prot · GG09121 · 1993-06-03 00:00:00 — Detinnehåller dessutom flera doktorander vidindustriforskningsinstituten. Det innehåller förslagom särskilda forskarskolor. Inte minst innehållerdet förslag om forskarutbildning som en del av delöntagarfondsinsatser som jag om ett ögonblickskall återkomma till. Det innehåller också förslagom bättre karriärmöjligheter efter examen.Det är min förhoppning att i sin tidigarebeställning till regeringen har gjort en korrektbedömning om att den här politiken är förenlig medde höga ambitioner som vi har om antaletdoktorsexamina.Jag avser att efter beslut noga följa vadsom kommer att inträffa. Jag kommer inte att vikafrån målet att fördubbla antalet doktorsexamina tillår 2000.Herr talman! Jag vill slutligen ta upp de kommandeforskningsinsatserna i den del de finansieras medlöntagarfondsmedel. Min bedömning är att detnuvarande svenskaforskningsfinansieringssystemet i betydande delarfungerar väl. I förhållandet mellan fakultetsanslag,som universitet och högskolor bestämmer översjälva, och projektanslag till forskningsråd, somforskarna får konkurrera om, ligger en konstruktiv,meningsfull och positiv konflikt. Kombinationen avdessa båda resursslag har visat sig vara gagnelig.Regeringens bedömning är att det vi saknar isystemet är möjligheter att målmedvetet ochkoncentrerat komplettera denna resursstruktur,med möjlighet att lyfta det allra bästa som Sverigehar eller skulle kunna få till internationelltgenombrott på bred front. Det är viktigt för Sverigesom sådant, men också för position som enintressant partner i det internationellaforskningssamarbetet.När regeringen nu har bestämt sig för att utnyttjalöntagarfonderna för detta ändamål, verkarSocialdemokraterna ha sagt sig att nu skall den sistastriden om fondsocialismen stå. Låt mig ta uppdenna kastade handske. Jag vill börja med att tillfru för säkerhets skull säga några ordom hur ATP-systemet faktiskt är uppbyggt. Då ochdå får jag nämligen ett intryck av att inte ensSocialdemokraterna vet hur ATP-systemetfungerar. Det bekymrar mig.I en broschyr som kom ut sedanbeskrevs detta mycket enkelt. På en sida stod det:Så här tror de flesta att ATP-systemet fungerar. Desom jobbar betalar in pengar till en fond som växeroch växer. Sedan, när du blir pensionär, får dutillbaka dina pengar med ränta. Det låter som attSocialdemokraterna tror att ATP-systemetfungerar så.På motsatt sida i broschyren stod det: Men så här ärdet i verkligheten. Du som jobbar betalar in pengartill dem som är pensionärer . Sedan, när du blirpensionär, skall din pension betalas av dem somjobbar då. AP-fonderna är bara en buffert, för attjämna ut tillfälliga över- eller underskott mellanolika år. AP-fonderna tryggar således ingapensioner på sikt.Så här är det. Ty följande, inga löntagarfonder ivärlden tryggar några pensioner för framtiden.Endast ekonomisk tillväxt tryggar pensioner.Socialdemokraterna vill bibehållalöntagarfonderna och öka budgetunderskottet föratt satsa på forskning och gör därmed ettfenomenalt dubbelfel i den ekonomiska politiken.Genom dessa båda ting knäcker mantillväxtförmågan. Eller har en enda företagare som tror att ekonomisktillväxt främjas genom ökat budgetunderskott ochett bibehållande av löntagarfonderna?Denna debatt har alltså inget med pensionerna attgöra. I stället har den med de gamlalöntagarfonderna att göra. För vore säkert en återgång till RudolfMeidners ursprungliga idéer värdefull, för kunskapsvinnande och historiskt perspektiv. För RudolfMeidner fanns inga pensioner. För fackets makt över företagen. Det var detta100 000 människor demonstrerade mot för litetdrygt utanför denna kammare. Det var,för att använda eget uttryckom regeringens forskningsförslag , enprovokation och en medvetet sökt konfrontationmed en betydande del av svenska folket.Det är alltså sista striden om fonderna vi nuutkämpar. Regeringen har valt att användafonderna till någonting som kan ge beståendeväxtkraft i det svenska samhället. Kunde vi intelämna tillbaka pengarna till dem som orättmätigtbestals på dem , är det nästbästa att satsa dem på hela vårt lands framtid. Meddagens pengar betalar vi morgondagens välfärd.Det är ungefär så mycket tvärtemot densocialdemokratiska budgetpolitiken man kankomma.Herr talman! Det är viktigt att konstatera attSocialdemokraterna säger sig inte vilja fullföja enpolitik av detta slag. Det är en signal om framtiden.Visserligen är det ett tomt hot -- det tar nog sin tidinnan regeringen kommer att ge en möjlighet förSocialdemokraterna att ens försöka förverkliga det.Inte ens om man skulle få chansen att sitta vidköttgrytorna kommer möjligheten att finnas. Mensom signal är det viktigt nog.Herr talman! Jag kan inte komma ifrån intrycket avatt den socialdemokratiska oppositionen i dagensforskningsdebatt förefaller vara ett slags grånadsocialistisk jultomte. Jultomten har ju detbekymret att han inte finns i verkligheten.Socialismen har, för dem som tror på den, detbekymret att den tillhör en svunnen tid.(Applåder)Anf. 14 ()replik:Herr talman! När man nu kanske inte är så stoltöver det sätt man finansierar forskningen på, gällerdet att gå till attack. Där är Per väldigteffektiv. Han försöker nu skapa en fondsocialistiskdebatt, när det handlar om hur vi skall finansieraforskningen.Vi tycker att det är väsentligt med forskning och enlångsiktigt god finansiering av den. Vi menar att detär en otjänst för hela forskarsamhället om man inteprioriterar forskningen över den statliga budgeten.Det har inte regeringen gjort. I stället tarregeringen av pensionärernas pengar för att skylasitt eget budgetmisslyckande.Per hävdar att vi på något sätt skulle låna avframtiden. Men vad Per gör är att direkt ta,förskingra pensionärernas pengar -- de pengar somfaktiskt skall användas för att garanterapensionerna. Löntagarfonderna är en del i AP-fonderna, Per . Det går inte att kommaifrån.Jag tycker att Per borde tala med mycketmindre bokstäver när det gäller budgetunderskott.Han tillhör en regering som har rekord i det. Vi tarmycket större ansvar i vår skuggbudget än denregering Per sitter i.Vi följer inte med i dessa turer, där kodorden tycksvara investering i humankapital, börsberoendeforskning, bolagsbildning osv. Vi har faktiskt egnaåsikter om vilka åtgärder som bäst gynnarutbildning och forskning. När Per inte kanförklara hur finansieringen av forskarstudiernaskall , attackerar han i stället. Vi vill, liksomni, fördubbla antalet examinerade doktorer. Vi äröverens om det. Men det behövs mera pengar. Nihar lagt till 163 miljonr. Det räcker inte. Dennasiffra bör minst dubblas för att man skall uppnå detmål som vi är överens om.Jag är mycket ledsen över att vi har enutbildningsminister som inte förstår skillnadenmellan hafsverk och snabbt genomförda menordentligt analyserade förändringar.Anf. 15 Utbildningsminister ():Herr talman! antyder att jaginte var stolt över förslaget att användalöntagarfonderna till forskning. Om jag får tala omen hemlighet för : Detta är denlyckligaste dagen i mitt politiska liv. Jag får användalöntagarfondernas avveckling till det som jag anservara viktigast av allt. Jag är så stolt att jag inte kanvara stoltare över ett användningsområde förnågonting som var så skändligen illa genomtänktoch så skadligt för det svenska samhället somlöntagarfonderna. Stolthet finns det just nu ingenbrist på i denna debatt för min del, säger att vi inte har prioriteratforskningen över budgeten. Då måste vi klarläggavilken budget vi talar om. I den riktiga budgeten,som den här generationen betalar, har vi lagt på ettantal miljoner -- 600 miljoner för att vara alldelesexakt -- utöver det vi satsar medlöntagarfondsmedel. Socialdemokraterna läggerdäremot på 3 miljarder -- som det så vackert brukarheta i propagandan -- av kommande generationersbudget i förhoppningen om att de skall tycka att detär en bra idé att betala detta. Det är en dålig politik,. Denna generation skall betalaför de insatser som den får.Lena säger också att jag borde varaförsiktig, eftersom budgetunderskottet har ökatunder den här regeringen. Det är just det jag är.Det är därför jag är så bekymrad över attSocialdemokraterna och under denkommande veckans alla ekonomisk-politiskrelaterade beslut kommer att välja att lastabördorna på någon som kanske inte ens lever i dag.Det är dålig politik. Det undergrävertillväxtförmågan, och det är i grund och botten heltomoraliskt. Det finns ingen i den generationen somi dag kan räcka upp handen och säga att de intetycker att detta är rättfärdigt.Vidare säger att regeringen görforskningen beroende av utveckling på börsen. Detkan man naturligtvis säga i någon mening i och medatt de tillgångar som fonderna disponerarnaturligtvis bör placeras på ett sådant sätt att de gerbästa möjliga avkastning.Problemet för är att hon görforskningsfinansieringen beroende av att enkommande generation är beredd att betala notan,varom vi inte vet någonting. Genom sinekonomiska politik vill hon medvetet sänkatillväxtförmågan och därmed betalningsförmågan ihela det svenska samhället. I valet mellan dessabåda inriktningar litar jag till konstruktivekonomisk politik och börsnoterade aktier.När det gäller doktorandtjänsterna vill jag bara förLena Hjelm-Walléns upplysning upprepa vad jagsade i mitt huvudanförande. Jag sade nämligen attfru i sin kalkyl glömmer delöntagarfonder som hon själv vill avveckla. Iregeringens politik för att främja doktorander ingårett huvudansvar för löntagarfonderna. Jag förståratt -- och i det här avseendet harjag respekt för henne -- måste anslå mera pengarför doktorandtjänster den vanliga vägen, eftersomhon kräver att doktorandtjänster inteskall finansieras via löntagarfonderna. Om manräknar på det här tror jag att det ånyo kommer attvisa sig att regeringens linje kommer att ge fleradoktorandtjänster, som dessutom betalas av dennageneration.Anf. 16 ()replik:Herr talman! Jaha, nu är Per så stolt, såstolt. Men han uppträder då verkligen som en stolttupp i lånta fjädrar. Löntagarfondspengarnatillhör -- enligt en lag som är stiftad av --AP-fondsystemet och garanterar därmedpensionerna. Det är pensionspengar han tar för sinfinansiering. Det är detta som han är så stolt över.Så vill inte vi göra. Forskningen är för viktig för det.Jag tror att det är ett mycket tvivelaktigt nöje förforskarvärlden att få den här kontroversiellafinansieringen och dessutom det börsberoende somden innebär.Några ord om doktorandtjänsterna. Under detbudgetår som börjar redan om en månad har vibara de pengar som faktiskt kommer att anslås avriksdagen över budgeten. Det är bara depengarna som finns att tillgå, bl.a. fördoktorandtjänster. Löntagarfondsmedlen skall in istiftelser, och det här kommer det att ta attbygga upp. Per kanske vill tala om för migoch omvärlden -- framför allt de nya intresseradeforskarstuderandena -- hur många ytterligaredoktorandtjänster som kommer att inrättas medlöntagarfondsmedel under 1993/94.Anf. 17 Utbildningsminister ():Herr talman! har faktiskt rätt iatt jag är stolt över lånta fjädrar. Men jag har lånatfjädrarna av landets företagare och löntagare somunder betalade löntagarfonderna. Jag ärmedveten om att det är med dessa lånta fjädrar jagi dag kan vara stolt.Det här har, , ingenting medpensioner att göra. Jag skall inte trötta kammarenmed att läsa upp den här broschyrtexten en gångtill. Jag tror att innerst inne vet,likaväl som och allasocialdemokrater som slogs för det här ,att det inte är pensionerna som socialdemokraternavill skydda genom löntagarfonderna. Det är i ställeten gammal kvarleva av gammalt socialistiskttänkande.Herr talman! Det är ändå ett tidens tecken att desom en gång stod på barrikaderna och frimodigtslogs för socialismen nu är så till den milda gradskamsna över arvet att de måste gömma sig bakompensionärerna. var i den meningenmodigare än . som det var, och det tycker jag att man skallhålla honom räkning för. Jag tycker att nisocialdemokrater som får se löntagarfondernaskingras för goda syften -- det är vad enriksdagsmajoritet kommer att rösta för --åtminstone bör säga att det är socialismen som vi nuröstar ner.Jag kan faktiskt inte säga hur mångadoktorandtjänster det kommer att bli frånfakulteterna eller från löntagarfonderna.Löntagarfonderna skall utredas av enorganisationskommitté, som jag avser att tillsättainom efter det att väl harfattat sitt beslut. Fakulteterna fattar själva beslutom hur många tjänster de vill tillsätta. Det äringenting som regeringen bestämmer. Regeringenanger ett minimital eller en minimiandel avfakultetsanslagen som avgör hur mycket man underalla omständigheter måste ställa upp med. Ytterstär det emellertid varje universitets eget ansvar attbestämma sig för hur stor andel av forskarpengarnaman vill använda för att anställa denna mycketspeciella typ av forskare.Herr talman! Som jag sade i mitt anförande avserjag när beslutet väl är fattat att noga studerahuruvida den riksdagsbeställning som regeringennu effektuerar står i överensstämmelse eller intemed det samtidiga och såvitt jag förstår nu också avsocialdemokraterna instämda kravet att enfördubbling av antalet doktorsexamina skall ske tillår 2000. Skulle det visa sig att målen inte ärförenliga med varandra kommer jag inte att avståfrån att återkomma till med förslag i enriktning som gör att målet kan fullföljas.Anf. 18 () replik:Herr talman! Det är ganska roande att få sitta påparkett och höra grälet om fondsocialismen. PerUnckel skäller på och säger attdet här är dagen då man skall sätta punkt förfondsocialismens era. för han själv överdessa pengar till gamla typer av organisationer ochtill nya fonder med snävare styrning och slutnarerum. Vem som står för fondsocialismen, vem somstår för särintressen och vem som gynnar vem äregentligen delikatessfrågor.Vad som däremot oroade mig var vad Per Unckelsade när han attackerade de fackligaorganisationerna. Jag tror, Per , att det ärmycket farligt att attackera dem i det här läget,särskilt när det gäller forskningspolitik. Jag tror attvi måste ha med oss de fackliga organisationernaom vi skall kunna utveckla näringslivet, om vi skallkunna ha en produktutveckling osv. Det är precisdetta man pratar om när man använder begreppsom humankapital, även om jag inte gillar detbegreppet. Det handlar om att skapa endelaktighet.I sitt anförande sade Per attkompetenskraven ökar såväl i arbetet som iprivatlivet. Per sade vidare attförändringstakten är hög, att komplexiteten ökaroch att internationaliseringen också brer ut sig. Dåär det viktigt att även diskutera i termer avåterföring i samband med de beslut som vi nukommer att fatta. Det handlar om återföringen ut isamhället. Det finns organisationer ochföretag som av tradition kanske inte har så stortinslag av akademisk kompetens inom sig, men demåste på något sätt skaffa detta framöver.Det handlar också om ansvarighetsfrågan, som jagtycker att ststrådet går förbi. Det handlar omansvaret ekonomiskt, kvalitativt och rentsociologiskt. Om vi skall kunna skapa det godalivet, goda livsbetingelser, -- som Per ocksåvar inne på -- förutsätter det en ökad omslutning avekonomi. Det förutsätter också att vi germänniskor möjligheten att kunna utveckla nyalivskvaliteter. Jag tror att det är viktigt att diskuteradetta i en situation där vi vet att det kommer att blien bestående arbetslöshet även om konjunkturensvänger.Jag tror det är viktigt att diskutera i termer omåterföring, ökad delaktighet, det delade goda i tidernär vi ser att fattigdomen ökar, konflikter står ossnära inpå dörren och vi ser att vi inte kommer attkunna smita undan de stora miljöproblem som vimåste lösa framöver, t.ex. att vatten kommer att blien hårdvaluta.Det är viktigt, herr talman, att kunna lyfta in dessaaspekter också i den forskningspolitiska debatten.Man kan inte gå förbi dem, och man kan inteförhåna människor som sluter sig samman iorganisationer för att ta till vara sina intressen. Görman det kan man heller inte fatta ettforskningspolitiskt beslut eller bygga en endaorganisationsstruktur, ens inom forskningsvärlden.Det går inte.Anf. 19 Utbildningsminister ():Herr talman! Jag beklagar om jag -- vilket jagfaktiskt inte tror att jag gjorde -- diskuterade defackliga organisationerna i någon annan mening änderas delaktighet i uppbyggnaden avlöntagarfondstrukturen. Det var ju -- i ärlighetensnamn och för historieskrivningens skull -- denkonstruktion den dåvarande regeringen valde, attge de fackliga organisationerna centralt ettavgörande inflytande över densocialiseringsprocess som fonderna var tänkta attfrämja.Jag är, som jag sade tidigare, glad och stolt attkunna medverka till att den processen nu slutgiltigtbryts.Däremot är jag övertygad om att de fackligaorganisationerna, liksom många andra, harmöjlighet att bidra till det är uteefter, nämligen det goda livet och den godakompetensspridningen i en vidare bemärkelse. Därtror jag att många måste mobiliseras. Jag tror att vii -- om vi sträcker perspektiven bortomdagens riksdagsdebatt -- har många storautmaningar framför oss i det som brukar kallas förden kontinuerliga kompetensutvecklingen. Därtror jag att många måste bidra. Där är barafrågorna ställda, men svaren är alldeles förrudimentärt utredda.Skall jag ange för min egen del vad min nästa punkti agendan avser är det att gå in i just denna debatt.Men får jag också, herr talman, understryka vadsom för min del är av avgörande betydelse i alltkompetensutvecklingsarbete, nämligen att se tillden enskilda individens egna, personligautvecklingsmöjligheter. Det personliga ikompetensutvecklingen är både det som lyfter helavårt samhälle och det som för den enskilde skapardet goda livet.Får jag hänvisa till ett par rader som författarenLars skrev omsin syn på enskilda människors förmåga. Har skrevså här: Det finns ingen människa så avig, såträaktig, så misslyckad, så skev att inte världenskulle kunna frambringa det ögonblick, den endasekund, som den människan ensam behärskar.Jag gör gärna detta till ett slags credo för min synpå kompetenspolitik. Det gäller att avstå från att semänniskor som problematiska, människor medsvårigheter, som vi så ofta gör ikompetensdebatten. Jag vill i stället se till varjemänniska som en människa med unika möjligheter.Anf. 20 () replik:Herr talman! I sitt senaste inlägg tycker jag att PerUnckel delvis vänder på klacken, men låt oss slutaatt diskutera det. Han säger att det är viktigt medde fackliga organisationerna. Men varför i helafridens namn kunde då Per inte gå dem tillmötes genom att låta dem ingå i styrelserna för t.ex.dessa forskningsstiftelser? Då kunde man ha tagitdem till vara och fått en återkoppling.Det var stopp när vi föreslog detta frånVänsterpartiets sida. Det fanns inte utrymme fördiskussion.Jag tycker debatten mellan ochPer visar att det hade varit möjligt att nå enuppgörelse i utskottet med en bredare politisk basän den som blir med borgarna och Nydemokrati.Vi är inte betjänta av konfrontationspolitik inomdessa områden.Beträffande löntagarfonderna var det meningen attde skulle återinvesteras i företagen. Ursprungsidéenvar att de skulle ha regionalpolitisk betydelse,därför att företagen inte själva förmådde att göradetta. Man kan ju säga att Per går Meidnertill mötes fast han gör en kringelikroksväng.Jag vill vidhålla, herr talman, att vi står inför storaförändringar, socialt, ekonomiskt och miljömässigti det svenska samhället. Det innebär uppoffringarför en del framöver. Skall vi kunna gå i land meddetta och lösa de stora problem som vi står inför,behövs en bred uppslutning. Man måste i så fall setill att man får största och bredaste majoritet inompolitikens alla delområden och största ochtydligaste ansvarsutpekande, när vi kommer atttvingas att fatta ganska jobbiga beslut framöver.Anf. 21 Utbildningsminister ():Herr talman! Kort bara: Jag tror inte RudolfMeidner skulle bli glad och stolt över att bli ställdjämte mig, såsom arvtagare till hans fondidéer. Jagär inte alldeles säker på att jag i detta hänseendekänner mig glad att bli ställd jämte RudolfMeidner.Det kanske är bäst att erkänna att det inte är entillfällighet att han är socialdemokrat och jagmoderat.En kort kommentar till undranom de fackliga organisationerna ochstiftelsestyrelserna.Jag skall gärna säga varför jag känner tvekan införBjörn tanke. Jag tror att all erfarenhetrunt om i världen från forskningsstödjandeorganisationer pekar entydigt i en riktning,nämligen att i sådana organisationer skall det intesitta representanter för någon.Jag ser framför mig fondstiftelser där kloka mänoch kvinnor, som inte representerar någontingannat än sin egen kunskap och sin egen erfarenhet,tar på sig den grannlaga uppgiften.Jag har ingenting emot att i den prövning som liggerframför oss väga alla typer av människor mot detuppdrag som fondstiftelserna skall utföra, menutan att säga mig att de representerar någontingöver huvud taget, bortsett från det de själva står föri form av kunskap och erfarenhet.Det är bakgrunden till mitt ställningstagande.Anf. 22 ():Herr talman! sade attforskningssatsningarna hade sjunkit och så frågade han vad den dåvaranderegeringen gjorde.Låt mig citera från s. 16 i propositionen:''sjönk detsvenska näringslivets forskningsinsatser. Trots attde statliga insatserna ökade under samma periodsjönk därmed den samlade forskningsandelen avBNP från ca 3 till ca 2,7 procent.Antingen har inte läst propositionen,eller också har han glömt vilka som regerade underandra . Skulle det sistnämndavara fallet, rekommenderar jag att han tittar efter istatskalendern eller något annat lämpligtdokument.Låt mig sedan med anledning av någothalsbrytande resonemang om budgetunderskottetstillsamt påminna om att den borgerligariksdagsmajoriteten drev igenom ettbeslut som innebär att detta budgetunderskott ökarmed ytterligare 8--medförslaget om s.k. individuellt pensionssparande.Beträffande de lånta fjädrarna så innehåller ocksåPer fjäderskrud en och annan norpadfjäder, nämligen från de fem pensionsfonder somnu upplöses. De fem pensionsfonderna är i rättsligmening inte något annat än pensionsfonder. De harprecis samma status och omfattas i stort sett avsamma placeringsregler som fjärde och femte AP-fonderna.Något mindre demagogiskt kan man kanske kostapå sig att vara i den här frågan när man har sakligtså dåligt på fötterna.Mångfald för kvalitet, forskning i frontlinjen, frihetför kvalitet, decentralisering, avreglering ochavveckling är några av de retoriska bländverk somomgärdar regeringens propositioner inomutbildning och forskning. Att innehållet inte alltidmotsvarar omslagsbilder och försättsblad finns detnumera åtskilliga belägg för.Regeringen inledde sina decentraliserings- ochavvecklingssträvanden genom att avveckla tvåmyndigheter, nämligen Universitets- ochhögskoleämbetet, UHÄ, och och högskolor, UUH. Samtidigttillskapades två nya, nämligen ett sekretariat förutvärdering samt en servicemyndighet. Dennuvarande besvärsnämndens uppgifter utvidgadessamtidigt.Regeringens nollsummespel påmyndighetsområdet kan sammanfattas så här: Tvågick och två kom, och en fick mer att göra. Änallvarligare är kanske ändå att de s.k.myndighetsreformerna inneburit en centraliseringav viktiga uppgifter till Utbildningsdepartementet.I sin iver att göra rent hus med allt som kundeförknippas med den tidigare utbildnings- ochforskningspolitiken försökte regeringen ocksåavveckla , . Eftermassiv kritik såväl från forskarvärlden som miljö-ungdoms- och kvinnoorganisationer m.fl.samhällsintressen avvisades förslaget avutbildningsutskottet.Nu gör regeringen ett nytt försök. Den här gångenskall FRN vingklippas och har man hela denborgerliga utskottsmajoriteten inkl. Ny demokratimed på noterna.Beslutet att beskära FRN:s resurser visar hurmotsägelsefull och illa underbyggdforskningspolitiken är. I ena stunden talarregeringen om mångfald för kvalitet. Ipropositionen skriver man bl.a.: ''För att kunnavara konkurrenskraftig krävs inomsamtliga grenar av forskningen alltmerspecialistkompetens, kontinuitet, resurssamlingoch ett gränsöverskridande tänkande.'' Mångfaldoch gränsöverskridande var orden. Vad är det sompräglar uppskattadeverksamhet?