prot · GH0943 · 1993-12-14 00:00:00 — Om är ettmångkulturellt samhälle, är också det?Jag skulle vilja citera en mycket framträdandevänsterpartist som i ett officiellt sammanhang förnågra veckor sedan sade: Jag tror inte ett ögonblickpå ett mångkulturellt samhälle. Det samhälle somsatsar på att bli det går under. Det var alltså envänsterpartist som sade detta, och en mycketframträdande sådan.Det är självklart att man skall respektera allasgrundläggande mänskliga rättigheter oavsettkulturell bakgrund. Det behöver vi inte diskutera;samtliga i denna kammare är överens. Men vimenar att man måste tydliggöra de problem somredan finns och inte sopa dem under mattan, för dåblir det stora problem.Diskutera öppet och tydligt: Vad är okej? Vad ärinte okej? Vad tolererar och respekterar vi? Vadtolererar vi inte? Det måste vi göra just för att värnadet samhälle som vi alla vill behålla.Anf. 116 ()replik:Herr talman! Det är inte meningen att detta skallbli en invandrar- och flyktingdebatt. Vi skalldiskutera skolpolitiken och hur vi i skolan skallförhålla oss till det vi möter i form av olikafrämmande inslag och olika förhållningssätt tillreligion och kultur.Vi skall ge våra elever en trygghet i den egnaidentiteten, så att de med förtröstan och utan rädslakan möta allt det nya som kommer till oss.Vi kan inte stänga våra gränser. Vi är ettinternationellt land. Om landet är mångkulturelltfullt ut eller om det håller på att bli det kan jag intesäga här . Men detta är inte en utveckling somvi kan stoppa. Därför måste vi göra oss beredda attmöta detta i den svenska skolan. Skall vi ha somgrund att varje människas egenvärde skallrespekteras, är detta ett av skolans allra viktigastemål. Annars hotas demokratin.Anf. 117 ():Herr talman! Kristendomen har på en rad olika sättbetytt mycket för vårt lands utveckling. Det råderinget tvivel eller oenighet om det. Det är etthistoriskt faktum.Kristendomen betyder också mycket för dagenssvenska samhälle, liksom den säkert kommer attgöra det också i framtiden.På grund av kristendomens centrala roll och starkainflytande över vårt kulturarv, skall den självfalletges ett mycket stort utrymme inom ramen förämnet religion i vår gemensamma grundskola.Men det har också funnits judar i vårtland, och de har ockå påverkat vårt kulturarv ochvår identitet.Jag har inledningsvis velat slå fast detta för attslippa möta påståenden om motsatsen i debatten.Vi socialdemokrater är inte historielösa, och vi villabsolut inte att skolan skall vara det. Vi vill inteheller att skolan skall vara värdeneutral. Skolanskall fostra barnen, så att de blir toleranta ochvidsynta, så att de får lära sig att känna solidaritetmed svaga och utsatta och så att de får respekt förmänniskolivet och lär sig inse att ingen är förmer ännågon annan. Om barnen skall växa upp med enverklig känsla för jämställdhet, behöver de träna pådet redan i skolan.Vi menar att det är ett bjudande åliggande förskolan att undervisa om demokrati men även att gebarnen en chans genom det dagliga livet i skolanlära sig hur man arbetar demokratiskt.Vad är det då vi är oeniga om? Oenigheten omskolans värdegrund är kanske inte alldeleslättfångad. Det kanske också finns skiftningar inommajoriteten i synen på denna fråga.Det finns, som många har sagt, en lång traditionmed enighet när det gäller läroplaner och synen påskolans värdegrund. har någonting nytttillstött -- detta som har betecknats som kristenetik. Vi socialdemokrater har av flera skäl vänt ossmot att detta begrepp skulle införas i läroplanen.Begreppet ''etik'' är långt ifrån entydigtdefinierat. Kristna människor handlar i sammagivna situation på mycket olika sätt. Det är, omuttrycket tillåtes, en himmelsvid skillnad mellanframgångsteologer och befrielseteologer.Genom att införa begreppet ''etik'' iläroplanstexten kan man ge ett intryck av att densvenska skolan skall ta ställning för kristendomenframför andra regligioner -- att skolan skall blikristen.Nu har vi på någt sätt enats om ett tillkännagivandetill regeringen innebärande att det klart skallframgå att skolan inte skall vara konfessionell. Tilldetta skall jag återkomma.Vi lever i ett pluralistiskt och mångkulturelltsamhälle. Religionsfriheten är fastslagen i vårgrundlag. Religionsfriheten garanterar människorrätt att tro eller inte tro, alltefter personligövertygelse. Staten får inte blanda sig i det. Mångai andra länder eftersträvar den situation som vi har.Vi socialdemokrater vill slå vakt omreligionsfriheten.Ingen enda förälder skall behöva känna tveksamhetmot att skicka sina barn till den svenskagemensamma . Om man är djupttroende , aktiv muslin, ortodox jude,agnostiker eller ateist, skall man ändå med fulltförtroende kunna låta barnen gå i den allmännagrundskolan. Det finns tecken på attmänniskor inte vågar göra det.Barn från olika hem -- hem med olika religiös ochkulturell bakgrund -- behöver få gå i skolantillsammans. De skall leva ett vuxenliv tillsammans,arbeta tillsammans, skapa kultur tillsammans ochbo tillsammans. Då behöver de också gå i skolantillsammans.Nu säger främst kds att det är vi socialdemokratersom har skapat oro i skolorna och bland föräldrargenom att diskutera huruvida begreppet ''kristenetik'' skall införas i läroplanen. Jag vill hävda att detär den borgerliga majoriteten och främst kds somskapat denna osäkerhet.Vi socialdemokrater anser att det finns ettegenvärde i att man kommer överens omvärdegrunden. Därför har vi ansträngt oss till detyttersta. Vi var t.o.m. beredda att släppa det förstayrkandet i vår partimotion för att skullekunna bli enig om ett tillkännagivande. Men kds --jag förstår det så -- ville inte att vi skulle uppnåenighet. Man kan inte tolka formuleringarna pånågot annat sätt. Jag förstår nu att man i detnärmaste har hotat sig till att slippa bli enig med osssocialdemokrater.Jag är själv bekännande . För mig betyderkristendomen någonting. Jag vill inte att man skallanvända begrepp som ''etik'' som politiskaslagord. Jag vill inte att man skall nedgraderakristendomen till att bli ett slagord i den aktuellapolitiska debatten. Det är därför jag känner att vimåste ha en gemensam värdegrund och att vi måstelåta bli att slå varandra i huvudet med sådana härbegrepp.Vi vill slå vakt om en skola för alla och omreligionsfrihet. Vi vill också slå vakt om en samsyn,men vi vill inte att ett begrepp som ''etik''skall föras in i läroplanen. Det vore bara ägnat attskapa osäkerhet och motsättningar. ed detta,herr talman, yrkar jag bifall till reservation nr 1.Anf. 118 ():Herr talman! Man kan inte låta bli att fråga sigvilket inflytande läroplanen har på skolansutveckling och på det dagliga livet i skolan. Om jagskall vara personlig måste jag erkänna att jag aldrigstuderat läroplanen med samma intresse fördetaljer som jag nu ägnat åt förberedelserna för dennya -- detta trots i skolan. Jag har kommit påatt när jag själv gick i skolan fanns det inte någonläroplan alls, utan vi hade Undervisningsplan 1919.Det betyder ändå inte jag är så lastgammal att jaggick i skolan 1919, utan jag gick i skolan på 1940-och 1950-talen.Den likvärdiga skolan är en mycketeftersträvansvärd princip, som jag helt ställer upppå. Men tyvärr har den ibland ganska litet medverkligheten att göra, trots att vi skriver om den iläroplaner. Man behöver bara ha två egna barn föratt uppleva hur olika skolan kan te sig för de båda,även om de har ganska likartade förutsättningaroch utgångspunkter från början när det gäller bådebegåvning och miljö. Skillnaderna kan bestå avtusen olika ting, alltifrån atmosfären och trivseln iskolan, som kan vara svår att beskriva, trots att allavet att den finns där, till det faktum att det i en klassfinns ett bra klimat för lärande ochkunskapsutveckling, medan det i en annan klassinte är någonting som vill sig. Detta kan faktisktvara samma lärares erfarenhet. I en klass är detnästan alltid en bra arbetsmiljö och en positivinställning till undervisningen. I en annan klassupptas varje klassmöte av frågan hur det skallkunna bli tyst på det allmänna småpratet, som är såstörande. Alla i klassen är faktiskt jättetrevliga ochtrivs så bra ihop. Ingen känner sig utanför, och degillar sina lärare. Det var faktiskt likadant påmellanstadiet, där de av olika skäl bytte lärare ettotal gånger. Kanske har det en hel del med oron attgöra.Allt detta ser vi väldigt litet av i läroplanen, menalla som arbetar inom skolan vet att detta är ettmycket aktuellt problem.När detta är sagt vill jag ändå framhålla vikten avläroplanen när det gäller att ge övergripande måloch riktlinjer, att förmedla balansen mellan skolanskunskapsförmedlande och fostrande roll, att gedem som är verksamma i skolan -- rektor, lärare ochannan personal -- men också dem som skolan är tillför, elever och föräldrar, en uppfattning om vadregering och riksdag vill åstadkomma och om detansvar och det inflytande som var och en kanförväntas ha i skolan och i bästa fall även ge visioneroch inspiration.När det gäller läroplanens struktur och inriktningsamt värdegrund ansluter sig kds till propositionensförslag.Kunskapsmängden har ökat, och det blir en alltmergrannlaga uppgift för skolan att sovra blandkunskaper som kan betecknas som tidsbundna ochflyktiga till skillnad från andra, mer tidlösa ochbeständiga. Jag vill instämma i vad som ipropositionen sägs om vikten av att kunna seperspektiv, samband och helheter.Regeringen pekar på tre mycket betydelsefullaperspektiv, som skall prägla hela skolans arbete --det etiska och det internationella perspektivet samtmiljöperspektivet. Alla tre är utomordentligtväsentliga.Det etiska perspektivet har enligt kds sätt att se engrundläggande betydelse även för ettinternationellt orienterat samhälle och förmiljöfrågorna.Herr talman! Vi har från kds sida vid flera tillfällenframhävt betydelsen av de grundläggandekunskaperna -- att läsa, skriva och räkna. De tasofta som självklara, men inte minst när det gällerden oundgängliga läsfärdigheten måste vi tyvärrkonstatera att åtminstone av eleverna harstora svårigheter långt upp i klasserna och inte så fåända upp i vuxen ålder. Vilket hinder detta utgörför drabbade elever i den fortsatta skolgången ochäven senare i livet borde det inte vara svårt attföreställa sig. Skall vi få en skola med hög kvalitet,måste vi komma till rätta med detta problem på etthelt annat sätt än vi gjort. Både skolledning,lärare och föräldrar måste göras medvetna omproblemen med läsutvecklingen. En tidig upptäckt,helst redan före skolstarten, av den som riskerar attfå grava problem samt tidig och adekvat hjälp börvara varje elevs rättighet.Jag vill lyfta fram propositionen i dettasammanhang. Den pekar entydigt på att det ärskolans ansvar att varje elev lämnar skolan med engodkänd kunskaps- och kompetensnivå. Skolanmåste ''erbjuda de elever som så behöver ettflexibelt, individuellt avpassat stöd vid just dentidpunkt eleverna behöver det''. Detta lägger ocksåett mycket stort ansvar på kommunerna, som enligtskollagen har ansvaret för att sätta in lämpligastödåtgärder. Enligt vår mening behöverkommunerna på många håll omprioritera i sinverksamhet. Jag tillåter mig att säga det, även omvi inte kan bestämma om detta. Skolan har alltförlänge fått vara strykpojken i den kommunalaekonomin.Jag vill här passa på att understryka det ChristerLindblom sade om svenska 2-ämnet och dess storabetydelse. Jag upptar inte tiden med annat än attinstämma med på lärarnas roll kommer in när det gäller attförverkliga läroplanen. Vi måste ha lärarna med ossför att det skall bli möjligt att förverkligaläroplanen i skolorna. Därför är det illavarslandeatt en del kommuner tycks tro att skolansresursproblem kan lösas genom att lägga merundervisningstid på lärarna. Det är minsann inteden bästa utgångspunkten när den nya läroplanenskall sjösättas.Herr talman! Jag har genom ett särskilt yttrandegjort klart att jag anser att det skulle ha varit en storfördel för samtliga ämnen med ett eget timtal meden garanterad minimitid. Detta gäller både depraktiskt-estetiska ämnena, där nu så skett till vårglädje, och de samhällsvetenskapliga ochnaturvetenskapliga ämnena. Detta skulle ge enstörre frihet att samverka med alla andra ämnen.Det har konstaterats att särskilt vissa ämnen harkommit kläm. Det gäller inte minstreligionskunskapen. Jag betraktar därför denkvarvarande låsningen till en grupp som förlegad.Det skulle ha varit mer framåtsyftande om också degamla SO- och NO-ämnena hade fått sinfullständiga frihet. Inte minst frånreligionskunskapens sida har man påpekat att maninte alls känner sig som ett med den grupp där manär placerad, utan man skulle i stället kunnasamverka med idrott och hälsa, musik, svenska,bild och en del andra ämnen.Vad beträffar religionskunskapen anser utskottetatt behovet av undervisning i ämnet ökar i ettmångkulturellt samhälle. Jag menar också attämnet har fått en ny viktig uppgift med tanke påden betydelse som man i den nya läroplanentillmäter det etiska perspektivet. Det behövs mertid än tidigare för samtal och tankeutbyte medeleverna. Detta ämne lämpar sig, som vi hörttidigare , utmärkt för den sortens samtal. Jaganser att det hade varit befogat med ett garanterattimtal på den nivå som ämnet har enligt Lgr 80. Vivet att det ganska mycket överstiger det timtal somkan bli tänkbart i dagens läge.Detta har det tyvärr inte varit möjligt att få stöd förhos de övriga partierna. Jag har valt att intereservera mig, eftersom utskottet återfört 40timmar från den naturvetenskapliga till densamhällsvetenskapliga gruppen med hänvisning tilldet ökande behovet av religionskunskap och detfaktum att ämnet får stå tillbaka för andra ämneninom SO-blocket. Vi konstaterar att på detta sätthar humaniora förstärkts.Utskottet utgår dessutom ifrån att ägnarspeciell uppmärksamhet inte minst åtreligionsämnet i sin uppföljning. Jag tror också attdet är betydelsefullt att utskottet poängterar viktenav att det finns behöriga lärare i ämnet. Det harfaktiskt varit så att av lärarna ireligionsämnet inte har varit behöriga. Den ökadeuppmärksamheten på den etiska dimensioneninnebär också ett fortbildningsbehov, påpekarutskottet, framför allt när det gällerreligionsämnet.För allt detta har kds arbetat mycket hårt, och vi villdärför uttrycka vår tillfredsställelse för det som vihar uppnått, även om jag hade velat se ett betydligthögre timtal för religionsämnet. Detta gäller ävenämnet histora. Dessa båda ämnen kräver enligt vårtförmenande mer tid än geografi ochsamhällskunskap på grund av den mer djuplodandekaraktär som religion och historia har.Om betygen vill jag säga att jag är mycket nöjd medatt det nu blir nationella betyg från årskurs 7. Jagtycker också att det är bra att blir skriftligameddelanden från årskurs 5. Jag tycker att det ärfint att vi kunnat komma överens så långt.Anf. 119 () replik:Herr talman! snuddade i stort settbara vid frågan om värdegrunden och tog annarsupp sådana saker som vi är alldeles överens om; attdet behövs perspektiv, samband, enhet,diskussioner om etiska frågor, miljö,internationella frågor, m.m. Men jag har märkt attkds med viss frenesi har drivit att just begreppetkristen etik måste finnas med i skolan. Då vill jagfråga vad det etiska kommer att innebära.Skall det innebära någonting nytt för skolan? Vadskall lärarna göra? Skall de göra någonting annat änvad de har gjort tidigare? Missar skolan när detgäller att fostra och överföra värderingar? Jagundrar litet grand över om det här begreppet skallha någon praktisk betydelse eller vad det egentligenär.Jag ser i ett tidningsurklipp en kds-politiker somtycker att det nu skall bli ändring på läromedel,lärarutbildning och undervisning, för de skallbaseras på etik. Jag skulle vilja veta vad detbetyder. Vad är det för skillnad jämfört medtidigare? Vad skall lärarna göra i skolan som de intehar gjort förut?Anf. 120 () replik:Herr talman! Min kollega och jaghar delat upp frågan så att Skånberghuvudsakligen kommer att tala om det här ämnet.Jag kan beträffande lärarutbildningen säga att detnaturligtvis är viktigt -- och det har också påpekatsav utskottet -- att det blir fortbildning när det gällerden etiska dimensionen. Det är en fortbildning sominte bara behövs för religionskunskapslärare, utanför lärare i allmänhet, eftersom detta är ett av de treviktiga perspektiv som skall lyftas fram i skolan.Anf. 121 () replik:Herr talman! Det är nog bra. Men frågan om ökatutrymme för etiska diskussioner och för etiskaöverväganden i skolan är inte särskilt ny. Den fannsmed i regeringsställning. Det ärinte riktigt det vi pratar om.Skall lärarna nu få särskild fortbildning i kristenetik? I så fall, vad är det för sort? Är detframgångsteologi de skall lära sig eller är detbefrielseteologi? Vad skall man grunda den härfortbildningen på, om det inte är på ''vanlig'' etik?Anf. 122 () replik:Herr talman! Jag skall begränsa mig till att barasäga att när kommer in på om det ärden ena eller den andra teologin man skall ha somgrund, är hon inne på konfessioner. Vi har i detfallet sagt att skolan skall vara icke-konfessionell.Jag tror att Skånberg kommer att klargöra vadsom menas med etik. Det tror jag är ganskaentydigt.Anf. 123 () replik:Herr talman! Jag respekterar och accepterar i sannkristen och zenbuddistisk anda att kds har delat uppde här områdena sinsemellan, så jag skall inte taupp allt det jag tänkte säga. Men jag måste ändåställa frågan till : Var det fråga omregeringskris eller inte?Anf. 124 () replik:Herr talman! Jag har ingen kommentar på denpunkten.Anf. 125 ():Herr talman! Jag skulle vilja ta upp två delar i dethär betänkandet, dels några ord om etik ochvärdegrund, dels om betyg.För mig som liberal är människovärde ochhumanistisk människosyn begrepp som utgörnormen för vårt samhälle och grunden för vårdemokrati. Demokratin bygger ju på principen omalla människors lika värde. En man, en röst. Likavärde för det utvecklingsstörda barnet i rullstol somför den jämnårige fotbollsspelaren eller den vuxnedataspecialisten.Humanistisk människosyn innebär att människan isig är ett subjekt, ett jag, som har frihet, ansvar ochmänsklig värdighet. Det förutsätter att människankan välja mellan olika alternativ på basis av sinaegna etiska överväganden. Människan bär inom sigett medvetande och skapande krafter. Hon är ensocial varelse, beroende av sin miljö och sinamänskliga relationer.Dessa begrepp, människovärde och humanistiskmänniskosyn, kan inte förklaras vetenskapligt.Deras giltighet kan heller inte bevisas. De ärpersonliga och existentiella. Men, och det ärviktigt, i har vi inte ensamrätt på debegreppen. De härleds ur och förklaras av judiskkristen etik och grekisk filosofi. Sambandet mellanvåra grundläggande värden om humanistiskmänniskosyn och människovärde är viktigt, och detär viktigt att våra barn och ungdomar känner tillhur det har vuxit fram ur grekisk filosofi och judiskkristen etik. Detta utesluter inte att dessatankegångar finns i andra religioner.Självfallet skall skolan möta alla barn ochungdomar med respekt för deras integritet ochmänniskovärde. Det lärarna säger på lektionenmåste följas upp av hur skolans elever, lärare ochpersonal bemöter varandra och andra. Innehållet ilektioner, på raster, på friluftsdagar måste bygga påde här gemensamma värderingarna om tolerans,humanism, respekt för medmänniskor, respekt förolika trosuppfattningar, personligt ansvar,jämställdhet mellan män och kvinnor samt omsorgom dem som har det svårt. Det är värden som hardjupa rötter i vår kultur och i vår historiskautveckling.Den viktigaste uppgiften i detta sammanhang är atthävda dessa värden och förklara omigen hur de harvuxit fram och förankrats hos oss. Unga människormåste få skolans hjälp och föräldrarnas att utvecklaett eget personligt förhållningssätt till begreppenoch till den grund de vilar på och få sådanakunskaper att de medvetet kan ta personligställning i frågorna.Samtidigt måste skolan aktivt motarbeta åsikteroch uttrycksformer som strider mot degrundläggande människovärdesprinciperna.Dessutom skall skolan vara allsidig ochneutral i livsåskådningsfrågor. Allt skall tas upp;judendom, kristendom, islam, buddhism ochateism.Men den här allsidigheten, toleransen ochåsiktsmässiga neutraliteten får inte bli likgiltighet,för då sviker vi de unga. Den etiska och moraliskavilsenhet som många unga människor uttryckervisar att vi inte har lyckats särskilt väl.Det här kulturarvet och historien ger våraungdomar anknytning bakåt och en förankring somgör dem mindre mottagliga för irrläror och budskapsom kan leda till främlingsfientlighet.Historielöshet är farlig för samhället ochmedborgaren. Särskilt viktigt är detta för deungdomar som inte får grunderna hemifrån.Jag anser att utskottet är tydligt på denna punkt.Det finns inte någon anledning att ifrågasätta ochmisstänkliggöra. Skolan är även i fortsättningen tillför alla barn, oavsett den religion eller icke-religionde har med sig hemifrån.Skolan är fortfarande tydligt icke-konfessionell. Viöverger inte vår öppna och pluralistiska hållning ilivsåskådningsfrågor när vi säger att skolan skallförklara för våra barn att våra grundvärderingaroch den männskosyn som demokratibygger på har vuxit fram judisk-kristen etik ochvästerländsk humanism.Kristendom är en viktig del av vårt kulturarv mensjälvfallet inte någon påbjuden trosuppfattning iden svenska skolan. Jag vill högst personligtdefiniera att vara som att ha en personligrelation till . Därmed kan det hellericke vara kollektiv process.Med detta som utgångspunkt kan jag trots vad vi iutskottet nu skriver att vi är överens om och dendiskussion som har förts här icke yttra mig omhur det har gått till i diskussionerna i utskottet elleri beredningsgruppen eftersom jag inte har varitmed. Men jag blir mycket konfunderad när jagläser ett pressmeddelande från Kds daterat den 2december som säger att Kds har nått storaframgångar i utskottet bl.a. när det gäller skolansvärdegrund förankrad i etik.Detta är vi överens om. Det är inte vad vi striderom här . Det är betydligt mindre saker. Det ärfråga om jag inte tycker att detta pressmeddelandeär en högst oetisk handling från det parti i riksdagensom vill gå i bräschen för etiken.Jag vill sedan gå över till frågan om betygen ochsäga några ord om dem. Jag ingick i denbetygsberedning som först tillsattes av GöranPersson och sedan fick nya direktiv av BeatriceAsk. Vi hade under resans gång en rad ordförande.I dag är det väl bara och jag somden gången satt i som är med.Jag undrar om egentligen inte någotbeklagar att departementet inte tog tillvaraBetygsberedningens förslag bättre än vad mangjorde. Vi hade då sluppit mycket av diskussionenhär . Kanske departementet inte heller förstodbetygsfrågans sprängkraft.Det vi i utredningen förde fram var att betygen styrmycket mer än vad man är medveten om. Vårtförslag var att betygen i första hand skulle vara ettpedagogiskt verktyg i skolan som skullekonkretisera målen för skolarbetet. Man skulle talaom för eleverna vad de strävar mot, och därmedskulle betygen bli en positiv kraft och inte ettverktyg för att rangordna elever.Det var elevernas faktiska prestationer som skullebedömas. Man skulle identifiera kunskaper ocherfarenheter som innebar att eleverna hade förståttvad de hade lärt sig i skolan och utanför skolan.Man skulle också indentifiera att eleverna hadekunnat se samband och sammanhang och att dekunde använda sina kunskaper.Vi var överens om att kunskapsutvecklingen är enprocess som är individuell. Det tar olika tid förolika barn i olika ämnen. Vi var också överens omatt inget lärande sker i ett vakuum, utan all kunskapblir till ett sammanhang; kunskap i skolan, kunskapbland kompisar, kunskap i föräldrahemmet och påandra håll.Vi var också överens om att gränsen godkänd skullevara ett tydligt resultatansvar för . Detskulle ingå i lärarens profession, kompetens ochläraransvaret att löpande diagnostisera så att maninte skulle upptäcka att eleverna inte hängdemed.Vi föreslog betyg från hösten i årskurs 7. Kraven förde olika betygen skulle redovisas för eleverna ochderas föräldrar på förhand, och man skulle ge betygi sex steg. Vi ville inte ha betyg i ordning ochuppförande.