prot · GH096 · 1993-10-13 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1993/94:6Onsdagen den 13 oktoberKl. 9.051 § Utökning av antalet suppleanter inäringsutskottetValberedningen hade enligt ett till kammareninkommet protokollsutdrag tillstyrkt att antaletsuppleanter i näringsutskottet utökades från 23 till24.Kammaren biföll denna framställning.2 § Val av suppleant i näringsutskottetFöretogs val av ny suppleant i näringsutskottet.Kammaren valde i enlighet med valberedningensförslag tillsuppleant i näringsutskottetOla ()3 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 7 oktober.4 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesPropositionerna1993/94:27 till bostadsutskottet1993/94:32 och 33 till försvarsutskottet1993/94:52 till socialförsäkringsutskottet1993/94:56 till skatteutskottet1993/94:57 till lagutskottetSkrivelse1993/94:13 till näringsutskottetMotionerna1993/94:Ub1--Ub47 till utbildningsutskottet5 § Allmänpolitisk debattEkonomisk politikAnf. 1 ():Fru talman! har jagfört en rad samtal med olika personer. Somliga avdem är kvalificerade ekonomer och analytiker,andra är erfarna företrädare för näringslivet och defackliga organisationerna.De flesta ger följande bild av : Genomkronans fall har den svenska industrinskonkurrenskraft förbättrats avsevärt.Marknadsandelarna för exportindustrin ökar ochbytesbalansen förbättras kraftigt.Men enbart denna injektion i samhällsekonominförmår inte att vända utvecklingen.Alltjämt arbetar den svenska ekonomin långtunder sin produktionsförmåga.Kapacitetsutnyttjandet är mycket lågt. Gapetmellan möjlig och faktisk produktion är närmare10 %. Så många som 600 000 människor stårutanför arbetsmarknaden.Förklaringen till detta är att samtliga inhemskaefterfrågekomponenter fortsätter att falla.Konjunkturinstitutet beräknar i sin höstrapport attden privata konsumtionen faller med 5 %.Sparkvoten beräknas ligga runt 10 %.Raset i den inhemska efterfrågan gör att nedgångeni bruttonationalprodukten fortsätter. Följdriktigtfaller sysselsättningen i alla sektorer mellan åren1992 och 1993. Även , då produktionen iden konkurrensutsatta industrin kan väntas ta fart,fortsätter arbetslösheten att öka. Den högaarbetslösheten har förödande konsekvenser för deoffentliga finanserna. Med fortsatt hög arbetslöshetkommer budgetunderskottet att vara fortsatt stort.Fru talman! Så här skulle jag kunna fortsätta atttala om den svenska ekonomin. Men det är intebara med nyckeltal som det går att beskriva denverklighet som vi alla möter.Ett mer vardagligt språk berättar om samma sak,fast på annat sätt. Vi läser i tidningen och ser på TVatt läget har vänt och att det är strålande tider förexportföretagen och för börsen, men vi märker intedetta i vår vardag. Vi är rädda för att ytterligarenågon i familjen skall förlora sitt arbete. Vi vågarinte ta några risker att byta ut den gamla bilen elleratt köpa en cykel till lillgrabben. Vi vågar inte åkapå semester, därför att vi inte vet hur familjensekonomi kommer att utvecklas den närmaste tiden.Vi undrar hur det blir med pensionerna,sjukförsäkringen, föräldraförsäkringen och deandra sociala trygghetssystemen.Så här låter det i många svenska hem runtköksborden. Bakom de nakna och abstraktanyckeltalen döljer sig en handfast verklighet, enverklighet där allt fler känner djup oro ochosäkerhet inför framtiden.Fru talman! Det är just i ett sådant läge som vifolkvalda politiker har ett alldeles särskilt ansvar.Insikt och lyhördhet måste prägla både våra ord ochgärningar.Det vore enkelt för mig att t.ex. här och nuironisera över regeringens många misstag ochprognosmissar i den ekonomiska politiken -- förden listan är mycket lång, alldeles för lång. Det vetvi alla.Fru talman! Låt mig i stället bara konstatera attregeringen har misslyckats på de tre viktigasteområdena när det gäller människors trygghet ochfrihet.För det första: Av den stolta parollen frånregeringens första finansplan , i vilkendet sades att regeringen skulle ''återupprättaSverige som en tillväxt- och företagarnation med enstark och växande ekonomi'', blev det i självaverket intet.Tillväxten är negativ och ekonomin krymper. sjunker tillväxten i . BlandOECD-länderna ligger vi i botten. 30 000 svenskaföretag har gått i konkurs.För det andra: Arbetslösheten är naturligtvisregeringens ojämförligt största misslyckande.Närmare 400 000 jobb har försvunnit sedanregeringen trädde till. Massarbetslösheten är enrealitet. Runt 600 000 människor står utanför denordinarie arbetsmarknaden.För det tredje: Regeringen har förlorat kontrollenöver statsbudgetens utveckling. Man harfullständigt misslyckats med att uppskattabudgetsaldots storlek. Avvikelser har uppgått tillöver , från finansplanen enaåret till kompletteringspropositionen andra året.Så här är det, och så här har det varit allt sedan denhöstdag då retoriken började flödaom ''den enda vägen'' och den enda vägens politik''.Felaktiga prognoser och bedömningar har avlöstvarandra.Ytligt sett är dessa många misslyckanden en tillgångför oppositionen. Men det är faktiskt inte så jag serpå saken. För bakom dessa många misstag ochmissbedömningar döljer sig ett allvar som krävermer än ironi och retorik.Den ekonomiska situationen är nu såbekymmersam för så många människor attuppgiften att ändra inriktningen på denekonomiska politiken måste överordnas varjefrestelse att vinna kortsiktiga poäng i den allmännadebatten. Ju fler som på sakliga grunder övertygasom det felaktiga i regeringens strategi, desto bättre.En kursändring för den ekonomiska politikenhandlar först och främst om nödvändigheten av enny och annorlunda analys av den ekonomiskasituationen, än den som regeringen bygger sinpolitik på.Huvuddragen i en sådan analys är följande:Den låga inhemska efterfrågan måste ställas i fokusför den ekonomiska politiken.Den låga efterfrågan tar sig bl.a. uttryck i ettextremt högt hushållssparande. Hade hushållensvilja att spendera sina inkomster varit oförändradsedan 1991 hade efterfrågan varit 75 miljarderkronor högre.Sparkvoten är nu högre än . Detsammanhänger inte minst med den osäkerhet sommånga hushåll känner . Man oroasav arbetslöshetens utveckling och av hur det blirmed förändringarna i trygghetssystemen. Kort sagt,man oroas över hur det blir med den lilla världensekonomi.Så länge hushållen och företagen inte konsumeraroch investerar kommer efterfrågan att fortsätta attfalla. Detta skärper kraven på att penningpolitikenläggs om. Den enskilt viktigaste ekonomisk-politiska åtgärden är sänkt ränta. måstefinanspolitiken avpassas efter efterfrågeläget ochbidra till att stimulera ekonomin.Genom den rekordhöga arbetslösheten har deoffentliga finanserna urholkats, och gigantiskaunderskott uppstått. Detta sammanhänger delsmed vikande inkomster, dels med ökade utgifter förarbetslösheten. Bara kontantstödet kommertroligen att närma sig 45 miljarder kronor.45 miljarder kronor i a-kasseersättningar ochkontantstöd!Det gigantiska budgetunderskottet kan direktavläsas i växande statsskuld och ökanderänteutgifter, utgifter som tränger ut andra ochbetydligt mer angelägna utgifter ur statsbudgeten.I grund och botten är detta en moralisk fråga. Förlång tid framöver kommer generationer efter oss atttvingas betala för 90-talets massarbetslöshet.Äreminnet över vår generation riskerar att blisynonymt med statsskuldsräntor.Det är den här analysen av vårt lands ekonomiskaproblem som måste genomsyra en omläggning avden ekonomiska politiken. Insikten om behovet avdenna omläggning finns också bland allt flerkvalificerade bedömare. Då tänker jag även påmånga borgerliga ekonomer och analytiker.Regeringen blir mer och mer isolerad i den seriösaekonomisk-politiska debatten.Nu skall politiken läggas om. Det är vår bestämdauppfattning och mening. Direktavskrivningar förinvesteringar, rekryteringsstöd,utbildningssatsningar och byggsatsningar är någraav våra förslag. Skicka inte ut vårdens och skolansanställda i arbetslöshet i denna dystra konjunktur!Utöver det måste den ekonomiska politiken byggapå en analys där de relevanta sambanden görstydliga, så att människor förstår innebörden ochinnehållet. Utan efterfrågan, ingen produktion.Utan produktion, ingen sysselsättning. Utan högresysselsättning, ingen långsiktig sanering av statensfinanser.Fru talman! Låt mig för riktastrålkastarljuset mot den sista länken i kedjan; deoffentliga finanserna.Statsfinanserna är urholkade, budgetunderskottetrekordstort och statsskulden växande. Inget annatland har på så försämrat sina statsfinanserså kraftigt som under regeringen . har det största lånebehovet inomOECD-området och den snabbast växandestatsskulden.Den grundläggande förklaringen till detta ärgivetvis den låga aktiviteten i ekonomin och denhöga arbetslösheten. Men till detta måste adderasdet höga pris som svenska folket nu får betala föratt regeringskoalitionen över huvud taget skallhålla ihop. Konkret tar sig detta uttryck iofinansierade skattesänkningar och ekonomisktoförsvarbara nya reformer av typenvårdnadsbidrag.Det är i ljuset av detta budgetpolitiska moras somman skall granska regeringens verbala ambition atthäva de växande underskotten. För när man synarregeringens så omhuldade saneringsplan förstatsfinanserna, visar det sig att det i själva verketinte finns särskilt mycket mer än luft i den.Dagens Nyheters ledarsida, som ju inte direkt kanbeskyllas för att vara en av regeringens värstakritiker, skrev så här om regeringens plan den 27augusti :''Vårbudgetens upphaussade extra sparplan på 81miljarder kronor bestodtill 35 miljarder av begränsningar i offentligkonsumtion som tre av regeringspartierna använtsommaren för att ta avstånd från. ''Tidningen fortsatte: ''Besparingsposterna i övrigtutgjordes av kommande pensionsreformer somregeringen ännu inte skaffat sig riksdagsmajoritetför, en ny arbetslöshetsförsäkring som inte ärutarbetad, sänkt ersättningsnivå iföräldraförsäkringen som socialministern sedanstoppat, höjda patientavgifter efter en utredningsom inte blir färdig för beslut förrän efter nästa valsamt minskade bostadssubventioner om fyra, femår. ''Så långt . För min egendel drar jag följande slutsats: Den här regeringen,liksom tidigare borgerliga koalitionsregeringar,innehåller så starka centrifugala krafter att det ipraktiken är omöjligt att föra en konsekvent ochfast finanspolitik. Kittet som håller ihop borgerligakoalitionsregeringar är att varje partis väljargruppförr eller senare måste få just sin hjärtefrågaexpedierad -- alldeles oavsett ombudgetunderskottet skenar.Mot den här bakgrunden är det inte konstigt attmånga -- på samma sätt som inför valet --riktar blickarna mot socialdemokratin och hur viser på budgetunderskottet, statsskulden ochräntebördan.Låt mig därför vara mycket tydlig. Vi har gjort detförr. Det är inte första gången vi socialdemokraterfår ärva ett gigantiskt budgetunderskott, som visteg för steg, krona för krona, tvingas ta ned. Enslapp finanspolitik är för oss främmande. Vi vetvilka förödande ekonomiska ochfördelningspolitiska konsekvenser ett stortbudgetunderskott och en växande statsskuld har.Följdriktigt är det mandat som jag och andrasocialdemokratiska ledamöter av denna kammarefått av vår partikongress tydligt och entydigt:Underskotten skall ned; genom ökad tillväxt ochsysselsättning, skatter och avgifter, men ocksågenom utgiftsnedskärningar som fördelas rättvistmellan medborgarna.På den här punkten viker jag mig inte en tum. Attfå inkomster och utgifter att balansera är engammal god socialdemokratisk tradition, och dentänker jag fullfölja.Fru talman! Om går svenska folket tillval. En lång valrörelse ligger framför oss. De frågorsom var och en måste ställa sig inför vägvalet den18 september är följande:--Blev bättre med regeringen ?--Fick du som är pensionär bättre levnadsvillkoroch större trygghet med en borgerlig regering?--Fick du som är hyresgäst lägre boendekostnaderoch större svängrum med en borgerligbostadspolitik?--Fick du som är anställd i den offentliga sektorn och större arbetslust med en borgerligregering?--Har rättvisan, jämställdheten och friheten ökatmed en borgerlig politik?För mig och tusentals andra svenskar är svaren påde här frågorna givna.Vi socialdemokrater kommer att göra allt för attövertyga väljarna om att vårt land behöver en nyregering som får mandat att föra ur denekonomiska krisen.Säkert kommer debattens vågor att gå höga mellanoss. Det är lätt att hårda ord växlas i stridens hetta.Men låt oss inte under valåret glömma att det somgjort det här landet starkt och rikt och till ett braland att leva i är att människor kunnat mötas isamverkan och samförstånd och därmed kunnatöka allas vår frihet.Vi socialdemokrater inbjuder alla goda krafter attsamverka om att föra ur den ekonomiskakrisen. Enskilda medborgare, de politiskapartierna, löntagare och företagare -- alla måste visamlas kring den uppgiften.Bara genom att öka tillväxten och sysselsättningenkan vi utveckla välfärden och säkerställamänniskors trygghet och frihet.Bara i samverkan kan vi skapa klara spelregler förarbete och företagande och ge långsiktiga beskedom socialförsäkringar och pensioner.Fru talman! Så ser den dagordning ut som jag anserligger framför mig och denna riksdag. Det äromkring den dagordningen vi socialdemokraterbjuder in till samverkan -- för att rädda välfärden,för att slå vakt om jobben och för att fördelabördorna rättvist. (Applåder)Anf. 2 (nyd):Fru talman! Vem är det vi jobbar för, vi som jobbari ? Jo, vi jobbar för det svenska folket, fårvi hoppas, eftersom det är svenska folket sombetalar våra löner och därmed också betalar för demisstag som eventuellt begås -- och det sker dessvärre.Men inte nog med det! Det är inte bara det svenskafolket som betalar, utan det är det svenska folk sominte ens finns -- även barn, barnbarn ochbarnbarns barn får vara med och betala. Därför ärdet så viktigt att vi kan prestera någonting som vimed stolthet kan lämna över till dem, och det görvi inte , fru talman. Den attityd som finns iSverige till budgetunderskott, statsskuld ochalltihop är en helt annan. Det visar att vi inte bryross tillräckligt. Après nous le déluge, finns det någotsom heter. Det är franska och betyder ''Efter osssyndafloden''.Det är de som finns i ochriksdag -- Socialdemokraterna går givetvis intefria -- som en gång kommer att framstå som de storabanditerna, de som är skyldiga till att vi inte kundevidta motåtgärder i den mycket prekära situationsom befinner sig i efter en lång tidsvanstyre. Jag skall inte ta till överord, men det härär faktiskt inga överord. Vi kommer att kritiserasför att vi inte kom loss. Vi kommer att framstå somde hjärntvättade ledarna som inte kunde tänka om.När den kritiken en gång framställs kommer allagivetvis att skylla ifrån sig. I en demokrati är juingen ansvarig -- utom när det går bra; då är detregeringens förtjänst. Tänk om vi kunde samarbetaoch ta till vara alla utomordentliga förslag och idéersom finns -- de finns t.o.m. här i . De finnsockså ute i landet. Problemen vi har är nämligengemensamma. De har ingenting med olika partieratt göra. De har med människor att göra.Lösningen av dessa problem borde därför vara ettgemensamt intresse. Eller hur, fru talman?Det budgetår som har börjat kommer svenskastaten att gå med en förlust på 217 miljarder kronor.Här i bollar man med miljarder som omdet vore kronor. Man vet knappt hur många nollordet är i beloppen -- det spelar ju ingen roll.Hur mycket är ? Om vi antaratt Medelsvensson tjänar är detden inkomstskatt som fyra och en kvarts miljonmänniskor i skulle jobba ihop på ett år.Med så mycket går i förlust. De pengarnakommer alltså aldrig in!Dessutom finns inte dessa fyra och en kvarts miljonmänniskor som arbetskraft -- helaarbetskraften är 3,9 miljoner. Och de människornahar redan betalat sin skatt. Jag vill på det här visetbara försöka få folk att begripa vilka enormaförluster vi gör.Man tänker kanske att 200 miljarder hit eller ditinte spelar så stor roll; det kanske innebär att detskiljer litet grand mellan inkomsternas storlek ochutgifternas. Men det är inte så! Det är därför vibrukar använda ölbackar för att beskriva det här.Intäkterna är ganska små -- de är bara 350miljarder -- och utgifterna är 550 miljarder. Detinnebär skillnaden mellan en liten stapel och en storstapel. Det är en jättesmäll det handlar om!Och statsskulden är på väg upp i rymden: 1 000miljarder! Det är en miljon miljoner. Den nivånpasserade vi när baren stängdes här . Ochsnart är det 1 200 miljarder, och sedan blir det 1 400miljarder. Statsskulden är den skuld som statensom institution eller som juridisk person -- kan visäga -- har, och då har man ändå inte räknat in denskuld vi har till alla pensionärer t.ex. Vi har somstat ett åtagande. Vi har fått inpengar från dem som skall pensioneras, och depengarna finns inte heller med i den här kalkylen.I verkligheten är skulden alltså ännu mycket större.I finns det två bilder -- varinne på det. En är att de svenska företagen, framförallt exportföretagen, går bra. Visst, de går bra. Mendet gör inte AB självt. AB har körtfel och sköts fel, och det är kris. Om jag inte vore iriksdagen skulle jag använda ett mycket starkareord, men det här håller på att gå åt skogen eller åtpepparn. Och de skyldiga, som vi nu skall tala om,heter Det politiska etablissemanget.Vad skall man då göra åt ett företag som är i såeländigt skick som detta och som gör en sådanjättelik förlust? Jo, givetvis skall man skära i allakostnader som det går att skära i. Man säger intemeddetsamma: Men det går inte att skära i det här!Det kan vi inte göra. Vi måste vänta.De flesta beslut här i kammaren gäller vad manskall göra 1995, 1998, eller liknande. Men manmåste ju skära direkt! Man måste gå på de onödigautgiftsposterna som en slåttermaskin. Finns detsådana då? Här säger man: Det kan vi inte göra --då minskar vi efterfrågan. Vad är det förefterfrågan som minskar om vi hårt går fram överett paket bestående av organisationsstödet,partistödet till oss själva, presstödet,biståndspolitiken, som är ineffektiv och inte gernågonting alls för pengarna, och flyktingpolitiken.Det är områden där man inte gjort ett dugg förut.Är inte det fantastiskt?Nu har man kommit fram till en annan lösning, ochdet för att inte skall bli sur ochför att inte skall lämna regeringen.Här i skall alla som företräderorganisationer och fack -- vare sig ni jobbar för demeller de för er -- kunna fortsätta att smörja dem pånågot sätt. För detta får svenska folket en nota på100 miljarder kronor -- det är som jag sade i börjanfolket som betalar allt det här.Om man undantar flyktingpolitiken -- den får manju inte tala om, för då går folk här i spinn -- är detfråga om . Då har jag istället lagt till landstingsbyråkratin. Säg att det är35 miljarder kronor. I ett krisläge skulle man direktkunna minska det till hälften. Jag känner inte tillnågot företag, stort eller litet, som inte skulle göradet. Men det finns någon sortshandlingsförlamning, därför gör man inte så. Komnu inte dragande med den inhemska efterfrågan!Det handlar inte om den.Krismedvetandet är inte tillräckligt. Man seglarvidare med ett annat sikte framför sig som heternästa val eller någonting annat. Det handlar inteom nästa val. Det handlar faktiskt om Sverige.Att få ner utgifterna är en sak. En annan är att ökaintäkterna, att få att fungera. Man måste gåpå vissa fel. Ett fel i är facket. Jag menarinte fackföreningarna ute på företagen utan facketsom stor institution. Detta vågar man inte säga härinne. Det är farliga saker. Man måste ta en match,därför att facket vill bevisligen inte få i gångföretagen. Det visar de reaktioner som har varit.Företagen måste komma i gång.Det har snart gått . Jaghoppas att är ett exempel på attSocialdemokraterna har lämnat den gammaldagsattityden och förstår att vi har moderna problem år1993. Då måste man ändra arbetsrätten och göranågonting ordentligt. Regeringen kommer litet fegtmed småförslag. Då dyker socialdemokraternaomedelbart upp och säger: När vi kommer tillbakatill makten skall vi riva upp dessa beslut.Fru talman! Detta är ett illavarslande tecken på attSverige är ett land som inte låter sig moderniserasdärför att de som styr och ställer biter sig fast ibordskanten. Det låter som om elefanterna villbehålla sin makt i det längsta. Jag vill påminna omatt de gjorde det i också.Måste det gå åt skogen? Nej, det är klart att det intemåste. Men man måste kvickna till och förstå attt.ex. företagandet -- det som en gång var det kapitalsom var så förfärligt och som alla skulle resa sigemot -- kanske är en tillgång. Det kanske inte alls ärfult att det finns folk som lyckas i affärer och tjänarpengar. Dessa människor skapar ju jobb, inte baraåt sig själva utan åt alla. De bygger ett välstånd.Sverige består inte av en massa otäcka typersom är osolidariska, såvida inte stora, fetaorganisationer håller reda på dem. Det finns ensolidaritet i som jag tror är självklar. Jag hari varje fall inte träffat folk -- trots att jag harförsökt -- som är osolidariska i den bemärkelsen attde inte bryr sig om hur det går för andra människor.Det finns en självklar inställning att vi måste hjälpadem som inte kan hjälpa sig själva. Så är det. Jagtror att det överallt i finns en stolthet införde gamla. Man vill inte skämmas för att de gamlaen gång får det dåligt. Man vill tvärtom garanteraatt de får det bra. Jag tror att det är en uppfattningsom vi har gemensamt. Problemet är snömoset,som ligger ovanpå det här.Vad skall vi satsa på om vi nu inte skall satsa påföretagen? Jag menar riktiga satsningar, intehalvdana. Skall vi göra en nysatsning pålandstingen, LO, eller något annat?Vi måste ju satsa på något som kan ge någonting.Det vet alla. På Socialdemokraternas kongressfastställde man detta. Alla svamlar om detta ochsäger att det skall göras. Gör det då! Var inte sårädda för det! Det behövs något nytt.När vi nu har de här gemensamma problemen hardet från många håll föreslagits att man skall lösadem utan att ta kontakt med Ny demokrati. På detviset har man visat sitt storslagna politiska ochdemokratiska sinnelag, eller hur? Man skall mobbaNy demokrati. Det skrivs artiklar avsocialdemokrater. Det hoppar upp andra gubbar,t.ex. , som säger: Det är riktigt. Nydemokrati skall vi inte ha något att göra med.Låt mig i all ödmjukhet säga att vi faktiskt är deenda som har haft rätt i de stora viktiga frågorna.Vi talade om hur det var . Då satteni alla upp seglen och var med på att köra rakt in ibergväggen. Det gör att halva sjunker i dag.Då sade vi ifrån. Det går inte att slå ihjälbudbäraren, som ni försöker göra. Det är bättre attlyssna.Innan det här anförandet är slut vill jag säga att vihär inne egentligen kan göra ganska litet jämförtmed vad man kan göra genom penningpolitiken.Penningpolitiken sköts på . Det finnsinget bättre sätt att snabbt förstöra ett landsfinanser än att använda penningpolitiken. Det tarlängre tid att förstöra landet med finanspolitik, somvi snackar om. Med penningpolitiken går det så attdet visslar.Den stora tabben som gjordes varatt ni alla, i stort sett, backade upp denpenningpolitik som var vansinnig. Den gjorde attdet skapades en situation som i pengar räknatbetyder en förlust på kanske 100 miljarder kronoroch en arbetslöshet för 100 000 människor. Dentokiga penningpolitiken började 1989/90.Tack!(Applåder)Anf. 3 () replik:Fru talman! Vi har hört beskrivaNy demokratis roll i svensk politik. Han beskrivernydemokraterna som mobbade och utstötta, somdem som saknar inflytande. Vi som har följtdebatten och sett uppgörelserna här i kammarenoch i finansutskottet vet att det är en beskrivningsom inte är sann.Ian tillhör regeringsunderlaget. Denekonomiska politik som har spikats i det här landethar kunnat spikas därför att Ny demokrati har gjortupp med regeringen. Efter det att dessauppgörelser har träffats har omvärlden värderatSverige. Betyget har inte blivit särskilt gott. Detkanske vi alla förstår när vi har hört dettaframträdande i talarstolen.Anf. 4 (nyd)replik:Fru talman! Jag vill först göra ett förtydligande, såatt alla kan hänga med.