prot · GG0959 · 1993-02-10 00:00:00 — Jag kan dessutom tillägga att vi utöverberedningstvånget har låtit högskolornasföreträdare yttra sig även om detta.Det är korrekt som säger i frågaom fonderna och deras användning förforskningsändamål att det finns enöverenskommelse mellan regeringen ochsocialdemokratin om att vi skall samråda om detta.Det kommer också att ske.Får jag till detta, herr talman, lägga att det ärmöjligt att ochSocialdemokraterna har en annan reformmodell änden regeringen har valt. Vi kritiserades när viutvärderades av granskare för denreformmodell vi hade valt intill dess dessagranskares utsago ställdes mot EducationCommittee i , där slutsatserna skulle dras.Efter ett par timmars meningsutbyte var vi alla enseom att den metod som regeringen hade valt är denenda möjliga om man vill förändrautbildningsväsendet i enlighet med och i takt medden snabbt föränderliga tiden. Risken är annars attvi alltid befinner oss på bakkant. Där vill interegeringen vara.Anf. 164 ()replik:Herr talman! Vi är mycket positiva till denutveckling som äger rum på stora avsnitt avutbildningsområdet. Det är inte heller så konstigt,eftersom de beslut som ni har fattat byggerpå socialdemokratiska utredningsförslag resp.socialdemokratiska propositioner. Särskilt positivaär vi till att Per lägger fram de förslagen, ivissa fall ganska ograverade.Det som vi är kritiska mot är den substanslösaretoriken i regeringens utbildningspolitik. skrivit yvigt och brett om storastiftelsereformer som skall omfatta samtliga landetsuniversitet och högskolor. Av denna storahögröstade stiftelsehöna är det nu bara tre fjädrarkvar.Låt oss då i stället, Per , diskutera var detbrister i systemet. Vilka ytterligaredecentraliseringar och avregleringar är det som vibehöver diskutera? Det är vi beredda att görasakligt och med utgångspunkt i innehållet. Men PerUnckel och -- jag får väl säga det,eftersom inte är med på dettastiftelseförslag -- ser mest till formen. Innehållet ärför oss det väsentliga.När det sedan gäller kårobligatoriet tänker jag påPeter Honeths utredning och även på den kritiksom riktas mot att vi inte riktigt vet hur vi skallfinansiera vår verksamhet på detstudiesociala området. Jag tycker att regeringenbör försöka räta ut frågetecknen i anslutning tilldenna sakligt grundade kritik.Det är vidare anmärkningsvärt, Per , inte kommenterar den allvarliga kritik som harframförts mot handläggningen avlöntagarfondsmedlen eller de förslag som kommerfrån . Det var enmycket allvarlig kritik som i söndagens nummer avDagens Nyheter riktades mot departementet. Detär viktigt att regeringen svarar på frågan om mankommer att ta fasta på dessa storvulna planer, somär begränsade till mycket snäva forskningsavsnitt.Jag vill också mer konkret fråga vad talet om attSocialdemokraterna skall få inflytande på detslutgiltiga förslaget går ut på. Det har i massmediatalats om att detta är mycket nära förestående, menvi har inte sett någon som helst invit tilldiskussioner om detta.I min nästa replik skall jag återkomma tillstiftelsefrågan ytterligare en gång.Anf. 165 Utbildningsminister ():Herr talman! Jag utesluter inte att jag har lagt framnågot förslag som är förberett av någon tidigaresocialdemokratisk regering, men jag kan faktisktinte dra mig till minnes att jag har gjort det. Detvore i så fall bra om ville piggaupp mitt minne i detta hänseende.Däremot har jag, mot socialdemokratiskrätt hård kritik, försökt att rätta till ett och annat avdet som förekommit i det förgångna. och jag talade tidigare om bekymren medden underdimensionerade högre utbildningen, mendet gällde, som sagt, snarare att rätta till vad somtidigare hade brustit.Mitt andra påpekande, herr talman, vill jag göramed anledning av att efterlystedialogen om alternativ till stiftelsehögskolorna. Vihar presenterat vår bild. Vi har lagt fram förslag omen högskolereform, vars grundingredienserriksdagen har accepterat i beslutet . I den ingick dels en frigörelse av de statligauniversiteten från pekpinnepolitiken, dels att heltfria universitet och högskolor skulle fåexamensrätt, dels en prövning av möjligheterna förnågon eller några statliga högskolor att övergå istiftelseform.Det var vår politik. är detni som måste inleda dialogen och säga vad ni villgöra. Jag är öppen för förslag, men vad är det somni anser att vi skall göra i stället?Min tredje kommentar, herr talman, gällerkårobligatoriet. vet nog vidnärmare eftertanke att de krav som ställts påregeringen i remisshänseende är uppfyllda och attPeter Honeths uppdrag var att fördjupabeslutsunderlaget. Därefter har vi lyssnat på denkritik och de synpunkter som har kommit, för attregeringen skall kunna utforma sitt slutgiltigaställningstagande. Så går det till i en parlamentariskdemokrati. När regeringen har presenterat sinaförslag är det oppositionens tur att presentera sina.Min sista kommentar, herr talman, hänför sig tillBengt Silfverstrands fråga om . Jag ber attvara något varsam med orden i denna debatt. Vadsom kritiserades i den artikel i tillvilken han refererade var handläggningen inomMedicinska forskningsrådet av ett förslag somregeringen hade bett bl.a. forskningsrådet attavlämna. Regeringen bedömer nu detta förslaginom ramen för propositionsarbetet.Jag har därutöver noterat att JK har fått enanmälan med anledning av handläggning. Det är inte mer änpassande att jag avvaktar JK:s bedömning innanjag ytterligare kommenterar frågan.Anf. 166 ()replik:Herr talman! Helt kort: Det som jag tänker på närjag talar om förslag som i allt väsentligt bygger påutredningar tillsatta av en socialdemokratiskregering är den s.k. grundbulten, dvs. det som i alltväsentligt utgör grunden för den nya högskolelagsom vi tog beslut om i december.Vad sedan gäller stiftelsefrågan kan jag ytterligareen gång precisera att vi har talat om att det finnsbrister, tröghet och byråkrati i regelsystemet. Detär punkter som bl.a. både KTH och förfram. Det kan utgöra en grund för diskussion, ochdet ankommer då på utbildningsministern att svarapå om det är innehållet i systemet som vi skallreformera, eller om vi skall börja med formernaoch gå in på nya institutionella lösningar innan vitar itu med sakfrågorna.Jag vill vidare berätta något som jag tycker äroerhört intressant och som visar att man egentligeninte vet vilken linje regeringen har. Det som är santi och är uppenbarligen -- föratt uttrycka det milt -- inte fullt lika sant i Lund.Jag var med om att i universitetsstyrelsendär besluta om att avvisa ett avknoppnings- ellerseparationsförslag från Lunds tekniska högskola.En praktiskt taget enig styrelse, inkl. en Per Unckelpolitiskt mycket närstående person, sade nej tillförslaget med motiveringen att utvecklingeninternationellt går åt ett annat håll. Vi måste hastarka och bärkraftiga enheter, vilket inte hindraratt vi inom universiteten och högskolorna kan brytaner verksamhet i mindre beståndsdelar.Men inte nog med det -- den nämnde Per Unckelpolitiskt närstående personen sade att han förebeslutet hade konsulterat utbildningsministern ochatt utbildningsministerns uppfattning var att detinte var bra med en separation. Jag drar härav denmycket bestämda slutsatsen att det här handlar ompolitisk prestige. Man måste rädda något av detsom man skrev så yvigt och brett om i 1991 årsregeringsdeklaration.Upp till bevis, Per ! Visa nu om det är sant,som han säger, att han är beredd till en dialog! Dåfinns det kanske möjlighet att klara denna fråga.Vad vi har tagit ställning till i utbildningsutskottethar ingen befattning med stiftelser. Det somregeringen har skrivit är till intetförpliktande, nämligen att man skall inkomma medförslag i stiftelsefrågan. Det vore nog bättre omman inte återkom med något förslag utandiskuterade sakfrågorna.Anf. 167 Utbildningsminister ():Herr talman! Den fråga som gällde begrepjag, med all respekt för , inte ettkommatecken av. Min enkla ståndpunkt i fråganom Tekniska högskolan vid -- förjag tror att det var detta som ute efter -- är att jag inte skall ha någon officiellmening om detta.Om jag ändå får uttala mig om de internationellatendenser som hänvisar till, villjag säga att jag har precis samma intryck när detgäller den riktning i vilken dessa går, nämligensnarast mot integration än separation.Vad gäller frågan om jag skulle få ett förslag om enseparering av från Lundsuniversitet på mitt bord, törs jag väl säga -- jag trorinte att jag är alldeles oförsynt mot det beslut somjag i så fall skulle rekommendera -- att jag medmycket stor tveksamhet skulle ta mig an detta.Låt mig också kommentera mera rakt på sak defrågor som jag faktiskt förstod att BengtSilfverstrand syftade på. Grundbulten är ettintressant spörsmål. I grundbulten, tillkommen påSocialdemokraternas förslag, föreslogs att vi skulleförstärka en del utbildningar, bl.a. humaniora,teologi och juridik. Det skulle vi göra genom attbanta andra utbildningar som Socialdemokraternai sina direktiv till utredningen hade uppgivit varaövergödda med pengar.Jag tyckte inte att detta var någon bra idé. Däremottyckte jag att det var en bra idé att höja anslagen tillhumaniora, teologi och juridik, så jag tog upp dendelen och struntade i den andra. Jag tror atthögskolorna har mått mycket väl av det.När det gäller vad vi skulle kunna göra tillsammanskan jag redovisa att jag före denna debatt gicktillbaka till riksdagsbehandlingen av den högreutbildningen , eftersom jag misstänkteatt skulle vilja diskuterastiftelsefrågan. Jag frågade mig om det i någonfråga var så att Socialdemokraterna då ville ha meraav frigörelse än regeringen. Det skulle i så fall havarit en startpunkt för denna dialog. Men si, jaghittade ingenting!Däremot hittade jag tyvärr åtskilligt av gammalsocialdemokratisk politik, t.ex. central antagningoch sådant -- hur man nu förenar detta medfrigörelse av olika universitet och högskolor ochindividuellt ansvar för detta. Därför blir nog BengtSilfverstrand mig svaret skyldig på frågan vad somnu har inträffat. Gör mig åtminstone litet nyfikenpå vad socialdemokratin nu kan tänka sig att ändrapå men som var så omöjligt !Vidare är det så, , att bakomidén med stiftelsehögskolor och/eller helt friainstitutioner med examensrätt ligger en tanke omatt det är bra för högskolesystemet med olikaenheter med olika huvudmannaskap, styrda avdelvis olikartade principer och kulturer.Därigenom kan man öppna för fruktbarkonkurrens och ökad hänsyn till studenternasintressen.Andre vice talmannen anmälde att BengtSilfverstrand anhållit att till protokollet fåantecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik.Anf. 168 ():Herr talman! Jag vill ta upp ett mycket svårt ochangeläget problem i våra skolor -- nämligen hur vikommer till rätta med den mobbning som vi vetförekommer i skolan.Varje dag mobbas mellan 100 000 och 150 000elever i och utanför skolan. En del av dessa barnmobbas från första till sista klassen, alltså ett dagligtlidande i kanske . Det är den tid dåmänniskan ännu präglas, då viktiga ochgrundläggande värderingar formas och synen påandra människor danas.Många elever som under en lugn och harmoniskskolgång skulle kunna utvecklas till lyckliga ochtrygga människor, tvingas utstå trakasserier ochvåld. Många elever tvingas tillbringa rasterna på enlåst skoltoalett, tvingas känna skräcken krypautmed ryggraden då de möter någon i korridoreneller i omklädningsrummet till gymnastiken eller påväg till eller från skolan.Att bli slagen och misshandlad är ett fruktansvärtsätt att bli mobbad på, men även utfrysningen,glåporden -- den psykiska mobbningen -- kan varaväl så smärtsam.Mobbning ger också problem längre fram.Undersökningar har visat att tidigare mobbadepersoner är starkt överrepresenterade ikriminalitetsregistren, så även mobbaren.Såren sätter stora ärr efter många års mobbning.Det finns vuxna som inte kan glömma, som levermed mindervärdighetskomplex, rädsla ochosäkerhet inför andra människor.En svår bit i problemet med mobbningen är attbarnen i regel själva inte vill tala om att de ärmobbade, för att inte råka ännu värre ut. Vidföräldraintervjuer har det framkommit mångasådana uppgifter. Många mobbade barn vänder sigtill (Barnens Rätt I Samhället) för att fåhjälp. Det är svårt att få fram exakta siffror,eftersom det finns ett mörkertal.Det är inte heller så att det skulle förekommamobbning endast i stora skolor i storstäderna. Detförekommer vid alla slags skolor, stora som små, ismå som stora städer och även på landet.Herr talman! Mobbningen griper in i hela familjenssituation. Många föräldrar väljer att flytta sitt barntill en annan skola och även ibland från orten.Syskonen får då byta skola, och föräldrarna fårsöka nytt arbete. Detta leder inte alltid till någotpositivare. Det kan vara svårt för föräldrarna att fåannat arbete, och syskonen kan få svårt att finna sigtill rätta.Nu finns det skolor som arbetar seriöst med dettaproblem, men det finns också skolor som blundarför det. Jag hörde i TV att en läraretyckte att mobbning var egentligen bra, eftersombarnen fick lära sig att ta för sig och bli litet tuffa.Det är mycket allvarligt att det finns lärare som serpå mobbningen med sådana ögon. Det var ocksåskrämmande att höra på partiledardebatten ,där Socialdemokraternas partiledare redovisade att en lärare på frågan omvilket problem som är det största i skolan hadesvarat: Det är de slitna lokalerna.Skolan måste visa styrka, ta itu med problemen,vidtaga åtgärder. Skolan måste se till att elevernahar ett bra klimat där de kan arbeta lugnt och tryggtoch utvecklas till harmoniska människor.Skolan kan bidraga till detta genom att arbetamålmedvetet för att få ett gott klimat. Det ärmycket viktigt att klargöra ansvarsfrågor och gemycket tydliga signaler om de krav som man måstekunna ställa både på elever och personal i skolan,när det gäller den sociala miljön.Herr talman! Mobbningstendenser och trakasserierav och mot elever får aldrig tolereras. Skolanspersonal måste på ett mycket kraftfullt sätt ta itumed mobbningen, ingripa vid enmobbningstendens och på ett mycket bestämt sättvisa mobbaren att skolan inte på något sätttolererar mobbning. Därför måste den nyaläroplanen innehålla klara och tydliga direktiv motmobbning samt åtgärdsprogram där ävenpolisanmälan kan ingå.Jag vill också lyfta fram ämnet barn- ochungdomskunskap. Det är just i detta ämne man kanundervisa i relationer, samlevnad, frågor omuppväxttiden och tonårstiden, relationer inomfamiljen och med kamrater. Här kan man på ettspeciellt sätt lyfta fram mobbningen, våld, osv. Detär viktigt att man från första klassen kontinuerligttalar om dessa problem och att det ligger inom ettämne på schemat. Att ta upp problemet som etttemaämne då och då förändrar ingaattityder, utan det är den ständigt återkommandeundervisningen som är värdefull.Herr talman! FN:s konvention om barnetsrättigheter ger barnet status som individ med fulltmänniskovärde. Detta innebär att respekten förbarnet som individ lyfts fram och att man ser tilldess bästa. Detta måste naturligtvis gälla även iskolans värld. Alla barn har rätt till en bra start ilivet. Därför måste skolan med alla medel kämpamot mobbningen så att våra barn kan och får måbra under sin skoltid.Anf. 169 ():Herr talman! Det är inte mycket sedansom skolministern lovade att den svenska skolanskulle bli bästa. Verkligheten har hamnatljusår från regeringsdeklarationen. och visar att avbesparingarna i kommunerna skett inombarnomsorg och skola. Skolpsykologer, kuratoreroch fritidsledare tas bort. Klasserna blir större.Specialundervisningen minskar. Skolbarnsomsorgavvecklas eller beläggs med dyra avgifter, också förbarn med stora behov.För sedan berättade en avHandikappinstitutets ledande tjänstemän attindragningarna inte gått hårdast åt de tydligthandikappade barnen -- de hörselskadade, blindaeller rörelsehindrade -- men att förlorarna blivit demånga barnen med särskilda behov. De barn somlever under svåra sociala förhållanden, som ärotrygga och som behöver stöd för att följa med.Risken är uppenbar att besparingar och elitiseringskapar ett tvåtredjedelssamhälle i skolan och att enav världens finaste grundskolor inte utvecklas utansargas.Jag vill fråga : Vilka signaler har nigett skolpolitikerna? Vilka ansträngningar har nigjort för att inte barn med stora sociala behov ellerskolor i de stora bostadsområdena skall drabbashårdast av besparingar och indragningar? Är niberedda att ta konsekvenserna av att indragningenav 7,5 miljarder från kommunerna kommit att gå utöver skolan och de svaga barnen?Det gick fort för borgerligheten att garanteraprivatskolorna av genomsnittskostnaden förett grundskolebarn, trots att man inte hargrundskolans ansvar för helheten -- förhandikappade barn, skolskjutsar, hemspråk ochmycket annat. Så fort gick det att man till och medglömde bort att kostnaderna är olika på olikaskolstadier. Och så fort att till och med företrädareför regeringspartierna då och då säger attersättningen blev orättvist hög.För sade utbildningsutskottetsordförande att nivån skulle kunna komma attomprövas. Jag vill fråga : När kommerregeringen att lägga fram förslag om förändradersättning till de privata skolorna?Privatskolegarantin har blivit signalen till en allmänskolpeng. Formerna skiftar, men gemensamt förmånga kommuner är en gigantisk omfördelningfrån barn med stora behov till barn som har detbättre hemma och i skolarbetet. I stället för attföräldrar och elever stimuleras att utveckla skolan isitt närområde ges de en skolpeng och rätt att röstamed fötterna. Risken för en segregerad skola äruppenbar. Risken för att skollagens krav på enlikvärdig skola för alla blir en papperstiger är likatydlig.Vad gör för att motverka en orättvisskolpeng? Skolministern tog på sig ett stort ansvarnär hon till varje pris skullepressa igenom moderat skolpolitik i nya direktiv tillläroplanskommitté och betygsberedning. Betygenskulle ner i årskurserna, kanske ända till förstaklass. Slöjd och hemkunskap ifrågasattes. Kristenetik förhandlades fram som grund för skolansnormbildning. SO- och NO-ämnen skulle splittrasupp, och miljösekretariatet upplöstes. Barnomsorgoch skola skulle inte få en gemensam plattform.De båda utredningarna har försökt göra ett gottjobb. Mycket är också bra. Men lika klart är att urmängden av direktiv och motstridande signaler harkommit produkter som inte kan nå allmänuppslutning som de är , och de har mindreförankring än dagens läroplan -- den läroplan PerUnckel har uttalat sig så föraktfullt om men somfaktiskt har lagts fram av hans partivän vill peka på några allvarliga och tveksammapunkter i läroplansförslaget: Stadieindelningen förner högstadiets struktur i årskurs 6. Protesternamot att idrottsämnet halverats måste tas på allvar.Bild, hemkunskap, musik och slöjd får inte skärasner så att barnen inte ges möjlighet till en allsidigutveckling. I stället borde nya kunskaper ominlärning leda till närmare integration mellan teorioch praktik.När orienteringsämnena skärs ner blir barnensgemensamma kunskapsbas tunnare. Jag tror intenågon i denna kammare tyckt att barnen fått förmycket av religionskunskap, samhällskunskap ellernaturkunskap i dagens skola. Uppsplittringen avämnena strider också mot kraven på helhetssyn ochsammanhang. Splittringen har bl.a. lett till krav påännu ett ämne, miljöteknik.Kraftigt ökad valfrihet är i sig frestande, och detfinns mycket gott i det. Men det finns anledning attvi besinnar oss. Är det inte i första hand genommetoder och urval av material som skolornaprofilerar sig? Ligger det inte i själva begreppetgrundskola att den skall ge alla medborgare engemensam grund av kunskaper och erfarenheter?Den följs av en gymnasieskola med unikamöjligheter till fria val. Där kan varje ungdomutveckla sin profil och sina speciella kunskaper.Minst lika svåra avvägningar ligger i utformningenav ett nytt betygssystem. Det skall inte bara varateoretiskt intressant utan också praktisktanvändbart och nå bred acceptans.Jag vill fråga : Är ni beredda att arbetaom läroplansförslaget så att det ger alla barn engemensam grund? Skall alla barn också i framtidengaranteras både praktik och teori i sin utbildning?Skall orienteringsämnena få behålla en starkställning i sammanhållna ämnesblock?Anf. 170 (m):Herr talman! Det är med stort intresse jag harlyssnat till debatten, och jag kommer ävenfortsättningsvis att lyssna till den. Eftersom vihåller på med ett förändringsarbete som äromfattande tror jag att en av mina viktigasteuppgifter just nu är att lyssna. Jag har heller inte föravsikt att gå in på detaljer eller mina egnapersonliga åsikter i en och annan detaljfråga somrör de stora remissomgångar som har skett omläroplan och betyg.Det finns förvisso många frågeställningar attdiskutera och många avvägningar som är svåra attgöra. Men jag vill gärna först ta intryck av de mångasvar vi har fått. Förslagen har gått ut på en bredremiss, som de flesta här i salen känner till. När vibad om 100 remissvar fick vi över 600. Vi har fåttmånga brev, inte minst från elever, och vi går nuigenom dem. Det finns mycket klokskap att hämtadär, och jag tycker att man skall göra det innan mantar ställning.Jag lyssnade på synpunkter ibörjan av hennes anförande. Det handlade om desvårigheter som kommunerna har att klara sinekonomi. Det är naturligtvis alldeles omöjligt förkommunerna att i en situation där landets ekonomiär som den är och kommunernas budgetar ser utsom se gör att klara av budgetarbetet på ett enkeltsätt. Mitt intryck är att det finns en insikt om attbarn och äldre skall värnas i det budgetarbete sombedrivs. Men det är också, precis som IngerLundberg påpekar, ett faktum att besparingar ävendrabbar skolan i olika delar.Det går emellertid inte att säga att vi inte accepterardet, om vi inte kan redovisa hur vi då skallklara av den ekonomiska politiken. Varjemisslyckande när det gäller kommunernas ellerlandets ekonomi innebär att man binder ris för egenrygg.Sedan kommer, som ett brev på posten, en myckettraditionell och felaktig syn. Frågan om attmänniskor skall kunna välja skola ställs emotfrågan om stöd till dem som har det besvärligt. Detär ett mycket dåligt trick som man tar till baradärför att man kanske ideologiskt tycker illa omvalmöjligheterna.Den reform som vi har genomfört när det gällerstödet till friskolorna syftar till att ge ekonomiskrättvisa mellan olika skolformer. Denreformeringen är inte färdig. Jag har sagt det i denhär salen . Det finns säkert behov avjusteringar. Vi diskuterar och följer upp. Inte minsthar vi en utredning kring detta med avgifter ochfriskolornas ekonomi att följa upp. Det kommer viatt göra.Man skall inte försöka hävda att det stöd somfriskolorna nu äntligen får är skälet till att en ochannan angelägen satsning ute i våra skolor inte blirav. Alla barns rätt att välja skola skall inte ställasmot rätten för de barn som har särskilda behov ellerbehöver särskilt stöd. Då är man ute på mycket halis.Det är tvärtom så att detta att ha olika huvudmänför skolor och att man får pröva olikaorganisationsmodeller är ett sätt för oss att fåerfarenheter och kunskaper om hur undervisningkan bedrivas på olika sätt, hur kostnader kanminskas och hur vi kan göra saker bättre och mereffektivt.Den här reformen är en framgång. Jag förstår attdet sticker i ögonen på Socialdemokraterna, menden skall icke ställas emot de andra.När det gäller frågan om jag gör något för att talaom för kommunerna vad vi anser i frågan om barnmed särskilda behov, vill jag säga att skollag,läroplan och mycket annat är mycket tydliga när detgäller barns rätt till detta. Det finns också, som nikänner till, förslag från om att den somhar svårigheter i skolan borde ha rätt till extra stöd.Det är ett mycket intressant förslag att diskuteraframöver. När jag möter kommunalpolitikermarkerar jag i varje anförande nödvändigheten avatt skolan är en skola för alla.Det är alldeles självklart, och en avhuvudanledningarna till att vi har en nationellläroplan, att vi skall ha en gemensam kärna avkunskap i samhället. Det finns vissa kunskaper ochvissa saker som är gemensamma och som alla barnskall få.