prot · GH097 · 1993-10-14 00:00:00 — I pensionssystemet, som jaginte hörde om nämnde, men som ärdet överlägset största systemet, saknades avgiftovanför taket under ATP:s två första decennier.Jämt är något begränsat i tiden, får man väl säga.I övrigt har rätt i att vi för närvarandetar ut avgifter ovanför taket i sjukförsäkringen. Detjag pläderar för är att vi skall reserveraskatteinstrumentet för alla de områden där skatterär nödvändiga, för sådana saker somgrundläggande välfärd, försvar, u-landsbiståndeller vad det kan vara, som inte kan finansieras pånågot annat sätt. Däremot skall vi görasocialförsäkringssystemen så försäkringsmässigasom möjligt i betydelsen att det finns en direktkoppling mellan avgifter och förmåner. Där skiljervi oss åt, vilket den här debatten har visat.Till sist har vi frågan om arbetsskadeförsäkringen.Birgitta klagar ånyo över att vi har gjort någotåt den. Jag ber att få upprepa vad jag sade tidigareunder den här debatten, nämligen att när den härregeringen tillträdde pekade prognoserna på att detunderskott som ni redan hade upparbetat på 20miljarder kronor skulle stiga till över 100 miljarderkronor innan det här årtiondet var slut.Ökningstakten i underskottet den höst då denregering ingick i avgick var en halvmiljard kronor . Man kan förstås, somBirgitta gör, säga att man skall göra något åtdet sedan, att man skall utreda. Ingen ansvarigregering kunde någon längre stund låta det fortgåsom ni hade påbörjat.Anf. 127 () replik:Herr talman! Jag tycker att det är bra attFolkpartiet och Socialdemokraterna har sammauppfattning om inkomstbortfallsprincipen. Jaghoppas att det skall vara möjligt att också enas omfinansieringen. Det är nog förutsättningen för attdet skall gå ihop.Om man vidhåller att avgiftsuttag inte skall görasöver sju och ett halvt basbelopp måste de som liggerdärunder betala kostnaderna. Det handlar om 2 %av lönesumman, minst. Det vore bra om BoKönberg kunde tala om hur det förhåller sig medden saken och i så fall bekräfta att ni faktiskt villvältra över kostnader i den storleksordningen frånhöginkomsttagare till människor med låga ochmedelstora inkomster.Anf. 128 Statsrådet ():Herr talman! Det är inte alltid jag tycker attBirgitta är glasklar. Det gällde kanske detsenaste inlägget. fick jag för mig att hon menadeatt sjukförsäkringen inte gick ihop, att vi skullehitta på ett gemensamt sätt att få den att gå ihop.Sanningen är att den här regeringen, som jag harförmånen att vara med i, har sett till att den gårihop. Den kommer inte att gå ihop i det ögonblicksom och andra tar ifrån försäkringenalla dess inkomster och behåller utgifterna i den.Möjligen missförstod jag detta. Vi kan få ettklarläggande sedan.Om socialförsäkringarna skall vara försäkringar däralla är med -- det är därifrån vi har ordet social, enallmän obligatorisk försäkring -- handlar det om attslå ut riskerna mellan alla medborgare. Det är avett ofantligt värde framför allt förlåginkomsttagare. Frågan oss emellan, BirgittaDahl, är om vi därutöver skall ha ett skatteinslag.Nej, låt oss föra socialförsäkringsdebatten på sittfält och låt oss föra skattedebatten på sitt fält. Dåkan plädera för hur högamarginalskatter som helst. Jag är förstås ledsenöver det, eftersom vi kundenå en uppgörelse mellan våra två partier omskattesystemet i vårt land. Men omsocialdemokraterna ånyo vill öppna debatten omatt marginalskatterna i landet är för låga så låt ossföra den. Men låt oss inte förstörasocialförsäkringssystemen och förvirra dendebatten.Anf. 129 ():Herr talman! Ett land med stabil ekonomi ger godaförutsättningar för välfärdspolitik. Under de s.k.goda åren gav vi oss i vårt land många fördelar sominnebar att det egna ansvaret för framtiden intekändes angeläget. Lånepolitiken satte snurr påkonsumtionen och sprack bubblan. står vi med resterna, och nuvarande regeringhar börjat ett tungt och tufft saneringsarbete. Nukrävs samordning och samarbete för att klaraframtidens åtagande.Att det alltid skall löna sig ekonomiskt att arbeta ären sanning som länge framhållit. De förändrade ersättningsnivåerna itransfereringssystemen gynnar nu arbete somalternativ till sjukskrivningar. Rehabiliteringprioriteras också.Det personliga sparandet är mycket högt i vårtland. Enligt är det etthistoriskt högt läge. De förändringar som gjorts isocialförsäkrings- och andra bidragssystem harskapat en medvetenhet hos hushållen om att hållanere utgifterna. Det personliga ansvaret för denegna situationen har därmed också ökat.Centerpartiet hälsar detta med tillfredsställelse.Oppositionen framhärdar i att det i stort bara är enökad konsumtion som skall lösa den ekonomiskakrisen. Visst kan det vara önskvärt med en visskonsumtionsökning, men skall vi dra någon lärdomav det som hände med den enorma konsumtionenunder 80-talet så är det väl att denkonsumtionsökningen skapade problemen. Är dettransfereringssystemen som skall stå för den ökadekonsumtionen, ?Den av Socialdemokraterna och Folkpartietgenomförda skattereformen har bidragit till att ökaklyftorna i samhället. De förut rika har fåttbetydande skattelättnader, medan de med de lägstainkomsterna har drabbats av skattehöjningar.Birgitta talar sig varm för äktamedmänsklighet. Är det detta som ligger bakomdet förslaget? Jag kan inte förstå att så skulle varafallet.Centerpartiet har presenterat sittförslag till en ny grundtrygghetsreform. Den förstadelen i den, en allmän arbetslöshetsförsäkring,kommer att genomföras. KAS-ersättningen gestill alla, efter en viss prövning av den enskilde. Dettycker vi är solidaritet, , att alla skallfå ersättning vid arbetslöshet. På det sättet minskarkostnaderna för socialbidrag.En fortsättning av detta kan enligt förslagbli en reformering av socialförsäkringssystemet. Engrundnivå ger grundtrygghet. Det byggs på med eninkomstprövad ersättning. Nivån på den kandiskuteras. På detta kan man själv bekosta högreersättningsnivåer genom frivilliga försäkringar.Detta innebär en besparing i statens finanser.När det gäller föräldraförsäkringen och stödet tillbarnfamiljerna önskar valfrihet. Detinnebär att vårdnadsersättning skall genomföras,med en omfördelning av de statliga medel som i dagenbart går till de barnfamiljer som väljerbarnomsorg i offentlig regi. anser att ävenföräldraförsäkringen behöver reformeras.Vårdnadsersättningen måste enligt skyddadem som har låga inkomster. Det får inte bli så attbostadsbidrag och socialbidrag reduceras ombarnomsorgskostnaderna inte fullt ut bliravdragsgilla. Marginaleffekterna är betydligtsvårare att bära för människor med låga inkomster,men det är marginaleffekterna för dem med högainkomster som andra partier vill minimera.Barnomsorgslagen måste bindas samman medförslaget om vårdnadsersättning. Om så inte skerkommer valfriheten för barnfamiljer att sättas åtsidan, med en tvångslag för kommunerna som inteutlovas ekonomisk ersättning för de högakostnader lagen innebär.Välfärd innefattar inte bara en ekonomisktrygghet. Det innebär också att hälso- och sjukvårdges på lika villkor över hela landet. För närvarandepågår två utredningar som skall lägga upp riktlinjerför den framtida sjukvården. Under den processenhar stora förändringar genomförts med regeringensgoda minne. Husläkarsystemet är beslutat, ochlandstingen genomför nu denna reform. I dagarnahar en lagrådsremiss inlämnats som beröretableringsfriheten för specialistläkare ochsjukgymnaster.Jag kan lugnt påstå att det senare förslaget väckerstor oro ute i våra landsting. ochFolkpartiets förtroendevalda i landstingen framförsina farhågor över ett system som ger frittförfogande över gemensamma resurser.Strukturförändringar inom sjuvården kommer attinnebära nedskärningar. kommerspecialistläkare att kunna öppna verksamheter somdriver upp kostnaderna. Eftersom socialministernuttalat sin misstro emot vårdnadsersättningen, kanjag ta mig friheten att anmäla min stora oro, urekonomisk synpunkt, inför förslaget ometableringsfrihet för specialistläkare.Skall det vara någon mening med en utredning böreffekterna av nya förslag först utredas och värderasi ett större perspektiv. Jag kan väl också, somsjukvårdsministern gjorde, hävda Centernsuppfattning om en framtida sjukvårdsorganisation,att en reformering av landstingen är en möjligorganisationsform. Skall ett utredningsarbetekännas meningsfullt, borde förslag som ryckerundan grunderna för utredningsarbetet kunna vilaett tag. Svensk sjukvård har inte på längegenomgått så stora förändringar som de som just nupågår runt om i landet. Låt oss se vad detta kan geinnan vi gör några dramatiska förändringar. Det varju också det råd de utländska experterna gav vid deseminarier som hållits. Den tyskeförsäkringsexperten varnade för etableringsfrihetsom starkt kostnadsdrivande.Centerpartiet tar sitt ansvar för att bevara densvenska välfärden. Våra krav är att de med delägsta inkomsterna skall värnas. Vi är öppna förgemensamma lösningar som tillgodosergrundtrygghet och som inte är kostnadsdrivande.Socialdemokraterna förväntar sig att genomdubbelbeskattning klara nuvarandetransfereringssystem. Det skall bli intressant att sevar man hamnar i den utredning som just är tillsatt.När man hörde inledningsanförandeundrade man var hon har varit och tittat påsjukvård. Man har tittat på ÄDEL-reformensgenomförande. Visserligen finns det enstakaexempel på att sjukvården inte fungerar perfekt.Det har den aldrig gjort. Jag har arbetat inomsjukvården och sett de brister somBirgitta beskriver även undersocialdemokratisk regering.Det är ofta problem i storstadsområden. Men åk uti landet och se en väl fungerande sjukvård, därmedmänsklighet inte köps för pengar utan där denfinns hos den sjukvårdspersonal som tar väl handom de äldre. Jag tror att agerandehär skrämmer människor, men meningen medBirgitta Dahls anförande var kanske att skrämmadem, åt socialdemokraterna.Anf. 130 () replik:Herr talman! Först vill jag uttala min uppskattningtill för det hon sade omhusläkarsystemet och etableringsfrihet. Jag hoppasatt det kommer att ta sig uttryck i hur Centerpartietröstar i dessa frågar.Jag har rest runt landet mycket intensivt för attstudera hur det står till med de verksamheter sombarn och gamla behöver. Det är rätt att det framförallt långt borta från storstäderna på många hållfinns någonting om är väldigt bra. Det som ärskrämmande är att det som har varit bra nu påområde efter område håller på att förstöras. Detoroar mig mycket.Den socialdemokratiska riksdagsgruppen har gjortett studium om vad som händer med verksamhetersom betyder något för barn i 13 kommuner där detbor en och en halv miljon människor. Resultatet ärentydigt: det är en mycket kraftig försämring avkvaliteten, så kraftig att många barn far mycket illa.Det är en mycket kraftig överföring av pengar frånfattiga till rika genom att resurserna framför allt ibostadsområden med människor med stora behovdras ner genom förändrade taxesystem. Det ärdärifrån vi också har fått kunskapen om vad somhänder med möjligheterna att ge god vård åthandikappade barn.Jag undrar ibland var de borgerliga politiker ochregeringsföreträdare befinner sig som tycks förnekaoch förtränga verkligheten sådan som den ser ut.Låt oss inte glömma att mer än hälften av Sverigesbefolkning, barn och gamla bor istorstadsregionerna, där det här är allra sämst. Vimåste faktiskt räkna in dem bland dem som vi skallbry oss om.Sedan vill jag säga att vi naturligtvis måste se till atthushållens köpkraft kan upprätthållas för att inteytterligare förvärra arbetslösheten. 600 000människor är arbetslösa. Om vi försämrar derasköpkraft med perperson , är det självklart att det, förutom attdet ställer till med bekymmer för dem, ocksåfördjupar krisen och skapar arbetslöshet. Det hadevarit väldigt mycket bättre att anta vårt alternativ ivåras både därför att det var mer rättvist och därföratt man inte skulle ha minskat köpkraften ochförvärrat krisen i motsvarande mån.Anf. 131 () replik:Herr talman! Jag tror säkert på sinaresor har kunnat se delar av det hon beskriver. Mendet hade inte varit omöjligt att se det tidigare imånga sammanhang. Det har funnits stora brister.Vad som har hänt inom sjukvårdssektorn är attmänniskor slipper stå i kö, man får sina åkommoråtgärdade betydligt snabbare. Man har ändratväldigt mycket sådant som har varit dyrt ochonödigt inom sjukvården. Man har fått en bättreeffektivitet, som gör att allt fler får del av vården.Vid de besök jag har gjort i skolor har jagsett många brister i storstadsområdena. Det är bristpå pengar -- man har kanske misskött sinekonomi tidigare, och därför finns det färreresurser. Jag tror inte att detta med någonnödvändighet kommer att ge som effekt att allverksamhet för den skull skall klassas ner. Det harständigt varit stora olikheter mellan olika områden.Jag är inte alls säker på att detta kommer att blibestående.Vad som händer nu är att man får en konkurrens,där man får en valfrihet för den enskilde att väljamellan olika alternativ. Även skolor som kanskeverkar vara i dålig situation kan ändå få en brasituation. Det var en utfrågning iutbildningsutskottet . Av den framgick attsituationen överlag är väldigt bra i landet. Att detfinns enstaka exempel på motsatsen, det har detalltid funnits, tycker jag inte skall tillskrivas dennuvarande regeringen. Här gäller det att hushållamed de medel som finns och göra det bästa möjligaav det. Jag tror att kommunalpolitikerna verkligengör sitt bästa för att åstadkomma en bra situation.Arbetslösheten är det största problem som dennuvarande regeringen har att bekämpa. Det görman på olika sätt. Vi står inför storastrukturförändringar. Industrins sätt att arbeta harförändrats. Man behöver inte längre så mångamänniskor. Det fanns en överproduktion inombyggnadssektorn som gjorde att mångabyggnadsarbetare friställdes. vardet en överproduktion som vi nu har storaekonomiska bekymmer med. Den kostar i dagväldigt mycket i form av arbetslöshet och dehuskroppar som står outhyrda.Anf. 132 () replik:Herr talman! Jag önskar faktiskt att det som KarinIsraelsson säger vore sant, men det är det inte. Mangrips ibland av förtvivlan över kallsinnet inför demånga människor -- barn, föräldrar, gamla -- somdrabbas av det som sker och som är nytt. Det rörsig om en kombination av indragningar frånkommunerna, av felaktiga skattesänkningar somgör att männsikor far illa och blir arbetslösa och avdet som ni kallar för valfrihet men som är någontingsom resursstarka människor kan utnyttja när detycker att verksamheten i kommunens daghem ochskolor är så dålig att de inte vågar ha sina barn kvardär. Då öppnar man egna daghem och skolor sominte tar emot handikappade barn och invandrare,som har kortare öppethållandetider därför attföräldrarna har bättre arbetstider, som kan gebättre omsorg därför att man inte bryr sig om debarn som behöver extra resurser. Dessa daghemoch skolor får också högre bidrag per barn än desom finns kvar i kommunens verksamhet får. Kvarblir de barn som behöver mest men som får minst.Det finns faktiskt knappt någon stödpersonal kvari kommunernas verksamhet. Det är ett faktum inte längre klarar att integrera handikappadebarn med vanlig verksamhet.Det här handlar inte om undantag, utan om ett stortantal bostadsområden som vart och ett är lika stortsom en medelstor svensk stad. Det är väldigt mångamänniskor som i dagens far illa, framför alltbarn och gamla. Detta är någonting nytt, och detberor inte på tidsandan, några naturlagar ellernågonting annat, utan det är resultatet av politiskamedvetna beslut som fattas runt om i landet och häri . Vi måste vända den utvecklingen innanden går för långt.Häromdagen kunde man höra en forskare och polisberätta att vad som händer innebär att antaletvuxna som finns till hands för hjälp och stöd tillbarn som är i riskzonen är så få att det direktkommer att leda till ökad brottslighet om fem tioår. Jag undrar vad som skall behöva hända innan nii de borgerliga partierna skall erkännaverkligheten.Anf. 133 () replik:Herr talman! Det hörs på att honverkar vara förtvivlad. Med darr på röstenbeskriver hon en verklighet som om den voreöverallt rådande. Enligt hennes beskrivning är detallt fler människor som känner skräck införframtiden, som jag inte ser lika mörk som BirgittaDahl gör. Mycket av hennes beskrivning påminnerom de reportage som vi har kunnat läsa ikvällstidningarna, och dem sätter vi som vanligtinte alltför stor tilltro till.Det finns utredningar där man har tittat på hur detser ut efter ÄDEL-reformen. Man har funnit i stortsett väl fungerande verksamheter. På vissa håll harbehovet av sjukvårdsinsatser underskattats. Detfinns också utredningar där man har tittat påskolans verksamhet, och den ser bra ut i stort settöver hela landet.Vi har ju sett att pengar inte löser alla problem.Under 80-talet fanns det problem inom allaomsorgsformer. Jag vill nog påstå att det som skeri dag -- förändringar, nedskärningar ocheffektiviseringar -- förbättrar verksamheten.Birgitta räknar bort en resurs, nämligen detegna ansvaret, närståendes ansvar ochfrivilligorganisationers möjligheter att hjälpa till.Det är inte samhället som har huvudansvaret närdet gäller att se till att ungdomar inte blirkriminella. Föräldrarna måste ta ett ökat ansvar.Närboende måste ta ett ökat ansvar för sinboendemiljö, där människor riskerar att utsättasför sådana påfrestningar att det kan leda till enökad kriminalitet. Vi har inte längre råd att låtasamhället ta huvudansvaret för den sociala biten.Alla måste ta en del av ansvaret om vi skall kunnaklara framtiden.Den sociala välfärden i har fått kostaväldigt mycket pengar. Men ingen kan väl påstå att80-talet var bekymmersfritt, att det då inte fannsungdomskriminalitet, att det inte var bekymmer påmånga skolor med våld, överfall på lärare osv.Detta är inte problem som plötsligt har dykt upp1992.Det beror väldigt mycket på hur man organiserardet hela och vilka förändringar som man gör. Denbostadspolitik som Socialdemokraterna på sin tidbedrev har bidragit mycket mera till att människorhar farit illa än de besparingar som görs inomolika verksamheter.Anf. 134 Statsrådet ():Herr talman! Jag begärde ordet med anledning avett par frågor som tog upp i sittinlägg. Jag skall emellertid inte gå in påskattereformen och dess innehåll. Jag vet att KarinIsraelsson och jag har litet olika uppfattning på denpunkten.Jag tänkte ta upp frågan om etableringsfriheten ochden lagrådsremiss som regeringen harsänt över och som, när den kommer tillbaka, skallbehandlas av regeringen för vidarebefordran tillriksdagen. I det sammanhanget uttrycker KarinIsraelsson en viss oro, om jag uppfattade hennerätt. Hon tog socialministerns inställning ivårdnadsbidragsfrågan som intäkt för att själv ha enåsikt om etableringsfriheten.Det görs naturligtvis en avvägning mellan å enasidan önskemålet om totalkostnadskontroll och åandra sidan önskemålet om mera av konkurrens.Det sker alltså en avvägning i ordets egentligamening, eftersom inget av önskemålen kanuppfyllas fullt ut utan att det andra önskemåletpåverkas mycket kraftigt.I den remiss som har översänts till lagrådet föreslårvi att det skall bli möjligt att etablera sig som privatspecialist, om man uppfyller ett stort antal villkor.Dessa villkor är av den arten att jag tror att dennaavvägning kommer att bli någorlunda rimlig. Detgäller t.ex. krav på att man skall varaheltidspraktiker, att man i förvägskall meddela sig med , att det skallfinnas möjligheter till en avgiftsdifferentiering etc.Jag tror att vi har gjort en relativt god avvägningmellan de olika önskemålen. Jag vet att det finns enoro ute bland många landstingspolitiker från olikapartier, men den oron är nog obefogad.När husläkarsystemet genomfördes kunde man --eftersom det här handlar om ett långsiktigtåtagande mellan individ och läkare -- klaratotalkostnadskontrollen genom en lösning sominnebar en årlig ersättning som skulle svara för enstörre del av kostnaderna för systemet. Därmedfick man en rätt hygglig kontroll. När det nu skallutformas ett liknande system med möjlighet till merav konkurrens inom öppenvården i , fårman välja andra metoder, eftersom man svårligenkan tänka sig att tillämpa samma metod som förhusläkarsystemet.Vi får anledning att återkomma till denna fråga idebatten. När förslaget väl presenteras hoppas jagatt kommer att tycka att det är likabra som jag tycker att det är.Anf. 135 () replik:Herr talman! Den oro som jag delgav kammarendelas av väldigt många människor ute i landstingen.Det är klart att de talar för sin ekonomi. Det ärbekymmer i landstingen med storabesparingar som skall göras och med krav pånedläggningar av sjukhus och delar av sjukhus.Eftersom landstingen står för totalkostnaden för allsjukvård, innebär en privatetablering attlandstingen skall stå också för den kostnaden utanatt kunna utöva någon kontroll avkostnadsströmmarna till och ifrån privatläkarna.Det finns därför en oro. Om man kan hitta vägarför att på något vis kunna kontrollerakostnadsströmmarna, så att landstingen något sånär kan veta hur det hela skall se ut, är det möjligtatt det hela kan accepteras.Vi från ser också med oro på detta,eftersom husläkarna har sina beting. Det är ettsystem som gör det möjligt att få god sjukvård överhela landet. Det är det som är fördelen medhusläkarsystemet. Det blir alltså en spridning avläkarna. Eftersom specialistläkarna redan finns istora tätorter kommer de naturligtvis inte attetablera sig uppe i där jag bor. De väljer istället som sin lokaliseringsort. De resursersom då skall fördelas av kommerkanske inte att räcka till för andra läkare i regionen,vilket påverkar möjligheterna att få tillgång till engod hälso- och sjukvård över hela regionen.Det är detta som oroar och det faktum att dessareformer kommer så tätt inpå varandra att manännu inte har hunnit verkställa husläkarreformeninnan det införs en ny reform som kommer attpåverka underlaget för husläkeriet.Denna debatt kommer naturligtvis inte att stillna,utan vi får se vad lagrådet har att säga. Jag vet baraatt och medstor oro har tittat på detta förslag.Ur patientsynpunkt kan det kännas väldigt bra attha den typen av valfrihet. Men de utländskaforskarna säger att en valfrihet för läkare blir enväldigt dyr valfrihet. En valfrihet för patienten blirinte så kostsam. Jag tror att det är detta förslag manbör titta på.Tyskarna åtgärdar nu fri etablering genom att sättastora staket omkring den, därför att de inte har rådmed fri etablering. Det är därför jag är orolig.Anf. 136 ():Herr talman! Vi har i vårt parti delat upp debatten.Jag skall tala om socialförsäkringarna.Jag är en av dem som med en viss förundran harlyssnat på den polariserade debatten omgrundtrygghet kontra inkomsttrygghet isocialförsäkringarna. I själva verket har den juväsentligen rört sig om graden av en relativinkomsttrygghet för medborgarna.Nästan alla de som har pläderat för grundtrygghethar, utöver en grundersättning, talat omobligatoriska påbyggnader eller avtalsförsäkringarpå olika eller oklara nivåer.Inkomsttrygghetsförespråkarna har inte försvaratnågon generell hundraprocentig ersättning.Därutöver har, såvitt jag förstår, alla velat gemöjlighet till frivilliga avtalsförsäkringar ellerprivata försäkringar. Således har det i själva verketrört sig om graden av inkomsttrygghet samt visstmått av personligt ansvarstagande för att fåersättning vid förvärvsoförmåga.I kds har en arbetsgrupp lagt fram enmodell för ett trygghetssystem, i vilket vi vill verkaför att närma de olika socialförsäkringarnainklusive arbetslöshetsförsäkringen. De krav somvi har ställt på systemet är att det skall gynna egetsparande, vara mindre kostnadskrävande än , geförbättrad trygghet för de sämst ställda, motverkaskattekilar och minska möjligheterna tillöverutnyttjande.Vi tror att det är viktigt att försöka förenkla deolika föräkringarna och att sträva mot att närmaderas konstruktion till varandra. Det blir då anpassning av de rörliga krafterna i samhället tillde, trots allt, ganska stela offentliga systemen. Detkan ur individens synpunkt ge ett sammantagetbättre stöd.