prot · GG0959 · 1993-02-10 00:00:00 — Därför har jag länge ansettatt just denna regel har drabbat kvinnor hårt ochbehöver ändras.Jag är glad för all draghjälp. Jag tror att man måstekunna vara flexibel inom alla regelsystem ochkunna justera dem i förhållande tillkonjunkturerna.Anf. 71 ():Herr talman! Jag tror att vi är helt överens. Jag villbara göra uppmärksam på ensak. Ett par händelser har inträffat under hösten.Jag tror att håller på attse över detta. På en arbetsplats -- i det här fallet enmycket stor arbetsplats -- har man t.ex. träffatöverenskommelser om att införa halvtid för i stortsett hela arbetsstyrkan. Därigenom utnyttjar manarbetslöshetsförsäkringen för ett slags medvetenplanering. Det är naturligtvis inte bra.Jag vet inte vilken slutsats man kommer till iundersökningen, men under alla omständigheter ärdet min uppfattning att man trots detta behöverförändra 150-dagarsregeln just . Vad sombehöver göras på litet är det för tidigt attsäga. Men under den här konjunkturen är detviktigt att man tar bort den här regeln.Anf. 72 ():Herr talman! Infrastruktursatsningarna harkommit i blickpunkten på ett speciellt sätt under desenaste åren. Som jag ser det finns det tvåförklaringar till detta. För det första befinner vi ossi en betydande investeringsfas, vilket är ovanligt nunär det skärs och spars på alla andra områden. Fördet andra engagerar kommunikationsfrågornasvenska folket på ett speciellt sätt.Inom kort får vi ta del av två propositioner. Denena handlar om trafiksäkerhet, och den andra ominvesteringar i trafikens infrastruktur. Det ärsåledes två mycket viktiga propositioner.När det gäller den långsiktiga inriktningen menarjag att vi nu kan hålla isär politikerrollen ochtjänstemannarollen. Vi skall som politiker läggafast de långsiktiga målen, se till att denövergripande verksamheten fungerar, bestämmainvesteringsvolymen och fördelningen mellan olikainfrastrukturslag och prioritera mellan miljö,säkerhet och framkomlighet -- för att nämna någraexempel. Verken -- såsom ochVägverket -- skall sköta detaljerna utifrån denkompetens som där finns. Det gällerprioriteringsordningen, dvs, hur och i vilkenordning man skall bygga för att maximalt kunnanyttja de investeringsmedel som kommer fram.Riksdagen har hos regeringen begärt enpresentation av den långsiktiga inriktningen avinfrastruktursatsningarna. Man kan förmoda attdet som läggs fram kommer att kännas ovant förmånga politiker att hantera. Det gäller särskilt fördem som under de senaste årens svekdebatter hargjort sig till hjältar i lokalpressen genom att ochotid ha ondgjort sig över att det inte satsastillräckligt på vägen eller järnvägen utanför denegna husknuten eller därför att spaden inte har sattsi marken tillräckligt fort hemmavid.En långsiktig, övergripande plan omfattar storapengar och sträcker sig . Det betyderockså att vi politiker måste släppa detaljerna och istället börja syssla med helheten. Förstår vi intedetta, ja då förstår vi nog inte heller vad viegentligen har begärt från regeringen.Det har från visst håll svävat ut över landet som enpolitisk myt att ingenting görs och att byggena intekommer i gång. Men låt oss ändå slå fast att frånbesluten har så gott som alla stora projektkommit i gång. Av de sysselsättningsorienteradepaketen på drygt ett tusen projekt har en tredjedelredan avslutats, en tredjedel pågår och en tredjedelpåbörjas . Visst förekommer förseningar,men som regeringens utredningsman slogfast: Det mesta går trots allt enligt tidsplan, ochförseningarna är ganska små.I det här sammanhanget måste vi också vararealistiska och veta att infrastrukturens betydelsesom sysselsättningsinstrument har fått helt orimligaproportioner. Det skulle krävas närmastastronomiska investeringsbelopp för att detmärkbart skulle sätta spår iarbetslöshetsstatistiken. Vi måste vara observantaså att inte ''dammsugaren'' som sökersysselsättningsobjekt hackar sönder vettigahelhetslösningar när det gäller den framtidainfrastrukturen. Vi satsar i och för sig påsysselsättningsfrämjande objekt, men det är objektsom inte alltid är rätt vare sig eller plats.Herr talman! Jag vill nämna några ord omavregleringen.Syftet med avregleringen är att nå upp till deövergripande trafikpolitiska målen, nämligen attkunna erbjuda landets alla medborgare entillfredsställande, säker och miljövänligtransportförsörjning till lägsta samhällsekonomiskakostnad. Det är inte detsamma som att ord somregler, tillstånd och koncessioner försvinner urterminologin. I själva verket betyder avregleringenockså att man måste stifta nödvändiga lagar för attden skall lyckas.Jag tycker att avregleringen av taxinäringen är ettexempel som med all tydlighet visar på enavreglering som inte tog till vara konsumenternasoch de seriöst arbetande taxiföretagens intressen.Regeringen tvingades därför att i tre olikapropositioner lägga fram förslag till lösningar inomnäringen. Det handlar inte om att återgå till enreglerad marknad, men en aktiv och uthålligeftervård har också sin plats i avregleringens spår.Anf. 73 ():Herr talman! Varje vardag blir 462 människorarbetslösa. Det innebär att drygt tio tusen har mistsitt arbete bara , då regeringenpresenterade sin finansplan och budget. Vi har enregering som ingenting gör och som ingenting harförstått och ingenting lärt av andra länder somtillåtit att arbetslösheten att stiga. Det vi nuupplever på arbetsmarknaden är ingenting annat änen stor tragedi för som nation men framförallt för tusentals svenska kvinnor och män.Arbetslösheten är en realitet i alla regioner.Denna gång är inte storstäderna förskonade frånarbetslöshet. Med våldsam kraft drabbas t.ex.Stockholms län av arbetslösheten. varnärmare 75.000 personer arbetslösa och av dem vardrygt ungdomar . Ingen fråga ärviktigare än arbetslösheten. Inga åtgärder ärviktigare än sådana som kan bromsaarbetslöshetens utbredning. Ingenting är viktigareän att vi i denna kammare över partigränserna kansamlas kring de förslag som ligger på riksdagensbord och som skulle kunna få stopp påarbetslöshetens ökningar.Herr talman! Alltför sällan diskuterar vi degrundläggande levnadsvillkoren i de regioner somvi representerar. Många människor känner inteigen sig i den politiska retoriken. Verkligheten ärinte bara svart och vit. Det gäller inte minstlevnadsvillkoren i . Här bor 1,9miljoner människor, eller av Sverigesbefolkning. är den mesttätbefolkade regionen, som tiotusentalsmänniskor bor i vad som kan liknas vid en glesbygd.Här finns de rikaste och resursstarkastemänniskorna, men även de fattigaste och sköraste.Här finns de mest slitna bostadsområdena, menäven de bästa boendemiljöerna. Här finns enmångfald människor från olika delar av världen,men också en växande främlingsrädsla och gryenderasism. Här finns de allra mest utsatta människornai vårt land. Här bor de HIV-smittade, missbrukarnaoch de hemlösa. Men här finns även de allra mestresursstarka personerna i Sverige.Så är det i . Här finns bra och dåligalevnadsvillkor, möjligheter och problem sida vidsida. är onekligen kontrasternas ochojämlikheternas region. Denna smältdegel avmänniskor i innebär naturligtvis enenorm utvecklingspotential inför framtiden.Möjligheterna överstiger vida de problem somfinns i regionen, än så . Jag, liksom tusentalsandra invånare i den här regionen, är djupt oroadeöver den politik som bedrivs av den borgerligamajoriteten här i , i och imånga kommuner.Flera kommuner i är nyliberalernasexperimentverkstad -- låt mig säga det.Moderatpolitiken tar sig bl.a. uttryck iskattesänkningar, sämre kvalitet på denkommunala servicen, privatiseringar av offentligsektor och en urholkad lokal demokrati.Häromdagen kunde vi höra att företagetFritidsbokningar i meddelat att maninlämnat sin konkursansökan. Att bokningar avsamlingslokaler och idrottsanläggningar iStockholm nu är en enda röra kan de flestaförmodligen leva med, även om det ställer till en deltrassel, men vad händer den dag husläkarföretaget,det privata dagiset och friskolorna börjar ställa insina betalningar? Det är frågan.Runt om i växer oron ochvreden över den här politiken. Människordemonstrerar och protesterar mot den borgerligapolitiken. En folkrörelse mot nyliberalismen hållerpå att växa fram. krävs det en ny politik, ävenför . Den måste utformas iriksdagen och följas upp i kommuner och landsting.Vi socialdemokrater i stad och län har i en motiontalat om alla de projekt som kan komma till ståndför att lösa arbetslöshetsproblemen. Vi säger ocksåatt vi inte kan begära mer statsbidrag somvi har låga kommunala skatter. Därför måste detkommunala skattestoppet bort -- och det måstebort . För att hela skall kunna leva måsteStockholmsregionen utvecklas. Det i sin tur kräversamarbete och förståelse från olika regioner medolika problem. För del innebär det attslå vakt om storstadens dynamiska roll i nationellutveckling och förbättra välfärden,tryggheten och rättvisorna för de många vanligamedborgare som bor i det här länet.Överläggningen var härmed avslutad.NäringspolitikAnf. 74 ():Herr talman! Näringsministern lyser med sinfrånvaro. Det är inte första gången vi inleder endebatt inom detta viktiga sakområde utan att hanfinns i kammaren. Det är trist.Vi har ju all anledning att tala om näringspolitik.Sverige befinner sig i en djup kris. Det är i förstahand en industrikris. 200 000 människor harförlorat sina arbeten, av produktionen harslagits ut. En näringspolitik som skall kunna vändapå detta måste ta en bred ansats, engagera flerapolitikområden och få fart på statliga insatser somger förutsättning för företagare och anställda i såvälindustri som offentlig sektor att medverka till dentillväxt som är nödvändig för att skall ta sigur krisen.Vi socialdemokrater har lagt ett omfattandeprogram för att stimulera en sådan utveckling. Dethar tidigare redovisats av ochIngela . Jag kan för min del göra en kortresumé genom att säga att vi lägger tyngdpunkternavid forskning, teknisk utbildning, satsning påinfrastruktur och en rejäl satsning på byggandet iform av underhåll, reparation och ombyggnad. Intebara för arbetslösa byggnadsarbetares skull, intebara för att möta stora behov inom det samhälle vialla lever i, utan också för att se till att vi klarar dendel av industrin som i så hög grad är kopplad tillbyggnadsverksamheten.Vi har bakom oss en intensiv politisk höst somrymde en historisk uppgörelse överblockgränserna. Den uppgörelsen var enförutsättning för att vi skulle få tilltro till detpolitiska systemet. Förhandlingarna innehöllmånga svåra beslut. Det gavs och togs. Visocialdemokrater medverkade därför att vi, somstörsta parti, kände ett ansvar för landet. Deuppgörelser som då ingicks skall hållas. Skulle deensidigt brytas innebär det att de diskussioner somhar förts här , med partiledarna ispetsen, blir meningslösa i de delar som handlar omsamverkan över blockgränserna.Det finns också anledning att säga att ettbekymmer, som jag ser när jag är ute i landet ochmöter dem som arbetar i näringslivet, är denbristande tilltro som där finns tillNäringsdepartementet och dess ledning. Det är fåsom har en tilltro till de överdrivet ideologiskalösningarna i politiken. Det är pragmatism ochsamarbete som gäller. De två älsklingsprojekt somhar omhuldats så varmt av Näringsdepartementethar mötts av kallsinne bland människor inäringslivets vardag. Det finns riskkapitalbolagsom nu har urartat så till den milda grad att mandessutom börjar tala om insiderbrott i sambandmed att de som har pengar tänker sig att viamarknaden skifta ut ett pensionskapital där man förrena kronor betalar, inte en krona för en krona,utan . Det var det som Ny demokratiåstadkom tillsammans med Per i denhär kammaren. Detta nydemokratiska Babels tornkommer snart att falla samman.Vad som gör det hela än mer obehagligt, utöver detsakliga, utöver schackrandet medpensionspengarna, är att det nu också börjar talasom handlingar som är i strid med gällande lag. Jagförutsätter att näringsministern som har direktinsyn i bolagen tar sådana initiativ att hanklarlägger att inga insiderbrott har begåtts.Det andra stora projekt som har bedrivits avNäringsdepartementet har gälltprivatiseringkampanjen. Där har verkligheten sattkäppar i hjulet. Vi har fått en situation där vi saknarkapital i landet. Vi ser små livsdugliga företag, somvill in på börsen, säga att de inte kan gå tillStockholmsbörsen längre eftersom det inte finnsnågot riskkapital. De går utomlands. I det lägetdriver staten en kampanj för att tränga sig före ikön. Det innebär att etablerade statliga företag somfungerar, därför att det är ideologiskt riktigt försittande regering och dess näringsminister, trängersig före i kön och vill ha de få riskkapitalkronor somfinns. Det har handlat om ; vi får se var detslutar. kommer det, enligt pressuppgifter,tydligen snart att handla om . Det ärallvarligt, eftersom detta gör att svenskt näringslivkommer att fungera sämre. Detta gör att vi inte fårutrymme för nysatsningar i de företag som så välbehöver riskkapitalförsörjning.I båda dessa fall handlar det om ideologiska projektsom uppenbarligen saknar förankring i den vardagsom våra företagare lever i.Jag vill, herr talman, som sammanfattning säga attvad nu behöver är en politik som syftar tillsamarbete mellan samhället, staten ochnäringslivet -- en politik där vi lägger de ideologiskaövertonerna åt sidan. Vi har inte längre råd att görafel. Vi måste göra rätt. Så hårt trängda är vi, och dåhar vi inte råd med de nyliberala experiment somdagens näringspolitik är ett uttryck för.Anf. 75 (nyd):Herr talman! Att näringslivet är navet i den svenskaekonomin och att tillväxten i produktionen ärförutsättningar för de olika trygghetssystemen isamhället är alla partier överens om. Däremotinte om hur detta mål skall uppnås.Regeringen hade ursprungligen målsättningen attdet i första hand gällde att förbättraförutsättningarna för landets 400 000småföretagare. Tyvärr har samarbetet medSocialdemokraterna förhindrat eller bromsat beslutom exempelvis ett antal skattelättnader.Kvittningsrätten mellan inkomst av tjänst ochunderskott i förvärvsskälla, skattefria avsättningartill periodiseringsfonder, uppskov med beskattningav lagerreserver, utjämning av valutaförluster, somvi i Ny demokrati nu motionerar om, är åtgärdersom redan borde varit genomförda för att stimlueratill expansion och nyföretagande.Samtidigt måste vi genomföra åtgärder som stopparden negativa utvecklingen, exempelvis bromsa denkatastrofala konkursutvecklingen. 1991 hade vi17.500 konkurser, 25 1992, vilka resulteradei 5,7 resp. förfärande 25 miljarder ileverantörsförluster. En lavinartad ökning medåtföljande kapitalförstöring och ökad arbetslöshet.Av de 25 miljarderna ligger ungefär 15 miljarder påsmåföretagen.Ny demokrati motionerar nu om alternativa snabbalösningar för att eliminera de katastrofalaverkningarna av konkurserna, antingen genom enändrad prioriteringsordning avleverantörsfordringar, en maximeringsersättningpå till bankerna, eller genom statliga,skattefria 2-årslån till drabbade leverantörer. Detvore märkligt om inte redan i vår kanfatta ett beslut i denna för landet så viktigaekonomiska fråga.Med den tidsbegränsning som gäller, vill jag ,herr talman, ägna resten av mitt anförande till attkommentera och fästa näringsministerns och äradeledamöters uppmärksamhet på det strypmord påuppfinnare som regeringen är på väg att fullfölja.Den nya satsningen på riskkapitalbolagen tillgodoser delvis de expansivaföretagens behov av exempelvis ett utökataktiekapital. Genom omstruktureringen avIndustrifonden till Industri- ochnyetableringsfonden erbjuds riskkapital för nyaprojekt i redan etablerade små och medelstoraföretag, och lån till nya företag som aktie- ellerrörelsekapital.Genom kanaliseras bidrag ut till landetsteknikbyar, som oftast arbetar med direktanknytning till universitet och högskolor. Fram tillden disponerade dessutom 75miljoner för s.k. närings- och innovationsbidrag,som oftast genom utvecklingsfonderna kom deenskilda uppfinnarna och idéverksamheten ismåföretagen till del. De är alltså indragna från ochmed den 1 juli.I nuläget, när vi med alla medel måste söka främjatillväxten inom industrin och få fram nya idéer ochprodukter stryper regeringen och NUTEKanslagen till landets alla enskilda uppfinnare ochinnovatörer. Är det en klok besparing herrstatsråd?Tyvärr räcker det inte med detta. För att starta ochutveckla en idé kan en uppfinnare ta kontaktmed Svenska uppfinnarföreningens lokalarepresentant -- man har byggt upp ett nätverk på 22personer över landet. Där har den potentiellauppfinnaren ett bollplank på gräsrotsnivå som kanbiträda vid en första utvärdering av idéerna. Redani dag samarbetar en del av dessa rådgivare med delokala utvecklingsfonderna. Verksamheten baserastill stor del på ett anslag från på 6 miljoner.Enligt ett styrelsebeslut som tog för envecka sedan kommer man att halvera det häranslaget. Man anser att det centrala kansliet börkunna finansieras på annat sätt.Vi i Ny demokrati är som bekant inte mycket förstatliga stöd till organisationer ochintresseföreningar. Men om det är någonorganisation som skulle behöva det här stödet så ärdet Svenska uppfinnarföreningen.Att, i då vi verkligen behöver främjainnovationsklimatet, strypa dessa nålpengar -- somman kan betrakta dem som -- till kan väl inte vara ett rimligtbeslut?Jag förväntar mig och hoppas att näringsministernkan medverka till att ändrar beslutet omdenna neddragning.Avslutningsvis vill jag understryka behovet av attkomplettera de beslutade satsningarna påriskkapitalbolagen med en innovationsfond på 100miljoner som fyller det tomrum vi har förenskilda uppfinnare och små innovationsföretag.Fonden skulle administreras genom nyetableradeproduktråd i utvecklingsfonderna. Produktrådenskulle sammansättas av sakkunniga frånnäringslivet och Svenska uppfinnarföreningenslokala rådgivare; allt enligt vår aktuella motion ifrågan. Vi behöver en offensiv näringspolitik ochinga strypmord på uppfinnare för att främjatillväxten här i landet, herr statsråd.Anf. 76 ():Herr talman! Detta är en sorts summering i halvtidav vad regeringen har åstadkommit pånäringspolitikens område. Omdömet är inte nådigt.Tyvärr har regeringspartierna valt att läggaansvaret för denna viktiga del av politiken hos deideologiskt mest belastade nyliberalerna iregeringskretsen. Därför ligger ett tungt ansvar påsamtliga regeringspartier.Vi har haft ingående debatter här i kammaren iflera år om riskkapitalförsörjningen för små ochmedelstora företag, framför allt har det gälltsatsningar på ny teknik och nya teknikbaseradeprodukter. Behovet att utveckla de uppfinningarsom görs på svenska tekniska högskolor ianslutning till detta är uppenbart. Det finns massorav exempel på hur utvecklingsbara idéer harexporterats och exploaterats utomlands. Mestuppmärksammat är väl de svenska upptäckterna avvätskekristaller som försvann i japanska ochsom sedan har förfinats och utvecklats till plattabildskärmar.Det finns nya exempel på hur svårt det är att fåpengar, till blygsamma summor, för att satsa på denhär typen av näringspolitiska framtidsinsatser. Småbehov, , går det inte att viadet ordinarie kreditväsendet, via riskbolag eller viaandra kanaler få fram medel till.Det är absurt att det finns enriskbenägenhet hos svenska folket att sätta över 150miljoner kronor på spel hos Tipstjänst. Jagtror att svenska folket också är berett att satsa dessapengar på framtidssatsningar. Detta är vardagenunder moderat näringspolitisk ledning.Regeringen har ansvaret för att kreditmarknadenfungerar. Men regeringen tar inte detta ansvar. Detär till stor skada för svensk ekonomi, för svenskföretagande och för svenska löntagare. Bankernalever inte upp till rollen som kreditgivare. De harblivit skotträdda i debatten efter den storabankkraschen.Staten är ägare av banker, och genomBankstödsnämnden har staten ett avgörandeinflytande över hela banksektorn. Regeringensuppgift är att se till att utlåning sker på rimligavillkor och till sunda projekt.Riskkapitalbolagen har nämnts. Vi vet att destora bolagen har fått använda en halv miljardkronor av löntagarnas pengar för att stoppa enattack från finanshajarna i . Dessutomhar man fått använda sin energi och tid, som i ställetskulle ha använts till att lägga upp strategier och attplacera pengar i riskprojekt.Regeringen har ett kollektivt ansvar för att detblivit så här, som beror på att man, tillsammansmed Ny demokrati drivit igenom att privatiseralöntagarnas fondpengar, somriskkapitalbolag skulle skapas.Vad säger ni folkpartister och centerpartister, somvärnar om små och medelstora företag, om detta?Vi kan konstatera att efter halva mandatperiodenstår utan fungeranderiskkapitalförsörjning. Vad vi har fått är ettnamnbyte på Industrifonden.Utvecklingsfondernas medel har minskats.NUTEX roll har nedvärderats. Vi har även fåttEKH-lån för frisörer, för att citera en lundensiskriskkapitalförsörjare och eldsjäl på området.Miljön är framtiden för de svenska företagen. Detfinns en uppenbar risk, när vi nu vill försöka fåhjulen inom industrin att rulla igen, att man låtermiljöhänsyn stå tillbaka. Man satsar på det som ärmest påträngande och reagerar kortsiktigt. Det fårinte bli så att vi uppskjuter eller mildrar kraven påde miljöstörande företagen eller på denenergikrävande produktionen.Vi måste även nu agera långsiktigt och ta till varaden dynamik som finns i en nödvändig skärpning avmiljökraven. Det leder till bättrekonkurrensförmåga, tekniska förbättringar ochinnovationer. Givetvis är det så , somindustrination, skall möta framtiden. Ett rätt sättatt möta framtiden på är med högt teknikinnehålloch med energisnål och råvarusnål produktion.Internationella marknader växer. Behoven i våranärområden är stora. Behoven i hela ärgigantiska.På vissa områden ligger vi bra till. Våra företag ärväl rustade, för andra är situationen sämre.Utvecklingen av alternativ energiproduktion hållerför lågt tempo. Enligt energi- ochjordbruksuppgörelsen skulle det vara ett prioriteratområde. sade detta i går omalternativ energiproduktion.Svensk bilindustri har på ett skandalöst sättförsummat sin miljöprofil. Man behöver barajämföra Volvos och Saabs lansering med Toyotasoch med tysk bilindustris lansering. Svenskbilindustri ligger långt efter. villsatsa på miljöteknik och program för bioteknik, föratt möta framtiden.Anf. 77 Näringsminister ():Herr talman! Konjunkturförloppet, som det nu serut runt om i världen, avviker i mycket storutsträckning från vad vi har sett i tidigareomgångar. Vi har kunnat se en mycket starkekonomisk återhämtning i , med en tillväxt desenaste sju månaderna på plus 3,7 procentenheter.Samtidigt fortsätter nedåt ikonjunkturdalen, och har en helt annan typav konjunkturkris i förhållande till . Vikan se en mycket snabb ekonomiskexpansion i , södra och ävenVietnam. Konjunkturerna i världen går ej längre itakt, utan fungerar olika i olika världsdelar.Vi kan också se betydande strukturellaförändringar i vad som sker runt om i världen. Vikan se att olika branscher har olikakonjunkturförlopp i förhållande till vad som varvanligt tidigare. Vi kan också se hur det har skettförändringar i arbetsfördelningen mellan olikanationer och mellan olika företag.I har vi kunnat se att de svenska företagsom varit utsatta för internationell konkurrens harvarit utomordentligt konkurrenskraftiga ochdessutom haft en prisnivå som i många fall har legatlägre än i omvärlden. Vi har kunnatnotera att den del av näringslivet som endast haftinhemsk konkurrens haft en prisnivå som har legatklart högre än i omvärlden, och de som har arbetatnärmast under monopolliknande former har legatmycket över vad som har varit vanligt i övrigaVästeuropa.Det har lett till att vi har haft delvis felaktigastrukturer i svenskt näringsliv och svensk offentligsektor. har präglats av ettmycket snabbt stigande skattetryck, somden offentliga sektorn har expanderat och därmedden konkurrensutsatta sektorn har minskat i relativbetydelse.Det är inte bara där den avtagande ekonomiskatillväxten kan spåras i .