prot · GG0960 · 1993-02-11 00:00:00 — Är det nyapartiprogram som ligger som en tickande bombdär? Eller är det attacker motstandardtryggheten som ni har baserat det på? I såfall, vart har engageradeuppslutning kring den generella välfärdspolitikenoch inkomsttrygghetsprincipen tagit vägen?De åtgärder som skall vidtas under det kommandeåret måste vara i samklang med det långsiktigaprogrammet. Därför har finansministern ett ansvarför att visa vad sparprogrammet innehåller.Hur ser kalkyler ut när detgäller sambandet mellan utgiftsnedskärning ibudgeten, efterfrågeläge, produktion och tillväxt isvensk ekonomi? Kommer finansministern att låtapublicera de kalkylerna? Det kommer, som väl är,material från annat håll . Mendet skulle vara mycket värdefullt om ävenFinansdepartementets material fanns tillgängligt.Det är bra att vi har en gemensam uppfattning ombehovet av att bekämpa inflationen. Men just föratt det finns ett ambitiöst mål på det området måstedet också finnas ambitiösa mål när det gäller tillväxtoch sysselsättning. Utan det blir den ekonomiskapolitiken låghalt.Anf. 61 Finansminister ():Fru talman! Jag skall försöka beta av några av AllanLarssons frågor i hopp om att också få svar på någraav mina egna.En fråga han hade i sitt anförande var: Skall det blisom i i fråga om arbetslösheten? Svaret ärnej.En fråga som han upprepade nu igen var: Vad ärförklaringen till att budgetunderskottet har blivitmycket större än vad som redovisades för ett årsedan?Svaret är mycket enkelt. Jag trodde möjligen attAllan hade läst det i finansplanen. Det gårju bra att läsa om det där, som komplettering till detvå förklaringar som jag vill ge som huvudskäl.Utlandskonjunkturen har blivit betydligt sämreunder 1992 än vad någon trodde, inkl. AllanLarsson själv och alla övriga prognosmakare i dettaland och även i andra länder. Samma sak ser man iOECD-prognoser och liknande.Särskilt störande var naturligtvis de storaproblemen på valutamarknaden . Ettytterligare skäl, som är litet specifikt för , ären allmän underskattning av effekterna avfinanskrisen på den reala ekonomin i . Jagmenar inte att jag inte förstår att det ärkomplicerat. Jag menar att man på det stadiet iSverige hade ett alltför dåligt grepp om sambandetmellan de finansiella problemen och den realaekonomins utveckling. På det området har nukunskapsgrunden blivit betydligt bättre.Jag gick tillbaka för att se vilket material som fannssamlat vid t.ex. regeringsskiftet om de finansiellaproblemen. Det var nästan det första ärende sommötte mig i . Det var en aningbeklämmande att upptäcka att det just inte fannsnågonting.Det är en brist som jag tror att ochjag har gemensamt. Ingen av oss förstod vidden ochdjupet av den finansiella krisen. Vi står på bättregrund nu.Låt mig peka på ett av de problem där jag hävdaratt vi, inte minst från sida, varbetydligt mer klarsynta: arbetslöshetsutvecklingen.Vi drev valrörelse på temat att det fanns en mycketallvarlig risk för en arbetslöshetsbomb, ett faktumsom förnekade. Den felslagnaprognosen borde bekymra en aning.Anf. 62 () replik:Fru talman! Finansministern försöker smita ifråndet faktum att regeringen tillkom därför att denlovade att minsann inte sitta med armarna i korsoch se arbetslösheten öka. Det skulle bli enregering som kunde behärska den ekonomiskautvecklingen, skapa arbeten och pressa nedarbetslösheten. Det har blivit tvärtom. Varje nyprognos som regeringen har lagt fram har visat attdet har blivit sämre.1993 skulle bli med tillväxt. Det sade ni ijanuari, och det sade ni fortfarande när vibehandlade budgeten . Det blir medminskad produktion, sjunkande sysselsättning ochväxande arbetslöshet. Den svenska ekonomin blirfattigare.Vad är det för fel på en ekonomisk politik som pådetta sätt gör att produktionen sjunker och attstatsfinanserna försämras?Ni säger att ni har minskat de offentliga utgifterna.Ja, men är det så, att de offentligautgifterna aldrig har stigit så snabbt som de i varjefall gör i innevarande års budget. Inte någon gångunder 80-talet steg utgifterna i den takt som de nugör. Vad är det för fel på en politik som får de härresultaten?Ni säger att ni skall vinna kampen motarbetslösheten, och att det inte skall bli som iFinland. Då måste förklara för migvad det är för skillnad på den politik som denborgerliga regeringen här i bedriver ochden politik som den borgerliga regeringen i Finlandbedriver? Hur kan vi få till stånd en god ekonomiskutveckling i detta land med en politik som hittillshar misslyckats så kapitalt?Vad är det för fel på att ta initiativ till att få i gånginvesteringar, reparationer, ombyggnad ochunderhåll? Vad är det för fel på att få fram flerplatser vid högre utbildningar och resurser förforskning och utveckling?Är initiativ bara fina och acceptabla när de kommerfram via regeringen, och fel när de kommer frånoppositionen eller från andra i samhället som deltari debatten?Varför skulle det vara fel att satsa på sådant iSverige, när just den politiken nu är på väg attgenomföras i och i , och när det börjartas initiativ i ? hamnar påefterkälken med regeringens ekonomiska politik.Anf. 63 Finansminister ():Fru talman! glömde -- hoppas jag --att svara på frågan om vilka besparingar han avseratt föreslå för det närmast kommande budgetåret,det som börjar om mindre än fem månader.Det är inget fel alls, , i att satsa påatt komma ifrån den misslyckade politik i fråga ominfrastrukturinvesteringar och utbildningspolitiksom ni drev . Vi började i självaverket med detta så fort regeringsskiftet ägt rum.Jag beskrev utförligt den omfattande utbyggnad avväg- och järnvägsinvesteringar och av utbildningoch forskning som redan har i gångsatts.Låt mig med viss förnöjsamhet säga att det kännslitet egenartat att bli anklagad för att sitta medarmarna i kors. Den vanliga anklagelsen frånSocialdemokraterna brukar annars vara att vi äralltför handlingskraftiga vad gäller att begränsa deoffentliga utgifterna. Ni får välja vilken linje somskall föras.Jag menar att det är mycket viktigt att utföra ettlångsiktigt arbete med att förbättra och förändraoch i någon mening minska de offentliga utgifterna.Det är viktigt för att vi skall kunna ha en varaktigtillväxt i det privata näringslivet i det här landet.Det föranleder mig att åter, som en bas fördiskussioner, fråga vilka besparingar det är angeläget att genomföra.I replik lät det ju nästan som om hantyckte att det skulle vara fel att lägga fram någrautgiftsminskningsförslag alls för budgetåret1993/94. Det strider mot det som står i motionenoch mot det sade i går. Jag hoppasatt tar tillbaka det.Det känns föga meningsfullt att diskutera denekonominska politikens uppläggning med AllanLarsson när hans konkreta förslag innebär att manförstör skattereformen och att man återgår tillhöjda marginalskatter, allmänskattehöjningspolitik och till en politik som innebären expansion av den offentliga sektorn. Därtill german falska förespeglingar inomarbetsmarknadspolitiken och mörklägger helt detsvåra men centrala område som utgiftspolitikenutgör.Allan kan inte smita ifrån att ge besked pådenna punkt. Vilka besparingar harSocialdemokraterna i bakfickan?Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik.Anf. 64 ():Fru talman! I en artikel i i förra veckanställde frågan: ''Har ?'' Antingen leverSocialdemokraternas ekonomiske talesman i enskenvärld, eller också agerar han med enaståendefräckhet utifrån den gamla parollen: anfall är bästaförsvar.För det kan inte råda något tvivel om att regeringengenomfört stora delar av sitt program -- tillavsevärd förargelse för , som vill varaden som ställer och styr. Årets budgetpropositioninnehåller en lång rad förslag i syfte att fullföljaarbetet på att återupprätta som tillväxt- ochvälfärdsnation.Men hur är det egentligen ställt med det storaoppositionspartiet? Den ekonomiskapartimotionen innehåller många allmänna ochvälmenande fraser, alldeles som i . Man lovar att minskaarbetslösheten genom inrättande av mestutbildningsplatser till nästan ingen kostnad alls.Frågan inställer sig naturligtvis varför man, när detändå är så enkelt och billigt, nöjer sig med attreducera den öppna arbetslösheten med tvåprocentenheter nästa budgetår. Varför inte satsadubbelt så mycket, om det nu ändå knappt kostarnågot?Det område där annars viss precisering sker är fögaoväntat i fråga om skattehöjningar. Löneskattenskall skärpas med cirka en procentenhet ,och därefter planeras fortsatta höjningar. Detframstår dock som ett något originellt sätt attmotverka arbetslöshet.Men inte ens på skatteområdet är beslutsamhetensärskilt stor. Det påstås i motionen attSocialdemokraterna skulle ha föreslagit attskattehöjningar på konsumtion och bensin skullesenareläggas . Men det skedde faktiskt aldrig.Några sådana yrkanden framställdes inte vare sigmotionsvägen eller i utskottet.Nu talas det på samma sätt vagt om behovet av atthöja inkomstskatten över brytpunkten iskatteskalan. Men något förslag presenteras inte,utan man begär att regeringen skall ordna med ettsådant.Än mer kraftlösa är Socialdemokraterna när detgäller att spara på statens utgifter. Visserligen sägerman sig vara beredd att medverka tillutgiftsminskningar på sammanlagt ca 12 miljarderkronor nästa budgetår, dvs. samma omfattning somregeringen föreslagit. Men samtliga de besparingarsom regeringen förordar avvisas.Socialdemokraterna klarar sedan inte att redovisanågra alternativa utgiftsminskningar utan begär attregeringen skall svara för den saken.Det är fräckt så man baxnar! Görtankeexperimentet att vi moderater under densocialdemokratiska regeringsperioden skulle haförsökt att komma undan lika lätt. Då godkändesingen besparing i alternativbudgeten utan att denvar redovisad som ett sänkt anslagsyrkande medkläm och allt. räknemästarelade ner stor möda på att bevisa att den av ossframräknade utgiftsminskningen kanske inte tillsista miljonen skulle kunna inträffa redan detnärmaste budgetåret. Men Socialdemokraternatror sig kunna få respekt för ett budgetalternativ,där man inte kan redogöra för en enda krona av debesparingar på nära 12 miljarder man villtillgodoräkna sig!Min slutsats blir att det stora oppositionspartiet närdet gäller den ekonomiska politiken inte ärregeringsdugligt. Det saknas här ett hållfastbudgetalternativ på samma sätt som det i den andrastora framtidsfrågan i svensk politik,medlemskapet i EG, inte finns en klarpartiståndpunkt.Kanske vi ändå får trösta oss med att när det gällerbeskrivningen av ekonomiska problem, såråder det ingen större skillnad mellan densocialdemokratiska synen och regeringens. Jagnoterar t.o.m. med viss förvåning en antydan tillsjälvkritik, när det medges försummelser under1980-talet i fråga om infrastruktur samt utbildningoch forskning. kritiserade jag fråndenna talarstol den socialdemokratiska regeringenför att låta investeringar i och underhåll avinfrastrukturen trängas ut från de offentligabudgetarna av ökade transfereringar ochkonsumtion. erkänns detta i just dessa ordalag ipartimotionen.Jag undrar just när vi moderater skall få etterkännande även i den fråga som jag likaledes imånga års debatter aktualiserat här i kammaren,nämligen att halkar efter övrigaindustriländer i välfärdsutveckling. Detbetecknades närmast som landsförräderi när jagpåvisade att , som efterandra världskriget tillhört de allra rikaste ländernai världen tillsammans med och , medfull fart var på väg utför i den internationellavälfärdsligan.Häromdagen kom så den färskaste statistiken, somavser 1991. Jag betonar detta årtal, eftersom detinte kan göras gällande att skulden ligger hos dennuvarande regeringen. Under sitt sista regeringsårlyckades Socialdemokraterna föra ner tillfjortonde plats, när man mäterbruttonationalprodukt per invånare, jämfört medåttonde plats året innan. Före oss finns nu inte baraDanmark och utan även t.ex. ochItalien. Vi ligger numera klart under genomsnittetför industriländerna, och efter deprecieringenhamnar vi under EG-genomsnittet och har snartbara låginkomstländer som och Irlandbakom oss.Det råder inga tvivel om att situationen är allvarligoch att det krävs krafttag inte bara av politiker utanav medborgare i allmänhet för att vändautvecklingen rätt igen. En positiv tolkning avbristen på konkreta förslag och ställningstagandeni Socialdemokraternas ekonomisk-politiska motionskulle kunna vara att den utgör ett tyst erkännandeav att det inte finns så mycket att välja på -- att denväg regeringen anvisar är den enda som går attbeträda. Huvudinslagen i den borgerligaregeringens politik ligger fast. Det gäller att sanerade offentliga finanserna, att sänka skatterna,särskilt de som skadar produktionen, och attavreglera ekonomin, vidare inte minst attreformera, individualisera och i vissa delarprivatisera de stora transfereringssystemen.Fru talman! Övergången till rörlig växelkursinnebär att vi har förlorat ett viktigt vapen motinflationen. Det visar bl.a. den räntepopulism somnu breder ut sig. Visst är det angeläget med en lägreräntenivå. Men det går inte att bara besluta omden. Då blir resultatet lätt det motsatta.Penningpolitiken kan bara påverka räntan på kortalån. Den långa räntan bestäms av marknaden ochstyrs av dess inflationsförväntningar. OmRiksbanken skulle besluta att kraftigt sätta ned denkorta räntan, medför denna sänkning av priset påsvenska pengar att kronan faller i värde. förbättras detredan gynnsamma läget för svensk exportindustri.De ökade devalveringsvinsterna i företagen iförening med importprisstegringen ger argumentför höjda löner. Enligt mönstret från 1980-taletöverförs sedan denna löneglidning till denskyddade sektorn av arbetsmarknaden. Inflationentar ytterligare fart.Detta hot är inte så avlägset som dagens lågaaktivitet i ekonomin kan ge anledning att tro.Marknaden reagerar blixtsnabbt på den ökadeinflationsrisken, och den långa räntan stiger. Mendärmed blir läget sämre i stället för bättre. Det ärju den långa räntan som bestämmer människorsboendekostnader och företagens vilja till deinvesteringar som behövs för framtida tillväxt ochvälfärd.Vi skall alltså arbeta för att få ned räntan. Det ärenskilt den viktigaste åtgärden för att få ordning påSveriges ekonomi just . Men den korta räntankan inte sänkas mer eller snabbare än att vi undgårbakslag på den långa sidan. För en allmän sänkningav räntenivån krävs ökad tilltro till inte baraRiksbankens utan även beslutsamhet attbekämpa inflationen. Det hänger på denfinanspolitik som vi kan komma överens om ikammaren.Slutsatsen blir, fru talman, att regering och riksdag,liksom kommuner och landsting, måste inrikta sigpå att minska de offentliga utgifterna, sänkaskatterna och avreglera ekonomin. OmSocialdemokraterna inte kan samla sig till förslag idessa avseenden, får den borgerliga sidan klara detpå egen hand.Anf. 65 () replik:Fru talman! Jag ville gå upp i replik därför att LarsTobisson upprepar påståendena om att den svenskavälfärden har halkat efter EG osv. mycket väl att dessa rankinglistor över BNP perinvånare växlar snabbt med både konjunktur ochvalutakurser. Det är i och för sig riktigt att när densvenska kronan faller så drastiskt halkar Sverigesnabbt ner i tabellerna.Walter Korpi har visat att om man ser långsiktigt påsiffrorna och räknar absoluta förändringar i BNPper invånare i kronor eller dollar, är det inte någonstörre skillnad mellan utvecklingen i sedan60-talet och EG-genomsnittet. Det handlar heltenkelt om att utgångsläget är annorlunda för olikaländer. har legat långt före tidigare.Generellt gäller att det alltid inträffar någon slagsåterhämtningseffekt för de länder som har legat itopp tidigare.Lars talade om de korta och långaräntorna. Jag har med mig ett litet citat frånIndustriförbundets konjunkturrapport som är såfärsk som från . Man skriver så här:''Den finska erfarenheten är ett utmärkt exempelpå att det inte går att skapa förtroende för endeflationsekonomi genom höga korträntor. I ställetför att skapa förtroende undergräver de högaräntorna ekonomin med stigande arbetslöshet,växande problem i den finansiella sektorn ochstigande budgetunderskott som följd -- -- -- Sverigeligger något efter i den nedåtgående spiralsom penningpolitiken skapar. Vi måste utnyttjadetta till att bryta oss ur spiralen genom en rejällättnad i penningpolitiken. Att en stor del av dagensproblem beror på tidigare synder får inte göra osstill flaggellanter. ''Vad säger ? Är enflaggellant?Anf. 66 () replik:Fru talman! uppgift är att försvararegeringens politik. Det är verkligen inte någon lättoch avundsvärd uppgift. Jag förstår att LarsTobisson väljer taktiken att anfall är bästa försvar.Jag måste nog ändå återföra honom litet grand tillordningen och något visa på trovärdigheten i LarsTobissons påståenden och framträdanden.Jag har tagit fram vad sade i dendebatt som vi hade när beslutade om denbudget som löper. Då sade attutvecklingen ''-- -- -- vittnar om ett ökat förtroendeför vår ekonomiska politik och kan ses som ettförebud om att en nedgång i räntenivån är på väg,åtminstone jämfört med omvärlden''. Detta var ijuni 1992. Sedan hade vi en höst där räntorna varuppe i . kommer efter det hitoch gör anspråk på att vara den som kan tala omhur den ekonomiska utvecklingen blir.Det finns mer intressant att läsa. Jagrekommenderar de borgerliga partiernasregeringsledamöter att läsa tidigare protokoll. Påtal om statsfinanserna står följande: ''På kort sikt --med dagens låga ekonomiska aktivitet ochobetydliga kostnadstryck -- bedömer jag intebudgetunderskottet som något allvarligt problem.Att nu strama åt den ekonomiska politiken för attminska underskottet skulle bara leda till ytterligareökad arbetslöshet.'' Detta var i juni ifjol.Vad skall man säga om efter detta?Jag tycker att skall ge ett principielltriktigt besked i den fråga som upptar så många. Vadär det för besparingspolitik som regeringenbedriver? Hur kan ni åstadkomma besparingargenom att låta ännu fler människor gå arbetslösa?Är det verkligen besparingar? Det är 10 000 flerarbetslösa enbart sedan budgeten kom.Vad är det som ligger i dessa 45 miljarder framöver?Är det den politik som lade fram i sittnya partiprogram? Är det den politik som Centernhar gått ut med när man motionerar omgrundtrygghet? Eller är det den politik somFolkpartiet och står för? Jagbegär inte att skall i detalj tala omvad det är, men vi kan väl få veta vilket av dessa trespår som skall prägla besparingsprogrammet. Detär utomordentligt intressant för oss som här iriksdagen skall ta ställning till era förslag. Det kanni väl visa, ni som har så goda förutsättningar attbedöma utvecklingen, vilket med sitt inlägg i juni.Anf. 67 () replik:Fru talman! När det gäller ekonomiskautveckling vill jag först understryka att den statistikjag åberopar är . Nedgången från åttondetill fjortonde plats skedde alltså föredeprecieringen. Att det sedan blev ännu värre är juuppenbart.Allan menar att det skulle vara en svåruppgift att försvara regeringens politik. Nej då, detär inte någon svår uppgift. Det är en lätt uppgift.Den är naturligtvis oerhört mycket lättare än attförsvara den socialdemokratiska ekonomiskapolitiken, eftersom den inte finns. Den är interedovisad. Många har frågat: Var finns debesparingar som ni tänker er att genomföra ochsom ni har tillgodoräknat för bortåt 12 miljarder?Det frågades i debatten i går, och hargång på gång frågat detta.Jag tror inte att jag skall plåga medden frågan. Det är alldeles uppenbart så, att detinte finns någon hemlig sparplan. Det finns baradetta tomrum. Det är väl inte alltid jag tycker syndom . Men jag måste säga att jagbeklagar situationen att kanske innerst inne förståde ekonomiska sambanden och nödvändigheten avatt i detta läge få fram besparingar inom deoffentliga utgifterna men sedan inte kunna få gehörför detta och inte få sitt eget parti med sig. Hantvingas att stå här och försöka gå till anfall och talaom att andra inte sköter sig närSocialdemokraterna inte klarar det elementära attsjälva redovisa vilka förslag till besparingar manavser att lägga fram.Sedan ställde frågan: Vad är det förbesparingar ni skall göra? Är det riktigt att göra detpå ett sätt som ökar arbetslösheten? Men, AllanLarsson, ni har ju själva sagt att ni skall spara likamycket. Det är bara det att ni inte vill tala om hur.Hur skall spara på ett sätt somkanske t.o.m. begränsar arbetslösheten? Kan vi fåveta det?Jag är faktiskt litet indignerad över dettauppträdande. , när vi var iopposition, var det ett räknande och ettmillimeterjusterande av våra besparingsförslag dåman försökte bevisa att de inte fungerade. Vid detsista tillfället hittade på att vi haderäknat fel på 50 miljarder. Till det resultatet komhan genom att summera de budgetförsvagningarsom fanns i de olika borgerliga motionerna och attsedan saldera de budgetförstärkningar som fanns,dvs. endast räkna det som vi hade gemensamt.Detta är en fullkomligt orimlig kalkyl.Jag påminner om detta för att kontrastera motdagens situation, där Socialdemokraterna tror sigkunna tillgodoräkna besparingar på 12 miljarderoch inte har redovisat en enda krona.Anf. 68 () replik:Herr talman! Den fråga som jag vill ställa till LarsTobisson är: Gäller det uttalande som LarsTobisson gjorde om att ytterligareåtstramningar för att minska underskottet baraskulle leda till ökad arbetslöshet? Var det rätt dåoch fel , eller var det fel då och rätt nu? Hur ärdet egentligen? Kan vi få veta var sig och hans syn på dessa samband istatsfinanserna?Lars och tidigare har härförtvivlat vädjat om att få stöd för sina förslag -- intedem som gäller tillväxt och sysselsättning, de finnsju inte, utan enbart dem som gäller detta område,nämligen utgiftsnedskärningar. Stöd för en sådanekonomisk politik kan man inte kommendera fram.Det gör man sig förtjänt av, och det på flera olikasätt.Ett är att uppfylla de överenskommelser som mantidigare har träffat. Den regering som LarsTobisson har till uppgift att stödja har icke uppfylltde överenskommelser som vi träffade i höstas.Hade vi haft mer tid till vårt förfogande skulle jagvara mer utförlig på den punkten. Det finns en långrad punkter där regeringen uppenbarligen försökerbryta överenskommelsen.Skall man få stöd för en stram finanspolitik måstedet också finnas en tillväxtpolitik som skapar nyaresurser. Vi ser i land efter land vad som händer närarbetslösheten växer. Ett tredje villkor är attåtstramningsåtgärderna är infogade i ettsammanhang där det finns rättvisa och omtanke ommänniskor, och det gör det inte i er politik. Nimåste ändå tala om hur det är, det nya partiprogram som liggerunder den sten som ni har i finansplanen om dekommande besparingsprogrammen? Är detCenterns politik med grundtrygghet, dvs.angreppet mot standardtryggheten, eller är detBengt politik? Jag begär inte att niskall ta fram siffror och visa på enskildheter. Det ärfråga om själva principen, tanken. Vem är det somhar avgått med segern i den maktkamp somuppenbarligen pågår i regeringen?Det måste väl , som sitter med vidregeringssammanträden och allmän beredning,kunna ge oss en liten uppfattning om. Jag tror attbåde allmänheten och massmedia är mycketintresserade av att få veta hur det står till.Anf. 69 () replik:Fru talman! förutsätter att det pågåren maktkamp. Jag förstår det, efter hans egnaerfarenheter som leder till de resultat som vi harsett i motionen.Låt mig bara säga att det inte finns något nyttpartiprogram. Det finns ett förslag till partiprogramhos som kommer att behandlas ochbestämmas vid partistämman i november i år.Jag trodde att det var alldeles solklart vadregeringen arbetar efter. Det ärregeringsförklaringen från och från åretdessförinnan. Det är programmet för regeringen.Sedan hade vänligheten att erinraom förutsägelser som jag gjorde . Jagtycker inte att det är så mycket fel på dem. Vi harhaft en period orsakad av internationell valutaorodär räntorna har varit . Jag vet inte om AllanLarsson förutsåg det. Vi kan däremot konstateraatt räntorna, liksom inflationen, nu är på väg ner tilllåga tal. Jag är utomordentligt angelägen om att detbestår.