prot · GG0992 · 1993-04-15 00:00:00 — Man hejar på köpa--sälj-system,check-, peng- och entreprenörsystem.Helsingsborgs kommun och länslandsting tävlar i att snabbt i grunden förändravälfärdssystemen.Regeringen funderar på att försäkringsstyra ochprivatisera sjukvården. Men blir man överens?Regeringen funderar t.o.m. över att införa engrundtrygghet i vården med tilläggsförsäkringar förannan vård. Man kommer att hamna i mycketkänsliga prioriteringsfrågor om man ger sig in idetta. Vad kommer att hända?Jag skulle vilja höra från regeringspartiernasrepresentanter, herrarna ,om det finns en fortsättningsvis enhetliguppslutning kring den generella välfärdspolitiken,eller om den här mandatperioden i riksdagenkommer att markera ett trendbrott i dessagrundläggande avseenden.Socialdemokratin kommer att förordademokrativägen. På den vägens vägmärken stårmedborgarinflytande, rättssäkerhet ochoffentlighetsprincipen. Vi ser staden, kommunenoch regionen som möjligheter för människorna attdecentralisera och forma sin framtid. Vi kommeratt förändra vår politik så, att de regionala ochlokala skillnader som finns skall få blomma ut merän de har kunnat göra. harunder sina senaste resor sett att det föreligger störreregionala och lokala skillnader i än vad somhittills uppmärksammats.Socialdemokraterna vill också utveckla enändamålsenlig trygghetpolitik. Vi har kunnat se i nystatistik från Hälso- och sjukvårdsutredningen attSveriges hälso- och sjukvård inte är dyrare än andraländers. Den är inte heller för dyr.Socialdemokraterna vill säkerställa detta genomskattefinansiering och avgiftsfinansering -- en säkerfinansiering för att garantera alla människor en likahälso- och sjukvård. Det kommer att vara vårtalternativ. Vi kommer inte att vara med på galejanatt skikta i A- och B-lag i hälso- och sjukvården.Herr talman! Jag vill tala något om reservation 11.Tre handikapporganisationer får bidrag tillsina rekreationsanläggningar, dvs. DHR, SRF ochRBU. Dessa organisationer har besöktsocialutskottet. Det finns inga klara principer hurpengarna skall fördelas och hur anslagen skall delasut. lade i sittslutbetänkande fram förslag om principer, och detbrådskar med att fastställa dessa principer annars ärdet risk för att viktig rehabilitering för dehandikappade går snett på grund av atthandläggningen inte av. Behovet är alltsåstort att regeringen skyndsamt tar itu med detta.Socialdemokraterna har ett tillkännagivande.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 1,3, 5, 11, 12 och 13.Anf. 2 (nyd):Herr talman! Jag villbörja med att bemöta när det gällerriskerna med Ny demokrati och att Ny demokratieventuellt förhandlar med regeringen. Det finns enbok som heter i välfärdslandet. Den handlarom nedgången för och -- tvåstora demokratier som bröts sönder avöverkonsumtion och av för stort statligt ingripande.Jag rekommenderar alla här i kammaren att läsadenna bok.Jag kom själv i kontakt med 1980, då jagarbetade i . Jag träffade en advokat frånUruguay på ett party, och vi satt och pratade i tvåtimmar. Han berättade om detta fantastiska land,en välfärdsstat utan like i , som hadepensioner och kvinnlig rösträtt -- manlig rösträttinfördes lika tidigt som i . Man låg föreSverige i vissa sociala frågor. Detta land brötssönder på grund av att man delade ut för mycketpengar till folk utan att de presterade någonting.Jag kan verkligen rekommendera den här boken.Livskraftiga, nya idéer genomgår enligtSchopenhauer tre stadier. Det första stadiet är attidéerna blir utskrattade och stämplade som tokiga.Det andra stadiet är att idéerna, när de trots alltvinner terräng, utmålas som farliga och bekämpasmed alla medel. Det tredje stadiet är att idéerna,när de trots motståndet till slut segrar, betraktassom självklart riktiga -- i likhet med varje tidshärskande idéer.Mitt parti Ny demokrati kom med en mängd nyaidéer, om flyktingpolitiken, u-hjälpen,socialpolitiken och inte minst sjukvårdspolitiken.Det är det sistnämnda som jag närmare skallberöra.Om man tittar på tre stadier, finnerman att Ny demokrati definitivt har lämnat stadium1. Jag uppskattar att vi nu befinner oss i övergångenmellan stadierna 2 och 3. När vi t.ex. i valrörelsenville spara 196 miljarder , blev vi bådeutskrattade och stämplade som mindre vetande.Jag skall inte nämna vilka framträdande politikersom gjorde det.Man kan jämföra med spareffekten avkrisuppgörelserna, som var ca 20 miljarder. Det vardubbelt så mycket som vi föreslog när vi blevstämplade som galna. Så fort ändras inställningentill saker och ting.Vad beträffar sjukvården har vi motionerat om attdet bör ske en övergång från planhushållning tillmarknadshushållning. Ett ersättningssystembaserat på prestationer skapar förutsättningar attbygga upp ekonomiskt bärkraftiga enheter.Jag skall nu övergå till att tala om min käpphäst --den öppna polikliniska vården i Sverige.Fram till arbetadeprovinsialläkarna med prestationsersättning. Dettasystem innebar att läkaren hade en relativt låg fastgrundlön och var tvungen att arbeta ihop resten avinkomsten. Han fick betalt dels beroende på antaletpatienter, dels beroende på de åtgärder hanutförde.Det var ett billigt och bra system -- kanske inte förprovinsialläkarna, som ibland arbetade ihjäl sig,men för samhället. Då var det bara en bråkdelprovinsialläkare som arbetade inom den öppnavården jämfört med i dag.På den tiden gjordes hembesök. Doktorn åkte ut påeftermiddagen och kvällen och gjorde hembesök,och det var ganska trevligt och avkopplande.Hembesöken upphörde när ersättningen för demtogs bort den 1 januari 1970.Det antal patienter som provinsialläkaren -- som nuheter distriktsläkare -- behandlade, minskade frånungefär 30 per dag till knappt 10.Detta kostade ofantligt mycket.Det är ingen brist på distriktsläkare , men dearbetar för litet. Det är ingen som vill tala om det.Läkareförbundet tycker att det skulle vara penibeltatt säga till distriktsläkarna att de borde arbetadubbelt så mycket som de gör . Det kan ingetförbund säga till sina medlemmar. Politikernatycker också att det är penibelt, eftersom det var desom avskaffade systemet, som var billigare ocheffektivare.Många distriktsläkare har gått ifrån det system sominte ger någon prestationsersättning och öppnateget. Det är mycket populärt, särskilt i Norbotten,t.ex. Man har fri etablering i det inrestödområdet, och 40 nya privatpraktiker harkommit dit de senaste två åren.Vad har hänt med distriktsläkarna? Jo, plötsligt harde börjat arbeta. Antalet behandlade patienter perdag har fördubblats. Enligt Riksförsäkringsverketsstatistik har en privatpraktiserande allmänläkare 20patienter per dag. Några gör också hembesök, dåspecialistläkartaxan ger ett visst arvode förhembesök.Hur kunde det bli på detta tokiga sätt? Jag måste gåtillbaka och den stämning sområdde i då. Trots mycket kraftiga protesterfrån läkarkåren genomdrev socialminister s.k. sjukronorsreformen. Läkarkårenmjukades först upp med en landsomfattandegranskning av samtliga läkares polikliniskainkomster. Det var en samordnad aktion.Jag vet litet om hur det gick till, då jag i januari 1968råkade träffa en kollega vars far var verksam påmycket hög nivå i samhället. Han sade till mig: Jagvarnar alla läkare för att det nu kommer att görasen omfattande kontroll, och ni får vara noga medatt uppge era inkomster till skattemyndigheterna.Det här är redan beslutat. Aspling skall klämma åtdistriktsläkarna. Han skall socialisera alltihop.Ett år senare infördes mycket riktigt dennaskattekontroll, och komförbudet mot de extra polikliniska inkomsterna,dvs. sjukronorsreformen.1969 var ett speciellt år i . Det var då förstagången som en socialdemokratisk delegationbesökte på . Det var enrevolutionär anda i samhället. Det var de mörkaåren i . och varstora hjältar för många -- de kanske är hjältar . Det fanns t.o.m. ledamöter här i kammarensom hyllade dem och som betecknade en av världens stora. Jag vill inte nämna någotnamn, men alla vet vem det är.Det rådde ett socialistiskt förvirringstillstånd ilandet. Planekonomin måste införas -- kosta vaddet kosta ville. Man skulle socialisera någonting.När man inte vågade sig på att socialisera bankernaeller läkemedelsindustrin, gav man sig påsjukvården. Det låg egentligen inte någon ideologibakom, därför att tandläkarna fick fortsätta medsin prestationsersättning. Man ville komma åtläkarna, och man skulle statuera exempel.Jag har avsiktligt gått in på den här frågan i detalj,för att alla skall förstå hur galna föreställningarnavar. Om man tyckte att det var så bra att folkarbetade utan prestationsersättning, varförfortsatte man inte och socialiserade optikerna,urmakarna, skomakarna och alla andrasmåföretagare?Nu till något helt annat! Men det kanske inte ärnågot annat? Jag skall ta upp en fråga som jag harmotionerat om, som egentligen är opolitisk, och dethandlar om akutsjukvården. Även här haravskaffandet av prestationsersättningen fått starktnegativa konsekvenser. Den läkare som tar handom oss när vi blir sjuka är i regel den som är minstkompetent, som har de sämsta förutsättningarnaatt handlägga sjukfallet på bästa sätt. Så är det påSveriges sjukhus.I finns det inte ett enda ställe dären specialist är tillgänglig i det första ledet, utan påsamtliga ställen är det en AT-läkare som har joursom tar hand om patienten, dvs. på kvällstid.En undersökning som gjorde iNorrbottens och 1988--1990visade att av de akut sjuka dog i onödan. Mangick igenom journaler och obduktionsprotokollfrån samtliga dödsfall. Fyra oberoende experterfick bedöma handlingarna och säga om personernakunde ha räddats till livet om man hade gjort på rättsätt. Experterna var helt eniga om att man hadehandlat helt felaktigt i av fallen.Före 1970 var det tvärtom. Då slogs mina kollegerom att få arbeta på akutmottagningarna, där detjänade pengar. Som ung kirurg fick jag gå dit barapå natten, och var det de mestkvalificerade kirurgerna som arbetade där. I ochmed att prestationsersättningen avskaffadessvängde det givetvis.Man kan inte frigöra sig från marknadsekonomin isjukvården, om någon nu tror det. Den slår igenompå alla områden i samhället.Vi måste göra om lönesättningen för läkarna för attfå dessa experter, överläkarna och professorerna,att arbeta . I är det så makalöstgalet att en professor icke får ett öre om han motförmodan skulle göra en mycket svår operation pånattetid -- det händer ibland att man ber professornom hjälp. Han får inte ens jourkompensation ellerövertidsersättning för detta. Han förväntas intearbeta på nätterna.Hur ser dessa professorers kontakt medpatienterna ut? Största delen av tiden går ju åt tilladministration. Jag har arbetat i både ochUSA. Där är det precis tvärtom. Professorernaarbetar med patienter och är väldigt måna om det.I t.ex. utför professorna de flestaoperationerna. Det måste alltså göras om. Manmåste få de mest kunniga läkarna att ta hand om desvåraste fallen. Jag hoppas att mina kolleger isocialutskottet välvilligt ser på min motion i det härämnet. Den är egentligen inte politisk, utan den ärbaserad på artiklar i under detsenaste året.Det är vidare viktigt för akutsjukvården att detanordnas speciella centrum. Man måstekoncentrera handläggandet. Det handlar om s.k.traumacentrum. Detta har man gjort i ochEngland, med mycket gott resultat. För detta krävsett bra transportväsen. I ett sådant land somSverige måste man ha helikoptrar. har viäntligen börjat köpa in dessa helikoptrar. har man hållit på att diskutera detta. Ärendetvar uppe hos revisorer, där jag ingår,. är man i det stadiet köper dessa helikoptrar. Detta ger juförutsättningar för en koncentreradsjukhusverksamhet. På detta sätt vinner manmycket i kvalitet. Att man skaffar sådana härtraumacentrum betalar sig mer än väl, även omman ser det krasst ekonomiskt, genom att man fårett mindre antal invalider osv.Jag skall nu komma in på ett annat område. Dethandlar om vårdgarantin. Utan tvivel harinförandet av vårdgarantin medfört avsevärdaförbättringar. tog jag upp detta medvårdgaranti och coronarkirurgi, som var ett stortproblem . Jag föreslog att det skullevara en maximal väntetid . Denskulle innefatta både utrednings- ochoperationskön. Sjukvårdsministern skall ha myckettack för att han då lyssnade på mig. Han såg till attdet i alla fall blev två köer. Det var tydligen intemöjligt att genomföra en enda kö med tre månadersväntetid, utan det blev två köer. Det tar sexmånader, tre plus tre, från det att man behöverhjälp till dess att man blir opererad.Uppe i , där jag är verksam, har dettaverkligen inneburit stora fördelar. Man ser nu attpatienter, som förut aldrig hade möjlighet att i tidkomma till doktorn, nu kommer i relativt god tid.Men jag skulle vilja se denna väntetid förkortad tilltre månader.Tyvärr drabbades en del kategorier negativt avdenna omdisponering av resurserna. Patienter medcoronarsjukdomar prioriterades. Patienter somhade förträngningar i hjärtklaffen -- aorta-steno's,drabbades illa. Detta är en mycket vanliga sjukdombland äldre patienter. Den var vanlig även tidigare,men dessa patienter dog då utan att man visste vadsom var fel på dem. Genom nya metoder medultraljudsundersökningar, som görs över helalandet, hittar man mängder med patienter medaorta-steno's. De är ofta gamla människor. Mankan operera patienter som är ända upp till 87 årmed gott resultat. Dessa patienter är ju betydligtmer utsatta för plötslig död än coronarpatienter.Om man skulle göra något, borde man få dennavårdgaranti att omfatta alla operablahjärtsjukdomar. Det kostar säkert inte mycket. Jaghoppas att sjukvårdsministern gör samma sak meddetta som han gjorde med coronarkirurgin.Jag kan lugna med att jag kommerfrån en miljö där jag har sett mer elände än de flestaandra i den här kammaren har gjort. Jag växte uppi . Turberkolosen härjade,och folk dog som flugor i vissa familjer. gick i släkten. Jag kommerdärför aldrig att medverka till att skrota välfärden iSverige. Men jag har fått med mig ett annat arv frånTornedalen, nämligen att man så länge man stod påbenen skulle arbeta. Någon åttatimmarsdag fannsinte. Man arbetade, sedan gick man och lade sig. Påsöndagen arbetade man inte. Då vilade man. Mankan inte förtidspensionera och ge stora folkgrupperarbetsskadeförsäkringar, som Socialdemokraternahar gjort. Man måste återgå till den gamlaarbetsmoralen. Jag tror inte att det är så svårt. Denfinns ju kvar i stora befolkningsgrupper. Det tarvisserligen tid för folk att lära om. Man har ju vantsig vid bidrag. Men jag tror att man måstekombinera detta med att folk skall arbeta mycketmer.Sammanfattningsvis: Det är inte någon brist påläkare i . Jag tror tvärtom att det finns ettöverskott på läkare . Det finns inte för fåsjukhus i . Det finns inte för litet av övrigpersonal. Det enda som det råder brist på är suntförnuft.Jag yrkar bifall till reservation nr 2, 4, 6, 7 och 8.Anf. 3 ():Herr talman! Föregående talare, ,uppehöll sig en hel del kring situationen på ,roll i världshistorien och den egnasituationen på kirurgavdelningen på 70-talet.Det var i och för sig intressanta utläggningar, menjag måste tillstå att jag hade svårt att riktigt sesambanden med det betänkande som vi i dagbehandlar. Det handlar om socialpolitiken. Visstkan man göra historiska utblickar även när detgäller detta. Jag tror att det är viktigt att man harmed den historiska tillbakablicken. Men jag skullegärna vilja ha en ytterligare förklaring från LeifBergdahl till hur kom in isammanhanget.Alla vet vilken ekonomisk situation som landet befinner sig i. Vi vet att det krävs storaförändringar för att minska budgetunderskottet ochförändra ekonomi. Det somVänsterpartiet tycker är viktigt är frågan om hur ettvälfärdssystem i grunden ändå skall kunna bevarasoch om hur förändringar kan göras utan att demänniskor som har det svårast i vårt samhälledrabbas.Det som hävdas i betänkandet och i regeringensolika budgetförslag är ju att regeringensekonomiska politik syftar till ökat välstånd. Jag harflera invändningar mot detta. Jag har intekunnat se att regeringens politik leder till ökatvälstånd. För en hel del grupper i landet leder deninte ens till bevarat välstånd.Vänsterpartiets ställer sig frågan hur vi skall göradessa förändringar utan att de som har det svårast isamhället drabbas och hur vi skall dela de bördorsom minskade inkomster och högre avgifter förmed sig och få de av oss i samhället som tjänar mestatt faktiskt betala detta. Något beskedframkommer inte alls, vare sig i detta betänkandeeller i de regeringsdeklarationer, propositionereller andra förslag som kommer från regeringen.I betänkandet tas naturligtvis frågan om ökadvalfrihet upp. Det är ju ett slagord för regeringen.Vi har diskuterat det häri kammaren. Jag vet att regeringens recept för attdet skall bli så mycket bättre i vårt land är ökadprivatisering och ökad valfrihet.Jag tror också på ökad valfrihet. Men jag undrarhur det är när ni träffar folk som har anhöriga gamlasom ligger på långvården, som har barn på dagiseller som har sociala eller ekonomiska problem.Det är väldigt sällan som just bristen på valfrihet tasupp. Föräldrar som har barn på dagis är väldigtoroade över att barngrupperna görs så mycketstörre, att avgifterna går upp och att det närmastedagiset stängs så att barnen får byta miljö. Det ärmer dessa frågor som jag möter när jag är ute.Jag skulle också vilja ta upp en annan sida avprivatiseringen, som regeringen förbiser. Det gällermyndighetsutövandet vad gäller närdet görs sociala utredningar om barn och familjer. Ivissa fall har detta lagts ut på entreprenad. Det hargjorts en JO-anmälan i just beträffandedetta. Man undrar om detta är ett område som skallprivatiseras. Jag har haft uppe denna frågan medsocialministern tidigare, men jag får aldrig någotsvar. Detta gäller också på dagis. Hur går det närdet finns misstanke om incest? Hur går det om detfinns misstanke om att någon av föräldrarnamisshandlar barnen? Det blir en väldigt svårsituation. Regeringen har inte tagit detta tillräckligtallvarligt.Vänsterpartiet anser däremot att man visst kanprivatisera en hel del verksamhet. Det finns mycketbra verksamheter som lämpar sig för privatisering.En sådan som vi har framfört förslag ommotionsvägen i gäller hovet och kungen.Den kungliga familjen är en privat familj. I ställetför att ge underhåll till kungen via statsbidrag skullekungen själv få dra in sina inkomster. Jag tyckerinte att det skulle vara otänkbart. Den kungligafamiljen skulle själv få inbjudningar, ochkommuner och privata företag som får kungligtbesök kan betala en ordentlig hacka. Jag tror attmånga kommuner och privata företag tycker att detskulle vara värt att betala för. Jag tror inte att viskulle behöva vara oroliga för att den kungligafamiljen skulle lida någon nöd.Förslaget om privatisering av hovet kanske inteleder till så oerhört stora inkomster för staten ellerså mycket minskade utgifter. Det finns dock en radandra grundläggande frågor på det här områdetsom jag och tycker att det är viktigtatt belysa.Med tanke på hoten mot välfärden tycker vi att detbehövs en rättighetslagstiftning påvälfärdsområdet. Vi har tagit upp det i en motion.Jag yrkar bifall till den. Jag kommer dock inte attberöra den motionen närmare, eftersom JanJennehag, som skall tala senare för Vänstepartiet,kommer att ta upp den frågan ytterligare.Herr talman! vill jag särskilt belysa, och gärnaåterkomma till här i kammaren, familjepolitikenoch barnens situation. Det finns en hel del förslagpå det området i betänkandet. Det sägs bl.a. attenligt lagen om barnomsorg skall det varaförpliktigande för kommunerna att ordnabarnomsorg. Det tycker vi är bra. Vi undrarnaturligtvis när allt det här skall bli klart, men vi serfram emot att den lagen skall förverkligas.Barn utgör en av de grupper i samhället sommycket påtagligt märker av hur det sparas runt omi kommunerna. Det sparas inte bara på inefffektivaåtgärder eller på onödig administration. Det sparasfaktiskt på den direkta vården och omsorgen ombarnen. En utredning från pekar på att 7 600sparas i genomsnitt per barn i vårt land. Då har manräknat in både barnomsorgen ochskolverksamheten. Jag har tidigare frågat om detta och om han är oroad över endel av dessa besparingssignaler. Han har ideligenhänvisat till Socialstyrelens rapportering som skullekomma . har rapporteringen kommit iflera olika rapporter, och socialutskottet har meddet i betänkandet. I själva betänkandet tar mandock bara upp några få delar av Socialstyrelsensrapport. Man nämner att har detinte skett så stora försämringar, men att det finns enoro för 1993.Det finns en hel del ytterligare att hämta irapporteringen, som jag tycker att utskottetsmajoritet har glömt bort. I rapporten sägs att redannu kan man notera klara problem för storstäderna.Storstäder och kranskommuner har en svåraresituation än andra områden. Barngruppernasstorlek har ökat. Personaltätheten har generelltminskat i barnomsorgen, och den kommer attfortsätta att minska.Man har också tagit upp frågan om barn med behovav särskilt stöd. I rapporten sägs: De generellaförändringarna med större barngrupp och lägrepersonaltäthet drabbar dem mer än andra barn.Det finns en oro för barn som behöver särskilt stödoch för gråzonsbarn som inte klarar de storabarngrupperna. Det finns också risk för ökadnegativ segregering genom ett ökat behov avspecialgrupper och genom att det finns färre barnmed behov av stöd i de enskilda, icke-kommunalaverksamheterna. Den förebyggande uppgift sombarnomsorgen har för barn som är missgynnadesocialt är svår att uppfylla. Med större barngrupperhinner man inte uppmärksamma varje barnindividuellt och ge dem den tid som barn behöver.Jag tycker inte att regeringen på något sätt harsvarat på den här rapporten. Jag tycker inte helleratt utskottsmajoriteten har tagit rapporterna påallvar.Jag skulle vilja fråga hur man nu serpå dessa besparingar i kommunerna. Såvitt jagförstår har Socialdemokraterna varit med påkommunalt skattestopp och en påse pengar utanspecialdestinering till barnomsorgen. När vi harställt krav på kommunakut och extra bidrag tillkommunerna kan jag inte påminna mig attSocialdemokraterna skulle ha ställt upp. Jag tror attdet är förslag man borde återkomma till.Socialdemokraterna borde också se att det finnspoänger med förslagen.Herr talman! I betänkandet behandlas också fråganom vårdnadsbidrag. hade ett förslagom att man definitivt skulle uttala att det inte äraktuellt med vårdnadsbidrag. I betänkandet sägsbara att det diskuteras i regeringen. Jag har förståttatt man har gjort så . Jag ärnaturligtvis intresserad av vad som är senaste nyttfrån regeringen när det gäller vårdnadsbidragen.Vad säger ? Hur ligger det till? Har vifått en så fantastiskt mycket bättre ekonomi iSverige att vi nu har råd med vårdnadsbidrag?Från är vi mycket kritiska till idénmed vårdnadsbidrag. Vi är dessutom oroade överandra diskussioner i regeringen, som vi har förståttförs, beträffande försämrad föräldraförsäkring. Vihar diskuterat hur man skulle kunna minska statenskostnader genom att sänka taket för dem som harhögst föräldrapenning. Däremot anser vi inte skall minska tiden för föräldraledigheten.Inskränkningen i den högsta ersättningen drabbardem som har det bäst ställt. Det kan man beklaga,men det drabbar inte dem som har det sämst. Enförkortad föräldraförsäkring drabbar alla, ochkanske i högsta grad de som har sämst ekonomi.Jag tycker således att det är mycket viktigt att viinte förkortar föräldraförsäkringen. Det är ju enförsäkring om att barn skall kunna vara tillsammansmed sina föräldrar . Det är en unikrättighet som vi har i vårt land och som inte finnsnågon annanstans i världen, och den utgör ett uniktinslag i välfärdspolitik.Det finns även andra inslag som är viktiga när detgäller stöd till barn och barnfamiljer. Det gällernaturligtvis sex timmars arbetsdag, som skullemöjliggöra att fler föräldrar får kortare arbetsdag.Man skulle kunna börja med de grupper avsmåbarnsföräldrar som har det tuffast påarbetsmarknaden. Man skulle också, vilket vi harföreslagit i motioner, kunna ge ökat stöd tillkvinnojourer, där kvinnor som har en mycket svårfamiljesituation får hjälp.