prot · GG0986 · 1993-03-30 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:86Tisdagen den 30 marsKl. 14.001 § Meddelande om information frånregeringenAnf. 1 kammarens sammanträde torsdagen den 1 aprilkl. 14.30 lämnar statsrådet ()information om europeiska integrationsfrågor.2 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 24 mars.3 § Meddelande om svar på interpellationerTill hade inkommit följande skrivelser:Interpellation 1992/93:95Till riksdagenInterpellation 1992/93:95 ''Bistånd till '' avEva kommer att besvaras den 23 april.Interpellanten och jag har inte kunnat finna en tidför interpellationens besvarande inom den aktuella4-veckorsfristen på grund av andra engagemang.Vi har därför tillsammans med kammarkanslietträffat en överenskommelse om att jag skall svarapå interpellationen den 23 april.Stockholm den 23 mars 1993Birgit FriggeboInterpellation 1992/93:103Till riksdagenInterpellation 1992/93:103 ''Regeringensflyktingpolitik'' av kommer attbesvaras den 23 april.Interpellanten och jag har inte kunnat finna en tidför interpellationens besvarande inom den aktuella4-veckorsfristen på grund av andra engagemang.Vi har därför tillsammans med kammarkanslietträffat en överenskommelse om att jag skall svarapå interpellationen den 23 april.Stockholm den 23 mars 1993Birgit Friggebo4 § Svar på fråga 1992/93:482 om reglerna föromnämnande av sponsorer tilltelevisionsprogramAnf. 2 Kulturminister ():Herr talman! i har frågatom jag är beredd att föreslå sådana förändringar avlagstiftningen att reglerna för reklam och sponsringi televisionen blir begripliga för medborgarna.Bakgrunden är att anser det varainkonsekvent att har funnit att TV4 har brutit mot radiolagen genom sitt sätt attpresentera vinster i programmet Bingolotto, medant.ex. i bild och ljud får tala om vilka företagsom sponsrar fotbollsmatcher.Enligt 6 § andra stycket radiolagen får ettprogramföretag inte i programverksamheten motvederlag eller annars på ett otillbörligt sätt gynnaett kommersiellt intresse. Detta gäller inte vad somsänds under annonstid i televisionen eller annonseroch liknande meddelanden i sökbar text-TV. Syftetmed regeln är att motverka smygreklam. Reglernaom otillbörligt gynnande av kommersiellt intressegäller lika för och har , den 22oktober 1992 och , funnit attTV 4 har brutit mot bestämmelsen genom sitt sättatt presentera vinster i programmet ansåg att olika varumärkenframhävdes på ett sätt som inte kunde motiverasmed hänsyn till något beaktansvärt informations-eller underhållningsintresse.Radionämnden har således funnit att i dettaavseende brutit mot 6 § radiolagen, inte motsponsringsreglerna i avtalet mellan staten ochNordisk Television.Reglerna om sponsorsmeddelanden i SverigesTelevisions och sändningar finns i avtalenmellan staten och resp. företag.Avtalsbestämmelserna för ochTV 4 är likartade. Reglerna för Televisionnär det gäller utformning och placering avsponsorsmeddelanden har dock skärpts någotfr.o.m. mot bakgrund averfarenheterna av de regler som gällde tidigare.Enligt den nuvarande lydelsen av avtalet mellanstaten och skall sponsorns ellersponsorernas namn eller firma anges i början ellerslutet av ett sponsrat program. Om SverigesTelevision finner det lämpligt kan detta ske såvälföre som efter programmet. Meddelande omsponsorskap får inte lämnas i pauser. Meddelandetskall -- med beaktande av att ändamålet medmeddelandet skall vara att upplysa publiken omsponsorskapet -- ges en sådan utformning att detinte riskerar att förväxlas med sedvanligareklaminslag i reklamfinansierad TV. Sponsornslogotyp får användas endast om det kan ske utanrisk för förväxling med tjänst eller vara somsponsorn erbjuder till försäljning. Meddelandet,som skall vara kort, får inte åtföljas av musik ochskall även i övrigt ges en neutral utformning.Radionämnden har ännu inte prövat hur de nyareglerna för har tillämpats.Radiolagens förbud mot otillbörligt gynnande avkommersiella intressen har tillkommit i syfte attmotverka att sponsorer och andra påverkarprogrammens utformning. Syftet medavtalsbestämmelserna för ochTV 4 om utformning och inplacering avsponsorsmeddelande, är att informera TV-tittarnaom att ett program är sponsrat.Jag har inte för avsikt att ta initiativ till någraytterligare ändringar.Anf. 3 i (m):Herr talman! Jag tackar för svaret. En politikerborde ha som förstahandsuppgift att ta bort ellermotivera de lagar som en majoritet avmedborgarna har mycket svårt att förstå innehålleti eller avsikten med. Ett sådant exempel ärbestämmelserna om reklamen i radio och TV.Man får alltså inte lov att nämna ett firmanamn,t.ex. i Bingolotto, där vissa företag delar ut vinsteri programmet. Däremot kan man mycket väl isamma program nämna märket på en bil som delasut som vinst. Logiken är här inte alldeles uppenbar.Vi kan också se, som statsrådet nämnde i sitt svar,att man t.ex. efter Sportextra sägeratt en match har sponsrats av det eller det företaget.Det visas reklam i olika sammanhang, framför allt isamband med sport. Runt rinkarna vid ishockeyoch runt fotbollsplanerna är det nerlusat medreklamskyltar. Även om man inte uttalar namnen,är de flesta som ser på TV läskunniga, och de fårbudskapet. Konsekvensen i detta lyser med sinfrånvaro.Jag vill fråga statsrådet: statsrådet att detfinns många människor utanför detta hus som harsvårt att förstå logiken och konsekvensen i dessaregler?Anf. 4 Kulturminister ():Herr talman! Jag tror att publiken mycket välförstår att det finns en allmän TV där man inte villha reklam. Den finansieras på ett sätt. Sedan finnsreklam-TV, som är ganska nytt i . Denfinansieras på ett annat sätt. Det tror jag är ganskaenkelt.En annan sak är att det inte skall finnassmygreklam, annonsering, i vanliga program. Detär lika för och för . Dettror jag också är ganska klart. Däremot kan detuppstå missförstånd, eller verka litet rörigt, när detgäller att man före och efter programmen fårnämna vem som har sponsrat programmen. Manfår i vara tydligare än vad man får vara iSveriges Television.Här tror jag att det kan råda vissa missförstånd.Men att vi har en reklamfri allmän TV och enreklam-TV, vilket är den stora huvudfrågan, ärganska lätt att begripa.Anf. 5 i (m):Herr talman! Jag tror nog att statsrådetsanhängare, dvs. de som förstår att detta är lätt attbegripa, inte har någon omfattande numerär.Vad är smygreklam? Vad kallas det när man t.ex.ser fotboll från och helaarenan är fylld med reklamskyltar som förekommerunder hela programmet? Däremot är detannorlunda om man, som miljoner svenskar gör , ser på programmet Bingolotto. Om nu Volvoskulle vilja dela ut en Volvobil som vinst, får maninte säga att den kommer från . Men man fårlov att säga att bilen heter . Konsekvensen idetta skulle jag gärna vilja få förklarad.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på frågorna 1992/93:491 och 494 omensamma flyktingbarnAnf. 6 Kulturminister ():Herr talman! har frågat mig omregeringen avser att vidta åtgärder så att Sverigebehandlar flyktingbarn i enlighet med FN:skonvention om barnets rättigheter.Rune har frågat mig om jag är beredd attta initiativ till en snabb översyn avförhållningssättet till ensamma flyktingbarn.Jag besvarar frågorna i ett sammanhang.Jag anser att svenska myndigheter, i asylärendenliksom i andra sammanhang, tar stor hänsyn tillbarnens behov. Åt alla ensamma barn som sökerasyl förordnas en god man, förutom ett offentligtbiträde, så att deras intresse kan tillgodoses påbästa sätt. Man tar också särskild hänsyn tillbarnens situation vid prövningen avasylansökningar, och ärenden rörande ensammabarn behandlas alltid med förtur.FN:s kommitté för barnets rättigheter höll , i enlighet med förfarandet enligt FN:skonvention om barnets rättigheter, förhör medföreträdare för på grundval av den svenskarapporten om tillämpningen av konventionen.Kommittén ansåg att i stort uppfyllerkonventionens krav. Förutom vissa synpunkter påförvarstagande av barn framfördes ingen kritikrörande behandlingen av asylsökande barn.Jag vill påpeka att det stora flertalet ensamma barnsom söker asyl i är . Det är mycketovanligt att yngre barn ensamma söker asyl här ochdet är följaktligen endast i ett fåtal fall som det kanbli aktuellt att avvisa ett yngre ensamt barn.Svenska myndigheter kan naturligtvis aldrig skickatillbaka ett litet barn, om man inte vet att någon tarhand om det vid ankomsten till hemlandet.Detta betyder emellertid inte att ensamma barnautomatiskt har rätt till uppehållstillstånd i Sverige.Det skulle knappast vara i enlighet med principenom barnets bästa som bl.a. uttrycks i FN:sbarnkonvention. I denna princip ingår ju att barn imöjligaste mån skall få vara med sin familj. Därförförsöker svenska myndigheter så långt det ärmöjligt hitta barnets familj och se till att familjenkan återförenas, om möjligt i sitt hemland.Asylsökande får sina asylansökningar prövadeindividuellt. Frågan om avvisning till hemlandeteller något annat land avgörs på grundval av de skälden enskilde asylsökanden åberopar. Möjlighetenatt verkställa en avvisning ingår emellertid också imyndigheternas ställningstagande -- om det äromöjligt att verkställa en avvisning kan denasylsökande beviljas uppehållstillstånd i ,även om han eller hon inte uppfyller kraven förasyl.Om det i undantagsfall är nödvändigt att ett barnsom finns i omhändertas av svenskamyndigheter finns möjligheter till detta i vårlagstiftning. Men det bästa för barn är ju normaltatt få vara med sin familj, och det är detta som mani dag söker uppfylla då det är möjligt. Vid våramyndigheters tolkning av lagar och bestämmelserutgår myndigheterna från barnets bästa.Anf. 7 (-):Herr talman! Jag tackar för svaret på min fråga. Jagär inte nöjd med svaret. Jag är ganska missnöjd. Jagär förvånad över statsrådets, som jag tycker,okritiska inställning till sätt atthantera ensamma flyktingbarn.Sverige har mycket tidigt ratificerat FN:skonvention om barnets rättigheter. Vi har också ivår egen grundlag, regeringsformen, klart ochtydligt uttryckt att allt vad det offentliga, dvs.samhällets myndigheter, gör, skall de göra i syfte attöka den enskildes välfärd. Myndigheterna skallhandla för barnets bästa. Statsrådet avslutade medatt säga att myndigheter gör så.Jag tycker inte att det är bevis nog att statsrådetpåstår att så är fallet eller att självanser sig göra det. Det som har kommit till allmänkännedom om hur några ensammaflyktingbarn har blivit behandlade talar snarare förmotsatsen. Vi skulle behöva ordentligt se över omdetta har förekommit i fler fall och hurInvandrarverket egentligen tolkar barnets bästa.Jag skulle också vilja ha mer definierat vad sommenas med att man inte kan skicka i väg ett barnom det inte finns någon som tar hand om det. Vadfinns det för regler och föreskrifter som definierardetta ''någon tar hand om''? Det måste finnasmycket tydliga sådana. Vad jag kan förstå har det iåtminstone ett av dessa fall faktiskt inte handlat omatt återförena barn, utan om att skilja barn från enmoder som fanns kvar i det här landet medanbarnet skulle återsändas. Jag känner stor oro infördetta.I de här fallen har dessutom andra myndighetersom också har att ta hand om barn uppenbarligendelat den kritiska uppfattningen och inte denokritiska som statsrådet har. Det är nämligen desom har reagerat. I ett fall var det polisen och i ettannat fall föreståndaren på ett barnhem. Jag tyckeratt det behövs en ordentlig översyn av detta. Jag ärförvånad över det svar som jag har fått här i dag.Anf. 8 ():Herr talman! Jag vill också börja med att tacka försvaret. Jag upplever svaret som en redovisning avde förhållanden och regler som gäller. Men när mantittar på det fall som varit aktuellt, och som i vissastycken är ett ganska unikt fall, upptäcker man attvi hamnar i en diskussion om vårt synsätt på hurbarn skall hanteras och under vilka förhållandenbarn skall leva.Våra sociala myndigheter har gjort bedömningenatt föräldrarna var olämpliga som vårnadshavare idetta läge. Då uppstår en mycket delikat fråga omvilket ansvar vi har för det här barnets situation vidett eventuellt hemsändande. Enligt regler ochkonventioner har vi ju fortfarande inte rätt attsplittra familjer. Vi är skyldiga att ta hänsyn till attdet finns biologiska föräldrar. Ändå finns detgrundläggande synsättet på hur barnet skall levaoch växa upp och hur de skall ha det i enfamiljesituation.Jag har funnit att det finns flera motstridigaintressen som kommer in i dessa ärenden. Även omde inte är så många är de tillräckliga för att blimycket uppmärksammade och väcka stor debattoch undran hos den allmänna opinionen. Vi har åena sidan de internationella åtagandena genombarnkonventionen, den konvention som säger att viinte får splittra familjer och vi har åtaganden somsäger att vi inte utan vidare får behålla ett barn. Åandra sidan finns då frågan vad som skall händamed ett barn som lämnar landet och där vi vet attfamiljeförhållandena är mycket besvärliga eller därdet inte finns en ordnad familjesituation.Då blir jag litet förvånad över att kulturministerninte är beredd att titta litet på hur vårtförhållningssätt skall vara i den här typen avärenden. Jag tycker inte att det finns några givnaoch självklara svar på dessa frågeställningar. Vimåste försöka väga samman dessa olika intressenoch se vad vi har rätt att göra internationellt sett iett sådant ärende.Inom flyktingpolitiken har man sett att det faktisktfinns en liten tendens till att föräldrar dumpar sinabarn i en del länder för att lösa sina egnabekymmer.Anf. 9 Kulturminister ():Herr talman! Det är ju ofta många svåraavvägningar som våra myndigheter har att taställning till. Det kan ju vara flera myndigheter somär inblandade. Livet är ju sådant att det ofta finnsmotstridiga intressen.Men våra myndigheter är enligt min uppfattning välskickade att göra sådana avvägningar. Det tvingasde att göra nästan . Utgångspunktenmåste vara, och är också, barnets bästa. Det ärnaturligtvis beklagligt att man inte i en diskussionkan belysa principer utifrån de enskilda fallen.Ingen av frågeställarna har heller dragit upp deenskilda fallen.Möjligen kan man säga att det som många troddeskulle hända inte har hänt, dvs. att man har sänt iväg barn utanför gränser utan att man harsäkerställt att det finns någon som tar hand om det.I normalfallen brukar man kontakta föräldrar ellerandra anhöriga som tar emot när ett barn skickastillbaka till sitt hemland. Det är normalfallet. Dettagäller ju ofta äldre barn och inte spädbarn.Det kan däremot delvis komma i ett annat läge ombarnet har varit omhändertaget, t.ex enligt LVU.Där är andra myndigheter än Invandrarverketinblandade för att ta ställning till om det finns envårdnadshavare som är acceptabel. Men dennavägning skall våra myndigheter göra utifrån deallmänna intentioner och riktlinjer som vi har förbeslutsfattande i , nämligen barnets bästa.Anf. 10 ():Herr talman! Vi får ju inte diskutera det enskildafallet. Men vad som skulle kunna inträffa i den härtypen av ärenden är ju att de svenska socialamyndigheterna gör den bedömningen att det intefinns en acceptabel familjesituation för barnet attsändas tillbaka till. Då uppstår frågan vilken rätt vii har att ta ansvar för det här barnet enligtde konventioner som gäller i fråga omfamiljesplittring, biologiska föräldrars rätt osv.Jag menar att det i den debatt som har förekommitkring det nu aktuella fallet inte riktigt har klarats utvilka rättigheter och skyldigheter vi har i ett sådanthär ärende, vilka rättigheter och skyldigheterinvandrare har och vilka skyldigheter socialamyndigheter har att tillämpa konventioner ochartiklar som i andra sammanhang arbetarför. Vi har ju det omvända förhållandet då barn försur till andra länder. I sådana sammanhanghar vi med mycket stor kraft hävdat att barnen skallföras tillbaka till vårdnadshavarna i . Jagmenar därför att det här finns en principfråga somär värd att diskutera.Anf. 11 (-):Herr talman! Naturligtvis är det här oerhört svåraoch komplicerade frågor. Så är det alltid när barndrabbas av svåra förhållanden. Det här är extremtsvåra frågor.Jag har inte haft för avsikt att få det att framstå somatt jag tror att flyktingbarn vanligtvis behandlas pådet här sättet. Det är emellertid ett faktum att detfinns flera sådana här fall, där olika myndigheter,som alla har att se till barnets bästa, har reageratmycket olika, och enligt min uppfattning är detInvandrarverket som står för det omänskliga sättetatt behandla barn, som icke ser till barnets bästa.Detta gör mig orolig, och jag tycker att det finnsanledning att se över området.Vad vet jag, kanske har det förekommit andra fall,i vilka andra myndigheter inte har haft möjlighet attbemöta eller att protestera motInvandrarverkets sätt att bete sig. Kanske händerdet i andra fall, som vi aldrig får kännedom om, attInvandrarverket i sitt handlande inte tillämparFN:s barnkonvention eller svensk grundlag. Detförvånar mig att statsrådet uppenbarligen är såövertygad om att det aldrig händer och att detkanske inte ens har hänt i de här fallen. Det är detsom enligt min uppfattning behöver ses över, så attvi får en bättre analys av situationen och möjligennya riktlinjer för i de här fallen.Anf. 12 Kulturminister ():Herr talman! Utgångspunkten för de ställdafrågorna har varit ett mycket litet barn, och det ärväldigt sällsynt att så små barn blir ensamma.Rune säger att den debatt som harförekommit inte har klarat ut de olika lagarnastillämpningsområden och om de krockar medvarandra. Våra myndigheter skall tillämpa lagarna,och tillämpningen av lagarna i det här fallet är ännuinte färdiggjord. Därför kan man inte medsäkerhet säga att lagarna strider mot varandra.Myndigheternas tillämpning av lagarna framöverfår visa om så är fallet.Jag är alldeles övertygad om att bådeInvandrarverket och de sociala myndigheternakommer att ha barnets bästa som utgångspunkt.Vad som skall hända om man över huvud taget intehittar någon vårdnadshavare är det myndigheternassak att bedöma.Jag vill, herr talman, tillbakavisa att nästa alltid skullehandla omänskligt. har mångaensamma barn, som dock ofta är , att tahänsyn till. I vissa avseenden kommer också engenomlysning och en översyn att ske beträffande deungdomarna.Anf. 13 ():Herr talman! Det är korrekt att myndigheterna haratt handlägga det här fallet fullt ut och att man förstmed facit i hand kan säga exakt var problemenligger.Anledningen till att jag ställde den här frågan omett initiativ från regeringen är att jag tycker att detvore värdefullt att få klarlagt vad som är vårarättigheter och skyldigheter i den här typen avärenden. Jag tror att många människor runt om ivårt land som via medierna har följt redovisningeni det här fallet har haft mycket svårt att riktigt hängamed i den här typen av frågeställningar rörandeutlänningslagens tillämpning och --man ser fallet endast med utgångspunkt i barnetssituation och har väldigt svårt att hänga med i dejuridisk-byråkratiska svängarna i ett sådant härärende.Jag tror därför att det hade varit värdefullt omregeringen hade kunnat belysa de förhållningssättsom allmänt gäller vid hanteringen av barn sombefinner sig i en mycket utsatt situation, vilket detuppenbarligen är fråga om i det här fallet.Anf. 14 (-):Herr talman! Eftersom och jagdelvis har olika frågeställningar, följer den härdebatten delvis två olika spår.Det är bra att statsrådet säger att det skall kommaen redovisning av egenhandläggning av fall som gäller ensammaflyktingbarn. Jag påstår inte att Invandrarverketbeter sig felaktigt, men jag känner en oro när detkommer till kännedom att sådana här fallförekommer.Man kan heller inte säga att tillämpningen avlagarna inte är färdig och att vi därför inte vet hurdet gick. Om Invandrarverket hade fått bestämmahade nämligen tillämpningen varit färdig.Invandrarverket har i flera fall -- det handlar intebara om ett -- faktiskt beslutat om utvisning. Hadeinte andra myndigheter protesterat, hade vi nu ståtthär med facit i hand -- eller rättare sagt: vi hade intestått här med facit i hand, eftersom ärendena dåinte hade kommit till allmän kännedom. Det ärdärför enligt min mening ett mycket märkligtresonemang.Vi har en princip som säger att man skall utgå frånbarnets bästa, och olika myndigheter kommer tillhelt olika slutsatser. Då måste det finnas anledningatt förtydliga definitionen av vad som är barnetsbästa.I den rapport till FN som nämndes tidigare idebatten tas detta inte alls upp. Det är därför inteså märkligt att inte har kunnatbehandla frågan. egenhandläggning berörs inte, däremot berörs vad somhänder ute på flyktingförläggningar. En hel delfattas alltså.Anf. 15 Kulturminister ():Herr talman! gav nu enbeskrivning av fallet. Hon sade att det hade funnitsen risk att barnet hade kastats ut ur landet omInvandrarverket hade fått agera på egen hand.Detta är inte sant. Inget barn, och framför allt intebarn i den åldern, sänds ut från utan att detfinns garantier för att det finns en vårdnadshavare.Det beslut som är fattat av Invandrarverketomfattar både moder och barn.Det här är ett mycket komplicerat enskilt ärende.Det är oacceptabelt att barn växer upp under undersådana förhållanden. Det har i den allmännadebatten antytts att eller andrasvenska myndigheter skulle kunna avvisa ett barnutan att man har garantier för att det finns envårdnadshavare. Detta sker icke. Jag förstår alladem som är upprörda, som trodde att detta varmöjligt i Sverige.Anf. 16 (-):Herr talman! Jag kan bara konstatera att andramyndigheter -- det är ju faktiskt flera sådana härfall som har kommit till allmän kännedom -- somockså har att se till de här barnens bästa,uppenbarligen inte har gjort samma bedömningsom . Jag menar att det fortfarandefinns anledning att klargöra vad vi menar med attdet skall finnas någon som tar hand om barnet omdet utvisas tillbaka till sitt hemland. Vad ställer vifrån svensk sida för krav? Vad innebär detta?Tydligen gör man på olika myndigheter helt olikabedömningar.Jag anser fortfarande att det finns skäl att klargöraoch särskilt belysa egenhandläggning. Det är bra att man har fokuseratväldigt mycket på andra som tar hand om ensammaflyktingbarn, men vad man gör på Invandrarverketborde kanske belysas litet bättre. Det tycker jagfortfarande.Anf. 17 ():Herr talman! Invandrarministern har rätt i attbeslutet i det här ärendet omfattade både moderoch barn. En av krockarna i det här ärendet äruppenbarligen att en annan svensk myndighet, dvs.socialtjänsten, inte anser modern, som harförsvunnit, lämplig som vårdnadshavare. Dåuppstår en mycket delikat situation som gäller vårsyn på hur ett barn i ett sådant här fall skall hanterasoch biologiska föräldrars rätt till sitt barn. Jagupplever att vi inte riktigt har klarlagt våra andrainternationella åtaganden i sådana här fall.Det här kanske är ett unikt fall på så sätt att någotliknande tidigare inte har förekommit, men underde år jag har sysslat med flykting- ochinvandrarfrågor har jag sett att det, beroende påolika sätt att se på vad som ryms i begreppet familj,till och från uppstår problem i samband medåtersändande av ensamma barn till vissa områdenav världen.Anf. 18 Kulturminister ():Herr talman! Det är väl få ärenden som är så svåraatt hantera som dessa. Det gäller inte barautländska barn som kommer hit, utan ocksåsvenska barn som av olika skäl befinner sig i andraländer och kring vilka det råder motstridandeintressen inom familjen.Som jag sade tidigare till i normalfallet -- och dåhandlar det ofta om ungdomar -- någon närståendei hemlandet. Det är okomplicerat, därför att detfinns någon som vill ta emot barnet när det sänts iväg. Följeslagare ser till att ungdomar möts av envuxen person -- ofta en närstående, och dåmestadels föräldrar.I det här fallet handlar det om ett i av desociala myndigheterna omhändertaget barn. Somjag antydde är kraven kanske något högre när detgäller att säkerställa vem som är vårdnadshavare.Men det är inte min uppgift att här i talaom för de sociala myndigheterna hur de skallbedöma läget i detta fall.Det är min förhoppning och utgångspunkt att det ärbarnets bästa som man har för ögonen.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på fråga 1992/93:498 om presstödetAnf.