prot · GG0992 · 1993-04-15 00:00:00 — Det skulle också medföraen bättre situation för barnen.Sedan har vi frågan om barnbidragen, som ocksåtas upp i det här betänkandet. Från Vänsterpartietkom vi med ett som vi tycker intressant förslag, somtyvärr ingen annan nappade på. Det gäller enutredning om beskattade barnbidrag. Jag är litetförvånad över att och kds inte kanställa upp på detta, eftersom ni har ett mycketnäraliggande förslag där ni talar om hur man skallutreda inkomstprövade barnbidrag. Som jag ser detär det helt klart en kvalitativ skillnad. Även omman skulle beskatta ett barnbidrag skulle det utgålika till alla. Värdet av barnbidraget skulle inte varalika stort för den som har det mycket bra ställt ochför den som har det sämre ställt. Jag är myckettveksam till om man skall förändra bidraget. Jagtycker dock att vi definitivt borde diskutera enutredning. Eftersom diskussioner även på det härområdet pågår i regeringen undrar jag hur det härkommer in i bilden. Finns det några diskussionerom att utreda just beskattade barnbidrag?Herr talman! Det finns en annan punkt i det härbetänkandet som jag är mycket tveksam till. Beklagligtvis harsamtliga partier, inkl. mitt eget, gått med på attstaten tar över de särskilda ungdomshemmen. Jagtycker att det är ett utomordentligt dåligt beslut.Det leder bara till mera statlig administration istället för att landstingen, som har hand omverksamheten, skulle förbättra den, vilket i och försig är behövligt. Det har lett till att vi såsmåningom kommer att rösta om ytterligare 50miljoner i centrala anslag i staten. Jag tror inte attdet i längden är gynnsamt för verksamheten. Detkommer att gå åt mycket mer i administration. Jagundrar vem som kommer att tjäna på det här. Ärdet verkligen de ungdomar som är i bäst behov aven specialistvård som man inte klarar inom öppensocialtjänst som kommer att tjäna på det? Jag troratt vi här har gått ett steg tillbaka.Jag vill också nämna frågan om bidragsförskotten.Jag kan bara notera att Ny demokratiuppenbarligen inte ens vill satsa ett öre tillensamstående föräldrar. Det är ganskaanmärkningsvärt. Ny demokrati vill i stort settskära ner insatserna på familjepolitiken medhälften. Varför skall just de emsamståendeföräldrarna drabbas?Herr talman! Avslutningsvis vill jag ta upp frågorsom rör insatser för barn som utsätts för sexuellaövergrepp. I mina ögon fanns det ett mycket braförslag där , och kdshade gått samman om ett kriscentrum för barn somutsätts för sexuella övergrepp. Tanken bakom detvar inte att ett sådant centrum skulle inrättas istället för de utmärkta lokala initiativ som finns pådet här området. Tanken är att man skall samlaihop forskning och behandlingsinsatser för attsedan sprida det vidare ut i landet och utgöra ettstöd för dem som jobbar lokalt. Men till minförvåning ser jag att varken kds eller Folkpartiethar reserverat sig eller drivit den här frågan. Jaghoppas att dessa partier är med när det blir dags förvotering.Herr talman! Jag hänvisar till samtliga motionerfrån och vill också anmäla att vistöder de flesta av de socialdemokratiskamotionerna. Jag vill särskilt yrka bifall till motion294 om rättighetslagstiftning och 504 omrikscentrum för barn som utsätts för sexuellaövergrepp.Anf. 4 BO () replik:Herr talman! Debattens uppläggning är sådan att viförst skall ha en principdebatt och sedan skall vi haen diskussion om familjepolitiken. Därför tar jaginte upp de frågor som hade omfamiljepolitiken, eftersom jag utgår från att kommer att göra det. Jag skall dockta upp två av frågorna som gäller det här avsnittet.Den ena frågan gällde var Socialdemokraterna stårnär det gäller den kommunala ekonomin och detkommunala skattestoppet. Vår inställning är inte skall dra in de somregeringen nu gör. Vi anser vidare att detkommunala skattestoppet skall hävas.Det är sant att i regeringen gjordeman en frivillig överenskommelse med de bådakommunförbunden om tidsbegränsat skattestopp.Regeringen har skärpt detta i lag. Vi vet inte hurlänge det här skall verka.Jag hoppas att det framgick av min inledning attsocialdemokratin ser det som ett framväxande stortproblem att vi riskerar att inte få någonsammanhållande välfärdspolitik i . Basenför välfärdspolitiken finns i våra kommuner ochlandsting. Om man inte har tillräckligt med pengarkan man faktiskt inte förverkliga de målsättningarsom vi har fattat beslut om här. Därför kommerSocialdemokraterna framöver att bli ännu tydligarepå denna punkt. Det gäller att ha tillräckligt starkademokratiska institutioner ute i kommuner ochlandsting som har ekonomiska resurser, så att degenerella välfärdsmålen som regering och riksdaglägger fast kan förverkligas.Jag vill också göra en kommentar till EvaZetterberg vad gäller institutionsstyrelserna. Dethar funnits problem. kanske erinrarsig diskussionen om att det fanns för få platser, kunde straffa ut sig från institutionerna och detvar stora problem. I samma veva kom de bådakommunförbunden -- som då hade ansvaret -- tillriksdagens socialutskott och sade att de inte längreville vara huvudmän för denna verksamhet. Ettenigt utskott och en enig riksdag drog då slutsatsenatt det inte kan vara en bra lösning att de som skallstå fadder för verksamheten kommer till riksdagenoch säger att de inte vill ta ansvaret. Vad skulle detha blivit för verksamhet i fortsättningen om de somdå hade ansvaret inte ville ha det?Vi var emellertid bekymrade på en punkt, och detstår också i riksdagsbeslutet. Om staten blirhuvudman, hur skall man då få en bra samverkanmed och kommunerna? Den måstehela tiden finnas. Det är viktigt att man på resansgång uppmärksammar detta, så att intentionerna iriksdagens beslut kan fullföljas på den punkten.Anf. 5 () replik:Herr talman! Jag vill först framföra en ursäkt till BoHolmberg. Den uppläggning av debatten som hanredovisade är helt riktig. Av andra skäl kan jagemellertid inte medverka senare, och därför har jagbytt plats på talarlistan. Jag har förståelse för attinte alla mina frågor blir besvarade nu.När det gäller välfärden och att man skall hademokratiska instrument för att värna om den harvi helt klart en gemensam linje. Det är oerhörtviktigt och väsentligt. Vi är tvungna att genomförastora förändringar och besparingar, men man måsteha instrument för det. Man måste se till attmänniskor som drabbas förstår varför och kanacceptera det. Det skall drabba dem som bäst kantåla besparingar.Beträffande kommunernas ekonomi ansågSocialdemokraterna också att 7 miljarder skulle gåtill kommunerna för att statsbidragen inte skallminskas. Var inte Socialdemokraterna inne pålinjen att kommunerna framöver inte skulle få rättatt själva höja skatten? Så har jag uppfattat det.Men det skulle vara bra om vi var överens även påden punkten. Det är grundläggande attkommunerna måste ha en god ekonomi för attkunna sköta sina åligganden. kan intekomma med pålagor på grund av nya lagförslag omförbättringar, men sedan rycka undan marken förkommunerna genom att minska statsbidrag ellerinte låta dem höja skatten.Till slut vad gäller : jagvet i högsta grad att det var en stark debatt närbeslutet diskuterades och fattades omkring 1990och 1991. Men jag vidhåller att jag tycker att detvar ett felaktigt beslut. försin del sade: ''Ta över det hela'' berodde bl.a. på dedåliga villkor staten erbjöd. Jag vet att det var ettsätt att visa att man inte hade fått förtroende. Manhade fått sådana villkor att man tyckte det var svårtatt driva verksamheten på ett annat sätt.Nu är beslutet dock fattat, och man får gå vidare.Nu är det som det är, och vi kan säkerligen inteåtervända till någonting annat. Det gäller att fåfram denna samverkan ute i kommunerna. Jag villändå poängtera att vi här har ett område där mansatsar 50 miljoner. Det är inte barautvecklingspengar, den saken tycker jag är heltklar.Anf. 6 BO () replik:Herr talman! Mycket kort till närdet gäller den kommunala beskattningsrätten.Socialdemokraterna anser nu att skattestoppetskall hävas. Vi anser att varje kommun har enmöjlighet att göra ekonomiska bedömningar ochmåste få göra justeringar på skatten om man såönskar.Vi tycker att det också finns prinicpiella skäl. Denkommunala beskattningsrätten är en hörnpelare iden kommunala självstyrelsen.Jag hoppas att jag nu varit väldigt tydlig på den härpunkten, att det skall ankomma på landetskommunal- och landstingspolitiker att ange nivånpå skatten. Det skall inte vara en affär för AnneWibble och regeringen.(forts. )AjourneringKammaren beslöt på förslag av tredje vicetalmannen att ajournera förhandlingarna till , för att ge ledamöterna tillfälle att närvara vidEG-kommissionens ordförande i andrakammarsalen.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 14.55.4 § (forts.)f415 > Socialpolitik -- inriktning och anslag(forts. SoU15)Anf. 7 ():Herr talman! Den strukturella obalansen iSveriges ekonomi medför att utvecklingen avvälfärdspolitiken måste ske under delvisförändrade förutsättningar. Ett växande gapmellan behov och resurser ställer krav på eneffektivisering och en prioritering avverksamheten, bl.a. genom rationaliseringar ochökade inslag av konkurrens.Det budgetförslag som vi nu diskuterar innebäratt anslagen inom områdekommande budgetår minskar med drygt 13miljarder kronor. Den beräknadeutgiftsminskningen är främst en konsekvens av attde specialdestinerade statsbidragen tillkommunerna ersatts av ett nytt generelltstatsbidrag.Avsikten med det nya statsbidragssystemet ärbl.a. att kommunerna ges större handlingsfrihetnär det gäller verksamhetens utformning samt vidprioriteringen mellan olika verksamhetsområden.Den kommunala verksamheten kan därmedbedrivas på ett effektivare sätt än tidigare, genomatt den statliga regleringen av den kommunalaverksamheten minskas. Ett nytt generelltstatsbidrag utan detaljreglering ger såledeskommunerna förutsättningar att anpassa sinverksamhet till rådande ekonomiska förhållandenoch lokala förutsättningar.Den ekonomiska politik som förs syftar till attförbättra det allmänna välståndet och attdärigenom skapa förutsättningar för att utvecklaoch förbättra insatserna för välfärd och socialomsorg. En förutsättning för att ökad valfrihetskall uppnås är att olika hinder för fri etableringoch fritt utnyttjande av olika verksamhetsformertas bort.Herr talman! Det övergripande målet för hälso-och sjukvården i är en god hälsa och envård på lika villkor för hela befolkningen. Dessamål omfattar alla, oavsett ålder och kön, socialaförhållanden, inkomst samt bostadsort. Enförutsättning för att de olikasjukvårdshuvudmännen skall kunna skapalikvärdiga villkor i fråga om att upprätthålla engod kvalitet i hälso- och sjukvården är attresurserna kan fördelas över landet efterbefolkningens vårdbehov.Två parlamentariska utredningar arbetar medstora och viktiga frågor på hälso- och sjukvårdensområde. Det gäller dels utredningen omprioriteringar inom hälsooch sjukvården, delskommittén som berör hälso- och sjukvårdensfinansiering och organisation.Prioriteringsutredningen skall enligt direktivenöverväga hälso- och sjukvårdens roll ivälfärdsstaten och lyfta fram grundläggandeetiska principer, som kan ge vägledning och liggatill grund för öppna diskussioner omprioriteringar inom hälso- och sjukvården.Vidare anges i direktiven att frågan omprioriteringar inom vården under 1990-taletkommer att bli än mer central i debatten omsjukvården, eftersom det handlar omfördelningen av resurser, om val och omvärderingar.En av förklaringarna till de ökade kraven påsjukvården är den biomedicinska utvecklingen,som har gjort det möjligt att bota allt flersjukdomar eller att lindra sjukdomsförlopp. Enannan är att andelen mycket gamla människor isamhället ökar. Det är en grupp som kräver del av sjukvårdens resurser.Den andra utredningen har i uppdrag att delsanalysera hälso- och sjukvårdens resursbehovfram , dels överväga hur hälso- ochsjukvården bör finansieras och organiseras på denövergripande samhällsnivån. Övervägandenaskall grundas på en analys och en värdering av iförsta hand tre olika finansierings- ochorganisationsmodeller: en utformadlandstingsmodell, en modell där hälso- ochsjukvårdens samtliga resurser läggs hosprimärvården samt en modell där resursernasamlas hos en eller flera försäkringsgivare.Det mest intressanta alternativet är, enligt minmening, införandet av en obligatorisksjukvårdsförsäkring, där resurserna för hälso- ochsjukvård samlas hos en eller flera offentligaförsäkringsgivare. Landstingens rätt att ta ut skattför hälso- och sjukvård upphör därmed.Konkurrens mellan olika typer avvårdproducenter i allmänhet, offentliga såväl somprivata, främjar produktiviteten. Mot denbakgrunden bör kommittén undersökaförutsättningarna för bl.a. ett överförande avvissa offentliga vårdinrättningar till stiftelser,offentliga eller privata bolag etc.Kommittén bör ta del av förhållandena i andraländer och förutsättningslöst studera för- ochnackdelar med olika finansieringssystem. Ett avde länder som anses vara särskilt intressant attstudera och som nämns i direktiven är Holland.En förnyelse av hälso- och sjukvården i ärangelägen. Den måste leda till en ökadkontinuitet i kontakten mellan patienter ochpersonal främst inom den öppna vården samt tillökad valfrihet för den enskilde i hans eller hennesvårdsökande men också för personalen vad gällerdrift- och arbetsformer. Förändringsarbetet drivsmed ambitionen att man skall dra nytta av depositiva elementen i marknadens sätt att fungerautan att göra avkall på det övergripande målet förhälso- och sjukvården.En viktig utgångspunkt för förnyelsen av denoffentliga sektorn bör vara att låta andra aktöreri samhället ta ett större ansvar. Det gäller privataentreprenörer som inte sällan ärpersonalkooperativ. Denna utveckling med alltfler nya alternativ för drift av offentligverksamhet leder till ökad konkurrens ochdärmed också till ökad effektivitet inom hela denoffentliga sektorn. Syftet är att man skall hittaområden där konkurrensen kan bidra till attkostnaderna för verksamheten pressasner,som valfriheten ökar och kvalitetenbibehålls.Att skilja på offentlig kontroll och finansiering åena sidan och fri produktion med enskilda,kooperativa och offentliga producenter å andrasidan blir därför en grundläggande princip förförnyelsen av de olika välfärdssystemen. Detfinns ingen anledning att sträva efter att självaproduktionen av offentlig verksamhet alltid skallske i offentlig regi.Inriktningen beträffande socialpolitiken måstevara att skilja mellan finansiering och produktionav sociala tjänster. En offentlig finansiering avvård och omsorg behöver inte förenas medoffentliga monopol på produktionen av dessatjänster. Tvärtom bör enskilda och offentligaalternativ få konkurrera på samma ekonomiskavillkor.Välfärdspolitikens storlek och utformning harskapat ekonomiska problem i vårt land. Den hargivit upphov till en så stor skattebörda att såvälekonomins förmåga att fungera som familjernasoch individernas självständighet kraftigt harbegränsats. Svenska familjer förfogar över enmindre del av sina löneinkomster och är merberoende av offentliga bidrag än familjer i andravästländer.Välfärdssystemen har i alltför stor utsträckningfrikopplats från arbetets och sparandets värden.Deras kostnader har ökat kraftigt, sommånga människor indirekt har uppmuntrats attlämna arbetsmarknaden. Detta har skapatmänsklig utslagning, beroende och hjälplöshet.Skälen för att spara för att säkra den egnatryggheten har reducerats kraftigt.Samtidigt står det klart att de åtaganden som detoffentliga välfärdssystemet har ställt ut påframtiden inte kommer att kunna fullgöras. Trotsde höga skatterna och avgifterna på produktionenhar en stor del av utbetalningarna översocialförsäkringssystemen varitofinansierad sedan fonderade medel förbrukats.Dagens generation finansierar sin välfärd påbekostnad av morgondagens.Vård, utbildning och omsorg har bedrivits i detoffentliga monopolets form. Då hjälper det inteatt de anställda ställer upp, jobbar hårt och harhög kompetens. Resultatet blir lika fullt bristandeeller obefintlig valfrihet, köer, orättvisor och högakostnader.De offentliga monopolen har också gjort attmånga offentligt anställda, framför allt kvinnor,har saknat en öppen arbetsmarknad, eftersom detbara har funnits en arbetsgivare att vända sig till.Herr talman! Välfärdens grund är god ekonomi,vitala små gemenskaper och, självfallet,individens eget ansvarstagande och förutseende.Offentliga ordningar har en viktig roll att spela,men de kan inte generera de ekonomiska resursersom är en förutsättning för dem.Regeringen gör nu upp med storskalighetensvälfärdspolitik. Dess omfattning ochkollektivistiska inriktning har länge skapatlikformighet och kostnader som växt -- oberoendeav behovet av hjälp. Regeringens politik innebäratt individerna och deras gemenskaper nu sätts icentrum.Vårt land behöver en välfärdspolitik som germedborgarna ökad frihet och förutsättningar attfatta beslut om och bestämma över den egnavardagen. Friheten att välja och ta ansvar skall bliviktigare än rätten att kräva att andra skall taansvar.Herr talman! Med det anförda ber jag att få yrkabifall till utskottets hemställan i samtliga moment.Anf. 8 BO () replik:Herr talman! Det är av intresse att läsa vad dekritiska ekonomer skriver som försöker förklaravad som har hänt i , dvs. varför vi befinneross i den här allvarliga situationen.Det första man säger är följande: 1989 borde manse att det var något som inte stod rätt till i vårabanker.Nu, i efterhand, vet vi att bankledningarna inteklarade avregleringen. I stället lånade de utpengarna i en spekulationsekonomi som sedanledde till att nästan samtliga banker hamnat idiket.I det läget tillträdde regeringen 1991 med ettrent ideologiskt program. I det ideologiskaprogrammet låg att ekonomin helt skulle vara imarknadens tjänst.När var i en djup lågkonjunktur drog manåt ordentligt i penningmängden, så att forin i en depression, säger nu de kritiskabedömarna. Vi hängde kvar vid ecun alldeles förlänge och fick också betala för det. går banker,ekonomi och näringsliv helt på fälgarna.Vilken lärdom drar egentligen avdetta? Är det inte att regeringen övergersin ideologiska syn och försöker se tillverkligheten och göra insatser, så att efterfrågankommer i gång igen?Jag vänder mig så till och . Det gäller det växande gapet mellan debra nationella välfärdsmål som regering ochriksdag antar och möjligheterna att förverkligadessa mål. Man driver ju en ekonomisk politikgentemot kommuner och landsting som gör attdessa inte har resurser att förverkliga denationella målen.Här är vi socialdemokrater oroliga. Jag undrarhur och regeringen ser på densituationen. Är det så att de fina välfärdsmål somriksdagen nu skall fatta beslut om inte kommer attkunna realiseras, eftersom man för en heltorealistisk ekonomisk politik gentemotkommuner och landsting? Vad är då viktigast,, för oss som skall företrädasocialpolitiken? Är det välfärdspolitikens måleller är det att hålla fast vid helt felaktigaekonomiska bedömningar?Anf. 9 () replik:Herr talman! inledde med atthänvisa till några ekonomer. Jag vill kvittera medatt citera en professor i internationell ekonomi vidLunds universitet. Hans namn torde vara bekant.Han säger att det var som man speladebort de möjligheter som vi hade haft tidigare.Vidare säger han: ''Man drog på sigspenderbyxorna. Socialdemokraterna trodde attde klarat biffen. var ekonomin åter stark, högtid alltså för traditionell socialdemokratiskpolitik.Resultatet blev att riksdagsmajoriteten''reformerade' socialförsäkringarna.Sjukförsäkringen gav 100-procentig ersättningutan kontroll. Den offentliga sektorn expanderade på nytt.I stället borde man ha dragit ner de offentligautgifterna och minskat den offentligasysselsättningen. Industrin och näringslivetropade efter arbetskraft. Det hade varit enkelt attflytta över från den offentliga sektorn tillnäringslivet. ''Det är , partivän till ,som säger detta. Han säger dessutom:''Grundproblemet för den svenska ekonomin ärden allomfattande offentliga sektorn. Men detbegriper inte majoriteten politiker och väljare.Samtidigt är intresset lågt för grundläggandeakademisk undervisning i ämnet offentligekonomi. Däremot är efterfrågan pådesinformation enorm. Det är fullkomligtsanslöst hur mycket strunt som skrivs. ''påpekar här att det förstördasignalssystemet är det värsta som har häntSverige. behöver vi försöka förbättragrundförutsättningarna. Det finns bara en lösningpå ekonomiska problem. Den är attsvenskt näringsliv kan tillhandhålla en ekonomisktillväxt. Vi måste få ett mer företagsvänligtklimat.Därför måste åtgärderna inriktas på sådanaområden som är strategiska för att stimuleraarbetande, sparande och företagande. Sänktaoffentliga utgifter och sänkta skatter ärnödvändiga också för att få ner räntorna. Enfortsatt avreglering och privatisering skall leda tillökad konkurrens, mångfald och nytänkande.Det är ju ändå näringslivet som skall bära upp ochförsörja den offentliga verksamheten. Omnäringslivet inte klarar den uppgiften har viingenting att fördela som politiker. Då har inteheller medborgarna något att leva av.Anf. 10 BO () replik:Herr talman! Jag tror, , att Sverigebefinner sig i en situation där vi som politiker fårbörja att repetera litet grand av det vi läste när viläste ettor eller tvåor i nationalekonomi. Vi måsteinta ett litet mer kritiskt förhållningsätt tillekonomerna än vad politikerna har gjort.Det är alldeles uppenbart att när ekonomerna gavden dåvarande regeringen rådet attavreglera bankerna, trodde vi politiker attekonomer och banker var ansvarsfulla och tog sittansvar för avregleringen. när vi tittar ibackspegeln kan vi ju se att de inte bar upp dettaansvar.I Svenska Dagbladet skriver PeterMalmqvist, som analyserar situationen, att hantycker att det är konstigt att man häcklarpolitikerna för de problem som vi nu har.Politikerna har gjort precis det affärsmännenville, säger han.Han skriver vidare: ''Skatter har sänkts,arbetsgivaravgifter har sänkts, semesterdagar harslopats, valutan faller fritt, lagen omanställningsskydd skall skrivas om -- kort sagt: allthar gått affärsmännens väg.Ändå är det Dig, bäste politiker, somaffärsmännen pekar ut som ansvarig för''bananrepubliken ' förfall. Dra lärdomav det. ''Jag tror att vi politiker måste inta ett mer kritisktförhållningssätt till den visdom som ett antalnationalekonomer har pläderat för. Man går itakt, tänker i takt, får samma råd och vill icke dralärdomar av detta. säger i sinkommission att vi inte skall peka ut syndabockar.Vi skall inte gå bakåt och analysera vad somhände. Nej, tacka för det. Han var ju med blanddem som tänkte i takt och åt fel håll.När det gäller det ideologiska programmet börjarnu näringslivets folk säga att regeringen måsteinta ett annat förhållningsätt. måste ävenregeringen snart börja inse att man får lov attlägga om den ekonomiska politiken. Jag hoppasatt den insikten snart skall komma hosregeringen.Sedan återstår min fråga, . Gör jagoch Socialdemokraterna en helt felaktig analysnär vi är rädda för att de fina välfärdsmål som vinu skall lägga fast inte kommer att kunnarealiseras, om man fortsätter med en ekonomiskgrimma på kommuner och landsting? Gör vi enfelbedömning där?Anf. 11 () replik:Herr talman! Det gäller självfallet att inte göraom misstagen. Vi måste lära av historien. Vi skallframför allt inte göra om de misstag som gjordesefter devalveringarna 1981 och 1982. Deoffentliga utgifterna måste minskas. Det gällerockså den kommunala sektorn. Staten,landstingen och kommunerna måste var för sigbidra till att få svensk ekonomi i balans.Skatter som motverkar arbete, sparande ochföretagande måste sänkas. Ett större utrymmemåste skapas för att industrin och näringslivetskall kunna växa. Förutsättningarna förnyföretagande och nya arbeten som följer däravmåste stå i centrum.Därför är svaret på fråga: Ni görinte en korrekt analys. Ni beaktar inte de sakersom ni faktiskt var överens med regeringen omunder . Då godtog ni motivenför krispaketen nr 1 och 2.