prot · GH0942 · 1993-12-13 00:00:00 — För mighandlar detta snarare om somhelhet och om än om delar av en region. Tilldetta kommer hur vårt land skall kunnatillförsäkras bästa möjliga utvecklingsbetingelser.Lokaliseringen av den högre utbildningen iStorstockholmsområdet måste avgöras med dennasom utgångspunkt -- ingenting annat.Jag har personligen en vision om -- somjag underströk i mitt interpellationssvar -- som entät akademisk miljö där människor träffas,befruktar varandras tankar och utvecklarStorstockholmsregionens förutsättningar attkonkurrera framgångsrikt med andra regioner. visionen ingår också som -- om jagfår uttrycka det så -- den ena ändan på enintellektuell axel från tillSkandinavien. Jag skulle personligen välkomna endiskussion i denna riktning om högre utbildning iStorstockholmregionen. Jag tror dessutom att detskulle gagna inte bara utan helaSveriges framtida konkurrensmöjligheter.Anf. 27 ():Fru talman! Jag tycker att det är bra attutbildningsministern klargör vad han menade i sittsvar, nämligen att ingen del av regionen ärutesluten. Det är ett viktigt besked. Jag hoppas attdet kan få till följd attutbildningsministern -- om han ärutbildningsminister -- medverkar till att det blir enspridning av den högre utbildningen.Jag kan inte riktigt förstå motsättningen mellan attse till att den högre utbildningen i störreutsträckning kommer alla till del och kvaliteten iden. Jag ser en stor kvalitetsaspekt i att människorkan söka sig nya kunskaper och att utbildningen fåren förläggning så att vi kan ta till vara den enormareserv som finns på i jämförelse med hurmänniskor som bor i och andra gynnadeområden drar nytta av den högre utbildningen. Jagkan inte förstå att en högre utbildning skulle måsämre kvalitetsmässigt av att vara lokaliserad tillSödertörn. Utbildningen som redan finns där talarför att det finns goda betingelser. De människorsom är involverade i den högre utbildningen vittnarofta om att kommunerna på ett ypperligt sättengagerar sig i utbildningsvillkoren på ort ochställe. Det är också något att ta till vara på.Jag förstår inte riktigt motsättningen somutbildningsministern försöker att måla upp mellanen lokalisering till de södra länsdelarna ochkvaliteten. Finns det någon sådan motsättning?Anf. 28 Utbildningsminister ():Fru talman! Det är självklart, , attutbildning skall kunna bedrivas på oerhört mångaställen i vårt land och på många ställen i Stockholmslän. Inte minst den nu frambrytande nyainformationsteknologin kommer att visa att detkommer att var möjligt att genomföra åtminstonedelar av varje människas utbildning på ett oerhörtdecentraliserat sätt, t.o.m. i det egna hemmet elleri andra små enheter.Fru talman! undrar om det kanfinnas en motsättning mellan de kvalitativaaspekterna och lokaliseringsbeslut. Jag kan inteutesluta att sådana motsättningar kan finnas. Jagvill gå tillbaka till vad jag sade tidigare. Formandetav mycket konkurrenskraftiga akademiska miljöerär unika uppgifter. Det handlar inte bara om attvärdkommunen skall vara beredd att stå till tjänstmed viktiga ting såsom lokaler, bostäder osv.Miljön och förhållandet till andra akademiskainstitutioner skall vara sådant att de naturligaspänningarna uppkommer varigenom ny kunskapskapas.Observera att jag med detta inte har sagt något omnågra slutsatser om var detta bäst kan uppnås. Menmin uppgift vid prövningen av lokaliseringsfrågorför högre utbildning i är just denna. OmStorstockholm inte tar den möjlighet som finns attskapa denna täta akademiska miljö, är risken attden vision jag tidigare talade om, nämligen attStorstockholmsområdet skulle bli en vital västra delav en axel mellan och ,inte kan uppfyllas. skulle idet perspektivet vara mindre konkurrenskraftigt.Fru talman! Återigen, jag säger inte detta för attdra några slutsatser utan för att försökaentusiasmera till en diskussion omhela i förhållande icke bara till andradelar av utan till resten av världen.Anf. 29 ():Fru talman! Jag tror att utbildningsministern ochjag delar intresset av att skall vara bådeen expansiv region och en region som bidrar tillkunskapsutbyggnaden inte bara för denna regionutan även för resten av och vår del avEuropa -- kanske också världen. Vi har en hel delspecialiteter här i som världen i övrigtfrågar efter.Men ingen kan ju ändå tro att detta växer fram utanatt många av dem som går i den högre utbildningenär beredda att ge sig i kast med att skaffa sig nyakunskaper.En av de slutsatser som man ändå måste dra avdagens situation, utbildningsministern, är attlokaliseringen spelar stor roll. Den spelar stor rollbåde vad gäller fördelningen av utbildningen överhela landet och vad gäller fördelningen i dennaregion. Lokaliseringen spelar också stor roll vadgäller trycket från sökande till viss utbilding.Skillnaden är så offantligt stor mellan de ungamänniskor som bor i och dem som bor iHaninge och vad gäller deras vilja ochförmåga att söka till den högre utbildningen. I minvildaste fantasi kan jag inte tro att ungdomar är mereller mindre begåvade beroende på var de bor.Naturligtvis är det tillgängligheten som på ett ellerannat sätt är avgörande, med avståndet som enfaktor, för dessa ungdomar. Det gäller att ändra pådetta, för att kunna ta till vara den utomordentligtstora reserv som ligger i alla dessa ungdomar,framför allt boende i de södra länsdelarna;ungdomar som av en eller annan anledninginte anser sig kunna söka till den högreutbildningen.Ett offensivt synsätt på den här punkten skullekunna ge många fördelar. Jag menar inte att någratiotal högskoleplatser här och några tiotalhögskoleplatser där skall plottras ut. Naturligtvisskall det vara en bra utbildning, och naturligtvisskall det vara av den storleksordning att denkritiska massan -- som det brukar talas om --upprätthålls. Men låt oss inte gå i fällan och tro attallt måste ligga inom kommuns gränser.Det finns kapacitet och expansionsutrymmeutanför dessa gränser, där det skulle vara möjligt attta till vara denna utomordentligt viktiga reserv. Jaghoppas att vi kan vara överens om det. Detförefaller också så.Anf. 30 Utbildningsminister ():Fru talman! Vi kommer säkerligen att hitta mångagemensamma beröringspunkter när beredningenav denna fråga kommit något längre.Utan att söka sak med måste jagändå stillsamt protestera till en del mot det som honsäger. Det är inte nödvändigtvis fråga om slutsatsenutan återigen fråga om perspektivet.Jag värjer mig för att primärt lösa regioners behovav att stimulera deras ungdomar till mer utbildninggenom att nödvändigtvis alltid flytta utbildningentill ungdomarna.Fru talman! Vad vi i vårt samhälle behöver lära oss,och som man i många andra länder lärt sig bättre änvi, är att det är befruktande och stimulerande, inteminst för unga människor, att få flytta runt och attvistas i nya miljöer.Jag säger inte detta för att protestera mot tankenatt högre utbildning skall finnas så nära ungamänniskor som möjligt utan för att också säga attvi gemensamt har ett ansvar för att upplysa en unggeneration om att den skall söka den bästautbildningen och inte nödvändigtvis den närmasteutbildning.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1993/94:56 om studie-och yrkesorienteringenAnf. 31 (m):Fru talman! har frågat mig vilkaåtgärder jag är beredd att vidta för att skollagensoch läroplanens mål om en likvärdig utbildning närdet gäller studie- och yrkesorientering uppfylls ochom jag är beredd att skyndsamt låta göra enöversyn som belyser situationen i kommunerna ochger en bild av elevernas tillgång till kompetentsyopersonal i sin skola.Regeringens förslag till nya läroplaner förgrundskolan, gymnasieskolan och övrigaskolformer behandlas just nu av riksdagen.Förslagen hör ihop med och är den sista viktigabyggstenen i det nya styrsystemet för skolan, därstaten formulerar målen för skolan medankommunerna har ansvaret för att genomföraverksamheten.I de föreslagna läroplanerna betonas vikten avstudie- och yrkesorientering, och ett tydliggörandeav ansvaret för dessa frågor görs genom enmarkering av att det är rektor som har ansvar föratt eleverna får studie- och yrkesorientering.Syoverksamheten i en skola är en angelägenhet förhela skolans personal, rektor, lärare, syopersonaloch övriga som arbetar i skolan.Hur verksamheten i de enskilda skolornaorganiseras är en angelägenhet och kanoch måste få variera beroende på lokalaförhållanden. Kommunerna får dock endast getillsvidareanställning för syoverksamhet åt den somhar en utbildning avsedd för sådan verksamhet.Riksdagen har också beslutat om att inrätta enstudie- och yrkesvägledareexamen.Utvecklingen mot alltmer variation och möjligavägar såväl inom högre utbildning som arbetslivförutsätter vidare att skolans avnämare, dvs.universitet, högskolor, arbetsgivare och branscher,måste ta ett större ansvar för informationen iskolorna än i dag.Låt mig med anledning av frågan om översynav syoverksamheten erinra om att en avSkolverkets huvuduppgifter är att följa ochutvärdera skolans verksamhet. Studie- ochyrkesorientering ingår således i Skolverketsuppföljnings- och utvärderingsansvar. Det ärrimligt att redan beslutade och föreslagnaförändringar på skolområdet får verka innanverksamheten utvärderas. Jag avser alltså inte attnu ta initiativ till en särskild utredning av frågan.Anf. 32 ():Fru talman! Jag tackar skolministern för svaret.Både den nya gymnasieskolan och den nyahögskolan, med dess många variationer ochvalmöjligheter till stor lokal utformning,understryker behovet av en väl utveckladsyoverksamhet i skolan.I dag är dessutom arbetsmarknadsläget allt annatän lätt att hantera för unga människor. Vi hoppassäkerligen allesammans att det skall ändra sig. Mendagens unga har en mycket besvärlig situation.Även av den anledningen behöver skolan vara välrustad med kompetent syopersonal.Vi skall tala mer om detta , när vi skalldiskutera den nya läroplanen här i kammaren. Mendet finns skäl att noga granska det som sker iskolorna. De elever som står i begrepp att görasina kanske viktigaste val för framtiden är intehjälpta med hur det kommer att bli iskolan. Det är därför som jag ställt mina frågor omdagens syoverksamhet till skolministern.Det förefaller som att man i många kommuner nudrar ned på syoresurserna eller att man låter andraän utbildade syokonsulenter ta över dessa viktigaarbetsuppgifter, exempelvis lärare med andraspecialiteter.Det kan ha sin bakgrund i den skrivning somregeringen gör i läroplanspropositionen, nämligen:den vägledning som eleverna behöver för att kunnagöra de rätta valen av kurs inom ett ämne eller ettämnesblock i huvudsak bör ges av lärare inomämnet eller ämnesblocket. Jag vet inte om det är så.Men jag hoppas att meningen med denna skrivninginte var att syoresurserna därmed skulle kunnaminskas eller att syokonsulenter skulle kunna bytasut mot ämneslärare. Det skulle vara bra omskolministern gav ett sådant besked . Det skullevara till vägledning.Den nya gymnasie- och högskolans sätt att arbetakommer sannolikt att innebära att man, precis somskolministern säger, mer aktivt kommer attinformera om dess utbildningsutbud för grund- ochgymnasieskolans elever. Det ligger i skolornas egetintresse att de får så många elever som möjligt. Detär naturligtvis också bra för eleverna med en sådaninformation.Menar skolministern att gymnasie- ochhögskolorna därmed skulle ha ett ansvar gentemoteleverna att informera i mer formell mening?Skulle något slags åliggande åvila dem? Med tankepå den mängd gymnasie- och högskolor som finns,har jag litet svårt att se hur det skulle gå till. Menarskolministern i så fall att detta på något sätt skulleminska kraven på skolans syoverksamhet? I så fallhar vi vitt skilda uppfattningar omsyoverksamheten och om hur den bör gå till.Det är viktigt att syopersonalen finns på plats iskolan. För att kunna ge värdefull vägledning,måste man för det första finnas till hands näreleverna behöver hjälp. För det andra måste någonform av personlig kontakt och förtroende hakunnat utvecklas, som gör att eleverna känner attde kan gå till den här personen med sina viktigafrågor om sin framtid. Därför är det mycketväsenligt att få reda på vad som händer nu iskolan -- en skola som förändras så snabbt. Liggerdet någon sanning i alla påståenden om attsyoverksamheten håller på att rustas ned; detta i entid när det rakt motsatta borde ske, med tanke påhur omvärlden ser ut?Till sist skulle jag vilja veta om det inomdepartementet pågår något arbete som kan leda tillatt syoverksamhetens roll och plats i skolanförändras . Det talas om en arbetsgruppinom departementet, med deltagande av bl.a.AMS, som arbetar just med den framtidasyoverksamheten. Finns det en sådan grupp, vadgör den, vad har den för direktiv och när skall denvara färdig med arbetet?Anf. 33 (m):Fru talman! Låt mig först säga att det i den statistikoch de uppgifter som vi har fått från inte finns någonting som ger belägg för detpåstående som kom med. Hon sadeatt det förefaller som om många kommuner nu drarner på syoverksamheten. Det kan bero på att vitidigare haft otillräcklig statistik. Vi har inte såmånga år att jämföra med. Förekomsten ochomfattningen av syoverksamhet är en av de punktersom finns med i den statistik som nukontinuerligt tar fram. Redan nästa gång vi fårsådan statistik får vi en möjlighet att görajämförelser. Det är viktigt.Regeringen har inte skickat någon signal om att vitycker att det är dags att växla ner när det gällersyoresurser och syoinsatser. Tvärtom skriver vibl.a. i propositionen om läroplan förgymnasieskolan att regeringen anser att frågan omsyoverksamheten är mycket viktig inte minst i enkursutformad gymnasieskola. Sedan utvecklasdetta resonemang. Det är snarare att understrykabehovet än att signalera någonting annat.Däremot är jag alldeles bestämt av denuppfattningen att högskolor, universitet ochbranscher måste ta ett större ansvar . Men jag menar inte att vi skall ålägga dem ettformellt ansvar. I och med att bl.a. högskolor ochuniversitet nu skall ha ansvaret förantagningsbestämmelser ochantagningsförfaranden ligger det i deras intresse attse till att hitta former för att förbättrainformationen till de elever som man önskarrekrytera. För det behövs ett utvecklingsarbete --detta gäller flera andra områden också -- mellangymnasieskolan, högskolor och annan högreutbildning samt mellan gymnasieskolan ocharbetslivet. Att det behövs ett utvecklingsarbete ärdet ingen tvekam om. Det här är inte i stället försyoinsatser i skolan. Man skall vara på det klaramed att det här är ett så pass komplicerat område , att det är bra om det finns utrymme för lokaltutvecklingsarbete och lokala lösningar.Till sist frågar om det finns enarbetsgrupp inom departementet som sysslar medsyoverksamhetsfrågor. Ja, det gör det, men det ären informell arbetsgrupp som har kommit till påinitiativ av tjänstemän inom olika myndigheter.Den har alltså inga direktiv. Det har varit såatt man både på departement och på en del andrahåll har tyckt att det dyker upp så många frågor omsyoverksamhet, arbetsmarknad och utbildning har velat sätta sig ner och resonera.Jag har fått några mera informella rapporter fråndenna arbetsgrupp. Men jag förväntar mig att dessasamtal mellan myndigheter och andra som sysslarmed dessa frågor skall leda till förslag och idéer omvad som behövs framöver. Då får vi fundera överom vi behöver tillsätta en arbetsgrupp eller göranågot annat. Än har inget sådant kommit fram,utan detta är någonting som har vuxit fram påtjänstemannainitiativ och som väl understryker attdet finns väldigt många frågor på det här områdetatt arbeta med.Anf. 34 ():Fru talman! Vi fick en del klarlägganden som jagtycker är bra.Det finns ingen statistik, säger , överhur det ser ut på skolorna. Vad vore då mernaturligt för en skolminister än att se till att få framdet? Skolministern kan väl inte ha undgått, honheller, lika litet som vi här i , att fåvetskap om de snabba förändringar som sker utepå skolorna på det här området liksom på andraområden.Statsrådet hänvisar till att man inte hunnit få framstatistik. Det är alldeles självklart, därför attutvecklingen nu går så snabbt att man inte hängermed. Men det minskar faktiskt inte vårt ansvar föratt hålla oss à jour med hur det ser ut. Att stoppahuvudet i busken och tro att verkligheten inte finnsinnebär faktiskt inte att verkligheten försvinner.Andra ser den, och det är väl lika bra att också viförsöker få upp ögonen för den.Jag tycker att det är bra att skolministern sägerifrån i svaret att branscher och högskolor har ettansvar för syoverksamheten och att detta inte tarifrån skolorna något ansvar för syoverksamheten.Det är ett självklart intresse för dem att informeraså mycket som möjligt om sina utbildningar. Jagtror att den litet mera reklamartade informationenom både bransch- och högskoleutbildningarsnarare ökar kravet på skolan att stå till tjänst meden mer konsumentinriktad information där man tarkonsumentens, elevens, ställning i stället förbranschens eller högskolans och väger in elevensintresse.Det är också bra, tycker jag, om det nu kan skapasutrymme för lokalt utvecklingsarbete, för hursyoverksamheten skall utvecklas. Men jordmånenför det blir sämre och sämre ju mer man krymperresurserna för det. Jag är rädd för att det lokalautvecklingsarbetet kommer att innebära att det merblir så att man håller fast vid de egna resurserna.Man orkar inte tänka så förskräckligt mycket påframtiden och utvecklingen.Vad gör den informella arbetsgruppen förnågonting?Anf. 35 (m):Herr talman! Det vore väl naturligt att skaffa framstatistik, säger , när jag säger attbefintlig statistik inte verifierar att det har skuritspå resurserna. har i sin uppföljning ochi sin statistik bl.a. tagit med uppgifter omsyoverksamheten. Vi har fåttsådan statistik, den fick vi . Jag tycker attdet är litet tidigt att kräva nya uppgifter.Vi behöver inte följa utvecklingen månad förmånad, men jag tycker det är en positiv signal attdetta finns med i redovisning. Jag utgårfrån att detta återkommer i det fortsatta arbetet.Det var min poäng. Då får vi en möjlighet attjämföra uppgifterna. Det är en väl genomarbetadanalys och utvärdering som har gjorts kommun förkommun. Jag tror att det är oerhört viktigt att maninte får den kanske något snuttifierade informationsom man annars kan få. Jag känner alltså inte ettvåldsamt behov att nu begära en ny översyn,eftersom detta redan ingår i arbete.Eva frågar vad arbetsgruppen gör. Iarbetet deltar , ,och . En av de viktigaste sakerna,om jag har förstått det hela rätt, för arbetsgruppenär att se hur de olika myndigheterna bättre skallkunna samarbeta. Jag tror mig också veta att manbl.a. inom VHS känner att universitet ochhögskolor finner det angeläget att inte springa utmed än den ena än den andra informationen litet adhoc, vilket antydde. Man försökeri stället hitta former för en mer samlad och seriöstgenomarbetad information.Jag kan inte i detalj redovisa vad gruppen harkommit fram till mer än att man har träffats ettantal gånger. Det är ett spontant initiativ frånmyndigheter och departmentens tjänstemän. Jagutgår som sagt från att om man har väsentligasynpunker, kommer jag och även andra ministraratt inom en relativt snar framtid få veta det. Då fårvi se vad som behöver göras.När det gäller kommunernas arbete och det lokalautvecklingsarbetet innebär varje tid av begränsaderesurser bekymmer. Jag tycker ändå att det ärviktigt att framhålla att kommunerna är skyldiga attge ungdomar information om möjligheterna attvälja inför gymnasiet. Vi har framför allt ipropositionen och även i andra sammanhang slagitfast att rektorn är ansvarig för att eleverna fåradekvat information om studiemöjligheter, arbeteoch annat. Det är en sak som också går attutvärdera . I och med att manbestämmer sig för att någon har ansvar för att dettagörs finns det också ett intresse från kommunernaatt se till att alla lever upp till kraven. Jag tror inteatt någon är intresserad av att minska påsyoverksamheten. Tvärtom är alla väl medvetna ombehovet av den, som uppgiften bliralltmer komplex. Det är därför som vi förutom omskolans uppgifter också talar om det ansvarsom måste åläggas andra aktörer.Anf. 36 ():Herr talman! Jag tror inte heller att det finns ettdirekt intresse av att minska syoverksamheten.Ändock synes detta ske i alltför många kommuner,där man dels drar in på resurserna, dels också föröver syouppgifter till outbildad personal -- tydligenför att fylla ut timmar för olika slags ämneslärare.Det är en situation som är allt annat äntillfredsställande. Det vill jag gärna påpeka.Jag hoppas att också vi kan ta del av de synpunktersom arbetsgruppen kommer fram till. Diskuterasdet i gruppen om att förändra ansvaret försyoverksamheten i skolan, en annan gränsdragningmellan de olika myndigheterna?Anf. 37 (m):Herr talman! påstår att mananvänder outbildad personal för syoverksamhet.Jag har svårt att tro att man för mer omfattande ochplanerad syoverksamhet gör detta. Det är möjligtatt det sker i viss utsträckning. Då vill jag gärnapåpeka att syoinformation av olika slag omfattar ettbrett fält. Det åligger all personal, alla vuxna, iskolan att på olika sätt bidra till att ungdomar fårinformation och vägledning i dessa frågor. Menman kan naturligtvis inte lägga huvudansvaret påvem som helst. Det finns fastslaget atttillsvidareanställning för den här specifikauppgiften bara kan ges till dem som har relevantutbildning. Jag utgår från att det om är en marginell företeelse.I arbetsgruppen har man mig veterligt interesonerat om att förändra ansvaret. Man harframför allt diskuterat de nya reglerna förantagning till universitet och högskolor samt hurmyndigheterna skall kunna samarbeta. Det har letttill att man vill träffas. Vad som kommer ut av dettavet jag som sagt inte. Men om det kommer framsynpunkter som gör att myndigheter ochdepartement känner att man från politiskt hållbehöver ta itu med saken, skall jag naturligtvis låtariksdagen veta det. Det är väsentligt.Jag måste säga att jag som minister tycker att det ärväldigt positivt att tjänstemän tar initiativ tillkontakter med andra myndigheter för att träffasinformellt för att reda ut om det finns anledning attpå vår kant agera. Det här är ett sätt som gör att viarbetat litet mindre med säkra skott och kanskelitet mer flexibelt. Det är nog alldeles nödvändigtjust på det här området, inte minst för de nyamyndigheter som verkar för både skolans och denhögre utbildningens bästa.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1993/94:66 omskolornas resurserAnf. 38 (m):Herr talman! har frågat mig hur derapporter som hon nämner, och liknande, påverkarmin bedömning av läget i skolan. Därefter har EvaJohansson frågat om jag mot bakgrund avrapporter från verkligheten är beredd att snarastskaffa fram det underlag som krävs för att kunnagöra nödvändiga ställningstaganden till värn förskolans kvalitet.Beroende av den sorts beslut jag har att fatta görjag självfallet min bedömning mot ett isammanhanget relevant underlag. Vidställningstagande om mål och långsiktig inriktningväger den ideologiska övertygelsen tungt. När dethandlar om verksamhetsanknutna beslut baserarjag precis som mina bedömningarpå rapporter från verkligheten. Till skillnad frånEva tycker jag dock att skolan är ett såviktigt område att jag föredrar så breda ochobjektiva beslutsunderlag som möjligt. Sådanaunderlag anser jag att är fullt kompetentatt ta fram. Rapporter från olika partsintressensåsom lärarförbund, elevorganisationer m.fl.tycker jag är intressanta men otillräckliga sombeslutsunderlag.Jag hade hoppats att min inställning till attskyndsamt utreda och fatta beslut om skolansresurstilldelning framkom i mitt föregåendeinterpellationssvar till . Vart tredjeår gör en fördjupadanslagsframställning. Det innebär att Skolverketminst måste presentera ettantal fördjupade studier. För den kommandetreårsperioden är intentioner attnoggrant följa utvecklingen av det nyaresurstilldelningssystemet. Detta tycker jag ärutmärkt.