prot · GG09118 · 1993-05-28 00:00:00 — Visserligenhar koldioxidutsläppen inom industrin minskatunder , men det är främst ettresultat av övergång till andra fossila bränslen, t.ex.från kol till olja. Det är naturligtvis ingen hållbarutveckling, men trots allt måste vi acceptera attindustriprocesser arbetar på ett visst sätt, och vimåste utgå från vilka möjligheter som finns renttekniskt.Om man ersätter kol med olja eller naturgasvid råjärnsframställning och pelletstillverkning,kan man uppnå kraftiga minskningar avkoldioxidutsläppen. För ett antal år sedandiskuterades möjligheten att i malmfälten användagas från de norska fälten, för råjärnsproduktion iLuleå. Denna teknik används också på mångaandra håll i världen.Om vi inom landet tog hand om de högsvavligarestoljorna från våra raffinaderier, förgasade democh renade dem från svavel m.m., skulle vi få en gassom vore lämplig för råjärnsproduktion ochpelletstillverkning. Märk väl att det här handlar omuppskattningsvis av våra totalakoldioxidutsläpp i landet. Det är alltså inga småområden som vi skulle kunna påverka.Vad gör vi nu i stället? Jo, vi säljer dessa oljorutomlands, där de bidrar till försurningen avlufthavet och ger surt regn, som åtminstone till endel faller över . Vi får alltså tillbaka demdirekt. Den här handeln skall vi naturligtvis slutamed och i stället, som jag nämnde tidigare, användadessa oljor på ett sätt som medför bättreförhållanden för oss själva, bättre ekonomi för osssjälva och bättre förutsättningar när det gällerpåverkan på klimatet.Vi tycker att det bör införas en skatt som stimulerarindustrin att söka efter bättre metoder och etablerasamarbetsprojekt med oljeindustrin för att ta tillvara dessa restoljor. Detta kan också infogas i ettsammanhållet system. Ett första steg mot ett sådantsystem skulle kunna vara att ta ut per kilo pådet s.k. metallurgiska kolet, och det skulle kunnagenomföras omedelbart.Att få i gång en process genom vilken förgasning avoljor skulle komma till ökad användning skulle varaett exempel på hur de ekonomiska styrmedlen kanverka. Sedan skulle man kunna gå vidare efter denlinjen.Det har sagts tidigare att klimatfrågorna till sinkaraktär är globala, men våra åtgärder mot demmåste i princip vara mycket lokala. Montalvonämnde t.ex. att det inte tjänar mycket till att göraså mycket mer i , utan vi skall i stället se ossomkring i världen för att ta reda på var våra pengarkan göra den bästa marginalnyttan. Det liggernaturligtvis en del i det.I vårt närområde framstår Murmanskregionen påett särdeles otäckt sätt som ett område som måsteåtgärdas. Bristfälligheterna drabbar naturligtvis iförsta hand den egna befolkningen, men självklartpåverkas också de nordiska länderna avsevärt. Härhittar vi naturligtvis inte bara klimatpåverkandeverksamhet utan också oro för exempelvis utsläppav radioaktivitet från dumpat avfall, den marinaverksamheten och kärnkraftsproduktionen.Vi tycker att samarbetet i miljöfrågor när det gällerMurmanskregionen måste intensifieras ochrangordnas högre än vad som sker i dag.Kartläggningen måste fördjupas, och insatser förreduktion av utsläppen måste komma till stånd medstöd av andra länder, bl.a. från oss. Jag håller medMax Montalvo om att man skulle få mycket storeffekt även av relativt små insatser.Vi tycker att en del av de somhar reserverats av regeringen för att användas församarbete med skall riktasdirekt till Barents--Murmansk-regionen.Förutom direkt uppeldning av fossila bränslen föruppvärmning och kraftproduktion har en stor delav de mänskliga aktiviteter som iakttagbart har haftnegativa effekter utövats inom transportapparaten.Transportapparaten och bilindustrin har hos ossliksom i många andra högt utveckladeindustriländer en avgörande betydelse.Vi tycker att den precis som defranska och tyska regeringarna skall ställa krav påbilindustrin inom det egna landet. Det gäller t.ex.att ställa krav på att vår bilindustri inom en viss tidskall åstadkomma en minskning avbränsleförbrukningen eller, exempelvis inom femår, skall ha uppnått en hög andel avåtervinningsbarhet.Våra skrotbilskyrkogårdar skall vara ett minneblott. Det finns mängder av områden i vårt land,faktiskt ganska stora arealer, som är belamrademed bilvrak. Denna typ av skrot har stått där idecennier och är till mycket ringa del möjlig attåtervinna. Det skall alltså ställas krav på vårbilindustri likaväl som man gör exempelvis iFrankrike och på den egna bilindustrindär.Inom transportapparaten är det alltså inte baradrivmedlen som berörs, men det är naturligtvismycket viktigt att forskning och utveckling av nyadrivmedel och nya tekniker stimuleras på ett bättresätt än . Vi tycker att de stöd som regeringenhar föreslagit för bl.a. forskning och utvecklingbeträffande hybridfordon är för blygsamma. Vitycker att miljöavgifter skall fonderas och användasför stöd till utveckling av miljöanpassad produktionoch miljöanpassade produkter. Vi behöverforsknings- och utvecklingsstöd även för att vieffektivt skall kunna samordna det här med förslagmot fossila drivmedel. Ett exempel är satsning påetanoldrivna bussar. Vi behöver mera pengar föratt få skjuts på verksamheten. Människor iallmänhet bör få erfarenhet av att detta fungerar.Det är oerhört viktigt att vi får en föreställning omatt det är möjligt att komma fram på det härområdet. Då måste vi på olika sätt stimuleraanvändningar som folk ser resultatet av.Vi tycker att en sådan här omställning tillbiobränslen kan förenas med krav på omställning ijordbruket och energisektorn. Våra krav pådieselbränslen måste också skärpas kontinuerligt.En del av transportsektorn som har varit relativtlitet uppmärksammad är tunga arbetsfordon,arbetsmaskiner och mindre motorer av typgräsklippare m.m. På det området finns ocksåoerhört mycket att göra för att människor skall fåegen erfarenhet av att det faktiskt går att göra någotmed relativt enkla medel. Om folk upplyses om attderas gräsklippare förorenar lika mycket som derasbil, och de då vet vilken tidsdifferensen föranvändningen av dessa båda är, tror jag att vi ocksåskulle kunna få ett ökat tryck.Fru talman! Jag står givetvis bakom Vänsterpartietsförslag såsom de är formulerade i våra motioner. Idet här sammanhanget nöjer jag mig dock med attyrka bifall till min meningsyttring vad gäller mom.5, 23 och 44.Anf. 4 Miljöminister ():Fru talman! Det är intressant att lyssna till den härdebatten. Trots ändrad planering både förkammarens och för min egen del fick jag ändock enmöjlighet att delta i debatten, och därför vill jaggärna komma med några synpunkter delsbeträffande situationen i allmänhet, dels medanknytning till den debatt som har förts hittills.Det är viktigt att vi sorterar problemen en aning.För det första är det viktigt att diskutera deåtgärder som vi vidtar i förhållande till denverklighet som vi möter. Det är den första gruppenav problem. För det andra gäller det vårt agerandei förhållande till andra nationer. Vi är inte ensammapå den här planeten. Vad vi gör i harekonomiska konsekvenser på vårt förhållande tillandra länder. För det tredje är det naturligtvis i vissmån intressant hur partierna förhåller sig när detgäller ambitionsnivåer, strategier, mål och medeloch framför allt om det finns helhet och konsekvensi handlandet.När man bedömer handlande och den härpropositionen i förhållande till verkligheten är detbara att konstatera att vi alla kommer till korta. Detär ingenting att hymla om, utan så är det.Problemen är gigantiska, och de är internationella.Det är klart att ett litet land som inte kangöra allt på hemmaplan, och kan inte hellerha ett dominerande inflytande över deninternationella utvecklingen. Ur den synpunkten ärnaturligtvis klimatkonventionen inget heroisktaktstycke. Det sade jag när mankompromissade inför . Den dåvarandeamerikanska administrationen kritiserades,eftersom det var den som i första hand utgjorde enbromskloss. Vi hoppas att det nu skall vara någotannorlunda på den punkten.När det gäller frågan om i förhållande tillandra nationer råder det inget tvivel om att Sverigeär ledande. Sedan kan man göra olika bedömningarav hur man skall agera för att få ut bästa möjligaeffekt av sin pådrivande roll. Det kan vi gärna göra.Jag har mina erfarenheter. är jag imycket hög grad övertygad om att det är en styrkai internationella förhandlingar att man själv agerarpå hemmaplan. Vi kan hänvisa till att vi är ledandei världen när det gäller att ta ut koldioxidskatt. Jagtycker att det är viktigt att avfärda myten -- jag troratt var inne på det -- om att vi skulleha sänkt ambitionerna på det området. Det är intekorrekt. Framför allt är det bara att beklaga attandra länder inte har kommit ifatt oss. Det endaland i världen som kan konkurrera på vår nivå inågot avsnitt är . Det gäller t.ex. uttag avkoldioxidskatt på bensin. I övrigt har vi ensammaen ledande roll i världen.Detta var också en av erfarenheterna från . EGmisslyckades att i förväg samla ihop sig till engemensam linje inför , trots att det handlade omen så låg nivå som per fat. Det är bara attkonstatera det. Jag har inte sagt detta för attförsöka urskulda mig, utan bara för att förklara attverkligheten -- även den politiska internationella --är motsträvig. har vissa -- låt varabegränsade -- möjligheter att påverka. Dessamöjligheter skall vi självfallet utnyttja, och det görvi också.För några veckor sedan besökte jagLuzernkonferensen som gäller hela frånAtlanten till . Bland de länder som varnärvarande var det och somtydligast av alla agerade för skärpta målsättningaroch ökat samarbete och som var beredda att satsaresurser. Många, de allra flesta, intog en merapassiv attityd. Sådant kan man bli deprimerad av,men det är verkligheten i dagens , för att taett exempel från de senaste veckorna.Jag har lyssnat på debatten här när det gällerpartierna i förhållande till varandra. Jag tycker attdet är viktigt att understryka att vi nu går ifrånmålsättningar och strategier som är beroende avvad andra gör och att vi här lägger fast en nationellmålsättning för koldioxidutsläpp. Det gälleruppföljning för vår egen del. Vårt första steg äransvaret för klimatkonventionen. Sedan gäller detnaturligtvis att snabbt få i gång arbetetinternationellt. Det är en självklarhet.Det gäller för den skull förstås att inte glömma bortvad som sker på annat håll, nämligen inom ramenför Montrealprotokollet och beträffande utsläppenav de aggressiva ämnena CFC, HCFC,metylbromider m.m. skärpte viprotokollet i . Återigen är iledningen. Men det är självklart att alla andraländer kommer närmare oss. Det vore verkligt illaom så inte vore fallet, men det har de gjort på dethär området. Det är bra. Vi eftersträvar att hittamöjligheter för alltfler länder att angripa de härmycket viktiga problemen, som annars kanomintetgöra förutsättningarna för att klaraklimatfrågorna, den farliga UV-strålningen etc.Jag tycker inte att man i utskottets betänkandespretar i så olika riktningar på den här punkten. Jagtror att vi har en ganska realistisk målsättning förvad vi kan uppnå. Som jag sade inledningsvis är detnaturligtvis viktigt att man har en helhetssyn och är konsekvent, så att man inte agerar på ettsätt inom olika sektorområden som belastarklimatet och på ett annat sätt inom miljöområdet.Miljöområdet är övergripande i det här fallet. Detklart att jag ibland funderar över hursocialdemokratin har det internt, eftersom manunder hela har vacklat och tvekatnär det gäller att lägga på skatt på sådanverksamhet som påverkar klimatet. Det må dockvara Socialdemokraternas problem.Det är viktigt att konstatera att vi brutto frånregeringens sida har lagt fram förslag på ungefär 10miljarder kronor för att hålla tillbaka sådant somutgör en belastning på klimat och miljö, främstfossila bränslen. Det är ett bruttotal. Vi har avkonkurrensskäl gjort sänkningar när det gällerindustrin. Det kan Socialdemokraterna interimligen anklaga oss för, eftersom vi ärvde denHjalmarsonska utredningen och skapade den härdifferentieringen. Alla vet väl vid det här laget att isamband med de diskussionerna bestämde sigregeringen för att höja det totala uttaget med ca 600miljoner på årsbasis. Av dessa pengar används 500miljoner för att komma till rätta medklimatproblem och för att göra satsningar iÖstersjösamarbetet. Socialdemokraterna satte igång det, men utan att betala notan. Detsamarbetet är viktigt när frigörelsen nu sker iÖsteuropa och för reaktorsäkerhet och annat där.Det är klart att inte ens 500 miljoner räckertill allt.Behoven på andra sidan är, som flera aver har påpekat här, gigantiska. Det handlar inte omhundratals miljoner utan om hundratals miljarder.Det är på detta sätt vi har försökt att agera i de härfrågorna. Men det är alltså viktigt att avfärda allamyter om att vi har sänkt ambitionsnivån. Vi harhöjt ambitionsnivån, både skattevägen när detgäller klimatpåverkande utsläpp och när det gällerskärpningarna inom ramen förMontrealprotokollet. Vi har agerat internationelltför att andra skall haka på, men där finns mycketövrigt att önska så här långt.Anf. 5 () replik:Fru talman! Till att börja med vill jag säga att jagtycker att miljöministern höll ett balanseratanförande i ett sympatiskt tonläge. Detta säger jagmot bakgrund av att så här lät det inte när vi satt iregeringsställning. Då var kritiken mycket hård.Då var det inte fråga om att inse hur verklighetenser ut i andra länder, trots att situationen då varvärre än vad den är när det gäller uppslutningkring de här frågorna. Man var mycket tveksam närvi framförde åsikten om att vi nog får låta oss nöjamed att stabilisera utsläppen fram . Vivar med om att lansera den idén, som sedan kom attdrivas när det gällde klimatkonventionen, ävenman då inte nådde ända fram.Även jag inser att de här frågorna är svåra. Jagmenar att det trots det är mycket viktigt att Sverigevill markera att frågorna är oerhört viktiga. Ettmycket bra sätt att markera det är att ligga stegetföre och att visa att det finns möjligheter att kommavidare och att andra länder kan haka på. Jag tyckeratt det nu inte alls har gjorts i lika hög grad somunder den socialdemokratiska regeringstiden. Jagpekade på svaveldioxidprotokollet ochkväveoxiderna. Jag tänker också påRiokonferensen, där det hade funnits möjligheteratt anta konventionen såsom den blev utformad avmajoriteten. Något annat var inte möjligt. Men vikunde göra en markering av att vi för vår del ärberedda att där vi har möjlighet verka för att mangår längre. Det avstod regeringen från att göra.Varför gjorde ni den bedömningen,miljöministern?Sedan vill jag säga något om den sänktaambitionsnivån. Det är något som man verkligenkan diskutera. Ta det senaste exemplet medsänkningen av diselskatten. Det är klart atteffekten av det blir en sämre miljö. Man får inte enbättre miljö om man sänker skatten på diesel. Ävenom man kan tala om summan av de åtgärderregeringen vidtog i samband medenergiomläggningen, så är konstruktionen avåtgärderna, i jämförelse med det förslag pååtgärder som vi lade fram, sådana att man inteuppnår den effekt på koldioxidutsläppen som varmeningen. Jag skulle vilja påstå att effekten blir enförsämring.Hur kan miljöministern påstå att det kan bli enförbättring, när man sänkte energiskatten påindustrin så kraftigt som man valde att göra? På denpunkten hade vi socialdemokrater faktiskt ett annatförslag.Anf. 6 Miljöminister ():Fru talman! Det gäller att ligga steget före, om detär vi helt överens. Det är precis vad gör. Viskall verka för att gå längre. Frågan är vad somanmäls i och vad som inte anmäls i . Det vigör här och är det som betyder någonting. Vi gårsnabbare fram än andra, och vi gör det trots kravenpå konkurrensneutralitet. Detta har vi visat underde här ett och ett halvt åren.Det finns ingen sänkt ambitionsnivå. Det ärdessutom viktigt att konstatera att vi försöker tahänsyn till helheten. Om svensk industri inte klararkonkurrensförutsättningarna -- och det kan vara såi vissa avseenden -- eller svenska transporter påvägarna, måste man vara beredd att försöka skapaförutsättningar genom omfördelningar utan attdärmed sänka ambitionsnivån. Det är precis dettadet handlar om. Därför skall man inte se på enåtgärd i taget, utan man skall se helheten. När viförändrar kilometerskatten och dieselskatten skalldet alltså ses i ett helhetsperspektiv.Inte nog med det, utan det är också viktigt att manhar en långsiktig och konsekvent linje för att klassafordon -- det har vi, och det har inte skett någraförändringar i det avseendet -- och klassa bränslen.Dieseln är naturligtvis inte något slutmål för våragodstransporter och heller inte i något annatavseende. Det gäller att skapa deekonomiska incitamenten, med ekonomiskastyrmedel som hjälp, för att det skall ske enövergång till det som vi vill ha , nämligenförnybar energi så långt det är möjligt, och det sommåste ut ur systemet, dvs. allt som ärfossilbränslebaserat, skall belastas.Detta är vår linje. Om man inte har den härhelheten klar för sig förstår man naturligtvis intemycket av den enskilda åtgärden, och då kan manalltid angripa den, men det är ju meningslöst. Allasom kan någonting om klimatfrågorna inser ju attdet verkligen handlar om helheten och allakällorna.Jag tycker att gör det litet för lättför sig. Det är också viktigt att konstatera attsocialdemokratins hantering av de här frågornaunder inte har varit särskilt stabil.Det har av konjunkturskäl eller andra skäl varit hitoch dit mest kring bådeskatteuppgörelsen och en del annat.Anf. 7 () replik:Fru talman! Jag förstår inte varför miljöministernsäger att det är hit och dit med socialdemokratin.Det enda som jag kan komma på att han kan syftapå är bensinskattehöjningen, som aldrighar varit glad över. Men en bensinskattehöjning harnaturligtvis en god effekt i det här sammanhanget.Vad vi syftade till var bara att vi i just det härkonjunkturläget av ekonomisk-politiska skäl villeskjuta upp skattehöjningen, vi ville däremot inteslopa den.Vi är helt överens om att klassningen är väldigtviktig. På den punkten finns det ingen skillnad, merän möjligen i fråga om detaljer.Miljöministern talar också omenergiskatteomläggningen och behovet av att se tillhelheten. Vi har uppenbarligen olika åsikter omhur man skall konstruera omläggningen. Vi hadeett annat förslag, som vi ansåg var både ekonomisktbättre och miljömässigt slagkraftigare. Det var intenödvändigt att göra en så kraftig sänkning avindustrins energiskatter, eftersom industrin ändåhar mycket stora utsläpp.Självfallet måste man betrakta frågan frånhelhetssynpunkt. Miljöministern säger att jag gördet lätt för mig, men jag kan lika gärna kontra ochsäga att miljöministern gör det lätt för sig genom atthänvisa till helheten. Man måste faktiskt diskuterabåde helheten och delarna. Jag delar interegeringens uppfattning om hur det härprogrammet skall komponeras. Det skulle blislagkraftigare med vårt förslag.Miljöministern sade att de 500 miljonerna gick tillsatsningar i . Hälften går till satsningar iÖsteuropa. De andra pengarna stannar i Sverige.Anf. 8 Miljöminister ():Fru talman! Jag har inte påstått någonting annat.Detta var en ram som var tillgänglig förklimatpåverkande åtgärder förÖsteuropasamarbetet och Östersjösamarbetet.Inom den ramen har vi gjort en prioritering, sominnebär att ungefär hälften går tillÖstersjösamarbetet. Det handlar omavloppsreningsanläggningar och liknande, som viinte har anledning att diskutera i det härsammanhanget. Det handlar också om de åtgärdersom krävs i reaktorer och som har berörts av andratalare i debatten. Det är naturligtvis inte fråga omnågra stora investeringar, utan det gäller att riktasatsningarna strategiskt så att de gör bästa nytta ochfår bra effektivitet.Det gäller också att delta i internationelltsamarbete. Vi är ju inte ensamma på den härarenan. Som ni vet har vi gjort en ansvarsfördelningi . är därför mer inriktat påkärnreaktorerna, och SanktPetersburg, medan vi inriktar oss påIgnalinaområdet, där vi dessutom samarbetar i dennya för att mobilisera merresurser, främst hos G7-staterna men också i ettantal andra stater. är alltså med i detta nyaorgan, som har en mer internationell förankringoch inriktning på reaktorsäkerhet i Östeuropa.När jag sade att det var hit och dit medsocialdemokratin tänkte jag på fler saker, men vibehöver inte fortsätta den diskussionen . Jagtänkte på deras vacklande hållning i förhållande tillkraftvärme. Jag skulle kunna ta upp alla dessastolta trafikplaner som vi ärvde och som vi nu hållerpå att miljöpröva. Man hör ibland frånsocialdemokratiskt håll frågan: Varför förhalarMiljö- och naturresursdepartementet de härfrågorna? Men, nej, vi förhalar dem inte, utan vi tarsaker och ting på allvar. Det är klart att manpåverkar klimatet också om man bygger en mängdtrafikleder. Det är sådana saker jag syftar på.Nu skall inte detta fördölja att det finns en hyggligsamstämmighet vad gäller uppfattningar omklimatpåverkande åtgärder. Det vill jag gärna tafasta på, så jag tackar för de inledande vänligaorden.Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik.Anf. 9 () replik:Fru talman! I sin replik på sade att tonläget varbra. Det är naturligtvis en följd av att detta är ettområde inom politiken där ingen egentligen tvistarom målet. Alla är beredda att dra åt samma håll,om än måhända med något olika kraft i repen. Därskiljer sig detta område från exempelvis denekonomiska politiken, invandrings- ochflyktingpolitiken och andra områden av detpolitiska fältet. Här är vi definitionsmässigt eniga,eftersom varje annan ståndpunkt inte har någotsom helst stöd vare sig värderingsmässigt ellerkunskapsmässigt.Sverige är ledande, sade miljöministern. Vikommer att ha ett nationellt mål vad gällerkoldioxiden. Ja, det är ju bra att vi är ledande, ochdet är bra att vi kommer att ha ett mål. Sedandiskuterar vi var detta mål skall ligga.Sverige befinner sig alltså i en ledande position imiljöfrågor och vad gäller åtgärder motklimatpåverkan, men skam vore det ju annars.Sverige är ledande på ett utomordentligt stort antalområden, och i förhållande till landets storlek är deten internationellt sett ganska märklig situation.Den kan bara förklaras med högautbildningsnivå och med det faktum att vi har haften gynnsam ekonomisk utveckling och en möjlighetatt sälja våra varor till gynnsamma priser påvärldsmarknaden. Vi är baddare på att tillverkaflygplan och u-båtar för militär användning. Det äringen sarkasm i detta uttalande, utan jag barakonstaterar att så är fallet. Vi är framgångsrika påvissa områden inom elektroniken,telekommunikationer och även inomtransportsektorn. Skam vore det därför om vi intevore ledande även vad gäller miljöfrågor rentallmänt och vad gäller frågor som tas upp i detbetänkande som vi diskuterar . Det är inget attyvas över, utan detta är en följd av vår tekniska nivåoch vår utbildningsnivå.I det sammanhanget skulle jag vilja frågamiljöministern: sätter vi inte i gång attanvända restoljorna? Varför använder vi inte våraraffinaderier till att ta hand om restoljorna, för attförgasa och rena dem och sedan använda dem iindustriprocessen vid järnframställning? Jag hadehoppats på en kommentar från miljöministernkring detta. Jag menar att vi också på det områdetskulle kunna inta en ledande position, vilket vi integör i dag.Anf. 10 Miljöminister ():Fru talman! Jag har inte försökt att yvas å våravägnar. Det finns ingen anledning till det. Jag barakonstaterar hurdant läget är. Utöver de skäl somJan Jennehag nämner till vår ledande position finnsdet väl anledning att påminna om att vi är en litenbefolkning på en stor yta, att är ett landmed stora naturresurser och -- och det är viktigt idet här sammanhanget -- att vi har mycket störremöjligheter än de allra flesta andra länder i världenatt, om vi vill, använda det förnybara, eftersom vihar det själva.Låt oss alltså se de fossila bränslena, som vi harimporterat till det här landet , somen beklaglig parantes i historien.