prot · GH0941 · 1993-12-10 00:00:00 — Jag vill också erinra om de speciellastimulansbidrag, såsom hyresrabatter ochnybyggnadsbidrag, som infördes på1980-talet med motiveringen attbostadsförsörjningsläget krävde särskildasubventioner så att ävenproduktionskostnadsmässigt mycket dyra bostäderkunde efterfrågas av de bostadssökande.Resultatet av en politik där man med hjälp avsådana subventioner och regleringar försöker skapaförutsättningar för ett visst bostadsbyggande ser vinu.Regeringens politik går ut på att skapa rimligaförutsättningar för bostadsbyggandet ochfastighetsägandet så att hushållens efterfrågan påbostäder kan tillgodoses på hushållens villkor ochutan omfattande kostnadsdöljande subventioner.Statens övergripande ansvar är att främja godhushållning, vilket här innebär att bostadsbyggandeoch fastighetsägande ges sådana villkor att byggareoch ägare stimuleras att hålla sina kostnader låga.En grundläggande förutsättning för en positivutveckling för bostadsmarknaden, liksom för andrasektorer av näringslivet, är också en låg ränta.Från dessa utgångspunkter har ett omfattandeförändrings- och förenklingsarbete bedrivits ochgenomförts . Ett nytt system förstatliga bostadssubventioner har införts. Systemetgör bl.a. sambandet mellan kostnaden för attproducera en bostad och kostnaden för att bo i dentydligare och därmed bostadskonsumenten merapriskänslig för höga produktionskostnader.Gamla villkor för statens stöd till bostadsbyggandethar avskaffats. Byggare och fastighetsägare har påså sätt fått större frihet bl.a. när det gäller val avkonkurrensmedel.En rad avregleringar inom bostads- ochbyggnadsväsendet har genomförts. Det handlarfrämst om ändringar för att ta bort onödiga ochkostnadsfördyrande detaljregleringar.Ändringarna skapar emellertid ocksåförutsättningar för byggare och fastighetsägare attbygga bostäder efter bostadskonsumenternasbehov och önskemål.Till den här bilden hör vidare de utgiftsbegränsandeåtgärder i fråga om räntesubventionerna till äldrebostadshus som har beslutats. Åtgärder av dettaslag är nödvändiga, eftersom de skaparförutsättningar för lägre räntor.Till bilden hör också det av regeringen framlagdaförslaget om åtgärder för att stabiliserabostadskreditmarknaden, liksom förslaget om attändra fastighetsskattesatsen och att vad gällerreduktionsreglerna för skatten jämställa ny- ochombyggnad.Sammantaget har genom det förändrings- ochförenklingsarbete som regeringen påbörjadehösten , tillsammans med en ekonomisktansvarsfull finans- och skattepolitik, grunden lagtsför en utveckling som ger rimliga förutsättningarför byggare och fastighetsägare att på sundaekonomiska villkor möta hushållensbostadsefterfrågan på hushållens egna villkor -- ochdet är viktigt att betona att det är hushållets villkoroch inte villkor som gäller, OskarLindkvist -- och utan omfattande kostnadshöjandesubventioner via skattesedeln.Vid vår föregående interpellationsdebatt lovadeOskar att på nytt återkomma med eninterpellation för att få diskutera bostadspolitiskafrågor. Jag såg positivt på detta eftersom jag tror attinte minst byggbranschen är betjänt av att viutvecklar vår grundläggande syn på detta område.Det var därför med vissa förhoppningar jag sågfram emot de alternativa förslag redovisa. Det är emellertid med besvikelsesom jag konstaterar att kommertomhänt till denna debatt. har intenågra egna förslag som vi kan debattera. Sedan detberyktade räntelånesystemet harSocialdemokraterna inte presenterat något egetkonstruktivt förslag på det bostadspolitiskaområdet. Man har lyckats kopiera en enskildriksdagsmotion med förslag om etträntebidragssystem som påminner mycket om detsom beslutat om. Detta förslag prövadesför övrigt redan i det utredningsarbete som föregickriksdagsbeslutet . En av nackdelarnamed exakt det förslag som socialdemokraterna nu istort gjort till sitt, utan att kunna ange nödvändigapreciseringar, är att det förutsätter ett ökatfastighetsskatteuttag som dessutom skall varieraöver tiden. Det är uppenbart att en sådan ordningskulle leda till betydande osäkerhet ombostadskostnaderna för hushållen oavsett om debor i äldre bostadsfastigheter eller i nyproduceradebostäder.I sin interpellation hävdar attbyggbranschen och bostadskreditmarknadentappat förtroendet för den politiska viljan ochförmågan att ta ansvar för en långsiktigt hållbarbostadspolitik. En sådan kritik faller på denföregående regeringen som bedrev en sådanekonomisk politik och bostadspolitik som alldelesuppenbart blev ohållbar. Den spekulationsbubblasom Socialdemokraterna tillät växa fram frånmitten av har spruckit. De förändringarsom nu genomförs blev nödvändiga till följd av denpolitik som tidigare förts.Regering och riksdagsmajoriteten fattar nu debeslut som krävs för att skapa en bra bas för enlångsiktigt hållbar bostadspolitik. kunna medverka till den politiska stabilitetsom byggbranschen efterfrågar genom attexempelvis klargöra att Socialdemokraterna inteavser att lägga fram förslag om förändringar i deträntebidragssystem som gäller nyproduktionensedan 1993, och att man inte tänker föreslå höjningav fastighetsskatten på det sätt som förutsätts i denbostadspolitiska rapport som Socialdemokraternatog fram till sin kongress! Det är genom sådanauttalanden om insikten om de verkliga problemensom Socialdemokraterna bäst kan medverka tillstabilitet för byggbranschen och stabilitet inombostadssektorn.Anf. 20 ():Fru talman! Tack för svaret på min interpellation.Det är på tre sidor. Som vanligt inleds BoLundgrens svar med en lång skildring av 80-taletsfasor.När han senare kommer in på min frågeställning,som han för övrigt undviker att svara på, är hanförvånad över att jag kommer tomhänt. Jag skulletydligen ha haft med mig ett svar, men vid den härfrågestunden är det faktiskt som ärsvarande.Låt mig först säga några ord om 80-talet. BoLundgren har ju en poäng när han pekar på denhöga inflationen och den höga realräntan. Det ärhelt klart. Detta påverkade kostnadsläget generelltunder 80-talet, även bostäderna. Att ansvaret fördetta är den socialdemokratiska regeringens är likasjälvklart. Regeringarna skall stå till svars för sinpolitik. Men 80-tal är inte mitt 80-tal.I mitt 80-tal lade den socialdemokratiskaregeringen fram ett krispaket för att komma tillrätta med just den höga inflationen ochöverhettningen i ekonomin. Då framtvingademoderaterna och vänstern en regeringskris.När det gäller bostäderna hade vi ett högtbostadsbyggande . ärbostadsbyggandet det lägsta . På 80-talethade vi en fungerande arbetsmarknad påbostadsområdet. har vi en rekordstorarbetslöshet. Vi hade en kraftig efterfrågan påbostäder . har vi ingen efterfråganalls. hade vi bruksvärderade bostäder.Nu har vi fått enorma hyreshöjningar medkonkurser och vräkningar. hadebyggföretagen fullt upp. är de flesta utanjobb. Den här listan skulle kunna göras väldigtlång.Jag vill gärna säga till : Ta nu ertansvar för er politik! Det är alltid regeringen somhar ansvaret. Skyll inte ifrån er! gördet återkommande i sina svar. Det är den borgerliga regeringens ansvarsom debatten gäller och ingen annans.I dessa dagar får vi socialdemokrater många brevsom gäller bostäderna. Det gäller bl.a. hyrorna. som skriver hör hemma i debostadsrättsföreningar som kommit till under desenaste åren, men vi får även brev, telefonsamtaloch uppvaktningar från folk högt uppe ibyggföretagens värld. De är enormt bekymrade.De vill bygga. Byggmaterialindustrin vill sälja.Målarna vill utöva sitt yrke. Byggnadsfolket vill hajobb. Protester och demonstrationer avlöservarandra, men det bekymrar inte regeringen.Bo Lundgren, ett av sex statsråd som ansesskickade att handlägga bostadsfrågorna, kommerständigt tillbaka till sitt 80-tal. Jag frågade inte om80-talet. Jag frågade faktiskt om 90-talet.På två år har den sociala bostadspolitiken ersatts avavregleringar och avvecklingar. Det kommunalainflytandet har ersatts av privatiseringar.Markvillkoret är borttaget. Kommunalabostadsförmedlingar likaså, sombostadspolitiken är på katastrofkurs.Min fråga gällde som sagt framtiden. Av deväljarundersökningar som utförts kan man, ävenom de är begränsade, utläsa att många har en starkmisstro till regeringens politik.Inom ramen för min interpellation vill jag nu frågavad regeringen tänker göra. Det utelämnade BoLundgren i svaret. Vad tänker ni göra åt det lågabostadsbyggandet? Vad gör regeringen åt ROT-sektorn? Vad gör regeringen åtbostadskreditmarknaden?I bostadsutskottet fick vi inget gehör för attregeringens omfördelningslån också skulle utgåenligt system. Det skulle annars ha gagnatväldigt många bostadsrättsföreningar som är hårtutsatta.Bo Lundgren avslutar sin allmänna informationmed att begära en socialdemokratisk uppslutningkring den moderata bostadspolitiken. Det ärfaktiskt inte vår uppgift att agera livräddare åt enmisslyckad borgerlig regering. Av det svaret kan BoLundgren dra den självklara slutsatsen att ensocialdemokratisk regering får som huvuduppgiftatt återupprätta den sociala bostadspolitiken ochförsöka samla ett brett mittfält i svensk politik kringen sådan uppgift.Sedan säger att jag inte har någotalternativ. Då vill jag slutligen påminna om att vivarje år sedan förlustvalet har fört fram förslagi bostadsutskottet och i om enparlamentarisk utredning för att åstadkomma enlångsiktig lösning av bostadsfinansieringen. Det harregeringspartierna sagt nej till.Anf. 21 ():Fru talman! Jag har under mina ikommunal verksamhet upplevt den cykliskabostadsbranschen. Först har vi en enormbostadsbrist. Sedan får vi ett begynnande överskottoch tomma lägenheter. Därefter får vi ånyobostadsbrist och sedan åter överskott. Så får viåterigen bostadsbrist och därefter kom slutet av 80-talet med hastiga prisstegringar och spekulationer.Fru talman! Jag tycker att vi ändå skall notera någotom 80-talet. Under Socialdemokraternas nioregeringsår låg antalet påbörjade lägenheter inyproduktion mindre är 40 000.Antalet var lägst 1985 -- 27 500.Om vi bedömer att balanslinjen på nyproduktionentorde ha legat någonstans mellan 35 000 och 40 000kan vi betrakta igångsättningarna --1991. hade vi då ett plus på 15 000lägenheter, 1990 hade vi ett plus på 25 000lägenheter och 1991 ett plus på ca 15 000lägenheter. Om vi tittar på den uppgift på tommalägenheter som vi har harmonierar den ganskabra med detta överskott över balanslinjen.Det är ganska klart att om man har byggt alldelesför mycket får man igen deti form av lägre byggande nästa period. Bekymretmed dessa slag mellan låg produktion och högproduktion är att antalet inom byggarbetarkårenockså varierar mycket kraftigt. hade vi enproduktion på 27 500 lägenheter. var viuppe i nästan 70 000 lägenheter. Om vi jämför dessaår inser vi lätt att vi fick alldeles för mångabyggnadsarbetare . Därför har vi nusituationen med de arbetslösa byggnadsarbetarna.Sedan tycker jag att man kanske också skall erinraom en annan sak. Det gjorde när vihade en utfrågning om detta. Bostadsinvesteringarär långa investeringar på ett hundratal år nästan.Det innebär att förnyelsen ligger på 1--. Omefterfrågan då faller med kanske får vi enmycket stor andel tomma lägenheter ochproduktionen går ner. Det finns alltså olika orsakertill detta.Låt mig gå över till dagens situation och vad vi kangöra åt den. Det är givet att bostadsproduktionenär alldeles för låg i förhållande till denbyggarbetskår som vi långsiktigt behöver för atthålla en jämn sysselsättning i branschen. Jag kan setre olika orsaker till varför det inte kommer i gångså mycket bostadsbyggande som egentligen bordevara möjligt.En orsak är svartmålningen av det nuvarandesubventions- och finansieringssystemet. Det harman lyckats väldigt bra med. Faktum är att 1993 årsregler är bättre än regler, men det tycksinte ha gått upp för marknaden.En annan orsak är kreditsituationen. Folk somegentligen har ekonomiska resurser för att byggafår inte erforderliga lån.Jag tycker också att kommunerna skulle kunna seöver äldreboendet i betydligt större utsträckning änvad de gör i dag.Jag skulle mot bakgrund av detta vilja ställa tvåfrågor till statsrådet.Är statsrådet beredd att medverka till attinformationsinsatserna vad gäller det nuvaranderäntesystemet blir sådana att byggare verkligenupptäcker att regler är bättre än 1992 årsregler?Är statsrådet villig att försöka få i gång enfungerande kreditmarknad på detta område, så attbanker och kreditinstitut verkligen beviljar lån tilldem som har förutsättningar för att klaranyproduktion?Anf. 22 ():Fru talman! Alla som deltar i denna debatt, utomskatteministern, är överens om att byggandet nu ärför lågt i förhållande till de behov som finns. HarryStaaf konstaterar att inte heller de som vill ochegentligen har resurserna för att bygga får lov avbankerna att göra det.Det beror naturligtvis dels på bankernasöverreaktion på den tidigare alltför lösautlåningspolitiken, men det beror också på dekreditförlustrisker som finns just påbostadsmarknaden. Detta faktum har kommit framalldeles för litet i debatten.Fastigheter byggda --1992 harkunnat byggas genom en upplåning på 240miljarder. 100 miljarder av dessa är pengar somlånats med borgen eller kommunaltförlustansvar.Det har föranlett att tro att lånen ärrelativt säkra. De är säkra ur kreditgivarenssynpunkt, men skattebetalarna löper stor risk attdrabbas av mycket stora kostnader.Både Hyresgästföreningens och tyder på att kreditförlusterna ellerförlusttäckningarna rör sig om mycket storabelopp. För de 18 kommunala bostadsföretag somär värst utsatta just nu uppgår borgensåtagandet till12 1/2 miljard. Dessa pengar riskerar kommunernanaturligtvis att förlora.Jag skulle tro att dessa summor motsvarar ungefär10 % av de samlade kommunala budgetarna. Mankan tänka sig vad det skulle få för effekter i de 18kommuner som berörs.Georg uppskattar prisfallet på detåterstående beståndet, som är belånat till 140miljarder, till . Det innebär att det inte finnsfullgod säkerhet i form av panträtt i fastigheter för70 miljarder.Fjolårets kreditförlust på motsvarar0,. Anta att utfallet blir hälften av bankernaskreditförlustnivå, vilken totalt sett har varit 5 %.Det ger 2 1/. Det skulle ge kreditförluster på 25miljarder kronor.Den katastrofalt höga arbetslösheten ochregeringens ideologiska blockering mot att tillstatsfinasiellt marginella kostnader användabostadssubventioner för att undvika kreditförlustergör att risken för att utomordentligt storakreditförluster uppstår är uppenbar. Jag anser atten sådan politik är ansvarslös och närmast kanliknas vid hasardspel.I sin spariver har regeringen glömt attbostadssektorn också har en intäktssida. Totalt settger bostadssektorn redan nu en vinst för staten.Den ökar och innebär ett överskott på 9 miljarder1994. 1997 kommer överskottet enligt att vara 31 miljarder. Boverketredovisar i princip samma utveckling.Georg nöjer sig med att konstatera att detinte föreligger någon risk för kreditinstitutensförmåga att fullgöra sina förpliktelser ,eftersom samtliga institut omfattas av den statligagarantin för stabiliteten i de finansiella systemen.Men jag anser att det är uppenbart attskattebetalarna riskera att göra nya kreditförlusterpå tiotals miljarder.Att regeringen nu tvingas söka en metod för attundvika omfattande konkurser i bostadssektorn ärett kvitto på att den förda bostadspolitiken är ettmisslyckande. Motiveringen till denna politik harvarit att vi måste spara för att klara statsfinanserna.Detta sparande riskerar nu att förorsaka samhälletbetydligt större kostnader än vad som tas in på desparåtgärder som regeringen genomför.Det är som det framhålls såväl i propositionen somi utredningen svårt att beräkna hur storakreditförlusterna verkligen kommer att bli. Enligtmin uppfattning rör det sig om flera tiotalsmiljarder.Regeringen inför bl.a. omfördelningslån för attstävja utvecklingen. I praktiken gör man sådanainskränkningar i villkoren för omfördelningslånenatt de mest utsatta företagen faller utanför skyddet.Där kommer kreditförluster att uppstå.Det är märkligt att regeringen fortsätter med dennapolitik. Den innebär att man misslyckas med debostadssociala mål som borde vara rimliga ochnaturliga i ett samhälle av karaktär. Detleder till trångboddhet. Det leder till attungdomarnas boendestandard markant försämras.Det innebär en ekonomisk förlust. Genom att sparalitet förlorar man mycket. Sysselsättningsmässigtgör samhället också stora förluster, eftersombyggarbetslösheten kostar 50 miljarder.Anf. 23 ():Fru talman! Låt mig först i likhet med OskarLindkvist och andra tacka för svaret.Jag skall göra en kort reflektion över det BoLundgren skriver om bakgrunden till dagens ämne.Det är i många stycken ett märkligt svar.Bo Lundgren skriver att i stort sett allt som har häntär sossarnas fel. Antingen beror det på vadSocialdemokraterna gjorde eller, om detinte räcker som förklaringsgrund, på vadmänniskor tror att Socialdemokraterna skall göra iframtiden. Det är orsaken till allt elände.Statsrådet skriver att kommertomhänt till debatten. Jag fortsätter att läsa och seratt det två stycken längre ned på sidan står att storaproblem har orsakats av det ochandra socialdemokrater har kommit med.Slutsatsen blir alltså att statsrådet uppmanar OskarLindkvist att släppa det som han håller i sina tommahänder. Då löser sig alla problem.Jag tycker att denna pajkastning om vad som harhänt börjar kännas ganska tråkig. Jag har därför ettkonkret förslag i inledningen på dennainterpellationsdebatt. Jag tycker att vi stryker ettstreck för den delen av debatten. För att vi inte skallbehöva fullfölja detta resonemang säger jag att viaccepterar denna historiebeskrivning. Vi kan ocksåacceptera att de positiva tecken som trots allt finnsberor på regeringens åtgärder, som statsrådet säger.Jag kan acceptera också det för att vi skall kommavidare i diskussionen.Statsrådet säger att det finns en del positiva tecken,och det håller jag med om. Räntan har sjunkit, ochstatsrådet säger att det beror på den förträffligabostadspolitik som har förts. har räntan sombekant sjunkit även i och i andra länder.Jag är för att vi skall komma vidare beredd attacceptera att politik har satt sådanrespekt i Bundestag att man där har sänkt räntan.Men sedan vi har lämnat den diskussionen bakomoss kvarstår de problem som ,och har varit inne på.De problem som vi har kan sammanfattas i tvåpunkter. Den ena är det låga bostadsbyggandet,och det andra är de oerhört höga kostnaderna förvissa boende.Även om det är så, som statsrådet säkerligenkommer att påminna om i sitt nästa inlägg, atthyreshöjningarna ser ut att bli de lägsta på 25år -- vilket är bra -- är det bekymmersamt att så lågahyreshöjningar inte gäller för alla. Det finns mångasom trots lägre ränta och generellt sänktahyreshöjningskrav fortfarande sitter oerhört risigttill och som, om ingenting görs, kommer att fåmycket kraftiga boendekostnadsökningar under denärmaste åren.Jag skall också säga till statsrådets försvar att en delpositivt har hänt sedan vi första gången diskuteradedet här. Förslaget om att justerafastighetsskattesatsen nedåt är bra. Det innebär enmildring av bördan. Det är också bra att regeringenlägger fram ett förslag om en stabilisering avfastighetsmarknaden, vilket vi skall diskutera här ikammaren på tisdag.Men kärnfrågan är: Tror statsrådet att detta ärtillräckligt? tror uppenbarligen inte attde här åtgärderna räcker för att få fart på byggandetoch för att hjälpa de människor som hotas avmycket kraftiga boendekostnadsökningar, dvs. desom bor i nya hus.De här två problemen hör ihop. Så länge vi harhöga boendekostnader i de senast byggdaårgångarna och det dessutom står tomt i många avde hus som är byggda hjälper detnaturligtvis inte, , hur generösafinansieringsvillkor vi än har. Det kommernaturligtvis att finnas en oerhörd rädsla inför attstarta nya projekt så länge fastighetsägarna sittermed tomma och dessutom mycket dyra lägenheter.För att få fart på nybyggandet måste vi få nedkostnaderna i de senast byggda årgångarna och fåbort de tomma lägenheterna där. Därför hängerdetta ihop.Jag har inte hört någon enda marknadsaktör sägaatt de åtgärder som är vidtagna är tillräckligaoch kommer att få fart på denna bransch.Uppenbarligen tror inte heller att så ärfallet. Jag vill därför rikta följande fråga tillstatsrådet: Om nu dessa åtgärder inte ärtillräckliga, vad mer finns i så fall att vänta?Jag vill också säga till och till nästedebattör på talarlistan, : Om niinstämmer i vår beskrivning av hur verkligheten serut och i likhet med drar slutsatsen attde åtgärder som vi har diskuterat inte ärtillräckliga, är ni då beredda att tänka om och gåmed på en del av de förslag som vi har lagt fram ochsom förut redogjort för? Är ni dåberedda att gemensamt här i ta initiativtill åtgärder som gör att vi kan få fart på byggandetoch få ned kostnaderna i de senast byggdaårgångarna?Anf. 24 ():Fru talman! Jag ber om ursäkt om jag stör denpolitiska strategin och lägger mig i debatten mellande två herrar som här försöker att framstå somrepresentanter för två helt oförenligabostadspolitiska linjer, som går åt rakt motsattahåll.Såvitt jag har förstått är skillnaden den att OskarLindkvist tycker om bostadspolitik och tycker attdet är intressant och viktigt att tala ombostadspolitik, medan inte tycker ombostadspolitik utan hellre talar om någontingannat, som egentligen i botten också ärbostadspolitik.Jag delar uppfattning att detegentligen är ganska ointressant att rota i historienför att se vem som har haft fel eller rätt. Skall vi fåfart på byggandet måste vi diskutera åtgärder förframtiden, och det är framtiden som det nu gäller.För min del tycker jag att det finns anledning attvara orolig för den låga aktivitet som vi nu har påbyggarbetsmarknaden. Dels har vi en fördjupadlågkonjunktur och en ökad arbetslöshet, dels skerdet en utslagning av byggkapacitet, vilket kan göraatt vi snabbt kommer att få en kostnadsexplosion ibyggandet och i boendet, med kraftig inflation ochstigande räntor när konjunkturen vänder, då visnabbt behöver mer av både byggkapacitet ochbostäder. Höga räntor och hög inflation är endöbelnsmedicin för all bostadspolitik, oavsett omden är moderat, socialdemokratisk ellercenterpartistisk.Om vi utgår från att varje bostad har en livslängdom , kan vi se att det finns ett ständigtförnyelsebehov av ungefär 20 000 bostäder per år.Med hänsyn till andra faktorer tror jag attBostadsverkets siffror beträffande genomsnittligtnybyggnadsbehov för återstoden av 90-talet liggerganska rätt. anger ett behov av30 000--35 000 nya bostäder , och så mycketbygger vi inte just nu.Kostnader, variation, mångfald och konkurrens påbyggmarknaden är avgörande faktorer förbyggandet och för boendekostnaderna över huvudtaget. Den omläggning av politiken som varnödvändig har lett till att byggkostnaderna harkunnat sänkas med . Räntan är denlägsta , och har regeringenspolitik bäddat för den lägsta hyreshöjningen på 25år för de boende. Fördelningen avbesparingarna i räntebidragen, sänktfastighetsskatt på hyres- och bostadsrättshus och ettavskaffande av flyttskatten bidrar till att stabiliserafastighetsmarknaden och fastighetsvärdena, ochdet är bra för byggandets framtida finansiering.Men trots detta kommer byggandet inte i gång. Enorsak till det är den svartmålning av det som händerinom bostadssektorn som oppositionen ägnar sigåt. undrar jag om vill ha igång bostadsmarknaden och bostadsbyggandetigen.Socialdemokraterna har t.ex. svartmålat detbostadsfinansieringssystem för nybyggnation somvi har infört, så till den grad att inte ensbyggbranschen själv har förstått att reglerär bättre och innehåller högre subventionsandel ändet gamla systemet skulle ha gett, om det hadebibehållits.Jag tror också att marknaden är ganska trött pålöften och allmän vältalighet om ökadesubventioner, som man sedan inte kan leva upp till.Dessutom, , bäddar det för ensvekdebatt som kan bli till mycket allvarlig skadaför allmänhetens förtroende för det politiskasystem som vi har.Tyvärr har denna debatt inte innehållit någrakonkreta besked om åtgärder.