prot · GG0961 · 1993-02-12 00:00:00 — Man skall alltså ta bort en politiskdemokratisk instans och ersätta den medtjänstemannavälde.Så ett par ord om EG och demokratin. Det sägs juatt EG innebär en inskränkning av demokratin. Påsätt och vis kan man säga att det blir så med dendirekta demokratin i vårt land. Men jag vill vändapå det hela och säga att genom ett inträde i EGåtererövrar vi en del av den politiska makten ochdemokratin som vi redan har förlorat -- dvs. dedelar av den suveränitet som vi tvingas avstå har viegentligen redan förlorat. Men genom att fåinflytande i europeiska organ kan vi återvinna endel av detta politiska demokratiska inflytande.Anf. 42 () replik:Fru talman! Först vill jag säga att jag håller medBertil Fiskesjö om att det är hedervärt att varapolitiker. Det är säkert bra att vi säger det. Men detmåste också vara så, att vi visar att andra kan tyckaatt vi är hedervärda. Understundom tycker jagkanske att det både på den kommunala och på dencentrala nivån har varit litet si och så med densaken.Ett förtroende -- begreppet förtroendeman fanns juen gång i världen -- är någonting som man får ochnågonting som man förtjänar. Men det är lätt att detförtroendet förloras, och då är det svårt attåterställa det. En viss form av självkritik, BertilFiskesjö, tror jag att också vi som har sysslat medpolitik har anledning att visa.Det var dock inte det som jag egentligen villekommentera, utan vad jag ville ta upp var fråganom antalet riksdagsledamöter.Det är möjligt att skälen, som både sade, är populära, eller kansket.o.m. Dock är det min erfarenhet attallt fler tycker att vi i den här församlingen är förmånga. Måhända är det så. Den som kommer hitoch ser hur många vi är nu kan kanske med rättaställa här aktuella fråga. Jag känner argumenten fördetta.Bertil Fiskesjö och jag har länge varit överens omatt fler beslut kan fattas på regional nivå. Menkunde det inte vara rimligt att vi, om vi nu får enriktigt decentraliserad beslutsnivå, verkligen ser tillatt vi lyckas föra en del av de beslut som fattas härner till regional nivå? Är det då inte rimligt att vi iden här församlingen blir färre? Det har jag tycktvara rimligt i ett läge där vi kommit längre i dendiskussionen och verkligen decentraliserat beslutenfrån riksdagen.Anf. 43 Tredje vice talman () replik:Fru talman! Först något om hur man ser påpolitiker. Jag håller självfallet med han säger att här finns en och annan politikersom ''dummar sig'', och som dessutom gör detordentligt, och som inte är värd särskild aktning.Men ett slags debattstil, inte minst i medierna, harspritt sig. Den innebär att så snart en politiker hargjort något speciellt, upplevs alla politiker varalikadana. Det framställs på det sättet. Det är som iforna dar -- om en finne drog kniv här i ,ansågs ju alla dra kniv.Detta är en attityd från mediernas sida när detgäller att betrakta politikerna. De flesta är dockhederliga och ambitiösa. Jag tycker att det är vårskyldighet att argumentera mot, att våga stå emot.Vi måste våga påstå: Vi är faktiskt hederliga och vigör så gott vi kan. Svenska folket har utsett oss.Tycker man inte om oss, behöver man inte välja omoss nästa gång.Ett försvar för politiken är ett försvar fördemokratin. Det är verkligen oroande att, somframgick av en undersökning för inte så längesedan, i genomsnitt avkommuninvånarna är beredda att ta på sig ettkommunalt uppdrag. Det innebär att helamedverkanstanken, som är så viktig fördemokratin, håller på att urholkas. Så småningomfår vi kanske en liten politisk klass -- kanske inte ensmed de lämpligaste -- därför att människor inte bryrsig.Sedan något om storlek. Det är klart attdet inte finns några fixa tal. Man kan säga att detbör vara så eller så. Men rent allmänt är det på detsättet att även om , som är ett litet land, fåren decentralisering till regioner och kommuner i såstor utsträckning som möjligt -- och det är ju vadOlle och jag vill ha -- kommer vi alltid attha väldigt viktiga uppgifter.Jag ser framför mig det ökande internationellasamarbete som vi är invecklade i. Det är lätt för ossatt, med erfarenhet av hur det är i den egnariksdagsgruppen, konstatera att ett stort antalledamöter av ständigt är ute på vift. Detrör sig inte alltid om samma personer, utan det ärolika personer i olika sammanhang. Det är alltsåväldigt viktigt att ha tillgång till politiker som kandelta och representera på olika sätt.Sedan vill jag ta upp en sak som jag glömde attnämna i mitt förra inlägg. Jag noterar att HarrietColliander är väldigt kritisk mot politiker som suttitmed i t.ex. bankstyrelser. Ja, det kan man vara. Jagtycker också att de varit alltför slappa, alltförförsiktiga. Men sade icke ettenda ord om proffsen, dvs. Dehade ju det verkliga ansvaret i bankerna. Varförinte kritisera dem också, åtminstone litet grand?Anf. 44 () replik:Fru talman! säger attmänniskor, medborgare, som är missnöjda med ossinte skall välja om oss nästa gång. Men det är baradelvis sant. Om det blir som i varje fall jag -- och,tror jag, merparten av oss i den här församlingen --hoppas på, finns kanske nämnda möjlighet i enframtid om vi får ett ökat inslag av personval.Problemet för människorna, medborgarna, harvarit att de politiker som de är missnöjda med ändåblir omvalda om partierna är nöjda med dessapolitiker. Det tror jag har urgröpt tilltron tillpolitik.Även om allting annat går mycket fort, tror jag inteatt det är nödvändigt att det också gäller politiken.Men politiken får heller inte gå allför långsamt. Vadmänniskor tycker, den uppfattning som de framför,måste få ett visst genomslag. Dessutom måste detalltså gå någorlunda hastigt.Trögheten i systemet -- det gäller också de politiskasystemen -- trögheten i vårt beslutsfattande ochtrögheten när det gäller att byta ut politiker somman är missnöjd med tror jag är några av skälen tillatt förtroendet har minskat och till att också viljanatt anta politiska uppdrag har minskat under desenaste åren.Jag tror, , att det finns ett mycketnaturligt skäl till att det är svårt att locka politiker.Det är inte alltid så förbålt roligt att vara politiker.Man får ovett för det mesta just närdet är svåra tider. Då kanske det inte alltid är såroligt att locka med politiska uppdrag.Anf. 45 Tredje vice talman () replik:Fru talman! Vad gäller personvalsfrågan har jagingen annan uppfattning än . Jagtycker också att det skulle vara bra med ett starkareinslag av personval. Jag har även för många årsedan varit med om att lägga fram konkreta förslagi de här frågorna, förslag som dess värre sedan intevann resonans i . Men kanske de kankomma.Det är klart att det finns många olika skäl till attsådana här siffror om förtroendet för politikerständigt cirkulerar i opinionsundersökningar ochliknande. Men ett grundläggande skäl är attmedborgarna nu är sämre informerade än någongång tidigare om vad politisk verksamhet innebär.Jag brukar säga att jag kan stå i en mycketkvalificerad församling, bland människor med högutbildning, och om jag vet att de inte är politisktengagerade påstå nästan vad som helst. Ingen kanifrågasätta det, för de kan inte politik. De kan intepolitiska frågor. Om vi däremot har ensammandragning inom partiet, medcenterpartistiska landstingsmän ochkommunalmän, får jag akta mig väldigt noga. Dekan politik.Jag menar alltså att vi håller på att mista ettdemokratikapital i samhället genom att alltför fåmänniskor får möjlighet att engagera sig. Detta ärockså helt allmänt en större fara, för det bäddar fördemagoger och framgångar för den typ avpropaganda som vi hörde en hel del av vid detsenaste valet. Människor har helt enkelt intetillräckliga kunskaper, inte tillräckligaerfarenheter. De känner inte tillräckligt mångamänniskor som har kunskaper och erfarenheter föratt kunna ifrågasätta vad som påstås av någon förtillfället kanske populär och glansfull ledare.Den genuina folkrörelseförankring som vi tidigarehar haft i svensk politik och den kommunalasjälvstyrelsen har spelat en mycket stor roll. Denhåller vi kanske på att föröda. Det ser jag som ettgrundläggande problem i samhället vad gäller detdemokratiska styrelseskicket.Anf. 46 TALMANNEN:Eftersom blev direkt angripen,får ordet för replik.Anf. 47 (nyd):Fru talman! Jag delar upprördhetöver det sätt varpå bankerna har skötts avbankledningarna. Men min uppfattning har alltidvarit att det är styrelsen för en verksamhet som hardet slutliga ansvaret för de beslut som fattas.Vissa verksamheter är kanske merkunskapskrävande än andra. Då går det inte atttillsätta styrelseledamöter på politiska eller fackligameriter. Det var som jag sade: Vad har politiker ochfackbasar i bankstyrelser att göra, när man itidningsintervjuer öppet säger att man faktiskt interiktigt begrep vad det handlade om? Man trodde var där för att bevaka etiska aspekter. Det ärnaturligtvis en god tanke. Men beslutsfattandet i enbank handlar ju om vad man skall göra medmiljardtals kronor.Jag tog bankerna som exempel på hur det går närman ger det politiska och det fackliga inflytandet enalltför stor betydelse. Det är det som har hänt i detsvenska samhället under de senaste decennierna.Man måste börja ifrågasätta om det är det man skallha, eller om professionalism, eller låt oss sägayrkeskompetens, i vissa fall skall ha företräde föredet politiska och det fackliga. Det är faktiskt envital fråga för att mycket skall överleva.Anf. 48 Tredje vice talman () replik:Fru talman! För att inget missförstånd skall uppståvill jag betona att jag inte heller tycker attstyrelseledamöterna i allmänhet har skött sig ibankerna och i en del andra styrelser. De har tagitför lätt på det uppdraget helt enkelt.Men, märk väl, de här styrelserna har inte enbartbestått av politiker eller fackliga företrädare. Därhar suttit proffs, för att använda HarrietCollianders egna ord. De har misskött sig lika gravteller jag skulle vilja säga ännu värre, för de skulleändå besitta en viss grad av sakkunskap och kunnahålla ögonen på den verkställande delen, både ibankerna och i andra företag.Att man kallas för proffs eller att man har gått enviss karriär är ingen som helst garanti för gottomdöme, för kunskaper eller ens för viljan att görasitt bästa. Jag har rört mig så länge i det politiskaoch administrativa systemet att jag vet att man kanhitta väldigt många inkompetenta personer på högaposter. Det är sannerligen ingalunda enbartpolitiker som kan vara inkompetenta. Detförekommer inom alla verksamheter. Av denanledningen reagerade jag litet grand mot att manpekade ut politiker i styrelser som särskilda bovar idet här sammanhanget.Anf. 49 (nyd)replik:Fru talman! Bankkrisen har satt en strålkastare påförhållandet att man i så hög grad utnämnermänniskor på politiska meriter och människor medfacklig bakgrund.Som jag sade har jag pratat medutredningstjänsten, och det finns en översiktliguppskattning av hur många styrelseledamöter istatliga styrelser som har politisk och fackligbakgrund. Man kunde konstatera att mellan 70 %och hade socialdemokratisk politisktillhörighet eller facklig bakgrund.Det är den principen för utnämningar som jagvänder mig emot. Jag har använt bankkrisen somen strålkastare för att exemplifiera att det inte stårså väl till alltid.Anf. 50 ():Fru talman! I debatten om förnyelsen avvälfärdsbygget, om nya grepp för att utvecklavälfärden i av mycket begränsade resurser,måste folkrörelsernas och de ideellaorganisationernas tänkbara bidrag lyftas fram. Detvar de som lade grunden till det folkhem somskapats i vårt land. De kan spela en viktigareroll än de hitintills tilldelats. Också för dessarörelsers egen förnyelse kan ett mer aktivtdeltagande i olika samhälleliga uppdrag få storbetydelse.Folkrörelserna kan erbjuda fördelar som bådekommuner och privata entreprenörer saknar. Detgäller t.ex. möjligheten till frivilliga arbetsinsatseroch sambruk av lokaler. Framför allt kanfolkrörelsealternativen skapa en delaktighet somvarken eller privat verksamhet lika lättåstadkommer. Den kan också tillföra en extraidémässig dimension åt insatserna.Regeringen koncentrerar det mesta av sittförnyelsearbete på de privata kommersiellaalternativen. Kommer den sociala verksamhetenatt fungera bättre med små- eller storföretagaresom ansvariga för verksamheten? Det kanske blirmer av valfrihet för konsumenten, men det blirknappast mer av delaktighet ochpåverkansmöjlighet.Ur samhällets synpunkt måste det vara positivt attfolkrörelseerfarenheten bättre tas till vara. Bl.a.har inslaget av idealism och frivillighet i vissutsträckning förskjutits av den starka ochomslutande verksamheten i offentlig regi. Det harinneburit att de samlade insatserna blivit mindreoch att viss kvalitet gått förlorad.Från början var såväl kyrkor som många ideellaorganisationer mötesplatser för både tanke ochhandling. Ju mer tiden har gått har dock den ideellaverksamheten alltmer präglats av samtalet,opinionsbildningen och olika typer av fritids- ochhobbyaktiviteter. Allt mindre har ägnats åt detpraktiska ansvaret för människors välfärd ochsamhällets utveckling.Folkrörelserna kan göra väsentliga insatser, betaldaresp. obetalda, inom olika samhällssektorer.Flyktingmottagandet kräver ett starkt personligtoch nära engagemang för ett gott resultat. Deideella organisationernas deltagande är bristfälligt . Arbetet lämnas i för stor utsträckning tillmyndigheter och institutioner.Åldringsvården rymmer ökade möjligheter för ettengagemang, dels i form av folkrörelsedrivna hem,dels som en komplettering på ideell bas av deoffentliga institutionernas insatser, t.ex. olikaformer av fritidsaktiviteter.Missbrukarvården är en redan etablerad form föromsorgsinsats i folkrörelseregi. Här borde finnasän större utrymme för starkt idéburna alternativ,som ofta har lättare att nå resultat än offentligainstitutioner. Fadder- ochkontaktpersonsverksamhet är ett annat outvecklatområde. Det kan bl.a. beröra flyktingfrågan,vidare stöd för familjer i kris, för utvecklingsstörda,för ungdomar på glid. Ungdomsverksamheten äromfattande, men kan säkert byggas ut, bl.a. ikoppling till skolans verksamhet.Kyrkliga dagis har visat sig vara ett alldeles utmärktbarnomsorgsalternativ, där en idéburen verksamhetkan utvecklas och där sambruk av lokaler brukar gåbra.Ett helt annat område är naturvården, därmiljörörelsernas många engagerade bl.a. kan görafrivilliginsatser. Folkrörelserna kan säkert ocksåvara aktiva i att erbjuda arbetslösa meningsfullauppgifter.Men en sådan här utveckling måste varagenomtänkt. Annars kan den skapa nya problem.Det är viktigt att folkrörelsernas särart ochidémässiga grund får prägla insatserna. Det ärolyckligt om det blir en påklistrad verksamhet föratt skapa nya inkomster. Det är inte ekonomin somskall vara den drivande kraften, utan ettförverkligande av de ideella organisationernasdjupaste syften.Insatserna, frivilliga eller betalda, får självfalletinte spännas framför den sociala nedrustningensvagn. De skall i huvudsak vara ett komplement tillden offentliga verksamheten som gör helhetenrikare.Rättvisefrågorna är viktiga. Om ett dagis startas ien ideell organisations regi är det angeläget att allabarn får samma möjlighet att söka sig dit, dvs. attden kommunala kön är tillträdesväg. En utbyggdomsorgsverksamhet byggd på frivillighet kan bli enkvinnofälla. Lösningarna måste självfallet varasådana, att kvinnosysselsättningen inte påverkasnegativt.En verksamhet präglad av ren välgörenhet,inspirerad av t.ex. amerikansk voluntarism, passarinte vårt synsätt i . En förnyelse avidealismen skall inte formas utifrån en tycka-synd-om-mentalitet, utan snarare präglas avkollektivhusets självklaraansvarsfördelningsprincip. Man ställer upp förvarandra.Folkrörelserna kan säkert ge ett viktigt bidrag iförnyelsen av vårt samhälle, om de kan undvikafelskär och tackla riskerna att bli utnyttjade.Folkrörelsernas förmåga att ge röst åt de röstlösa,att frigöra dolda resurser, att förmera insatser till enrikare helhet och numer också att erbjuda enprofessionalism i olika insatser borde borga för ettgott resultat.De grundläggande insatser som den offentligasektorn står för skulle på detta sätt få ett viktigtkomplement, som folkrörelserna skullefördjupa sin verksamhet utifrån sina resp.idémässiga grunder.FörsvarspolitikAnf. 51 ():Fru talman! Mitt under brinnande Gulfkrigbeslutade den amerikanska kongressen att skäraned försvarsutgifter . förbereder nu ännu störrebesparingar genom bl.a. kraftiga neddragningar iUSA:s militära närvaro i . Ungefär entredjedel av militära organisation avvecklasunder första hälften av 90-talet.Den konservativa tyska regeringen planerar nuännu en kraftig bantning av det tyska försvaret nedtill omkring 300 000 man. Bara för några få år sedanstod omkring 1,5 miljoner man från ett halvdussinländer ständigt stridsberedda på tysk mark.Även andra NATO-länder har skurit kraftigt i sinaförsvarskostnader. och håller påatt halvera sina stridskrafter.Det är naturligtvis kommunismens kollaps i Öst-och som gjort detta möjligt.Resterna av den tidigare sovjetarmén hämtas nuhem till . Vi i tycker atttillbakadragandet från de baltiska staterna gåralltför långsamt, även om vi förstår de enormasociala problem som uppstår när hundratusentalsman kommer hem till bostadsbrist och annatelände.Också gör mycket kraftiga neddragningarav sina militärutgifter. Utifrån betraktat förefallerläget inom det ryska försvaret vara förvirrat. Storamängder krigsmateriel skrotas och nyamaterielprojekt läggs ned.Även våra nordiska grannar skär ned sina militärakostnader. I gjorde Schlüterregeringenen uppgörelse med oppositionen om rejälabesparingar. I tänker man minska antaletarmébrigader från 13 till 6, och har bestämt sig för en 10-procentigneddragning av militärutgifterna.Det är bara som ökar sina militärutgifter.Ökningen inleddes med försvarsbeslut ochkommer efter fjolårets försvarsbeslut att fortsättaår för år . Enligt den planering somgäller kommer ökningen av våra militärutgifter attbli ännu större efter 1997.Anders påstår att detta är nödvändigt,eftersom låg på oförändrad nivåunder medan andra stater ökade. Det är santatt de borgerliga riksdagsmajoriteterna 1977 och1982 röstade fram femåriga förvarsbeslut påungefär oförändrad nivå i fasta priser. Denmoderata propagandan lägger naturligtvis helaskulden för denna s.k. nedrustning påSocialdemokraterna.Det försvarsbeslut fattade våren 1992gick alltså klart emot trenden i resten av Europaoch innebar en ökning av försvarsbudgeten medöver 7 miljarder. Bakgrunden var, som alla vet, attModeraterna inför valet hade lovat en ökning med27 miljarder.Krisuppgörelsen skaladedock bort 2,8 miljader av ökningen underinnevarande femårsperiod. Försvarets långsiktigabidrag till en minskning av det strukturellabudgetunderskottet blir enligt uppgörelsen 1,2miljarder , vilket innebär 6 miljarder för nästaförsvarsbeslutsperiod.Tyvärr har regeringen inte heller i denna del orkatmed att hålla fast vid krisuppgörelsen.Besparingsförslagen i budgeten gerinte en bestående besparing på 1,2 miljarder per år.Det saknas grovt räknat 300 miljoner för attuppnå besparingsmålet. Vi socialdemokrater har ivår partimotion visat på hur dessa ytterligarebesparingar kan göras.Om den nuvarande säkerhetspolitiska utvecklingeni fortsätter kommer det 1997 inte att varamöjligt -- oberoende av vilka partier som då bildarregering -- att kraftigt höja de svenskamilitärutgifterna. Planeringen bör enligt våruppfattning därför inriktas på oförändradeförsvarskostnader efter 1997.Vi föreslår avskaffande av den teknikfaktor på1,som beslutades av den borgerligamajoriteten och som ger en automatisk ökningav militärutgifterna med över 8 miljarder underåren efter 1997.Finansministern har här i slagit fast attingen ska få kompensera sig för de fördyringar somföljer på kronans sänkta värde. Handikappade,pensionärer och andra får ingen kompensation.Det är då inte rimligt att försvaret kompenseras. Viföreslår därför en nedjustering av försvarsprisindexmotsvarande devalveringseffekten.De pengar som satsats på försvaret ska gå till attbygga upp en så stark krigsorganisation sommöjligt. En billigare fredsorganisation betyder merpengar till krigsorganisationen. Genom att utbildatvå armébrigader på ett regemente skulle mankunna göra stora besparingar inom armén. Dethandlar om ca enligt enkalkyl som försvarsministern redovisade.Vi socialdemokrater har föreslagit en sådantvåbrigadslösning och att huvuddelen av arménsbrigadutbildning koncentreras till åtta garnisioner.Om flygvapnet förlägger sin fredstida verksamhettill endast fem storflottiljer kan betydande beloppföras över till den allt dyrare krigsorganisationen.Det här är några huvuddrag i de försvarspolitiskaförslag vi lagt fram från socialdemokratisk sidainför vårriksdagen. Vårt ärliga uppsåt är att få såmycket försvar som möjligt för de skattemedelriksdagen anslår. Vår bedömning av hur mycketpengar vi kan satsa på försvaret är merrealistisk än den som görs av ochregeringen.Anf. 52 (nyd):Fru talman! befinner sig förnärvarande i kris. Krisen är framsprungen ur ettsjukt ekonomiskt system och ett delvis sjuktpolitiskt system. Systemen har lett till att vi nu lånartill de löpande utgifterna. Det innebär i principsamma sak som att en villaägare lånar till ränta ochamortering. Ett sådant beteende -- ursäkta språketfru talman -- leder osvikligt till att det går åthelvete.Nu krävs det sparande och nytänkande även i Firmasvenskt försvar om vi skall lyckas behålla detförsvar behöver i den oförutsägbaraframtiden. Vi har redan hört säga attdet inte finns någon balans mellan mål och medel.Jag håller med honom. För vilken av dessastorheter skall vi sänka ribban? Det är en bra fråga,som leder till slutsatsen att vi måste sänka ribbanför båda.Det finns inget hot mot denärmaste åren. Låt oss därför justera försvaretsnumerär till förmån för det materiella behovet. Detskall ske snabbt.Det viktiga är att behålla flexibiliteten i systemet.Med flexibilitet menar jag att vi, om det skullebehövas, snabbt skall kunna återgå till tidigarenumerär. Nyckeln till detta är den svenskaförsvarsindustrin, vilken måste behållas intakt ochvital. Det handlar sålunda om att inte, som hittillsgjorts, bedriva överutbildning av värnpliktiga sominte blir krigsplacerade.Det intressanta i resonemanget, om någon är såpass vaken att ha noterat det, är det litetmotsägelsefulla i mitt budskap. Ett krympandesvenskt försvar räcker inte som kund åt en intaktsvensk försvarsindustri.Som russin i kakan måste det naturligtvis till enexportfrämjandeförsvarsmaterielexportlagstiftning. Deskamkänslor som drabbar en del så snart mannämner försvarsindustrin måste arbetas bort. Jaganser att försvarsindustrin är den viktigastekomponenten i totalförsvaret. De människor somarbetar där skall gå med huvudet högt i visshetenatt de förutom goda exportförtjänster också tillförsamhället ovärderlig high-tech i form av spin-off-effekter som gagnar landet i dess helhet.Vad skall vi då göra? Jo, vi måste ha en nyförsvarsmaterielexportlagstiftning, som bygger påanmälningsplikt i stället för tillståndsgivning. Deträcker med tre grundregler som skall respekteras avindustrin i stället för den snårskog av regler ochtolkningar som finns . Staten skall äga rätt attstoppa en affär endast om den bryter mot följandetre regler:1. Export får ej ske till krigförande land.2. Export får ej ske om det finns fog för att det ledertill att säkerhet eller svenska intressenhotas.3. Export får ej ske till land som grovt kränker demänskliga rättigheterna.Vidare skall regeln som hindrar industrin attutveckla andra vapen än de som det svenskaförsvaret behöver tas bort. Det finns en storekonomisk potential att utnyttja i attuppdragsutveckla och skräddarsy vapensystem förandra länders behov.Med dessa enkla regler öppnas hela dendemokratiska världen som kundkrets för densvenska försvarsmaterielindustrin. Inte behöver vit.ex.