prot · GG0992 · 1993-04-15 00:00:00 — Jag vet att i haren mycket fin hjärtkirurgisk verksamhet, men påandra ställen har man tyvärr lägre åldersgränser.Säkerligen är det likadant inom allmänkirurginoch kanske även inom neurokirurgin.Jag menar att vi i lag borde föreskriva att man intefår åldersdiskriminera någon. Jag hoppas attFolkpartiet och även andra partier medverkar tilldet.Anf. 20 ():Herr talman! Det är när konjunkturen är låg, närarbetslösheten ökar och samhällsekonominpressas som vår vilja och förmåga att fördelaknappa resurser prövas. Det är då somsocialpolitikerna på alla nivåer har att föra dentuffaste kampen med dem som svarar förfinanserna. Det är då som det gäller att värna omdem som bäst behöver samhällets stöd.Det är också då som det måste fattas beslut ombesparingar, som vanligtvis inte är populära. Detär då som det är så frestande för oppositionen attkritisera och försöka ge sken av att man förfogaröver egna omätliga resurser.Jag tycker att det hedrar att han isitt inlägg höll sig på en betydligt sakligare nivå änvad som förekommer i många andrasammanhang, men ändå kunde han naturligtvisinte avhålla sig från att, bildligt talat, vifta medmiljardlapparna till kommunerna, utan att talaom var någonstans de finns att hämta. Det var brist i sammanhanget.Däremot har jag mycket lätt att instämma i detsom han sade i sin inledning om att arbete åt allamåste vara det helt grundläggande. Det har alltidvarit vägledande för oss i ochkommer att förbli det. Det är en princip som urvår synpunkt aldrig behöver ifrågasättas.I regeringens budgetproposition sägs att ettväxande gap mellan behov och resurser ställerkrav på effektivisering och prioritering avverksamhet, bl.a. genom rationaliseringar ochökade inslag av konkurrens. Det här är inte enformulering som är typisk för en borgerligregering, om nu någon trodde det. Nästan exaktsamma ordalydelse återfinns i budgetförslag.Insikten fanns alltså , i varje fallinom delar av det socialdemokratiska partiet, måste knappa in på resurstillflödet och måste få till stånd ett nytänkande inomoffentlig verksamhet.Beträffande nytänkande kan konstateras attgenomslaget kommit först under de allra senasteåren. Säkerligen är det delvis en följd av deökande inslag av konkurrens som finns. Dethar varit rätt och nödvändigt att bryta sig loss frånden tidigare trögheten, från ensidigheten ochdetaljstyrningen, som inte gjorde någonmänniska glad. Därmed har jag inte sagt att jageller centerpartister i allmänhet förordar denandra ytterligheten, där man i tron påförändringens förträfflighet vill privatisera allt.I vill vi se mångfald och valfrihet kommatill uttryck i en blandning av offentligt driven ochprivat verksamhet.I regeringens proposition heter det att ambitionenär att förbättra den sociala omsorgen genomvalfrihet i välfärdspolitiken och genom särskildainsatser för de sämst ställda. De sämst ställda ärett begrepp som vi ofta använder, och det handlarhär om en lovvärd ambition. är de sämstställda inte alltid en klart definierbar grupp. Dekan tvärtom återfinnas inom många grupper. Ettsyfte med socialpolitiken och förresten också medpolitiken på andra områden måste vara attförhindra att allt fler kommer in i denna kategori.Det är bl.a. mot den bakgrunden som vi iCenterpartiet länge har hävdatgrundtrygghetsprincipen. När jag har sett hur denekonomiska krisen hotar att öka klyftorna mellanolika grupper och olika individer har jag stärkts imin uppfattning att detta är en riktig modell. Nuhandlar ju detta framför allt omsocialförsäkringssystemen, som vi intehandlägger i vårt utskott, och jag tänker därförinte närmare gå in på det.Men grundtrygghet kan också användas i vidaremening i olika sammanhang. Försmåbarnsföräldrarna kan det vara en del avgrundtryggheten att veta att man kan få sinbarnomsorg ordnad på det sätt som gagnarbarnen och den övriga familjen. För en delbetyder det att man vill ha möjlighet att minskasitt förvärvsarbete för att få mer tid för egenbarnomsorg. De frågorna kommer AnnaCorshammar-Bojerud senare att närmare beröra.Grundtrygghet kan också vara alla människorsabsoluta rätt till nödvändig sjukvård var man änbor, om man är ung eller gammal, fattig eller rik.Om man frågar människor vad de absolut inte villge avkall på och som de t.o.m. kan försvara enskattehöjning för, får man svaret att det just ärtillgången till en bra och säker sjukvård.Också inom sjukvården har det skett storaförändringar. av satsningar på iförsta hand lasarettsanknuten vård har det nu påmånga håll utvecklats en primärvårdsorganisationsom svarar för basen i befolkningenssjukvårdsbehov.Men ännu större förändringar kan förväntas.Först kommer husläkarsystemet, som viåterkommer till senare , och så småningomfår vi se resultaten av de två stora utredningar sompågår; en om sjukvårdens organisation ochfinansiering och en om sjukvårdens roll ochansvar i välfärdspolitiken och om prioriteringar ivården. Värd att nämna är naturligtvis ocksåpsykiatriutredningen, som kommer att betydamycket beträffande omfördelningar, nyagränsdragningar osv.I anser vi det oerhört viktigt att allaförändringar sker med hänsyn tagen till de olikaförutsättningar som finns på olika platser, inte setti ett snävt Stockholmsperspektiv.Jag tror att totalöversynen av sjukvården genomde utredningar som jag har nämnt var ett riktigtgrepp. Det var riktigt för att man skall få ettnödvändigt helhetsperspektiv. Det är ju ingettvivel om att hälso- och sjukvården står inför storautmaningar.Den medicinska utvecklingen skapar inte behandlingsmöjligheter utan också problemvad gäller att tillgodose alla ökade förväntningar.Vi får ett ökat antal äldre personer i landet, vilkavi ju vet tar den allra största andelen avsjukvården i anspråk. Så har det varit, och detligger i sakens natur att det så måste förbli, om viockså vill ta ett anständigt ansvar förvåra äldre. Det här är dock något som förtjänarsärskild uppmärksamhet.För ett par dagar sedan rapporterades inyhetsutsändningarna att operationsköernaminskat som en följd av Ädelreformen. Redansamma dag kom, inte oväntat, repliker på detta,där det pekades på att många av de äldre som fåttlämna plats åt akutpatienterna fått göra detalldeles för tidigt och till en tillvaro med sämrevård och omsorg. Jag vet att detta förekommer,men däremot inte hur pass vanligt det är. Jagutgår dock från att prioriterar denuppföljningsuppgift som man har i det härsammanhanget liksom naturligtvis från attregeringen är observant på signalerna.Det har gjorts misstag upprepadegånger i ivern att genomföra förändringar. Det ärinte alltid man övertygat sig om att man intekastat ut barnet med badvattnet. Vi har settproblemen när omsorgslagen infördes; avsiktenvar god, man ville ge gruppen ett bättre boende,men huvudmännen hade inte de praktiskaförutsättningarna att helt ta över de nyauppgifterna och det nya ansvaret.Inom psykiatrin har sjukvårdsplatserna avvecklats ihög takt, trots att det inte alls funnits någon garantiför att patienterna på ett försvarbart sätt kan bliomhändertagna i den nya miljön.Det här har många av oss känt till länge, och jaghar själv tagit upp det i olika motioner. är detofficiellt konstaterat genom ,och det är bra.Det kan finnas anledning att redan nu varna för atten ytterligare överflyttning av uppgifter och ansvarinom det psykiatriska området -- som dessutom ärlagfäst -- inte sker på så sätt att en period uppstårunder vilken de enskilda far illa. Redan nu är jagberedd att säga att det måste vara en medicinskbedömning som avgör vårdtiden på sjukhus, inte enfixerad tidsgräns.Herr talman! Jag skulle vilja beröra en annan fråga,trots att det i den frågan tycks finnas ensamstämmighet hos de politiska partierna och trotsatt vi i betänkandet inte har någon reservation. Detgäller inställningen till den övergripandenarkotikapolitiken. I propositionen sägs det att detyttersta målet för narkotikapolitiken är att skapaett samhälle fritt från narkotika. Syftet med densvenska narkotikapolitiken är att på alla nivåer ochområden markera ett avståndstagande frånnarkotika. Jag vill gärna ha sagt att det ärutomordentligt glädjande att vi är eniga i den härfrågan. Denna enighet gör att vi möts med respekti andra länder för vår inställning och politik. Dethar vi i utskottet fått erfara vid vårautlandskontakter.Det kan tydligen inte sägas tillräckligt ofta ochtillräckligt tydligt att vi har den här entydigauppfattningen i riksdag. Det har jagförstått av oroliga samtal, av motioner till vår egenpartistämma , och av brev som jag har fått.Man fruktar att opinionen håller på att svänga moten betydligt mer liberal inställning till narkotika.Den här oron har uppstått på grund av att en deldebattörer, som har fått stort massmedialtutrymme, uttryckt att en del preparat, s.k. lättaresådana, inte alls är farliga. Det har ibland t.o.m.påståtts att all narkotika bör legaliseras. Det äroerhört viktigt att vi alla med kraft avfärdar dessamörkermän och deras försåtliga teorier.Den enighet som vi har i den här frågan har ocksålett fram till en prioritering av satsningar på dettavårdområde. Det har bl.a. kommit till uttryck i attvi gjort undantag när det gäller det allmännastatsbidraget till kommunerna med att i det härfallet bibehålla öronmärkningen.Det sägs också i propositionen att det är viktigt attdet också fortsättningsvis ställs betydliga statligamedel till förfogande för att kunna utveckla enoffensiv narkomanvård i kommunerna. Syftet är juatt minska behovet av den tunga vård som skallöverföras till statligt huvudmannaskap.Herr talman! Jag ber att få yrka bifall till utskottetshemställan.Anf. 21 BO () replik:Herr talman! Jag instämmer i det mesta som RosaÖsth sade och vill uppvakta med ett parkommentarer i en kort replik.En central målsättning i den ekonomiska politikeni har varit att längst upp på dagordningenha punkten full sysselsättning. säger attdet även för är ett viktigt krav. Vi kan nuse vådan för hela samhällsekonomin. Vi kan ocksåse hur de enskilda far väldigt illa av att inte ha jobb.Jag har inte blivit riktigt klok på regeringensekonomiska politik på den här punkten. kanske hjälpa mig att reda ut begreppen.Jonung, som är rådgivare åt Bildt, har vid ett flertaltillfällen sagt att man måste sättainflationsbekämpningen före den fullasysselsättningen -- värna vissa ekonomiskaintressen före. Jag vet inte vad som på den härpunkten gäller i dag.Det är emellertid uppenbart attLindbeckkommissionen gjort bedömningen att deti dag allra viktigaste och svåraste problem som manmåste lösa är problemet med den högaarbetslösheten. Regeringen har försökt föra enekonomisk politik, som tyvärr har ''gått i väggen''.Ju förr en omprövning sker desto bättre är det --även för oss som arbetar med de här socialafrågorna.Rosa Östh argumenterar för grundtrygghet. Jag vetatt och är mycketduktigare än jag på att utveckla argument förinkomstbortfallsprincipen, därför överlåter jag dendebatten till Bo Könberg.Till sist vill jag tala något om vad som händer tillföljd av reformer, exempelvis ÄDEL-reformen.Jag tror att vi måste försöka att pressa på när detgäller förvaltning i ; detta för att kunna fåfram mått och få i gång mätningar. Vi kan dåfortlöpande få en överblick och veta hur tillståndetär.När regeringen ville veta vad som händer medkvaliteten när det gäller barnen var regeringentvungen att vända sig till . Särskildmetodik för att kunna mäta detta fick sättas upp.Det var svårt att veta vad som var norm -- för attveta om något har blivit bättre eller sämre måsteman ju ha en norm att gå efter. Detta saknas på enrad områden.Det är ett av skälen att vi socialdemokrater känneroro över att de nationella målen inte kanförverkligas. Det var också därför som vi ville ha enparlamentarisk beredning, där vi kan diskuteradetta. Det skulle också sätta litet mer press påförvaltningen när det gäller att få fram mått påkvalitet och annat. Det här arbetet skall rulla på ikommuner och hos andra vårdgivare förklargörande.Skulle kunna tänka sig att bidra till ettpåskyndande av utvecklingen när det gäller bättremått på välfärden?Anf. 22 () replik:Herr talman! Vad som har sagts av ellerandra är av mindre intresse än de handlingar somsker från regeringens sida. Det är bevisligen så, attingen regering har satsat så mycket på atthålla arbetslösheten nere som denna regering. Detmåste väl ändå i sammanhanget vara avgörande.Kvalitetsmått har vi väl alla intresse av att finna.Man är redan i gång med arbetet att söka finnametoder. Jag tror inte alls att det finns någonmotsättning i den frågan. Naturligtvis har även viintresse av kunna mäta kvalitet. Jag föreställer migatt många svar på dessa frågor kan komma fram isamband med utredningarna. Jag vet också attSocialstyrelsen arbetar med detta. kansäkerligen berätta mer om det som försiggår på denhär punkten.Men min väsentliga fråga som jag ställde direkt tillBo Holmberg fick jag inget svar på. Den gälldevarifrån de ca 7 miljarder som kommunerna lovasskall tas. Det här tenderar att bli en följetong, varsdrama vi inte vet när vi får se upplösningen på. Detär naturligtvis oerhört viktigt att inte baraprotestera mot något och verbalt lova något utan attdet finns medel därtill. I annat fall ärsocialdemokratins politik och löften heltointressanta för allmänheten.Anf. 23 BO () replik:Herr talman! Ett ekonomiskt underlag finns, RosaÖsth. Man kan bara se hur många som blirarbetslösa om de här pengarna dras in. Därefterräknar man ut vad staten får betala genomersättningssystemen. Därefter räknar man fram hurmycket som förloras på grund av att fler människorblir arbetslösa och skatteunderlaget minskar.Slutligen räknar man in vad som händer närmänniskor inte har arbete.Det är mycket mer ekonomi att inte dra in dessapengar, i stället för att belasta andra konton. Vikallar detta för rundgång i er ekonomiska politik.Anf. 24 () replik:Herr talman! svar var väl intetillräckligt seriöst. När man protesterar mot att detgörs en viss indragning från kommunerna, är detklart att vi förväntar oss att man redovisaralternativet. tror nog inte att vi iCentern av illvilja medverkar till ytterligareindragningar från kommuner och landsting. Viprotesterade mot de indragningar som gjordesunder den förra regeringens tid, men när vireserverade oss kände vi att det var i enlighet medpolitisk anständighet att vi till sista kronanredovisade hur våra alternativ skulle betalas. Det ärnaturligtvis det som vi efterlyser nu.Jag skall gärna erkänna att jag tycker att det finnsmånga goda tankar i de förslag somSocialdemokraterna för fram, och jag har fullrespekt för deras politik. Men de skulle vinnaåtskilligt på att ha ett ekonomiskt underlag för delöften som de utfärdar så pass lättfärdigt.Andre vice talmannen anmälde att Bo Holmberganhållit att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 25 ():Herr talman! debatterasdet viktigaste området för många människor i vårtland, nämligen hälso- och sjukvård och en socialvälfärd.Det finns ett värde som alltid måste sättas i förstarummet och som är högre än penningvärdet, ochdet är människovärdet. Jag är därför glad att BoHolmberg så tydligt talade om hur man känner närdet gäller alla människors lika värde.Det är lätt att glömma bort det livsnödvändiga --vården och omsorgen för människor -- i enekonomisk kris. Välfärd är att känna trygghet närman är sjuk, att ha respekt för livet. Jag vill gärnaför tydlighetens skull säga att vi kristdemokratervärnar om människovärdet, alltifrån desstillblivelse, dvs. befruktningen, tilldödsögonblicket. Det är ett helt perspektiv. Detgäller också att känna solidaritet med alla svaga.Hälso- och sjukvården liksom övrig vård ochomsorg skall därför vara de områden som viprioriterar allra högst.Vården måste också få tillräckliga ekonomiskaresurser för de behov som finns, inte minst blandde äldre. Vård och omsorg vid sjukdom och svaghettillhör de mest grundläggande kraven inomvälfärden. är inte ett välfärdsland, om intealla vid behov kan få en adekvat vård och omsorg --detta oberoende av vilka andra sociala förmånersom erbjuds i utbyte mot våra skatter och avgifter.I dag är många patienter, deras anhöriga ochsjukvårdens personal starkt oroade. De är ängsligaför att de skall förlora den trygghet som sjukvårdeni har kunnat ge . Det måste visom politiker ta till oss. vet vi attsjukvården kommer att kräva ännu mer pengarframöver, när antalet mycket gamla människor blirfler. Antalet 85-åringar och äldre ökar mellan 1986och 2000 med , och en 85-åring behöver igenomsnitt 38 gånger fler vårddagar än en personsom är . Därför får ytterligareindragningar inte komma i fråga för kommuner ochlandsting.Jag har självfallet mycket stor sympati för BoHolmbergs diskussion om nationella mål och hurlandsting och kommuner skall förverkliga dem. Dethar också pratats om de 7,5 miljardersom drogs in för kommuner och landsting. Jag skallgärna säga att det för mig var ett mycket smärtsamtbeslut att fatta.Samtidigt skall vi i ärlighetens namn säga, att underhela 80-talet drog den socialdemokratiskaregeringen också in mycket pengar från kommuneroch landsting. Jag är inte någon ekonom, men jaghar kunnat läsa att det var mellan 20 och 30miljarder kronor som drogs in. Detta är inte ettförsvar, men jag vill påpeka att det är enfortsättning på den tidigare politiken. Jag hoppas --jag är inte rädd för att säga det -- att vi kan värnadet kommunala självstyret och se till att de politikersom är kompetenta och duktiga får vara med ochprioritera och satsa även på sina hemorter.Kommunerna och landstingen måste nu få ro för attarbeta fram förändringarna inom sinaverksamhetsområden. Vi måste försöka undvikanya rättighetslagar. Jag känner naturligtvis mycketstor sympati för de grupper som behöver samhälletsstöd på ett speciellt sätt, men det kan aldrig varaförsvarbart att först låta kommunerna få ansvar ochsedan ta ifrån dem detta, genom att skapa lagar somtvingar dem till utgifter som staten har bestämt. Detfår aldrig bli så att det är domstolar som avgör vemsom skall få vård och omsorg. Intentionerna medett mer rättvist samhälle går tvärtom förlorade medrättighetslagar. Lagar som prioriterar en gruppframför en annan ger ett orättvist samhälle.Herr talman! För den enskilda människan är detväsentliga vad vården innehåller och dess kvalitet.Vem som driver den är för de flesta människor heltointressant. Men vi politiker måste våga diskuteraolika organisationsformer.Vi måste även våga diskutera prioriteringar inomde offentliga utgifterna. Visst kan det vara viktigtatt bygga idrottsanläggningar. Visst kan det varabra med simbassänger. Men vad är viktigast?Givetvis måste vi helt naturligt acceptera attsjukvårdskostnaderna inte kan öka i ohämmadtakt. Men i då en rad reformer genomförsinom hälso- och sjukvården är det nödvändigt attfortlöpande följa upp dessa reformers effekter försäkring av vårdens och omsorgens kvalitet. Ikvalitetsuppföljningen måste ingå ett effektivtfungerande forum, dit den enskilde och anhörigakan vända sig när de upplever att vårdens ochomsorgens behov inte har blivit tillgodosedda. Inteminst är detta viktigt om det sker på grund avbristande resurser. Det är hög tid för en nationellstrategi angående denna kvalitetsuppföljning.Man måste också komma ihåg att den vård ochomsorg som all duktig personal i vårt land utför germycket positivt. Jag blir ibland besviken över attden offentliga sektorn anses vara något fult i detsvenska samhället. Jag tycker att mångamänniskors liv och livskvalitet är en oerhörd vinst,och jag tror att vi skall lyfta upp det litet mer ochinte bara se den offentliga sektorn som enbelastning.Sjukvårdens uppgift är att rädda liv, lindra lidandeoch så långt som möjligt ge en god livskvalitet. Attställa dem som jobbar inom sjukvården införolösbara och etiskt svåra ställningstaganden är inteförsvarbart. Om det inte finns pengar måste deprioritera. Men vägledning för hur det skall gå tillsaknas oftast. Därför är det viktigt att vi politikerengagerar oss och ser till att vi inte försämrarlandstingens och kommunernas ekonomiskamöjligheter att prioritera.Det är mycket positivt att två utredningar, somäven nämnde, arbetar i syfte att lösa destörsta problemen. Den ena utredningen skallredogöra för finansieringar ochorganisationsmodeller för sjukvården, och denandra skall visa de möjliga prioriteringsvägarna.Det är nödvändigt att göra denna typ avkartläggning och att vidta åtgärder, för att vi i enframtid skall kunna prioritera rätt. Jag vet att detinte ger en snabb lösning -- ingen blir frisk därföratt det sitter en utredning. Men vi ser fram mot attfå en kartläggning för att kunna satsa rätt. Vi sermed glädje fram mot den dag då dessa utredningarskall presenteras.Jag vill också nämna några ord om ett mycketviktigt område, som jag tycker glöms bort. Dethandlar om vård i livets slutskede.Under senare år har det skett strukturförändringar,på gott och ont. De har syftat till en minskning avantalet vårdplatser. Detta har blivit en trend. Inomsåväl akutsjukvården som långtidssjukvården hardet hänt att människor med stort vårdbehov hartvingats att flytta till eget boende även om denvårdbehövande själv har känt oro för hur detta skallfungera. Det har utlovats att man inomprimärvården skall kunna få god vård i hemmet,även om man har stora och omfattande vårdbehov.I den nuvarande svåra ekonomiska situationen kandet dock vara mycket svårt för kommuner ochlandsting att leva upp till detta mål. Om denvårdbehövande, som ofta är äldre, skall kunnakänna trygghet i den egna bostaden, krävs det attdenne får vård när det behövs. Det är därförsärskilt angeläget att man lyfter fram frågan omvården i livets slutskede. Det är stor risk att dennaviktiga del försvinner i allt tal om egen husläkare.Det är enormt viktigt att inte enbart läkarenprioriteras i primärvården. Mycket avprimärvårdens verksamhet har läkaren aldrig skött.Ett sådant område är den nära vården ochomvårdnaden i livets slutskede. Läkaren har oftaendast varit konsult för att bl.a. ordineraläkemedel. Vården har skötts av sjuksköterskor,undersköterskor och vårdbiträden. I den nupresenterade husläkarpropositionen har manendast tagit viss hänsyn till detta. Vi måste gång pågång påminna om att det inte är organisationen somär det viktigaste för den människa som är i behovav hjälp, utan vårdens innehåll, kvalitet ochtillgänglighet.Om samhället skall fortsätta arbetet med att minskaantalet vårdplatser, måste vården ges i hemmet,även i livets slutskede. Att få tillbringa de sistadagarna av sitt liv i det egna hemmet är ofta ocksåett önskemål från patienten och dennes anhöriga.Därför är det oerhört viktigt att vi tar hänsyn tilldetta i den fortsatta planeringen av primärvården.Jag vill säga några ord om . Jag är gladatt tog upp den. Jag delar helt hennesåsikt om suveräna arbete. Kanskehar detta varit en gömd verksamhet för osspolitiker. Tyvärr kanske vi inte har tagit del avresultatet av detta arbete. Men i likhet med RosaÖsth hoppas jag verkligen att vi skall få ensamstämmighet här i kammaren om att de resursersom behövs skall ordnas fram.Herr talman! Frågan om omsorgen är egentligen enfråga om hur högt vi värderar våra medmänniskoroch oss själva. De flesta av oss blir gamla, och vikan alla drabbas av svåra sjukdomar. Detbestämmer vi inte själva. Skillnaden är att de svårtsjuka och de mycket ensamma inte klagar såmycket. De som behöver hjälpen mest hörs inte.Det är därför som dessa grupper måste få våruppmärksamhet. Det är därför som vård ochomsorg måste ges högsta prioritet, när vi fördelarde knappa resurser som finns.Därmed tackar jag för ordet.Anf. 26 BO () replik:Herr talman! Jag vill understryka det som ChatrinePålsson var inne på. Jag märker att oron blandallmänheten ökar och man ställer sig frågan om detär penningvärdet eller människovärdet som skallstå främst.Jag är förvånad över att denna frågeställning är såpass utbredd. Den finns alltmer blandsjukvårdspersonalen. Den är uppe för diskussionhos etiska kommittéer.I förra veckan fick jag ett brev från ,som är ordförande i .