänker efter litet grand.Det är ganska fantastiskt att tala om att detta skulleinnebära en dramatisk effekt. Ett par procentskulle innebära en dramatisk effekt och innebäraett införande av marknadshyror. Vi skall ha kvarbruksvärdessystemet, . Vi skall hakvar det. Vi talar om en mindre förändring inomramen för bruksvärdessystemet. Det är inte en frihyressättning, och det är inte marknadshyror.Lars påstår att det nu finns oroligahyresgäster som behöver lugnas. Jag tycker att detbästa sättet att göra det faktiskt är att ge enrättvisande information om vad förslaget innebär.Det har jag redan gjort. Om skullegöra detsamma och upphöra med att spridavilseledande propaganda om att detta innebärinförande av marknadshyror, tror jag knappast attdet finns någon risk för att hyresgäster blir oroliga,tvärtom.Anf. 145 ():Herr talman! Jag skall i fortsättningen citerastatsrådet ordagrant. När det gäller tommalägenheter innebär det här ett införande avmarknadsprissättning. Det motsätter jag mig. Påden punkten hjälper inte statsrådets vädjanden. Jagkommer att fortsätta att argumentera mot det,därför att jag inte tycker om marknadsprissättningpå hyror.Det beror i stor utsträckning på i vilkettidsperspektiv som man pratar, om effekterna ärdramatiska eller inte. Jag håller med statsrådet omatt det på kort sikt inte innebär några kraftigahyreshöjningar för dem som redan bor ilägenheten. Men ett system med ökat inslag avmarknadshyressättning innebär att utrymmet förhyreshöjningar ökar. Det förnekar inte hellerstatsrådet. Hon delar den uppfattningen.Jag tycker att alla regelförändringar som innebärett ökat utrymme för hyreshöjningar är av ondo.Först efter det att statsrådet har kunnat peka på attnågonting av det jag har sagt i sak har varit fel, blirden här uppmaningen att sluta att spridavilseledande propaganda på något sätt giltig.Sedan vill jag gärna kommentera en sak till. Iblandhar det hetat att syftet med de här förändringarnaär att bryta hyresgäströrelsensförhandlingsmonopol. Statsrådet var inne på enintressant sak i sitt förra inlägg som jag gärna villkommentera. Det är nämligen den enda delen avdessa förslag som jag tycker är bra. Jag tycker inteatt det är bra att vi har ett system som i stortsett gör det möjligt för bara en enda organisationatt finnas. Det är bra att regeringen har ambitionenatt förändra den saken.Men däremot, och det var det som var det viktiga idet förra inlägget, sker den stora dramatiskaförändringen -- jag använder ordetdramatisk igen, med all rätt, vill jag påstå -- för demsom står utanför de kollektiva systemen. De stårdär av egen vilja eller därför att ingen har frågatdem om de vill gå med i någon organisation. De ärför dem som detta är mest dramatiskt. Alla de somav olika skäl inte har fått möjlighet att gå med, kanråka ut för hyreshöjningar om de inte själva tarinitiativ och protesterar.Statsrådet framställer detta som ganskaodramatiskt, och det låter som om det varjämbördiga parter vi pratar om, men det är det inte.En oerhörd massa hyresgäster har faktiskt respektför och känner ett underläge i förhållande tillfastighetsägaren som gör att den här delen avförslaget kan få mycket tråkiga konsekvenser förväldigt många hyresgäster.Anf. 146 Statsrådet (-):Herr talman! Jag tror att måste hamissuppfattat förslaget på den här punkten.Förslaget innebär att det bara är de hyresgäster somsjälva vill lämna det kollektivaförhandlingssystemet och klart ger uttryck för det,som inte skall omfattas av det i fortsättningen. Detinnebär att alla hyresgäster som känner att de intehar tid, ork, kraft eller kunskap att förhandla självmed hyresvärden står kvar i det kollektivaförhandlingssystemet.Min förmodan är att om förslaget genomförskommer det att innebära, åtminstone i början, attdet inte blir så många hyresgäster som kommer attbegagna sig av detta. Man kommer att känna enviss tveksamhet om man klarar av en sådanförhandling. Det blir möjligen så att det inte blir enenstaka hyresgäst som förhandlar själv, utan detkan bli flera i samma hus som slår sig ihop ochförhandlar. Det är ett val som helt ligger påhyresgästens sida. Det är inte frågan om att manmåste vara medlem i hyresgästorganisationen. Detblir ingen annan ändring i systemet än atthyresgästen har möjlighet att själv utträda ur detkollektiva förhandlingssystemet. Det är en ganskaviktig sak att påpeka.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslöt på förslag av förste vicetalmannen att ajournera förhandlingarna till då statsrådet skulle infinna sig ikammaren för att lämna svar på interpellationerna155, 167 och 169.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 20.00.24 § Svar på interpellation 1992/93:155 omförbättring av vården i livets slutskedeAnf. 147 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig omregeringen har för avsikt att vidta några åtgärdermed anledning av den utredning med förslag tillriktlinjer för att förbättra vården i livets slutskede,den palliativa vården, som lagts fram av enarbetsgrupp, tillsatt av EG-kommissionen.Förslagen har tillstyrkts av av experter på cancersjukdomar.Åtgärderna som arbetsgruppen föreslår kan vidtasbåde inom de enskilda länderna och i form avgemensamma europeiska satsningar på utbildninginom palliativ vård, som då inte begränsar sig till attenbart avse cancersjukdomar.Sverige har förstärkt sin medverkan iEG:s aktionsprogram genom ett ''letter of intent'' efter att tidigare endastha haft en observatörsroll. I praktiken innebärdetta att vårt lands deltagare ärjämförbart med . Arbetsgruppen hartagit fram sina förslag inom ramen för dettaaktionsprogram.Regeringen beslutade attinrätta en ledningsgrupp för medverkan iaktionsprogrammet. ingår själv idenna ledningsgrupp. En viktig uppgift förledningsgruppen är att ta initiativ till och stimulerasådana åtgärder inom vårt land som vår medverkani aktionsprogrammet kan medföra.Jag har hört att ledningsgruppen närmare kommeratt diskutera frågorna om palliativ vård underhösten 1993. Detta avses ske mot bakgrund avförslagen från den av tillsattaarbetsgruppen men också uttalandena iSocialutskottets betänkande 1992/93:SoU16''Äldreomsorg -- inriktning och anslag'', i vilketutskottet uppmärksammat den palliativa vården.Socialstyrelsen har påbörjat arbetet med attutforma allmänna råd om den palliativa vården ochtar givetvis i sitt arbete hänsyn till förslagen frånden av tillsatta arbetsgruppen.Arbetet beräknas vara slutfört vid utgången av år1994.Jag anser att resultatet av det fortsatta arbetet meddessa frågor bör avvaktas. Jag har därför inte föravsikt att nu föreslå regeringen att vidta någrasärskilda åtgärder med anledning av de förslag somden av tillsatta arbetsgruppenlämnat om riktlinjer för att förbättra den palliativavården.Anf. 148 ():Herr talman! Jag vill först tacka sjukvårdsministernför svaret. Regeringen har onekligen visat sittintresse för dessa frågor och de möjligheter som deöppnar genom att sätta statssekreteraren hossjukvårdsministern i styrgruppen för samverkanmed EG kring handlingsprogrammet mot cancer.Jag har därför i och för sig förståelse för attsjukvårdsministern vill avvakta i denna fråga. Jagvill också säga att styrgruppen fungerar utmärkt.Den har fått utökat tyngd och har vitaliseratsgenom att är med i den.Men måste jag medge att jag känner vissoro för styrgruppens möjligheter att agera i dennafråga, som berör så många myndigheter ochorganisationer, och det är därför som jag har dristatmig att ta upp denna fråga så här sent i kammaren.Vi samarbetar med EG inom ramen förhandlingsprogrammet, men vi saknar de naturligakanaler som finns upparbetade inom EG-ländernaför ställningstaganden till olika förslag somkommer fram och även för agerande på basen avdessa förslag när de sprids genom , såsom nu faktiskt sker genomrekommendationerna om åtgärder för att förbättravården i livets slutskede.Om man skall överväga att i tillämpahandlingsplanens rekommendationer, behöverman se över på vilket sätt palliativ vård i livetsslutskede beaktas under utbildningen avmedicinestuderande, sjuksköterskor och andraberörda personalgrupper. Man behöver undersökamöjligheten att vården i livets slutskede skall varaen obligatorisk del av den undervisningen.Vid undervisningssjukhus bör bildas enheter förpalliativ vård, och deras uppgift skall vara att säkrautbildning av alla personalgrupper i vården i livetsslutskede.Det gäller att finna former för att stimuleraforskning och forskarutbildning inom dettaområde.Som resultat av handlingsprogrammet organiserasredan nu i en kurs i palliativ vård.Den är öppen för alla personalgrupper och även förutländska deltagare. Erfarenheterna från ett parsådana kurser, som vi också har försökt attorganisera i , i , visar att det finns ettenormt intresse för sådan utbildning.Jag vill här nämna att i andra europeiska länder görvolontärer en betydelsefull insats i vården i livetsslutskede. Jag vill understryka att det inte ersättervårdpersonalen, men faktiskt ger vården en nydimension. Det har visat sig att det för detta krävsuppbyggnad av en infrastruktur för selektion avlämpliga personer, viss om än kort utbildning ochstöd för dessa frivilliga krafter. Om vi skall tillämpade utfärdade rekommendationerna skulle vibehöva undersöka om det finns förutsättningar ochintresse i för att bygga upp en sådaninfrastruktur.Denna fråga berör undervisningen vid vårauniversitet och högskolor, organisatoriska åtgärdervid våra undervisningssjukhus, flera forskningsråd,medverkan av sjukvårdens och socialtjänstenshuvudmän och samarbetet mellan dessa.Att EG-parlamentet, ministerrådet och har engagerat sig i dessa frågor kanerbjuda oss i ett tillfälle som kanske inteåterkommer så snart. Jag tror att en kraftfullsamverkan med EG kan utgöra en stimulans ochdessutom väsentligt kan underlätta, eftersom vissaåtgärder, t.ex. utbildningsåtgärder, är mycketlättare att i praktiken genomföra i ettinternationellt samarbete.Jag vill bara uttrycka en förhoppning om attsjukvårdsministern och regeringen vill följautvecklingen av denna fråga. Den berör nästan ossalla. Flertalet av oss i kommer att dö denlångsamma döden. Det är mycket viktigt, herrtalman, hur vi lever. Men det är också viktigt hurvåra liv avslutas, hur vi dör, och här finns detfaktiskt mycket kvar att göra även i vårt land, gärnai fortsatt samarbete med EG.Jag undrar om sjukvårdsministern vill lägga tillnågonting om sin personliga inställning i dennafråga.Anf. 149 Statsrådet ():Herr talman! Några kommentarer till det som JerzyEinhorn nu har nämnt. Det är ingen hemlighet förnågon att är en av landets främstaeller kanske t.o.m. den främste experten på defrågor som har att göra med cancersjukdomar ochfrågor av denna typ, och jag har därför inte så storvare sig ambition eller förhoppning att kunna läraJerzy något om dessa frågor. Men ändånågra kommentarer.Det är säkert för de länder som är med i EG lättareatt utnyttja kanalerna inom EG. Mitt intryck harhittills dock varit att genom den särskildaroll som vi lyckats få spela i dessa sammanhang harhaft bra och nära nog lika goda kanaler som de somEG-länderna har skapat. Vi kan väl barakonstatera att även samarbetet inomsjukvårdsområdet och inom ett så vitt fält somcancersjukdomarna är ett ytterligare argumentbland många för ett svenskt medlemskap i , enintention som finns i regeringsförklaringen och somen stor del av ställer sig bakom.Det är också glädjande för mig att konstatera attJerzy redovisade som sin uppfattning,grundad på erfarenhet, att den ledningsgrupp somfinns i fungerar bättre . Det harvarit mitt intryck, men jag har inte kunnat baseradet på mycket annat än enstaka stickprov i form avfrågor.Som jag nämnde i mitt inledande svar harledningsgruppen i uppdrag att ta initiativ till attstimulera sådana uppgifter inom vårt land som vårmedverkan i aktionsprogrammet kan medföra.Detta är ett ganska vitt uppdrag förledningsgruppen.Jag kan dock förstå att det ibland kan vara svårt attnå fram överallt i ett så decentraliserat samhällesom det svenska. Men icke desto mindre tycker jagatt det inom detta uppdrag ryms goda möjligheteratt aktualisera de frågor som interpellationen iförsta rummet handlar om.Ett annat område som nämns av ärfrågan om volontärer. Jag tycker att detta är någotsom vi har sysslat alldeles för litet med i vårt land.Frågan har som förflutit sedanregeringsskiftet tagits upp frånSocialdepartementets sida, i första hand av BengtWesterberg. har bl.a. ordnatseminarier och inhämtat kunskaper från andraländer om hur man organiserar detta. Exempelvisvåra nordiska grannländer och harav hävd ett större inslag av volontärer och ideella ivård och äldreomsorg etc. än vi har i vårt land. Detförefaller mig som om vi har all anledning att underkommande år ägna mer uppmärksamhet åtmöjligheterna för de människor som vill göra välinom sjukvården att också få göra det.Jag skall göra vad jag kan för att följa utvecklingeninom detta viktiga område. Det underlättas av attdet är min statssekreterare som fråndepartementets sida håller i dessa kontakter.Anf. 150 ():Herr talman! Jag vill tacka sjukvårdsministern fördetta kompletterande svar och för den klartmarkerade viljan och intresset för dessa viktigafrågor. Jag har mycket att lära avsjukvårdsministern när det gäller hur godaintentioner skall förverkligas. Under de senasteett--två åren har visat detta.De åtgärder som rekommenderas gäller inte baracancervården, som sjukvårdsministern vet.Rekommendationerna växte fram i denhandlingsplan som gällde cancersjukdomar, men deomfattar mer än så. De gäller all palliativ vård ilivets slutskede.Jag vill inte förlänga debatten. Jag har under enperiod haft tillfälle att studera dessa frågor i Europaoch kan bekräfta att vi saknar tradition i attta till vara frivilliga krafter. Det bör än en gångunderstrykas att de inte skall ersätta denprofessionella vårdpersonalen. De har andrafunktioner i detta sammanhang.Flertalet av oss blir förr eller senare beroende av attvi har väl fungerande vård även i livets slutskede.Det är viktigt att den personal som då tar hand omoss är utbildad för dessa svåra och krävandeuppgifter och att de har fått tillfälle att bearbeta dendödsångest som vi alla bär med oss. Det är viktigtatt de kan få den hjälp som behövs för att de skallorka.Jag är nöjd med sjukvårdsministerns svar. Jag ärtacksam att han själv kommer att följa dessa frågor.Om man verkligen skall gå på djupet, kommer detatt krävas att man diskuterar dessa frågor ävenutanför verksamhetsområde.Det var därför jag tog upp frågan.Överläggningen var härmed avslutad.25 § Svar på interpellation 1992/93:167 ombehandling av skador från tortyrAnf. 151 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig omregeringen har för avsikt att närmare klargöraSveriges ansvar för tortyrskadade asylsökande ochom regeringen ämnar vidta några åtgärder för attstarta utbildning för i första hand läkare som löperyrkesetiska risker.FN:s konvention mot tortyr, som harratificerat, skiljer inte mellan flyktingar ochasylsökande. Enligt konventionens fjortondeartikel skall varje konventionsstat säkerställa attden som varit utsatt för tortyr skall få ''medel för ettså fullständigt återvinnande av hälsa som möjligt''.I är de asylsökandes rätt till sjukvårdbegränsad till akut sådan. Mot denna bakgrundifrågasätter om vi i vårt landuppfyller våra förpliktelser enligt konventionenmot tortyr. De yrkesetiska riskerna skulle bestå i attläkarna inte skulle tillvarata patienternas intresseni tillräckligt hög grad.Flyktingar och asylsökande har vid behov sammatillgång till hälso- och sjukvård som den övrigabefolkningen. Sådan vård ersätts för varjevårdtillfälle enligt en ramöverenskommelse somträffats mellan och . Vissa insatser av mer långsiktigförebyggande karaktär kommer dock inte deasylsökande till del, om de inte fåruppehållstillstånd i landet. Detta uttrycks ibland påså sätt att de asylsökande endast skulle ha rätt tillakutvård.Men begreppet akutvård är inte entydigt, och iskilda sammanhang har det diskuterats hur gränsenskall dras mellan akut och annan vård. Jag vill dockunderstryka att det i allmänna råd1988:8 Hälsovård för flyktingar och asylsökandeklart framgår att psykiska symtom och störningarsåsom ångest eller depression kräver omedelbara --dvs. akuta -- åtgärder oavsett de bakomliggandeorsakerna till dessa problem. Det s.k.akutbegreppet borde därför i princip inte varanågot hinder för de asylsökande som till följd avtortyr har psykiska symtom och störningar, att fåden hälso- och sjukvård som de är i behov av.Men frågan om stöd till torterade och andratraumatiserade asylsökande kan och bör ses i ettvidare och mer psykosocialt perspektiv. Personersom har varit utsatta för tortyr uppvisar inte alltiduppenbara psykiska symtom och störningar underden av sin vistelse i vårt land. Iblandkan det ta år innan traumat till följd av tortyren bliraktuellt för personen i fråga och han eller hon orkarta itu med sina problem. tyder denkunskap som finns om skador från tortyr ochandra traumatiska händelser på att tidig upptäcktoch behandling förbättrar prognosen avsevärt fören bra rehabilitering och förmåga till anpassningoch integration. Detta understryker bl.a. vikten avatt ansökningar om asyl snabbt kan behandlas ochleda fram till beslut.Psykiatriutredningen har till regeringen överlämnatett delbetänkande, SOU 1993:4 Statligt stöd tillrehabilitering av tortyrskadade flyktingar m.fl.Utredningen anser att det finns starka skäl somtalar för att staten skall ta ett mer övergripandeansvar genom att skapa en verksamhet på nationellnivå, som stöd för flyktingar och invandrare medtortyrskador och andra trauma. Detta betänkanderemissbehandlas för närvarande.I betänkandet konstateras bl.a. att det råderbrist på kunskap och information om behandlingoch rehabilitering av tortyrskadade.Rehabiliteringsarbetet på individ- och gruppnivå ärsplittrat. Forskningen inom området är eftersattliksom metodutvecklingen. Debehandlingsmetoder som tillämpas har i alltförbegränsad utsträckning följts upp och utvärderats.Dessutom är kunskapsspridningen om det manändå vet bristfällig.Mycket av detta gäller även forskning ominternationell migration och etniska relationer istort. Den humanistiska och samhällsvetenskapligaforskningen inom detta område är dock ett avriksdagen prioriterat område, och inom dessaområden pågår ett arbete. Vad som behövs ärmer och bättre forskning om de medicinska ochpsykologiska effekterna av migration.Regeringen fortsätter också sina ansträngningar attskapa förutsättningar för att flyktingar ochasylsökande, inkl. de med skador till följd av tortyr,kan tas emot och få hjälp på ett medmänskligt ochprofessionellt sätt. Regeringen har bl.a. föreslagitriksdagen att de nuvarande treverksamhetsområdena vid Institutet förpsykosocial miljömedicin skall kompletteras medett fjärde, med inriktning på invandrarmiljö ochhälsa. Institutets forskning är inriktad på att varapraktiskt tillämpbar, och institutet har ett vidsträcktkontaktnät såväl internationellt som nationellt.Bl.a. detta gör, enligt min mening, institutet vällämpat att medverka vid kunskapsutvecklingeninom detta angelägna område, där begreppetinvandrare skall ses i vid mening och inkluderaflyktingar och asylsökande. Anslagsfrågornarörande --och därmed frågan om en ny enhet förinvandrarmiljö och hälsa -- behandlas i sambandmed att tar ställning till regeringensproposition /93:170 om forskning för kunskapoch framsteg.För att kunna erbjuda människor som utsatts förtortyr vård och rehabilitering av hög kvalitet måstevi ha goda kunskaper om behandlings- ochrehabiliteringsmetoder. Kunskapsuppbyggnadengenom bl.a. forskning och metodutveckling ärdärför av central betydelse. Jag vill i dettasammanhang också nämna att Flyktingmedicinsktcentrum i planerar att närmare studeraskillnaden i mottagandet mellan s.k. kvotflyktingaroch asylsökande. Utgångspunkten för detta arbeteär att kvotflyktingar skulle ha en bättre prognos,genom att de tas om hand och slipperden långa och ofta rätt passiva väntan som mångaasylsökande kan drabbas av.Kunskapsutbyggnaden är också nödvändig för atten adekvat utbildning vad gäller att ta hand om detorterade skall kunna ordnas.