prot · GG09101 · 1993-04-28 00:00:00 — Regeringen skallmed uppmärksamhet följa utvecklingen och videventuellt behov återkomma med förslag. Därförfinns det ingen anledning att i onödan hysa oro,utan man får avvakta utvecklingen. I sak är detalltså bara fråga om huruvida man även på den härpunkten skall ge regeringen till känna någontingsom den redan känner till, och det tyckermajoriteten är onödigt.Anf. 42 i (nyd):Herr talman! Det som avslutademed tyckte jag lät litet konstigt, att man skallavvakta utvecklingen och sedan hysa oro. Dåbrukar det ju vara för sent.Som ett litet parti är det klart att vi vill ha så mycketinsyn som möjligt. Som jag sade i mitt anförandeuppvisar byggbranschen en mängd dåligaegenskaper i form av monopol- ocholigopolsituationer. Byggbranschen är ett braexempel på hur det kan gå, och inte någon intäktför försäkringslösningarna i sig.Det vore intressant att få svar av påfrågorna: Hur många intresserade kommerverkligen att presentera lösningar? Hur stor blirkonkurrensen? Det säger inte så mycket -- i varjefall inte för mig -- att det är tio som är intresserade.Jag tror att det är rätt svårt att svara på dessa frågor.När det gäller konsumentskyddet är ju detanledningen till att vi har gått med på den härförsäkringslösningen. Vi vill måna om de boende,så att de inte far illa. Där är vi ju eniga.Anf. 43 ():Herr talman! Det är klart att vi är helt överens närdet gäller en heltäckande försäkring. Men om manskall få en heltäckande försäkring, måste man juböja sig för ett obligatorium.Jag vill ställa en motfråga till iStockholm: Vad finns det för samband mellanmonopoltendenser på byggmarknaden ochmonopoltendenser i försäkringsbranschen? Det ärfråga om motpoler. Finns det något som helstsamband, så att det behöver bli samma utvecklinginom försäkringsbranschen?För övrigt har koncentrationstendenserna påbyggmarknaden motarbetats somkonkurrensen har främjats genom en rad förslag tillriksdagen under de senaste åren.Slutligen tror jag att det kommer att bli minst tioverksamma i försäkringsbranschen. Det finns ettutomordentligt stort intresse för att göra någontingpositivt av detta. Det kommer nog att växa uppmånga försäkringsgivare på det här området. Dethar intresset som vi har arbetat meddenna fråga mycket tydligt visat. Det tar jag somgaranti för att detta kan bli någonting bra när dethar fått verka ett tag.Anf. 44 i (nyd):Herr talman! Som jag sade i min förra replik ärbyggbranschen ett bra exempel på oligopol- ochmonopolsituationer som fungerar dåligt. Det är detsom jag till varje pris vill att man skall undvika.Likheten mellan de båda branscherna är i så fallstorleken. När det rör sig om stor omfattning ochmycket kapital, blir det också större trögheter ochinte lika lätt att starta nytt. Om man nu skall talaom några likheter mellan byggbranschen och deförsäkringslösningar som skall komma till stånd,rör det sig om stor omsättning och mycket pengar.Därmed blir det svårare att skapa en brakonkurrenssituation i och med att det blir störretrögheter. Också jag hoppas att det blir tiointressenter och gärna ännu flera. För min del fårdet bli hur många som helst, men jag är rädd att detblir för få.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 18 §. )8 § Vissa anslag inom betänkande1992/93:FiU21 Vissa anslag inomFinansdepartementets område (prop. 1992/93:100delvis och 1992/93:170 delvis).Anf. 45 ():Herr talman! Vi har i vår motion tillforskningspropositionen fört en del principiellaresonemang kring den ekonomiska forskningensorganisering. Vi har också framfört kritik mot detekonomiska råd som harknutit till sig. Detta innebär inte på något sätt enkritik mot de personer som sitter i rådet. Det äralltså fråga om en principiell kritik mot självakonstruktionen.Vad är då det för någonting? instruktion som rådet fick utfärdat i november1987 står att rådet bl.a. skall initiera forsknings- ochutredningsarbete av särskilt intresse för denekonomiska politikens utformning.Man skall ordnainternationella temasymposier och biståFinansdepartementet och Konjunkturinstitutetmed råd i vetenskapliga frågor, särskilt i arbetetmed att utveckla modeller för analys avekonomiska frågeställningar. Det är alltså enoerhört allmän uppgift som detta råd har.Jag har tagit del av den senaste årsrapporten,den för . Den ser ut så här och heterKonjunkturprognoser & konjunkturpolitik. Jagskulle vilja fråga om han har lästdenna skrift. Det är min första fråga. Den andra är:På vad sätt har denna skrift hjälptFinansdepartementet i arbetet? Harfinansministern tagit del av dessa resultat? Bitvishandlar det ju om ganska avancerade ekonomiskaekonomiskt-matematiska resonemang.I denna konstruktion ingår en problematik som jaghar intresserat mig för en del efter det att jag harkommit till i . Jag har varit påett och annat seminarium här i stan. Jag upplevernästan att man skulle kunna fylla hela sin tillvaromed att springa på olika ekonomiska seminariersom , eller olikadepartement organiserar. Man träffar nästan alltidsamma gruppering av herrar -- för det är ytterst fådamer med. Vi är för övrigt bara två grabbar idenna debatt. Det består inomparentes sagt, såvitt jag vet, av sex manspersoner.Det är en ganska trång kultur det handlar om. Manhar nästan identiskt lika åsikter. Ekonomkåren istörsta allmänhet är sig lik. Även om man söker sigtill , eller ser det inte såmycket annorlunda ut. Men jag vågar ändå påståatt spridningen i åsikter -- mångfalden blandekonomerna -- ändå är litet större i andra delar avlandet jämfört med --Uppsala-regionen.Att man ger ett särskilt anslag till detta ekonomiskaråd innebär att dessa personer, som ofta kännervarandra, kan utnyttja anslaget till att organiserasin verksamhet som man ändå bedriver och som jagupplever inte har så oerhört mycket att göra medFinansdepartementets konkreta arbete. Det blir enstyrning av vissa forskningspengar. Jag ochVänsterpartiet tycker att det är rimligare att mantar dessa pengar och delar ut dem så att de blirunderkastade de normala prioriteringar som skernär man väger olika forskningsanslag motvarandra.Man kunde för inte så länge sedan läsa i tidningarnaatt ordförande tydligenhade behållit sin ordinarie professorslön samtidigtsom han arbetade i kommission. Också detta är enprincipiell fråga. Jag vet inte hur det fungerar meddet , dvs. om man tar tjänstledigtfrån sina ordinarie tjänster när man arbetar meddessa uppgifter för det ekonomiska rådet.Detta är en problematik som jag tycker ärväsentlig. Det gäller forskning i största allmänhet.Det rimliga är att man har en heltidslön och att manvet vilken uppgift man har att göra för den lönen.Är man anställd vid ett universitet, eller är mananställd av en kommission eller ett ekonomiskt rådoch utför arbete för dessa? Det handlar om attrenodla beställar-utförar-konstruktionen, för attanvända ett populärt uttryck, så att man klart vetvem som har beställt och vem man arbetar för. Jaganser att det är oacceptabelt att man behåller fulllön på sin ordinarie tjänst och ägnar sig åtnågonting annat.Det finns också en annan problematik. Det ärskillnaden mellan vetenskap och politik. Jag skallinte fördjupa mig alltför mycket i den diskussionen.Konstitutionsutskottet -- jag satt tidigare i detutskottet -- hade en mycket intressant diskussionom tjänst. är formelltopolitisk rådgivare åt , medan däremotCarl B , om jag har förstått saken rätt, ären utpräglad politisk rådgivare till har mycket svårt att se vari skillnadenegentligen ligger. Jag tycker att tjänstär väl så politisk som nu regeringen utser ett ekonomiskt råd får detrimligtvis ett slags politisk prägel. Det är självklartatt regeringen inte utser ekonomer som harpolitiska uppfattningar som står helt i strid medregeringens uppfattning. Också av detta skäl anserjag att konstruktionen med ett ekonomiskt råd inteär rimlig. Vill man ha expertis får man anställa pånormala villkor och säga om det är politiskt tillsattatjänster eller om det är opolitiska tjänster. Om detär opolitiska tjänster skall de sökas på normalt sätt.Det är inte kompisar som utses. Det skall ske ettnormalt ansökningsförfarande.Med detta vill jag yrka bifall till Vänsterpartietsförslag i yrkandena 24 och 25 i en motion medGudrun som första namn. Dessa förslagavser kostnader för vissa nämnder m.m. Vi vill anvisar ett förslagsanslag på 1,487 miljoner.Det betyder alltså en minskning i förhållande tilldet av utskottet föreslagna anslaget.Johan särskilda yrkande, som varutdelat till kammarens ledamöter, hade föjandelydelse:''8. beträffande anslag till Kostnader för vissanämnder m.m. att med anledning avmotion 1992/93:Ub121 yrkandena 24 och 25 ochproposition 1992/93:170 avsnitt 7 punkt I 3 tillKostnader för vissa nämnder m.m. för budgetåret1993/94 under sjunde huvudtiteln anvisar ettförslagsanslag på 1 487 000 kr.Anf. 46 ():Herr talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillutskottets hemställan i dess helhet.Johan har här diskuterat det ekonomiskarådet. Efter att ha hört av dess uppgifter, att man skall initieraprojekt etc., kanske man skall fundera litet övervarför det finns. Erfarenheterna visar att detbehövs en kvalitetskontroll avKonjunkturinstitutet, ochsäkert andra delar av den statliga byråkratin. mvi håller oss till det ekonomiska delarna innebärkvalitetskontroll att man sysslar medmetodutveckling. Man ser till attmetodutvecklingen är livaktig. Man tar in nyametoder från utlandet, exponeras och är öppen förnya tankar och frågeställningar som kommer upp iden nationella men framför allt den internationelladebatten.Den tanke som ger uttryck för isina frågor om huruvida jag eller finansministernhar läst dessa skrifter ser jag inte som särskiltrelevant. Det är inte de som gör politiskaavvägningar utan framför allt de som arbetar medatt utreda och skapa underlag för politiska beslutsom skall aktiveras genom den korsbefruktningsom förhoppningsvis sker mellan det ekonomiskarådet, ochFinansdepartementet.Man behöver naturligtvis inte älska allt i detekonomiska rådets arbete, vad det skriver och vilkafrågor det tar upp. Jag håller helt med JohanLönnroth i hans grundläggande synpunkt.Pluralism är i detta sammanhang mycket viktigt.Inte minst håller jag med honom om att det är enmycket liten grupp av ekonomer i som harett starkt inflytande. Det kan inte vara något störreavslöjande att i denna kammare säga att det var påmitt eget initiativ som det fanns två nordiskaekonomer med i Lindbeckkommissionen.Den fråga jag måste ställa till är:Hur skall denna kvalitetskontroll alternativtutformas? Vi kan inte bara lämna det därhän.Frågan och uppgiften finns där. Har JohanLönnroth några andra briljanta idéer än inrättandetav det är jag öppen för endiskussion. Att avvisa hela frågeställningen ochsäga att man på vanligt sätt skall söka pengar frånForskningsrådet, ellerHumanistisk-SamhällsvetenskapligaForskningsrådet är inte ett bra sätt att lösauppgiften. Jag vill också peka på vilken annan väginformationen kan gå. Jag tror att det har haft en viss betydelse så till vida att rådethar för universitetsforskarna aktualiserat empiriskafrågor och resultat från utredningsverksamheteninom dessa myndigheter.Om man är missnöjd med kvaliteten på detekonomiska rådets arbete skall man i ställetkoncentrera sig på den vetenskapliga diskussionen.Man får hoppas att de forskare som finns däruppfyller de gängse vetenskapliga kraven, dvs. attde publicerar artiklar i internationella tidskrifteroch deltar i en internationell debatt. På så sättexponerar de sitt eget arbete och sina egna åsikterför en internationell kvalitetskontroll. Jag tror attdet är den korrektionsmekanismen som måste varavägledande för kvaliteten i rådets arbete.Johan har, precis som jag, tack vare enbra utbildning möjlighet att delta i diskussionen ifråga om den vetenskapliga kvaliteten -- om viskulle välja att sluta i riksdagen.Anf. 47 ():Herr talman! Hur skall kvalitetskontrollenorganiseras? En speciell kvalitetskontroll avdepartementens arbetsresultat är en för mig ovantanke. Finns det något sådant på andradepartement? Finns det t.ex. påUtrikesdepartementet forskare som utövar någotslags kvalitetskontroll -- socialantropologer ellerandra? Det är något speciellt att just ekonomernaskall vara knutna till departementet och utövadenna kvalitetskontroll.Om det behövs expertis för vissa ekonomometriskastudier till hjälp för långtidsutredningen, får de juanställas på normala grunder på departementet.Om det behövs politisk kvalitetskontroll, fårpolitiska tjänstemän anställas. Tyvärr är de välredan nu för många, men det är väl det enda sättet.Men när ett råd tillsätts där regeringen utsermedlemmarna, innebär det också att regeringenkan välja och vraka vilka som skall görakvalitetskontrollen. Men om vanliga tjänsterutlyses blir det fråga om en normal gång med enmeritvärdering av kvalifikationer.Carl B tog inte upp min andrafrågeställning angående frågan om lönesättning ochdubbla löner. Anser att det ärrimligt att uppbära dubbla löner, dvs. att samtidigtsom man innehar en hel akademisk tjänst kunnajobba på heltid åt t.ex. ?Jag vet inte om det förekommer i samband med . Det är möjligt att det arbetet ären ren bisyssla utan arvode. Men jag tycker att denprincipiella frågan är viktig i sammanhanget.Anf. 48 ():Herr talman! Den här typen av expertis finns ävenpå andra håll. På finns t.ex.folkrättssakkunniga och statsvetare som har haftdenna roll.Finansdepartementet är inte vilket departementsom helst. Departementet är navet i Kanslihusetsverksamhet. Jag tror att det därför är viktigt att haen hög ambition beträffande öppenhet för deninternationella diskussionen och kvalitetskontrollav arbetsmetoderna.Vidare har vi frågan om lönerna. Jag håller med omatt den frågan kan vara knepig. Det hela beror påhur forskarna disponerar sin arbetstid och om degör saker och ting på övertid. Jag kan inte svara påhur eller ledamöter har finansierat sin verksamhetunder den tid de har arbetat.Men det finns många forskare som förmårdisponera sin tid så till vida att de inte bara ägnarsig åt undervisning. Universitetstjänster är jukonstruerade för både undervisning och forskning.Det är inte egendomligt att hinna med bådasakerna. Det kan t.ex. innebära att fullgöra enuppgift för en inhemsk eller utländskuppdragsgivare. Det kan vara ett avlönat elleroavlönat forskningsuppdrag.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 18 §. )9 § betänkande1992/93:FiU22 Statistikfrågor (prop. 1992/92:182).Förste vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut fattades efter 18 §. )10 § år 1992Föredrogsfinansutskottets betänkande1992/93:FiU23 (redog. 1992/93:RBI och 1992/93:RR5).Anf. 49 BO G JENEVALL (nyd):Herr talman! Enligt 9 kap. 12 § i regeringsformenär Riksbank ''rikets centralbank medansvar för valuta- och kreditpolitik''.Riksbanken har allvarligt brustit i sittansvar för kreditpolitiken genom att ha tillåtit en ohämmad kreditexpansion.Det är faktiskt den expansionen som till stor del harlett till de bekymmer som finns medbankkriser med tillhörande bankakut.Riksbanken har ett överordnat ansvar förkreditpolitiken, men den har inte utnyttjats. Vadhar det med dagens ärende att göra? Jo, frågan haraktualiserats då resultatet av dentidigare ohämmade kreditexpansionen allvarligtförsämrat tilltron till den svenska valutan.Riksbanksfullmäktige borde med den möjlighet tilltotal överblick som en central riksbank kan erbjudaha släppt kronan fri -- i varje fallinte så sent som . I stället utsatteshela samhället för en förlamande räntechock.Riksbanken har gjort det mesta fel.Dessutom finns inte någon styrning på vadRiksbanken gör i dessa frågor. sorterarformellt under , i så måtto att riksdagentillsätter Riksbanksfullmäktige. Men politiken iövrigt bestäms av . Vad värre är, är attRiksbanken framhärdar i sin högräntepolitik. Detär en mycket allvarlig sak som hindrar enförändring i den rådande lågkonjunkturen.Den 22 april gav vi i Ny demokrati mycket klarasignaler i kammaren att vi skall stödjakompletteringspropositionen. Då förväntade sigriksdagen, marknaden och övriga berörda parter enkraftig sänkning av marginalräntan. Det varnärmast ett slag i ansiktet på oss alla närRiksbanken gick ut med endast 0,25 %.Jag tycker faktiskt att måttet börjar bli rågat. Detborde ha blivit en sänkning på åtminstone ,kanske t.o.m. mera. Alla vet vilken enorm effektsom en räntesänkning skulle få reellt ochinte minst psykologiskt. Det styr i sin tur indirekträntenivåerna på alla krediter till såväl företag somprivatpersoner. Den här psykologiska signalenbehövs för att få lågkonjunkturen att vända, inteminst när det gäller den inhemska marknaden. Vimåste få litet tilltro till framtiden.Allt fler röster höjs nu mot Riksbankensräntepolitik. Vi kunde så sent som i nyheterna i gårkväll konstatera något i och för sig ganskasensationellt, nämligen att finansutskottetsordförande gick ut och påtalade detta. Jag vet inteom det har hänt tidigare. I samma inslag var dengamle kände ekonomen med. Jaglade märke till att han bl.a. sade att man låtsas fortfarande har en fast kronkurs.På goda grunder kan man påstå att Riksbankengenom sitt agerande, eller snarare brist påagerande, förorsakar en ytterligare ökning avarbetslösheten. Vi vill faktiskt påstå attRiksbanken bär ett rätt betydande ansvar för att vihar en ytterligare ökning av arbetslösheten av skälsom jag har framhållit.Hur många miljarder i samhällsförlust som den härhögräntepolitiken har orsakat är naturligtvisomöjligt att beräkna, men att det är betydandebelopp tror jag att vi kan vara överens om allihop.Den politik som för här förstärker ochförlänger lågkonjunkturen på ett fullständigtoacceptabelt sätt. Det är konstigt att den härdebatten inte är tuffare och hårdare än vad den är.Mot den här bakgrunden framstår kanske vårmotion Fi91, som handlar om att inte beviljaRiksbanksfullmäktige ansvarsfrihet, som ganskaframsynt. När vi behandlade ärendet i utskottet varman litet konfunderad över hur man skulle tacklavår motion. Det hade aldrig hänt i Riksbankens200-åriga historia att någon hade haft fräckheten attinte bevilja ansvarsfrihet för Riksbanksfullmäktige.I dessa sammanhang kan man också ställa frågan:Är det Riksbanksfullmäktige eller riksbankschefensom enväldigt bestämmer? Hur är det egentligenmed Riksbanksfullmäktige i dessa diskussioner?Riksdag och regering kan inte acceptera dennauppenbara obstruktion från , utanförutsätter att sänker marginalräntankraftigt före denna veckas utgång. Omriksbankschefen framhärdar i sin högräntepolitikborde han allvarligt överväga att inlämnasin avskedsansökan.Herr talman! Slutligen yrkar jag bifall till vårreservation.Anf. 50 ():Herr talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillutskottets hemställan.Man kan ställa den formella frågan när man skallbevilja och när man inte skall bevilja ansvarsfrihetför Riksbanksfullmäktige. Då måste vi skilja påkritik och synpunkter på den penningpolitik somdrivs och på den företagsekonomiska förvaltningoch organisation som Riksbanksfullmäktigenaturligtvis också är ansvarig för är i god ordning iRiksbanken.Inom , som jag var ledamotav, hade vi anledning att gå in och analysera fråganom och hur begreppet ansvarsfrihet förRiksbanksfullmäktige skall hanteras. Vi gjorde detmed hjälp av utredningens jurister. Vi kom fram tillföljande som står på s. 50 i :''Enligt 49 § riksbankslagen beslutar omansvarsfrihet för riksbanksfullmäktige i fråga omförvaltningen av . Av 9 kap. 12 § 4 st.regeringsformen framgår att en fullmäktigomedelbart skiljs från uppdraget om ansvarsfrihetinte beviljas. Frågan under vilka förutsättningarriksdagen kan vägra ansvarsfrihet har intekommenterats i motivuttalanden. Inte heller finnsnågon konstitutionell praxis till ledning för hurregeln skall tolkas. Utgångspunkten bör därförvara att regeln ges det innehåll som avsågs vid desstillkomst. Detta innebär att ansvarsfrihet enligtnuvarande bestämmelser kan vägras endast om detfinns skäl att föra talan om ekonomiskt ansvar moten fullmäktig eller om denne bör åtalas förbrottsligt förfarande i samband med sitt uppdrag iRiksbanken. Det saknas sålunda stöd för att vägraansvarsfrihet på grund av att en fullmäktig företrätten politik som avviker från eller till och med står idirekt motsättning till vad förutsatt. ''Jag vill betona att vi har kommit fram till att fråganom ansvarsfrihet inte har att göra med den politiksom fullmäktige har företrätt. Enligt den diskussionsom varit därefter förefaller det också varaokontroversiellt. Det är den första invändningenmot Bo G Jenevalls diskussion.Låt mig sedan ta upp sakfrågan om räntepolitiken.Den marginalränta som har att sättabestäms av både interna och externa faktorer inomlandet och utomlands. Inom landet är deträntemarginalerna i bankerna, finanspolitiken ochdet parlamentariska läget som påverkar den räntasom kunderna, konsumenterna, hushållen ochföretagen möter.De internationella faktorerna är framför alltränteutvecklingen i och den ränta sombestäms av med hänsyn tillutvecklingen i det återförenade . Undersenare tid är det två händelser som har påverkat atträntan har gått ner och med all sannolikhet kommeratt fortsätta att gå ner. Det är dels den pakt som hargjorts mellan regeringen, delstaterna ochoppositionen i om en finanspolitiskfinansiering av återföreningen, dels den snabbanedgången i den ekonomiska aktiviteten iTyskland.Båda dessa händelser bäddar för räntefall. Tyvärrär det så att den snabba nedgången i den tyskaekonomin är till fördel för oss ur räntesynpunkt,men till nackdel ur exportsynpunkt.Om vi då går över till de inhemska faktorerna är detbankernas räntemarginaler som är en viktig faktortill det som t.ex. nämner,nämligen checkräkningskrediträntor på 16--18 %.Lösningen på problemet med de högaräntemarginalerna i bankerna ligger i en snabbavslutning av de förhandlingar som förs ombankkrisen och att olika parter kan se hur enupplösning av dessa förhandlingar ocharrangemang blir -- det gäller inte minstförhandlingarna med S-E-banken -- och exakt vilkaregler som kommer att gälla för bankverksamhet iSverige.På det sättet skapas en förutsägbarföretagsekonomisk situation för dem som vill drivabankverksamhet i . Det är självfalletmycket värdefullt om även utländska banker ochfinansinstitut vill komma in och köpa några av dedåliga svenska bankerna och på så sätt göra det somär helt centralt i sammanhanget, nämligen attintroducera en skärpt konkurrens som driver nerräntemarginalerna. Här har ingenmakt och ingen roll att spela egentligen. Det ärandra instrument som måste komma tillanvändning.Den andra inhemska faktorn är regeringensfinanspolitik och det parlamentariska läget.Strategin från regeringens sida är här att få fram ettkraftfullt program för sanering av de offentligafinanserna och att få detta program accepterat iriksdagen. Därigenom skall man ge möjlighet förRiksbanken att vara expansiv i sin penningpolitik.Expansionen kommer alltså genom sänkta räntor,inte genom t.ex. sänkta skatter.Regeringen har gjort sitt genom förslaget tillvårbudget med ett program för eliminering av detstrukturella underskottet . Jutrovärdigare det är att detta program ograverat gårigenom , Bo G Jenevall, desto snabbarekan marginalräntan förväntas sjunka.I de prognoser som har gjorts -- och som finns i dettjocka betänkandet med finansplanen -- om 3 %tillväxt under andra liggerantaganden om successivt sjunkande räntor.Självklart är det så. Om räntorna inte skulle sjunka,skulle dessa tillväxttal inte gå att uppnå.Nu är det faktiskt så att marginalräntan sjönk iSverige stadigt fram till , då densteg. Att den gjorde det var desto meranmärkningsvärt, eftersom den tyska räntansamtidigt föll. Vi fick ett växande räntegap motBundesbanks räntor. Och varför det?Låt mig ge bakgrunden först. påförmiddagen hade jag en debatt med Bo G Jenevalli denna kammare om räntenivån i . Bo GJenevall kritiserade då det höga ränteläget, precissom han gör .