prot · GG09118 · 1993-05-28 00:00:00 — Högskolan spelar en utomordentligtcentral roll i det svenska samhället -- så central attdet känns litet svårt att med några få ord fånga den.Vi har alla stora förväntningar på högskolan i olikaavseenden.Högskolan skall erbjuda möjligheter för ungamänniskor som vill skaffa sig djupa kunskaper påolika områden, som drömmer om att bli läkare,journalist eller förskollärare.Den skall tillhandahålla utbildning åt de redanyrkesverksamma som vill förkovra sig ytterligare.Den skall ställa upp med kurser utanförhögskoleorterna och beredautbildningsmöjligheter för dem som inte kan ellervill studera på heltid.Den skall bidra till vårt samhälles utveckling ochvälstånd.Den skall berika regioner, företag och förvaltningargenom att se till att det finns kvalificerad personal.Högskolan skall ställa upp för kvinnor och män isamma mån.Den skall utveckla både skaparkraft och kritiskttänkande hos människor och stärka demokratin.Högskolan skall hjälpa vårt samhälle att arbetabättre tillsammans med andra länder iinternationell integration och internationellkonkurrens.Grundutbildningen i högskolan, som vi diskuterar , skall dessutom utgöra basen förforskarutbildning och forskning.Högskolan skall med andra ord uträtta stordådbland oss.I dag -- eller egentligen -- skall vi här iriksdagen besluta om ekonomiska ramar och reglerför högskolan framåt, så att den kanmotsvara våra förväntningar på den.Den svenska högskolan har av tradition en starkoch fri ställning. Styrkan har den fått av våraförväntningar på den, friheten av den obundenhetsom den solidariska skattefinansieringen innebär.Högskolan behöver inte gå ut och jaga privatafinansiärer för utbildningssatsningar ochforskningsprojekt.Under andra halvan av 80-talet påbörjade dendåvarande socialdemokratiska regeringen ettreformarbete, för att i den nya tiden och med denya förutsättningarna skapa ytterligare inre frihet ihögskolan. Högskolan skulle få treårigabudgetperioder och ett samlat anslag till varjeenhet. Den statliga styrningen skulle bli mål- ochresultatorienterad. Resursfördelningen mellanenheterna skulle i större utsträckning görasberoende av faktiskt uppnådda resultat beträffandebåde kvantitet och kvalitet. Det centralt fastställdalinjesystemet skulle avskaffas.Samtidigt med de organisatoriska förändringarnapåbörjades också ett arbete för att stärka högskolani dess utbildarroll. Lärarnas kompetens ochpedagogiska skicklighet lyftes fram.Herr talman! Propositionen om den grundläggandehögskoleutbildningen och följaktligen dettabetänkande handlar i mycket stor utsträckning ominförandet av ett nytt resurstilldelningssystem, sompå ett dramatiskt sätt skiljer sig från tidigareordningar.Vi socialdemokrater kritiserar inte regeringen förde grundtankar om ett bätte resursutnyttjande somdet här systemet bygger på. Tankarna kommer frånvår egen regeringstid. Däremot är vi starkt kritiskatill det sätt på vilket förändringarna genomförsliksom till den okänslighet för skilda lokalaförutsättningar som systemet ger uttryck för.Jag skall inte ge mig in på att inför kammaren idetalj försöka förklara hur systemet är tänkt attfungera. Det skulle bli krångligt och möjligen krävabåde overheadbilder och tabeller. På någotbesynnerligt sätt är nämligen systemet mycketschabloniserat och enkelt som det ärkomplicerat.Enkelt uttryckt skall dock högskolorna få sinapengar beroende av i huvudsak två faktorer, delshur många studenter som finns vid högskolan, delshur många poäng dessa studenter presterar.Därutöver skall högskolorna i vissa fall fåersättning för särskilda åtaganden. Högskolan iÖrebro får t.ex. extra pengar förskolledarutbildning. är det också tänkt attdet skall finnas en kvalitetsfaktor med i det här,men vi vet ännu inte hur den skall se ut.Regeringen hade tänkt sig att av anslagen tillhögskolan skulle vara beroende av antaletstudenter och att skulle vara beroende avdessa studenters avklarade poäng.Högskolan behöver säkert bli effektivare, bl.a.genom att genomströmningstiderna förkortas. Omstudenterna tar alltför på sig blir det bådedyrt för den enskilde och för staten. Studenternabehöver alltså stödjas på olika sätt, bl.a.pedagogiskt, för att litet snabbare nå resultat.Vi socialdemokrater oroar oss emellertid över attden stora vikt som fästs -- framför allt i regeringensursprungliga förslag -- vid presterad poäng kan ledatill att lärarna känner sig tvingade att förenklatentamina så att studenterna klarar sina poäng litetlättare och tar hem pengar till institutionen.Åtminstone kan man tänka sig att det finns ensådan risk innan vi har fått den här kvalitetsfaktorn.Högskolorna har ett regionalt ansvar. Det harriksdagen fastslagit tidigare, och det uttalarutskottet enhälligt också . Samtidigtmenar vi socialdemokrater attresurstilldelningssystemet gör det svårare förhögskolorna att ta detta regionala ansvar. Detregionala ansvaret tar sig nämligen uttryck idistansutbildningar, utbildningar lokaliseradeutanför högskolans huvudort och deltidskurser förbl.a. yrkesverksamma.Det säger sig självt att det blir betydligt dyrare förhögskolan i att bedriva ingenjörsutbildning iKiruna, , än att ha den förlagd tillhögskolans egna lokaler i . Systemettar inte hänsyn till kraftigt skilda, geografiskaförutsättningar eller andra olikheter som kan råda.Det är också känt att poängproduktionen, om manfår uttrycka sig på det litet vanvördiga viset, är lägrei distansutbildningar och deltidskurser.Vi har alltså känt en oro över att högskolorna skullebli mindre villiga att erbjuda kurser på andraorter -- distansutbildningar och deltidskurser -- justpå grund av att man har fäst så stor vikt vidpoängproduktionen. Inte vet jag om det här harvarit avsiktligt. Vi ställer i alla fall inte upp på det.Vi sätter tvärtom stort värde på dessautbildningsformer. Vi menar att riktvärden föromfattningen av utbildning av den här arten bordeanges i högskolans utbildningsuppdrag. Vi harockså föreslagit att , i stället för , avanslagen skall vara beroende av avlagdabetygspoäng. Följaktligen skall hängasamman med studenten som sådan.Uppenbarligen har också regeringspartierna käntatt det var något lurt med fördelningen, eftersommajoriteten i utskottet har gjort en justering avdessa siffror från resp.70 % till resp.60 %.Ibland har regeringen och utbildningsminister förfärligt bråttom. är senfärdighetenett bekymmer för oss. Jag skall återkomma till den.Just nu är det den stora brådskan som är bekymret.Förslaget om detta nya och dramatiskt annorlundaresurstilldelningssystem såg inte dagens ljus förräni januari. Det hade inte varit föremål för någonoffentlig debatt, och det hade interemissbehandlats. Utan omsvep byggde ändåutbildningsministern sin proposition -- den som vinu behandlar -- på det förslag som lades fram ijanuari. Propositionen kom en månad senare.I ett antal motioner har olika effekter för deenskilda utbildningsenheterna beskrivits. En delhögskolor vinner rejält. Men Hälsouniversitetet iLinköping t.ex drabbas hårt. Det finns ocksåexempel på utbildningsvägar som råkar i fara.Det är möjligt att det är rimligt att en vissomfördelning mellan högskolor skall komma tillstånd, men i så fall måste det nog grundas på någonsorts analys och förklaring. Utbildningsministernkonstaterar bara helt lakoniskt i propositionen attnågon viss typ eller storlek av universitet ellerhögskola i jämförelse med andra inte missgynnas.Därmed låter han det hela bero, utan att se om detfinns något särskilt mönster.Vi Socialdemokrater anser att det, nu närregeringen har skyndat fram ett nytt system pådetta makalösa sätt, inte är mer än rimligt att dettaföljs upp av en parlamentarisk arbetsgrupp. I denkunde man fånga upp den typ av effekter som jaghar nämnt tillsammans med andra utvärderingaroch utredningar. Det var naturligtvis ogörligt föross i utskottet att med de motioner som vi hade somunderlag börja göra justeringar i systemet. Dethade blivit godtyckligt. Vi hade inte bilden aveffekterna för hela landet klar för oss. Därförtyckte vi att det hade varit rimligt att detta kundeföljas upp och skötas av en parlamentariskarbetsgrupp, men så blev inte fallet.Utskottsmajoriteten avvisade vårt förslag. I ställethar man fått till något otydligt om ''parlamentariskinsyn'', vad det nu är för någonting. Vad är det förnågonting?Herr talman! kommer vi till senfärdigheten.Fler människor måste få tillgång till högreutbildning. Individerna behöver det, och nationenbehöver det.Många ungdomar, förfärande många, är arbetslösai dag. En stor andel av dessa vill inget hellre än attskaffa sig en högskoleutbildning.I början av juli hävdade vi socialdemokrateratt högskolan skulle tilldelas ökade resurser för attkunna ta in fler studenter. Vi ansåg att det var lägeför ett utskottsinitiativ. Det tyckte inte denborgerliga majoriteten. Men komett pressmeddelande från regeringen om ytterligare4 000 platser. Pengarna till detta kom senare påhösten. Då kom också, som ett resultat avkrisuppgörelsen mellan Socialdemokraterna ochregeringen, ytterligare 2 000 platser. De senare varvisserligen tidsbegränsade.Nu har vi socialdemokrater föreslagit 10 000 platseroch ytterligare för vart och ettav de tre åren i planeringsperioden. Detta avstyrkermajoriteten i detta betänkande. Regeringen komhäromveckan i kompletteringspropositionenduttande med 3 000 ytterligare platser. Det är bra,men det är litet synd att man inte tar litet rejäla tagpå en gång.Som jag tidigare sade finns det många som vill satsapå utbildning. Eftersom en stor del av platserna ihögskolan nu besätts lokalt har vi inte någonordentlig bild över hur många som har sökt och hurmånga platser som finns. Men till styvt 31 000platser för vilka Verket för Högskoleservice harskött antagningen har det funnits ca 89 000sökande, dvs. nästan så många sökandesom antal platser.Vi socialdemokrater fäster stor vikt vid den uppgiftsom de mindre och medelstora högskolorna har iutbildningssamhället. De är betydelsefulla både förnationen och för den region som de verkar i. Därförvill vi fördela en betydande andel av de nya resursersom vi föreslår till dessa högskolor. Välutbildademänniskor behövs i hela landet.Utbildningsmöjligheter på nära håll gör utbildningtillgänglig för fler. Därför vill vi ha en ökad satsningpå de mindre och medelstora högskolorna. Det göratt de kan bredda sitt utbud och på ett merakomplett sätt ta ansvar i sin region.Herr talman! Jag skall nu övergå till att säga någraord om några särskilda utbildningsområden. Jagvill börja med teknikerutbildningen.När reformen med den tvåårigaingenjörsutbildningen genomfördes var det enefterlängtad åtgärd. Både utbildningssamhället ochnäringslivet ansåg att det behövdes en förstärktingenjörsutbildning för nivån under civilingenjörer.Den nya utbildningen spreds till många orter ilandet, och det skulle bli en ganska omfattandedimensionering. Vi skulle vara i mål med den /94.Nu föreslår regeringen att utbyggnaden avingenjörsutbildningen skall stoppas och att ett antalingenjörsplatser skall omvandlas tillutbildningsplatser för civilingenjörer. Vi anser attdet behövs fler civilingenjörer och att utbildningenbör byggas ut vid de tekniska högskolorna. Vimenar t.o.m. att civilingenjörsutbildningen på siktbör byggas ut så kraftigt att vi efterlyser enutredning om en ny teknisk högskola.Däremot anser vi att det är alldeles fel politik attnervöst i det rådande konjunkturläget dra ner dentvååriga ingenjörsutbildningen. Vi hävdar bestämtatt industrin, när konjunkturerna vänder, kommeratt ha ett mycket stort behov av välutbildad tekniskpersonal. Det är ett behov som inte kan täckas medbara civilingenjörer. Många ungdomar skulle gåförlorade för det tekniska området, om inte någotmellansteg finns.En helt annan sak är att det kan vara rimligt atterbjuda möjligheter för höskoleingenjörer att gåfördjupningskurser eller att, via olikaarrangemang, bli civilingenjör.Nästa område som jag vill ta upp gäller den barn-och ungdomspedagogiska utbildningen.Regeringen har föreslagit att dimensioneringen avdenna utbildning skall minska och att utbildningenpå sikt skall förlängas till 120 poäng. Vi accepterarneddragningen, och vi tycker att förlängningen ärbra. Högskolorna har numera också möjliheter attsjälva profilera denna utbildning och utveckla dentillsammans med kommunerna för att möta de nyakrav och förväntningar som skolbarnomsorg ställerpå utbildningen. Ansvaret vilar på bägge parter.Vi motsätter oss, herr talman, alldeles bestämt attregeringen vill lägga ned den barn- ochungdomspedagogiska utbildningen vid trehögskolor, i /, och . Detta är olyckligt. Att en såstor ort som t.ex. helt skulle komma attsakna barnomsorgsutbildning är närmast orimligt.Det skulle utarma högskolornas utbildningsprofiloch omöjliggöra för dem att ge fortbildning ochfördjupningsutbildning åt barnomsorgspersonalenpå de orter det här gäller.Herr talman! Ett enhälligt socialutskott har uttalatatt nu bör fatta beslut om en utökning avgrundutbildningen av läkare i med 50årsplatser . Man pläderar, som vi tycker,övertygande för detta. I står man införstora pensionsavgångar. Läkarbristen är stor iNorrland, trots att man försökt med särskildarekryteringsinsatser. Det är uppenbart att enöverproduktion av läkare i intepåverkar läkarsituationen i särskiltmycket.Socialutskottet är alltså enigt. Vi har ställt ossbakom de krav som ställts, framför allt i en motionfrån bl.a. Den borgerligamajoriteten i utskottet har gått emotsocialutskottets enhälliga bedömning.Norrlandslandstingen och människorna i Norrlandfår vänta ytterligare på sina doktorer.Så till optikerutbildningen. Den skall inordnas ihögskolan, och det är bra. Det innebär enförstärkning av utbildningen, och utbildningen fåren ordentlig forskningsbas. Däremot är detobegripligt varför regeringen ville centraliserautbildningen till och . bedrivs sådan utbildning ocksåframgångsrikt i i . Enligtvår mening borde utbildningen i sin helhet knytastill den medicinska fakulteten vid iLinköping. Där finns en rad lämpliga utbildnings-och forskningsområden att anknyta till, liksommöjligheter att ta till vara personalens kompetensoch andra resurser i Borensberg.Handelshögskolan i är en privaträttsligfigur och skiljer sig från övriga högskolor i landet.Den har själv valt att stå fri från staten. Den byggersin finansiering i stor utsträckning på externafinansiärer.I detta perspektiv anser vi det inte rimligt attHandelshögskolan i skall få bidrag tillgrundläggande högskoleubildning på samma sättsom de statliga högskolorna. Det skulle helt enkeltinnebära ett kraftigt gynnande avHandelshögskolan. Därför har vi föreslagit enmindre ökning av anslagen till Handelshögskolanän regeringen. Vi vill att det skall bli klart attHandelshögskolan inte får ta ut avgifter för sådanautbildningar som förekommer vid statligauniversitet och högskolor.Till sist men rakt inte minst, herr talman, vill jag taupp frågan om kårobligatoriets avskaffande. Denfrågan har stötts och blötts här i medanledning av motioner . Meningarnaom nyttan av kårobligatoriet har skiftat under åren.År 1989 enades om att konsekvensernaav ett avskaffande borde utredas, och så skedde,men inte hur ett avskaffande skulle gå till. Det ärviktigt att betona.Nu har regeringen i stor brådska lagt fram ettförslag om avskaffande av kårobligatoriet. Detvisar sig att nästintill alla problem omkring en sådanåtgärd är olösta. Det finns inget beskedom hur studenterna skall kunna göra sinstämma hörd i olika organ i högskolan för bl.a.utbildningsbevakning. Studenthälsovårdens fullafinansiering är inte löst. Hur ansvar för finansieringoch drift av studentbostäder och samlingslokalerskall ordnas framgår inte. Det finns ingen kalkyl förvilka kostnader slopandet av kårobligatorietmedför för staten.Egentligen får varken vi här i ellerhögskolorna och studenterna veta särskilt mycketmer av propositionen än att kårobligatoriet skallavskaffas med utgången av juni 1995.Vi har inte motsatt oss principerna i avskaffandet,även om vi kan se en rad fördelar medkårobligatoriet. Men vi tycker att det minsta mankan kräva är att avvecklingen skall ske i ordnadeformer, framför allt är detta det minsta studenternakan begära. Det blir alldeles fel på detta sätt. Geoss först en strukturerad och kostnadsberäknadplan så att vi får ett vettigt beslutsunderlag. Såhimmelens bråttom kan det väl inte vara med tankepå hur länge vi har haft kårobligatoriet.Herr talman! kommer senare att taupp ytterligare några trådar ur betänkandet,framför allt när det gäller lärarutbildningen.Jag yrkar bifall till reservationerna 1, 3, 5, 6, 7, 8,12, 14 och 16--46.Anf. 69 (nyd):Herr talman! För ett oppositionsparti finns det baratvå huvudpositioner att inta, lärde mig en erfarenpolitiker i början av min mandatperiod här:antingen alltför litet, alltför sent, alltför långsamt --ibland kallas det för radikalism -- eller alltförmycket, alltför tidigt, alltför fort -- det skulle kunnakallas för konservatism. Applicerat på regeringensproposition och utbildningsutskottets betänkande14 är Ny demokratis ståndpunkt det första: för litet,, för långsamt.Mina socialdemokratiska vänner tycks i huvudsaktycka tvärtom. Därmed blir nydemokraternaradikala och socialdemokraterna konservativa. Detär litet anmärkningsvärt med tanke på att detbrukar vara tvärtom.I grunden stödjer vi regeringens proposition. Jagvill gärna ge Per välförtjänt beröm för den.Inriktningen är riktig. Vi tycker att propositionenär bra i sin helhet, även om vi har gettuttryck för att vi gärna skulle vilja se en skarpareinriktning mot akademisk utbildning och övrigpostgymnasial kvalificerad utbildning. Vi inser attdet inte finns möjligheter att få majoritet för ensådan inställning. Det gör att vi har valt -- eftersomvi tycker att huvudinriktningen i propositionen ärkorrekt med bara få kosmetiska ändringar -- attbara avge en reservation.Jag skall nu kommentera några punkter ipropositionen. Tillsammans med de tidigarebesluten för en ny högskolelag finns det nu äntligenförutsättningar för våra universitet och högskoloratt själva ta ansvaret och slippa klåfingrigheten fråncentralbyråkrater och centrala politiska instanser.En väsentlig faktor i det sammanhanget är det nyaresursfördelningssystemet, som vi välkomnar ochtycker är bra i grunden. Ännu bättre blev det närman tillmötesgick Ny demokratis önskemål ochhöjde studentpengen från 30 till 40 %.Förvisso är detta ett system, som för universitetenoch högskolorna är avgörande nytt, men det tvingarockså fram ett helt annat tänkande och ettfokuserande på studenterna samt på undervisnings-och utbildningskvaliteten. Det stora flertalet viduniversiteten tycker att systemet är bra, även omdet finns en del som anser att det blir litet kusligtnär det nu tydliggörs vad kvaliteten innebär och närman inte automatiskt får pengar beräknade påantalet platser.Vi har en reservation när det gällerdimensioneringsfrågan. Som har framgått avtidigare motioner från Ny demokrati är vi förprincipen fri antagning av samtliga behörigastudenter. Den grundinställningen har vi kvar,som vi konstaterar att det är litet märkligtatt socialdemokraterna, som vill öka antaletplatser, inte stöder den principen. Men jag harförstått att detta beror på att vi inte vill styra vilkahögskolor och universitet det kan bli fråga om, utandet vill vi låta marknaden, dvs. studenterna,bestämma. Och detta blir uppenbarligen alldelesför hotfullt för socialdemokraterna.Herr talman! Slutligen vill jag ta upp frågan omkårobligatoriet. Äntligen kan vi se början på slutettill denna institution. Åtskilliga har försökt att målaupp katastrofscenarion om vad som händer närkårobligatoriet tas bort. Alla som har målat uppdessa katastrofscenarion har en sak gemensamt: detycker uppenbarligen att dagens kårer är dåliga,eftersom de förutsätter att studenterna intekommer att stanna kvar i dem. Vår utgångspunkt ärprecis den motsatta. Vi är övertygade om attkårerna är bra och att studenterna alldeles frivilligtvill vara kvar i dem. I de få fall som det inte blir så,är avsikten att det skall skapas ett sådant tryck påkårerna att de blir så bra att studenterna vill varamed i dem.Herr talman! Jag yrkar bifall till vår reservation nr4 och i övrigt till utskottets hemställan.Anf. 70 () replik:Herr talman! Jag vill ta upp två saker från StefanKihlbergs anförande. Han påstod att det blir otäcktnär kvaliteten blir tydliggjord. Problemet är attkvalitetsfaktorn är otydlig. Jag är själv övertygadom att Hälsouniversitetet i , somverkligen bygger på kvalitet, hade fått en annanutdelning i pengar om kvalitetsfaktorn hade kunnatberäknas. För övrigt väljer studenter i mycket storutsträckning med fötterna. Det är få som ärupplysta om var den bästa kvaliteten kan tänkasfinnas.Stefan sade av vi socialdemokrater ärrädda och tycker att det är hotfullt med friintagning. Det hotfulla för oss är i så fall är att manbara skickar över en påse med pengar tillUtbildningsdepartementet, som sedan får fördeladem efter var studenterna råkar hamna någonstans.Det ställer vi rakt inte upp på, därför att det tyckerjag skulle vara hotfullt.Anf. 71 ():Herr talman! Först vill jag yrka bifall till denmeningsyttring som vi har fogat till dettabetänkande under mom. 1, 5, 21, 28 och 87. Jag stårnaturligtvis bakom också de övriga momenten.Den proposition som ligger till grund för detbetänkande som vi nu skall behandla och fattabeslut om ingår i något slags strategiskutbildningspolitisk bombflotta från detmoderatledda . Det ären riktigt ''grabbig'' proposition fylld med sådanaslagord som t.ex. ''konkurrens''. Tyvärr måste jagkonstatera att denna grabbighet inte helt uppvägsav att resurssystemet till viss del korrigeras eller avdet faktum att jämställdhetsarbetet inomhögskolan behandlas i ett avsnitt dels ipropositionen, dels i betänkandet.Efter en genomläsning av propositionenshuvudsakliga förslag om resurssystem -- visserligenkorrigerat av utskottet -- och andra förslag -- t.ex.frågan om kårobligatoriet -- måste det erkännas attdet finns en kvarvarande smak av över dethela. Fast det är klart att oftast träffademålet. Det är mer än vad man kan påstå ommajoritetens förslag i betänkandet. Med ideologinsom syfte missar majoriteten förnuftet som mål.Majoriteten gasar på med ett nytt resurssystem.Gasen i botten, full acceleration och sedan får vi sehur det går. Majoriteten, dvs. regeringspartiernaoch Ny demokrati, är inte ens beredda att gå oss iVänsterpartiet och socialdemokraterna till mötesdå det gäller en nogsam uppföljning av det nyaresurstilldelningssystemet. Det hade gått att skapaen väldigt bred politisk majoritet om ett nyttresurssystem för högskolan, om regeringspartiernabara hade haft viljan, förmågan eller förtroendetatt föra en vidare förhandling iutbildningsutskottet. I stället väljerregeringspartierna ånyo minsta möjliga majoritetmed hjälp av Ny demokrati.Det är inte bra att välja en så svag majoritet för ettförslag av den här typen. Den farhågan förstärksnär man läser om alla resultat och eventuella bristeri förutsättningarna för systemets funktion, sombelamrar majoritetstexten i betänkandet. Det finnsen mängd skyddsnät och sådant inskrivet. Manskriver att det förutsätter att förslag till direktkvalitetsfrämjande inslag iresurstilldelningssystemet föreläggs . Vadavser majoriteten med kvalitetsfrämjande inslag?Vad är det som inte finns i grundkonstruktionen?Längre fram i texten återkommer majoriteten tillfrågan om kvalitet. Man påstår att det föreslagnasystemet så som det presenteras i betänkandet skallstimulera både effektivitet och kvalitet samt atthögskolor och universitet skall ta väl hand om sinastudenter. Jaha, och varför skall det tillkvalitetsfrämjande komponenter längre fram itiden, när det enligt utskottet redan finns dennastimulanseffekt? Man måste liksom bestämma sigför att inta en hållning. Man kan inte inta en dubbelhållning, åtminstone inte på samma sida ibetänkandet. På vilket sätt har högskolorna ochuniversiteten tidigare tagit hand om sina studenter?Frågorna reser sig en efter en ju närmare manfunderar över det system som skall införas.