prot · GG09125 · 1993-06-09 00:00:00 — Han har enobegränsad checkkredit hos Riksgälden. Det är ettmycket konstigt system. Jag har inte yrkat avslag påförslaget om ALU. Men jag har sett det precis såsom det var formulerat första gången, ocharbetsmarknadsutskottet har diskuterat det ettflertal gånger, nämligen som en sistahandsåtgärdför att rädda kvar en person inom ramen förarbetslivet. Det skall vara ett slags hinder förutförsäkring men också för utslagning.I dag har jag sett många fall där det för individen,och kanske för den förening där man jobbar, förkommunen som slipper ordna beredskapsjobb ochför arbetsförmedlingen och som slipperbelasta sina budgetar, är alla tiders att slänga ivägen person på något som oerhört artificiellt. Detfinns ingen som tar kostnadsansvar.Detta är inte fråga om småpotatis. Det handlar om5--, vilket jag tror att BörjeHörnlund har kalkylerat med. Det dras från denfond som också är den fond som förser oss medarbetslöshetsersättning. Detta är ett sätt att få ettännu större underskott i den fonden. Det finnsingen som känner kostnadsansvar. Dessutom tjänarindividen, t.ex. i jämförelse med utbildning somanvisas av AMU eller som bedrivs i det ordinarieskolväsendet, på detta.Det är alltså dålig arbetsmarknadspolitik och dåligbudgetpolitik. Jag är mycket förvånad att BörjeHörnlund lyckades lura in i dettasystem.Det talades om 17 miljarder. Jag har kontrolleratdet på några områden. Jag vet inte riktigt hur BörjeHörnlund har jämfört. Det kanske är fråga om 1991års budget. De investeringsmedel som stod tillförfogande för beredskapsjobben uppgick i principför några månader sedan till den nivå som BörjeHörnlund har föreslagit . Jag tror attväldigt många fall är av den karaktären. Några 17miljarder har jag inte hittat. Dessutom har vi detsvarta hålet i arbetsmarknadsfonden.Anf. 149 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! Vid marschen tillbaka till en fullgodordinarie arbetsmarknad är det inte våra storaföretag som kommer att ge oss många jobb. Jag ärövertygad om att de producerar dubbelt så mycketmed ungefär samma antal anställda som nu.Produktivitetsutvecklingen i näringslivet är förnärvarande på . Tänkom den hade kunnat komma då i stället för nu!För min del är det A och O att det skapas godavillkor, enkla villkor och framtidstro i små ochmedelstora företag. Det är den stora resursen. Vihar världens största offentliga sektor. Den harunder tidigare lågkonjunkturer växt. Men det gårinte framöver att motverka alla lågkonjunkturer pådet sättet.Arbetsmarknadsfonden är ett problem. Det är inteen helt blank siffra. har somledamot i utskott sagt att högst 55miljarder kronor får lånas nästa budgetår. Men omdet vill sig illa kan den summan behöva korrigeras.Pengar måste gå ut till de arbetslösa. Om man integenomfört denna förändring hade det behövtsytterligare i lån.Inte bara ALU finansieras viaarbetsmarknadsfonden, utan ocksåutbildningsvikariaten och all upphandladutbildning. Det är en inte så liten summa på ettantal miljarder kronor. Det är kombinationen avöppen arbetslöshet och sidofinansieringar som göratt vi här har ett stort och växande överskott. Detmåste regeringen och ta itu med påallvar. Det blir inga lätta lösningar underkommande höst och innan vintern.Anf. 150 HANS () replik:Herr talman! De problem jag tog upp, BörjeHörnlund, var inte bara underskottet och detfaktum att det så att säga finns ett tak påcheckkrediten. Problemet är att ingen har ettkostnadsansvar medan ALU-tjänsterna tillsätts --inte regeringen, inte LAM, intearbetsförmedlingen, inte mottagande organisation,inte personen. Det är ett system som jag aldrigskulle acceptera i en organisation eller myndighetom jag satt som minister eller om jag voreföretagsledare.Det är klart att ALU-tjänsterna kanske tränger utmöjligheten att få a-kassa, och det går ju inte, somBörje säger. Då får han göra som hanbrukar göra: komma till och begära enytterligare checkkredit. Det är dålig ekonomiskpolitik, och det är dålig arbetsmarknadspolitik,därför att det genomsnittligt är låg kvalitet påprojekten.Det finns projekt som är lyckade. Det finns ettflertal placeringar inom ALU som är helt okej.Men vi har 40 000 placeringar, och jag har settförfärande många lågkvalitativa. Det är dåligarbetsmarknadspolitik.Jag tycker att många åtgärder tenderar attvara av dålig kvalitet, om än billiga, vilket BörjeHörnlund skryter med. Styckkostnaden är låg,skulle man kunna säga.Varför följer inte regeringen om aktiva rekryteringsstöd? Det innebär går in på den ordinarie arbetsmarknaden ochköper ordinarie jobb med en subvention till demsom vågar och kan anställa.Vad gäller kompetensutveckling i arbetslivet vill jagfråga varför man tar bort de somges i bidrag för utbildning av anställda inomtillverkningsindustrin. Det är ju precis tvärtemotvad man skall göra om man verkligen vill stimuleraföretagsförlagd utbildning. Jag vet mängder medexempel på att det i stora, medelstora och småföretag har förelegat alternativ till varsel omuppsägning. Det har funnits avtalade och godkändautbildningsplaner, men inga pengar.Så kommer det att bli i fortsättningen, trots attBörje -- det skall jag understryka -- harutökat volymen pengar på kontot. Det tycker jag ärbra, men det måste ges större bidrag tillverksamheten för att man skall få i gång den.Till sist vill jag åter nämna frågan om övertid. Jagmotionerade , och jag motionerade isamband med kompletteringspropositionen. Se tillatt införa en begränsning för övertiden! Mycketövertid måste tas ut, för det finns flaskhalsar, akutaproblem och leveranser man måste klara. Menmycket övertid beror helt enkelt på en ovilja attanställa och på att några jobbar mer än de skall göraoch söker dispenser på årsbasis . Andrafår inte jobba alls. Det är bedrövligt. Jag tror att20 000--30 000 jobb skulle kunna skapas om deanställda i svenskt näringsliv bara jobbade denövertid som behövs för att klara problem.Anf. 151 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! Om vi bara skulle välja de allradyraste åtgärderna, dvs. utbildningar somupphandlas för 5 000--och somdessutom innebär utbildningsbidrag för den somgår dem, skulle vi inte våga se påbudgetunderskottet.Problemet med mångaarbetsmarknadsutbildningar, t.ex. de som gavsunder vintern, är att man utbildade dyrt till yrkendär det inte finns en plats. Det får man vara litetförsiktig med. Man gör varken den man utbildar,statskassan eller någon annan glad.Om t.ex. den stora majoriteten ungdomar anser attungdomspraktiken leder rätt och att den utgör enhjälp framöver -- om tror att de får jobbinom kort i det företag de går i praktik i -- gör detväl ändå ingenting om det är en billigåtgärd.Jag tackar utskottet för förtydligandet när det gällerbidraget om till utbildning i företag. Bidragetbör alltså avse kostnader för lön och utbildning.Förra året, dvs. innevarande budgetår som snart ärslut, hade vi 8 000 utbildningsplatser. läggerregeringen fram förslag som innebär 28 000 platser.Med 8 000 utbildningsplatser var det framför allt enmängd småföretag som inte fick chansen tillutbildning. Det var de stora företagen som gjordede övergripande avtalen.Jag kommer till den övertid som jag talade ompå SAF-stämman. Jag talade vid det tillfället bådeutförligare och kraftfullare än Hans Anderssonnyss. Man kan nu rekrytera mycket duktigt folk,som efter en kort tids inarbetning kan göra mycketgoda insatser. Jag vädjar därför till alla företag attbyta övertiden mot nyrekrytering. Det är viktigt.Jag har påbörjat en av mina rundor till parterna.Jag har träffat småföretagare, och herrRosengren. skall jag träffa herrMalm. Jag besöker dem alla för att resonera om ettantal svåra frågor. Det kan exempelvis gällaarbetsmarknadsåtgärdernas vidareutveckling,övertiden, rekryteringen -- och möjligheterna föratt få i gång ordinarie rekrytering -- a-kassansutformning och finansiering samt arbetsrätt m.m.Det finns många svåra frågor på bordet, och deskall lösas efter bästa förmåga, helst i så brettsamförstånd som möjligt.Anf. 152 ():Herr talman! Innan jag går in på mitt egentligaärende för kvällen, ber jag att få kommenteraarbetsmarknadsministerns påstående -- hanupprepar också finansminister ordfrån . Det påstås att detsocialdemokratiska budgetalternativet skulle varamörkat. Det skulle inte ge möjlighet till att regerautan bara vara ett utslag av oppositionspolitik.För dem som så önskar är det fullt möjligt att läsareservation nr 80 i finansutskottets betänkande, ivilket det socialdemokratiska alternativet framgår,siffra för siffra. Men för den som inte läser, ellerkanske inte vill läsa, är alla sidor mörka.Påståendet att socialdemokratins budgetalternativinte är något annat än oppositionspolitik lär visäkerligen få höra mycket ofta. Det är viktigt attmotsäga sådana påståenden, därför använder jagen del av min taletid till det.Ämnet för mitt anförande gäller något som bådeJohnny och tidigare tagitupp, nämligen utskottets förslag om försämringar iutbildningsbidraget. Detta är ingen liten fråga. Jagblev också oerhört överraskad av att finna ettsådant förslag i en överenskommelse mellan deborgerliga partierna och Ny demokrati. Det hadejag aldrig kunnat tänka mig.I alla försäkrings- och bidragssystem kan det alltsåsmyga in felaktigheter, vilka inte är tänkta utanoavsiktliga. Särskilt allvarliga är de felaktigheter isådana här system som motverkar arbete ochrehabilitering samt förändring och utveckling. Destår i vägen för kreativitet och problemlösning. Vihar tidigare haft sådana här problem när det gällersjukförsäkringen, och de finns uppenbarligen kvarnär det gäller bl.a. lönegaranti och KO-bidrag. Menvi försöker göra något åt det.I finansutskottets betänkande finner vi en återgångtill sådana här grova felaktigheter. Om man ärarbetslös och passiv skall man få av lönen,medan man skall straffas med att få av lönenom man är vuxenstuderande, betalar egnaläromedel och egna resor, dvs. satsar på en omstarti livet. Det är helt orimligt! Jag måste betrakta dethär som en lapsus, ett misstag, som inte kanförsvaras med att det saknas pengar osv. Det här äralltså helt otroligt.En av mina favoritplatser i kommun imin valkrets är den kommunalavuxenutbildningen. Trots att i stort settbara befolkas av arbetslösa människor sjuderplatsen av aktivitet. Men människors attityder tillutbildning/studier och framtiden förändras numycket fort. I det svenska folkdjupet pågår i dagnågonting som liknar en revolution. Man är bereddpå en omstart och på satsningar, och man förstår attdet krävs uppoffringar när man är beredd att tro påen framtid.I , som tidigare dominerades av skogs-och industriarbete, är 53 människor inriktadepå högskole- och universitetsstudier. Ett oerhörtstort trendbrott har skett. Men vilket besked får dådessa människor från finansutskottets majoritet?Jo, de får beskedet: Sluta i skolan, för ni har interåd att gå i skola. Lägg er på sängen! Görvad som helst! Men gå inte till skolan, för dåförlorar ni 28 %.Herr talman! Detta är inte klokt. Det är obegripligtför mig, och det måste det var för allariksdagsledamöter här och för svenska folket. Dethär är mycket långt bort från folkligt förnuft.Maken till detta har jag inte sett på länge.Regeringens avsikt är säkerligen att försökarenodla i det vilda buskage som vårtstudiemedelssystem utgör. Det är en vällovligambition och behövs. Men är nästan allavuxenstuderande arbetslösa. Situationen nu äralltså en helt annan.Som jag ser saken kan vi inte göra annat än höjapensionsåldern. Alla är ju i princip ense om att detbör ske -- men inte nu!Att göra den här aktuella förändringen nu skullevara detsamma som en signal till folket: Vararbetslös! Utbilda dig inte!På nationaldagen, alltså , hade jag ettmöte på komvux med vuxenstudenterna. Vi hadeett öppet samtal väljare och valda emellan. Många studerande var förtvivlade över attbehöva lämna skolan. Människors marginaler är juoerhört små. Jag tror att det i vårt land är näst intillomöjligt för dem som har normala eller lågainkomster att leva på av lönen. Detär absolut smärtgränsen.Nu skall människor som satsar slås i huvudet. Mende här människorna utgör en stor del av Sverigesframtid. Ändå säger man: Sorry, lämna skolan!Jag utgår, som sagt, från att detta är en lapsus. Jagutgår från att kommer att ändra pådetta. Det måste vara möjligt att göra det. Jag kaninte tänka mig att någon kan försvara det här.Nämnda förhållande är således djupt omoralisktmed tanke på enskilda människor, Sverigesframtid, arbetslinjen osv., och det är verkligenfjärran från medborgarnas uppfattning om vad somär rätt och fel här i världen.Därför yrkar jag, precis som redanhar gjort, bifall till den socialdemokratiskareservationen nr 9. Denna reservation är skriven påett sådant sätt att det är fullt möjligt för vilkenriksdagsledamot som helst att ansluta sig till denutan att för den skull behöva ansluta sig till detsocialdemokratiska alternativet i övrigt.(Applåder)Anf. 153 HANS () replik:Herr talman! Min replik hade lika gärna kunnatvara en applåd. Jag är helt överens med WidarAndersson och har också tidigare yrkat bifall tillnämnda reservation.Det ligger oerhört mycket i det som WidarAndersson säger om den förtvivlan som människorkänner och om det hinder som det här kommer attbli för ambitiösa människor som försöker ta sigfram och som därmed skulle bidra till svenskutveckling.För att spara tid drar jag tillbaka minabifallsyrkanden vad gäller dels avseende mom. 19 och 36, dels desocialdemokratiska reservationerna 8 och 10. Deståndpunkter som anförs tycker jag är mycket bra.Jag stöder dem med all kraft. Men jag behöver juinte precis yrka bifall till dem -- jag inser att jag ärensam i det avseendet.Anf. 154 ():Herr talman! På förbluffande har densvenska bostadsbilden förändrats. Vi behöverendast gå för att finna enbostadsmarknad i relativt bra utveckling. Men dåvar det också fart på valdebatten. Medborgarnainvaggades i tron att en borgerlig regering skullesänka boendekostnaderna.Hyreshöjningar var det minst av allt fråga om. Menverkligheten är nu en annan. Hyrorna har stigit sådramatiskt att många familjer inte längre klarar attbetala sina boendekostnader. vräksfamiljer från sina hem. Det handlar inte bara omfamiljer som räknat optimistiskt vid sitt villaköpeller förvärv av bostadsrätt.Det går en våg av vräkningar över landet. Iåtskilliga kommuner -- däribland -- ärökningarna extremt stora. Det rör sig om höjningarpå upp till 100 %.I juni 1992 beslutade borgerligamajoritet att boendekostnaderna för varje hushåll ien räntesubventionerad bostad -- byggd senare än1978 -- skall öka i genomsnitt med perkvadratmeter. Socialdemokraterna avvisadeförslaget med att det skulle skapa orimligahöjningar av boendekostnaderna för de enskildahushållen.Under våren 1993 har alla som har god insikt ombostads- och fastighetsmarknaden varnat förytterligare belastningar på boendekostnaderna.Man framhåller att ytterligare ökade kostnader i deallra dyraste husen kommer att innebära att ännufler familjer blir tvungna att erhålla socialhjälp. Iandra fall blir de nödsakade att lämna sinabostäder. Vidare anförs att ännu allvarligare är attkrisen på hela fastighetsmarknaden kommer attförvärras ytterligare.Några hyressänkningar eller lägreboendekostnader är således inte i sikte.Utvecklingen går motsatt väg. harställt sig bakom bostadsutskottets förslag om att enutredning skall tillsättas som har den specifikauppgiften att analysera fastighetsmarknaden ochdess problem.Vidare kommer bostadsutskottet att genomföra enoffentlig utfrågning i ämnetbostadsfinansiering. Om det som sker påbostadsmarknaden beträffande möjligheterna tillfinansiering kan vi bara konstatera attlånemarknaden inte fungerar.Det hör till undantagen att en bank eller ettkreditinstitut beviljar lån utan särskilda och hårtställda krav. Bl.a. visar utvecklingen att kraven påväsentligt ökade egeninsatser har varit höga för skall komma i åtnjutande av finansiering vidett bygge. Detta sker i då vi har den lägstanyproduktionen . Den borgerligaregeringens stolta planer för bostadsmarknaden,med allt vad det här innehöll av löften ochförväntningar, har havererat.Socialdemokraterna försökte i inledningen avmandatperioden att få en bredare lösning för denframtida bostadsfinansieringen. Vi sade att detvore olyckligt om täta byten av finansieringssystemhämmade en möjlig och nödvändig utveckling avbostadsbyggandet. Vi har inte fått gehör för vårasynpunkter. Det blir ingen parlamentariskutredning i fråga om bostadsfinansieringen.En arbetsgrupp inom socialdemokratin har tagitfram ett material som skall diskuteras påpartikongressen . Valet 1994 blir ett val ocksåom bostadspolitiken. Det står helt klart att densociala linjen kommer att genomsyra densocialdemokratiska bostadspolitiken ävenframöver.Vi har också lagt fram förslag till ytterligare ROT-program. Det har vi inte fått majoritet för.Självfallet kommer vi att driva denna fråga mycketstarkt även i fortsättningen. Både företagare,anställda i byggbranschen och blivandebostadskonsumenter har rätt att kräva handlingarsom leder till resultat.Jag hörde statsministern -- efter enfråga av -- säga att han hade restmycket och att han hade sett mycket. Men fråganlöd om han hade träffat någon bostadsrättsföreningsom är hårt ansatt av regeringens bostadspolitik.Carl Bildt svarade inte på den frågan. Det var synd.Det finns åtskilliga bostadsrättsföreningar i dettaland som knäar under ekonomiska påfrestningar,som var omöjliga att förutse när de tecknadebostadsrätten. Konkurser kommer att bli mervanliga, om inte statsmakterna håller tillbakaytterligare pålagor på såväl bostadsrättshavare somhyresrättshavare.Bostadsrätten är -- jag syftar på de senaste årensproduktion -- hårt pressad. Där finns inte utrymmeför kostnadsutjämning mellanbostadsrättsområdena. Vi känner av den oro ochförtvivlan som kommer till uttryck. Får dessautsatta bostadsrättsföreningar ytterligareförsämringar skapar det stora sociala problem förväldigt många människor.Det var därför av intresse att veta hur regeringenskulle hantera de 3 miljarder som enligtöverenskommelsen med Socialdemokraternaskulle tas från bostadssektorn. FrånSocialdemokraternas sida stod det klart att det inuläget inte var möjligt att lägga ytterligare bördorpå redan hårt utsatta bostadskonsumenter.Vårt mål har varit att -- med bibehållande avuppgörelsen med regeringen -- flytta framreduceringen av bostadssubventionerna. Enmöjlighet var att lägga kostnaden på alla boende,exempelvis genom att ta ut en avgift upp till detöverenskomna beloppet. Det verkade finnas enmajoritet för detta i den allmänna politiskadebatten utanför . Men den försvann närfrågan kom till riksdagen.När jag i kammaren fick ett svar av BoLundgren om hanteringen av dessa 3 miljarder,kunde han meddela att en proposition skullekomma och att regeringen avsågatt dela upp uttaget av dessa 3 miljarder under treår. Men de skulle i sin helhet läggas påräntegaranterade bostäder, dvs. avden totala fastighetsmarknaden.Vi vänder oss fortfarande mot en sådan lösning.Vårt förslag är att vänta tills fastighetsmarknadenhar stabiliserats. För detta hade vi majoritet ibostadsutskottet tillsammans med Ny demokrati.Men i mellantiden, mellan vårt yttrande tillfinansutskottet och behandlingen där, hannregeringen ta med Ny demokrati i sitt politiskagalleri. var det fråga om att bilda majoritet medden gruppering som man i bostadsutskottet hadetagit avstånd ifrån. Vi kommer självfallet frånsocialdemokratiskt håll att lägga fram våra förslagigen, och igen och igen, om det behövs för attkomma till rätta med de här frågorna.Bostadsmarknaden är i gungning, och folk är medrätta oroade. Många är bedrövade eller förtvivlade.Om vi lägger in vad som kan komma avhyresförhandlingarna, har man räknat ut attboendekostnaden för en helt vanlig familjebostadkommer att höjas med någon tusenlapp per månadunder åren 1994--1996.För något år sedan fick jag av bostadsutskottetsordförande ett bostadspolitiskt program gällandeför . Ordföranden i den grupp som tagitfram programmet var just . Jagjämförde detta program med vårt egetsocialdemokratiska bostadsprogram. Ickeöverraskande fann jag en mycket stor samsyn. Härfanns givna förutsättningar för en nära samverkan,för att inte säga chanser till en bred plattform för ensocial bostadspolitik.Sedan läste jag att skall ha sinårsstämma i och att man har utarbetatett nytt bostadspolitiskt program. Jag läste att dethade utformats så att det duger som inlaga för attCentern skall kunna medverka i en fortsattborgerlig regering.Jag vill fråga om det är så attCentern nu definitivt har börjat tvivla på de socialainslagen i bostadspolitiken, eller om man inte orkarstå upp för en social bostadspolitik, som mantidigare har genomfört tillsammans medSocialdemokraterna.Herr talman! Jag står bakom de yrkanden ochförslag som har förts fram av Socialdemokraterna ifinansutskottet.Anf. 155 BO G JENEVALL (nyd):Herr talman! Jag hade först tänkt vända mig tillAnne , men hon är inte längre kvar.Därefter hade jag tänkt vända mig tillarbetsmarknadsministern, som inte heller är kvar.Sedan hade jag tänkt tala litet om bostadspolitik.Det finns ju ingen bostadsminister, men vi harutskottets ordförande här, som väl egentligen är''bostadsminister''.Jag vill påstå att vi i Ny demokrati har tagit ettganska betydande ansvar för landet med denuppgörelse som vi har träffat med regeringen. Visignalerade detta på ett tidigt stadium. Det harkanske inte gett de allra bästa signalerna ut till våraegna väljare, men det är inte det som är viktigt. Detär viktigt att få ordning på den svenska ekonomin.Vår uppgörelse har i varje fall i viss mån bidragit tillatt det råder lugn och ro på den ekonomiskamarknaden. Räntorna har sjunkit, även om de intehar sjunkit i den snabba takt som vi hade hoppats.Valutakurserna stiger, och de långa räntornasjunker. Detta är saker och ting som vi har påstått iden här kammaren på ett mycket tidigt stadium.Det finns också vissa tecken på att botten skullevara nådd. Jag tror att man skall vara litet försiktigän så länge, men det finns tecken på en vändning.Det är ju skönt , inför sommaruppehållet.Jag skulle vilja fråga: Var har Socialdemokraternavarit under den här valperioden? De har varitfysiskt närvarande, men jag undrar var de har varitnär det gällt att försöka bidra till att dels lösa krisen,dels föra landet gemensamt framåt.Jag har varit mycket uppmärksam på detta, men jaghar inte någonstans märkt att Socialdemokraternahar kommit med några ordentliga förslag. De harinte ens haft en ekonomisk politik.Och var finns kreativiteten? Man kommer helatiden tillbaka till detta: Höj skatterna! Dela ut merabidrag! Arbeta åt varandra! Vi vet att det inte gårlängre.Jag tycker att det är nästan skamligt närSocialdemokraterna kritiserar regeringen för deolika åtgärder som vidtas, utan att de själva harnågra alternativ.Resultatet av den här uppgörelsen kunde i vissastycken kanske ha varit ännu bättre, men enkompromiss är en kompromiss, och vi får varanöjda med det.Utmärkande för politiken rent allmänt är, som jaghar sagt förut, bristen pålångsiktighet i vårt agerande och våra beslut. Dettagäller inte minst för bostadspolitiken, som jagkommer in på sedan.Vi hade t.ex. i går en debatt om ett storttrafikbetänkande -- vi har ju haft flera stycken pårad -- som vi sedan röstade om . Vi sitter alltsåhär i kammaren och fattar beslut om hur bromsarnaskall se ut på en släpvagn till en långtradare. Detskall väl inte vi syssla med -- det är vi intekompetenta till. Det skall väl finnas verk ochmyndigheter som kan sköta sådana saker. Vi skallväl i den här kammaren ägna oss åt övergripandesaker. Vi skall titta långt framåt, och vi skall skapaförutsättningar för den svenska ekonomin. Vi skallge långsiktiga signaler till medborgarna, så att devet vad de har att rätta sig efter. Det går inte attbedriva mandatpolitik. Jag tycker vi bordeskämmas allihopa.En sak som har med det långsiktiga att göra ärtransfereringssystemen, men det har också allaolika bidrag av varierande slag som finns.