prot · GG09118 · 1993-05-28 00:00:00 — Hurskall de effekter som leder till att det blir flerinofficiella rekommenderade studiegångar byggasbort? Annars återinrättas ju i praktikenlinjesystemet så att säga genom bakdörren.Studentpeng och prestation hänger ju samman.Hur långt kan ett effektivitetsresultat istudieprestation drivas utan att det de facto ledertill könstraditionella val av ämnen, MargittaEdgren? Det finns en risk i detta. Hur borde ettresurstilldelningssystem konstrueras som kunde haåtminstone en delverkan för en jämnare socialrekrytering till högre studier? Vilka komponenterbör ingå i ett resurstilldelningssystem som kan ökavalmöjligheterna och stärka utbildningens kvalitetgenom att systemet främjade samarbete mellanhögskolorna? I det här sammanhanget bör man nogställa sig frågan om huruvida det förslagna systemetriskerar att ha motsatt verkan.Jag menar att alla dessa frågor om eventuellaeffekter av resurstilldelningssystemet faktisktmotiverade en möjlighet för att via enparlamentarisk grupp följa upp och snabbtkorrigera fel och brister i systemet. Tyvärr vill intemajoriteten gå oss och Socialdemokrtaerna tillmötes i den frågan.Det är litet märkligt, herr talman, därför att närfrågan om att ett nytt statsbidragssystem förlärarlöner i gymnasieskolan skulle införas, vilken ärmer begränsad än den här frågan -- det var ettförslag från -- fick vi stöd av deborgerliga partierna. De ansåg att det var viktigt attfrågan följdes upp via parlamentariska grupper.Men, men, tiderna förändras.I betänkandet föreslås också att kårobligatorietskall avskaffas. Det är ett principbeslut som skallfattas. Det är ett gammalt krav från Vänsterpartietssida. Men tyvärr kan jag inte stödja ettavskaffande, därför att jag tycker att underlaget förett principbeslut är väldigt tunt. Det sägs t.o.m.klart i propositionen att det är tunt och att en radandra frågor måste belysas. Därför vore det inte ivägen att låta beslutet vila till dess att harett fullödigt underlag för sitt beslut.Jag tycker att jag som riksdagsledamot måste haöverblick över olika effekter, konsekvenser,framtida krav och behov för att kunna fatta beslut.Om jag behöver litet mer tid -- det har ingentingmed radikalism eller konservatism att göra, StefanKihlberg -- använder jag om jag ser attden åtminstone inte åstadkommer försämringar avdet beslut som kan komma att fattas.Vi har i vår motion och i detta betänkande tagit uppfrågan om jämställdhetslagstiftningen. Vi vill attden skall utvidgas att också gällautbildningsområdet. Utskottsmajoriteten säger attdet redan finns täckande lagstiftning så att olikajämställdhetsproblem som t.ex. sexuellatrakasserier kan tas upp utan attjämställdhetslagstiftningen också skulle gälla påutbildningsområdet. Man hänvisar till att det redanfinns civilrättsliga och straffrättsliga möjligheter.För vår del handlar utvidgningen om en klarmarkering om att jämställdhetsarbetet är oerhörtviktigt. Det handlar också om en annan markering.Vi anser att den som begår högre studier ocksåutför en arbetsinsats, nämligen en investering församhället. Vi tror inte riktigt på detta medcivilrättslig möjlighet, därför att för den studenteller forskarstuderande som har utbildningsbidrag,dvs. för den som har doktorandtjänst, skulle detställa sig väldigt krångligt och dyrt. Det skulle krävabåde pengar och tid att civilrättsligt driva en frågaom t.ex. sexuella trakasserier. När nu utskottethänvisar till arbetsmarknadsutskottet undrar jagom man egentligen har tänkt igenom detta.Utskottet talar om straffrättslig påföljd. Men detkräver att brottet i så fall är ganska grovt för attåklagaren skall pröva ärendet. Man skulle alltsåklart vinna på en markering om att man inteaccepterar olika typer av segregering och dåligbehandling av människor beroende på vilket kön detillhör. En sådan markering skulle man vinna påhär. Tyvärr väljer inte utskottet att gå oss till mötespå den här punkten.Herr talman! splittrades UHÄ iolika nya statliga myndigheter; Verket förhögskoleservice och det som kallas förKanslersämbetet. Vi var motståndare till detta då,och vi är motståndare till denna splittring . Vikan inte se att vi tjänar något varken i effektivitets-eller kvalitetshänseende på att skapa fler enskildastatliga myndigheter. Därför har vi i betänkandetföreslagit att dessa myndigheter kan slås sammantill en organisation.Slutligen, herr talman, vill jag säga några ord omdimensioneringen. I går fick vi uppgifter om att detvar tre sökande till varje högskoleplats. Det är juglädjande i sig, men det är då ledsamt att inte flerunga människor kan erbjudas högskolestudier, närde nu så gärna vill studera på högskola.Utskottet har pekat på att det finns ett problemmed beredningen av olika förslag när det gällerdimensioneringen. Det sägs, vilket jag tror att vi äröverens om, att man vill erbjuda så mångautbildningsplatser som möjligt.Socialdemokraterna föreslår en kraftigdimensioneringsökning. Motargumentet är att detinte finns plats. Fysisk plats finns det säkert -- mankan vända sig till för att låna litet lokaler --men det finns inte kompetens. Här står alltså tvådiametrala ståndpunkter mot varandra: Jo, sägerde som vill öka utbildningen, nej, säger de som pånågot sätt vill hålla igen, som det finnsnågon gemensam ståndpunkt där alla naturligtvisinser att det vore klokt att ta till vara den här viljanhos de svenska ungdomarna. Jag säger, herrtalman, i det här fallet såsom Hoola Bandola sjöng:Vem kan man lita på? Det vore intressant att få ettklargörande från Socialdemokraterna och MargittaEdgren, som är majoritetstaleskvinna, om varsanningen ligger. Går det att öka dimensioneringenav högskolan? Vi har för vår del sagt att det ärviktigt att det sker och att regeringen i mån avmöjlighet så fort som möjligt bör lägga fram ettförslag om ytterligare platser för studerande påhögskola.Anf. 72 ():Herr talman! Jag vill till kammaren framförautbildningsminister beklagande atthan inte är här . Det hänger samman med attdebatten flyttades. Personligen är jag ju gladegentligen, därför att han är i för att hedradoktorspromoveringen med sin närvaro.Herr talman! hade ett par slåendeinledningsord om den nya regeringensutbildningspolitik som en strategisk bombflotta.Strategisk, ja. Strategisk utifrån att Sverigesrelativa styrka när det gäller högre utbildning ochforskning har försvagats. Det ärdenna strategiska insikt som man nu har börjathantera, som förresten även den tidigaresocialdemokratiska regeringen inledde när maninsåg att utbildning och forskning är en strategiskfråga för landet.Att den relativa styrkan har försvagats finns detmånga förklaringar till. En bygger på att högreutbildning i ett livsperspektiv lönar sig dåligt förden enskilde. Därav följer att ungdomar har valtbort längre högskolestudier. Andra förklaringar äratt det var lätt att få jobb medskapliga ingångslöner direkt efter gymnasiet. Dåsatsade man inte på högre utbildning. Dessutomblev många teknikstuderande lockade av bra jobb och höga löner att hoppa av sinastudier före examen.Andra förklaringar kan vara de politiska ingreppsom gjordes i högskolesystemet genom UKAS,PUKAS och U 68, vilka innebar att regelstrukturenoch byråkratin i systemet kändes alltför strikta ochalltmera omoderna i förhållande till yrkeslivetsförändringar.Faktum är ju att andelen högskoleutbildade ändafram till de senaste fyra fem åren har sjunkit i varjeårskull. Av dagens 40-åringar har 25 %eftergymnasial utbildning, medan andelen bland30-åringarna ligger strax . harandelen högre utbildade i andra länder ökat.OECD:s rapport ,som är den senaste, visar att avarbetskraften i hade högskoleexamen. IStorbritannien var det , i och iJapan nästan 15 %.Om man bryter ned dessa siffror för industrin, visardet sig att faktiskt hamnar i ett ännu sämreunderläge. I finns av dehögskoleutbildade inom industrin, medan siffranför är , för 18 %och för nästan 12 %.Ett exempel fick utskottet vid sitt studiebesök iJapan där t.ex. hade 10 000 forskaresom var högskoleutbildade, och antalet anställdavar totalt 60 000.Alla är alltså nu överens om att vi måste ha högreutbildning och forskning som motor för att behållaoch utveckla en välfärd för alla medborgare. Dåmåste utbildningarna i kunna mäta siginnehållsmässigt och kvalitetsmässigt men också ifråga om volym, dvs. antalet studenter i systemet,med andra länder och helst överträffa andra länder,eftersom vi också måste kompensera för vårt lillaspråk.Herr talman! Vi har tidigare hört att det nu inte ärnågon brist på sökande i systemet. Hösten 1990sökte 65 000 till 25 000 platser. söktenetto 100 000, och ungefär hälften kom in. Vi harjust fått veta att antalet sökande är ca 90 000.Det växande intresset i för högre studierhar paralleller med andra länder. ochNorge är näraliggande exempel. Vi följer alltså eninternationell trend som naturligtvis hängersamman med den ökande insikten i alla länder omatt kraven i arbetslivet på högre utbildning ökar ochatt utbildningens betydelse för varje landskonkurrenskraft ökar.Har då svarat upp mot detta ökadeintresse och gett resurser till fler platser? Ja,högskolan har blivit betydligt större. till1995 ökar antalet heltidsstuderande med 50 000.Samtidigt säger i en rad olikamotioner och reservationer att antalet platserborde öka ännu mer. Socialdemokraterna glömmerdå bort att det även finns en mottagarsida försökande som är viktig att värna och som inte fåröverexploateras.Mottagarna i detta sammanhang är de som skallfungera som lärare och som skall orka varainspiratörer och garanter för att den utbildning somges också blir av hög kvalitet. Lärarna måste hinnamed att se varje student som individ. Jag anser atthögskolans lärare och ledningar har kraftsamlatoerhört genom att klara av den stora ökning somriksdagen har fattat beslut om under de senaste fyraåren.Naturligtvis betyder den tilltro som riksdagendärmed visat högskolesystemet mycket för viljanatt klara av detta. Där som på andra områden gällerväl att den som får ett ansvar och befogenheterdärtill gör allt för att klara av det.Men på samma sätt som man kan lasta en häst så attden stupar, finns det, menar jag, gränser som intekan överskridas för möjligheter attbestämma volymutvecklingen i högskolesystemet.Björn , det nya medresursfördelningssystemet är ju också atthögskolorna själva i allt högre grad kan avgöra närden samlade orken, dvs. lärarkapacitet, lokaler,utrustning, studentservice, räcker till för att klaraav ytterligare studenter.Inom de utbildningsuppdrag som ges i dettabetänkande finns det utrymme för upp till 210 000studenter. Det finns alltså möjligheter. Menskillnaden är att vi tilltror högskolorna själva attkunna avgöra när de har möjligheter att öka antaletstudenter.Högskolorna är nämligen lika medvetna som vi iriksdagen om vad konkurrenskraften för landetbetyder och vilken roll som högskolorna spelar idenna utveckling.Principerna för det nya resursfördelningssystemetär antagna tidigare. Vi lämnarett system som ger ersättning efter antalet platsertilldelade av och övergår till ett systemsom ersätter högskolorna utifrån vad de faktisktpresterar, kvantitativt och kvalitativt. För varjehögskola anges de examina som de har rätt attutfärda från . Regeringen kan efterkanslerns prövning utvidga dessa rättigheter menockså dra in dem.Systemet innehåller delar som hänger ihop.Den första delen är att högskolan får ersättning iefterhand för prestationer på helårsbasis i poängsom studenterna presterar. Underlaget framgår avResursberedningens betänkande. Men, som ocksåframhålls i propositionen, detta är en beräkning.Varje högskola kan själv avgöra hur resursernaskall fördelas inom det egna reviret och göraomfördelningar mellan områdena.Det är viktigt att påpeka att ersättningen innefattarkostnader för fort- och vidareutbildning,distansundervisning och merkostnader förstudenter med funktionshinder.Distansundervisning betonas därmed som en av deformer för undervisning som hör till en högskolasrepertoar. Funktionshindrade studenter hör ocksåtill högskolans vardag, och ersättningssystemetinnebär att de har och skall ha samma möjlighetertill högre studier som andra studenter. Närkostnaderna blir extra stora, finns det en pottpengar att tillgå som förvaltas av Stockholmsuniversitet. Det är mera en praktisk fråga,beroende på att har mer än50 % av landets studenter med funktionshinder.För den aktuella budgetperioden förväntas drygt54 000 examina med minst 120 poäng genomföras,dvs. i genomsnitt 18 000 . Målet ochdärefter sägs i propositionen vara 20 000--25 000examina. Som en jämförelse kan jagnämna att 14 000 examinerades förra året.Detta är ett synnerligen krävande beting, somdessutom kräver att många fler ungdomar söker sigtill gymnasieskolans teoretiska och tekniskaprogram och kurser. Flickorna är där den storapotentialen. Men betinget kräver ocksåförändringar inom högskolan, att nya former förhögskoleutbildningar utvecklas.Den andra delen är en studentpeng. Tidigarekallades den rörlig resurs. Den följer med till denhögskola som valts av studenten. Regeringenföreslog mycket riktigt att den skulle vara aversättningen. Men under arbetet med förslaget harutskottets majoritet ändrat studentpengens storlektill . Detta är inget skumt, görs för att vi vill ytterligare markeraomsorgen om studenterna och deras insatser.Så till den tredje delen, som gäller ersättning försärskilda uppdrag. Därmed garanteras att vissa merudda, men för landet i dess helhet viktiga, ämnenfinns kvar, även om det för den enskilda högskolanmöjligen skulle kunna vara frestande att lägga nerutbildningen i sådana här ämnen.Det kan gälla ett visst språk, t.ex. samiskan i ,egyptiologin i eller utvecklingsarbetet ifråga om exempelvis distansundervisning i Umeå.Det kan också gälla lokalisering avsvenskundervisning för utländska gäststudenter tillflera högskolor. För anges som särskiltuppdrag att 275 helårsstudenter skall lokaliseras tillHuddinge.Den fjärde delen gäller ersättning för kvalitet, iform av en premie för kvalitet. Utskottets majoritetbeklagar uppriktigt att den delen inte ärfärdigutvecklad. Arbete pågår, och vi har fått löftetfrån departementet att den här delen blir klar undernästa budgetår.Herr talman! Med det här systemet harhögskolorna utrymme för egna prioriteringar inomramen för det tak som är angivet. Riksdagenkommer inte att bestämma vare sig kurser ochämnen eller lokalisering. Högskolorna kan självaavgöra hur många de kan åta sig att utbilda, dvs. defår själva avgöra om den samlade orken räcker tillför fler studenter med bibehållenundervisningskvalitet. Studenterna kan väljafriare. De kan komponera sina utbildningar utifrånegna intressen och utifrån de signaler som deuppfattar från arbetslivet.För vissa utbildningar fastställer ettminsta antal examina. Det gäller sådana som detmåste finnas tillräckligt många av i ett nationelltperspektiv, och det handlar då om lärare, läkareoch civilingenjörer.Studierna kan leda till tre olika examina:högskoleexamen, kandidatexamen ochmagisterexamen.I betänkandet fastställs magisterexamensrättbeträffande universiteten och fyra av högskolorna.Kanslersämbetet har i uppdrag dels att utvärderaoch bedöma alla som söker rätt att gemagisterexamen, dels att kontinuerligt följa uppdem som har fått den rätten. Det är alltså inte enför alltid given rättighet, utan alla måste bevisa sinkvalitet och därmed försvara sin rätt.Viktiga inslag i bedömningkommer att vara den aktuella högskolans lärarkåroch dess vetenskapliga och pedagogiskakompetens.Betänkandet fokuserar på kvalitet. Utbildningarnaföljs upp och kontrolleras, främst genomhögskolans eget kvalitetsarbete men också genomåterkommande utvärderingar med internationellaoch nationella externa examinatorer. Detta behövsnaturligtvis för att säkra kvaliteten, men också somsignal till studenterna. Informationen frånkvalitetskontrollerna ökar studenternasmöjligheter att välja ort och ämne. Underlagetskall vara sådant att de kan söka sig till utbildningarmed erkänt god kvalitet.Jag vill återigen betona vad utskottet säger,nämligen att det är viktigt att den utlovadekvalitetsprincipen i resursfördelningssystemetföreläggs nästa budgetår.Reservanterna befarar att högskolan nu kommeratt betona kvantiteten på bekostnad av kvaliteten.Nej, jag tror inte att man är så dum att man gör det.För den egna överlevnaden gäller det ju förhögskolorna att hålla kvalitetsfanan högt, förannars kommer inte studenterna.Signalvärdet beträffande kvaliteten, det gäller dåbåde blivande studenter och arbetslivets avnämare,skall inte undervärderas. Utan en kvalitetskontrolloch säkerställd kvalitet kommer inte heller deteftertraktade internationella samarbetet attutvecklas. Det samarbetet försiggår nämligen i dagi sträng internationell kvalitetskonkurrens.Det är också viktigt att följa upp att universitet ochhögskolor tar sitt ansvar när de nu själva avgör enutbildnings lokalisering. Detta innebär ett vidgatansvar för den region som de verkar inom -- ettansvar som innebär att universiteten ser de mindre,nya högskolorna som likvärdiga partner i fråga omgrundutbildningarna och t.ex. uppmuntrar tillrörlighet sinsemellan när det gäller lärare ochstudenter.Herr talman! Studentpengen kommer att innebäraatt högskolan måste vara rädd om sina studenter.Studenternas val och studieresultat kommer attpåverka anslagen och därmed direkt högskolornaslönsamhet och möjligheter att utvecklas.Studenterna är en gående resurs som man måste tahänsyn till och vars intresse och förtroende manmåste vinna. Studenterna är måna om effektivastudier. De vet att varje termin extra kostar för denegna plånboken. Därmed är studentpengeneffektivitetspådrivande på flera plan.På sikt, det visar demografiska siffror, kommer detatt bli ont om studenter. Då blir det en kamp mellanhögskolorna om studenterna, vilket naturligtvis änmer betonar hur viktigt det är att man vårdar ochvärnar samt lyssnar till studenterna.Herr talman! Jag skall så kommentera någrareservationer. Jag tar dock inte upp frågan omkårobligatoriets avskaffande, för den frågankommer Skånberg senare att ta upp här.Först gäller det läkarutbildningen i . Fleramotionärer har framfört att de önskar en utökning.Ett enigt socialutskott har tillstyrkt. Men enmajoritet av oss i utbildningsutskottet tillstyrkerinte.Skälet till vår mera avvaktande hållning är för detförsta att det, om prioriterar 50utbildningsplatser för läkare, blir möjligt att mansjälv gör omfördelningen. För det andra -- och detär nog det viktigaste skälet -- vill vi invänta enaviserad långtidsprognos beträffande framtidensläkarbehov.Det är nämligen så att spåren fråntandläkarutbildningen förskräcker, vilken snabbtoch kanske oöverlagt utökades förra gången. Numåste den utbildningen dras ner, eftersom behovetav tandläkare minskar enligt bl.a.Landstingsförbundets prognoser.Reservationen om den parallella lärarutbildningenupplevs som en gammal seg skivbekant.Socialdemokraterna kan tänka sig en sneddning ini lärarutbildningen för akademiker. hartidigare beslutat om 40 poängs praktisk-pedagogisktilläggsutbildning för personer med andraakademiska meriter. Såvitt jag förstår är vi överensom det viktigaste, nämligen att det är bra ochutvecklande för skolan att ha lärare med olikabakgrund och yrkeserfarenheter och i olika åldrar.Vidare är det bra att man skall kunna bli lärare påotraditionella vägar. De äralltså i gång. På vissa håll är de mycketuppskattade, på andra mindre uppskattade.Om utbildningarna inte uppskattas avstudenter eller framtida arbetsgivare kan vi varasäkra på att de försvinner -- det borgarstudentpengen för!Reservation 15 handlar om en jämnare socialrekrytering. Målet för hela högskolepolitiken är attlandets begåvningar tas till vara, oavsett socialsituation. Faktum är att trots allt vackert tal under70- och80-talen har den sociala snedrekryteringensnarare förstärkts. En utredare arbetar med dessafrågor, och hans rapport kommer . Denskall handla om hur vi kan komma till rätta med denhär sneda rekryteringen. I detta sammanhang görreservationen varken till eller från.Herr talman! Sedan några ord om jämställdheteninom högskolan. har tidigare satt upp ettmål för hur jämställdheten skall utvecklas. Det ärbara att konstatera att vägen till det målet ärmycket lång.Till högskolans grundutbildningar söker flerkvinnor än män. Men färre kvinnor än mänkommer in och långt färre kvinnor går vidare till delängre utbildningarna -- trots att kvinnor från allagymnasielinjer, inkl. de naturvetenskapliga ochtekniska linjerna, har bättre betyg än männen. Hurgår detta ihop?Herr talman! Det finns också en gemensam politiskmedvetenhet om att ett samhälle behöver både mänoch kvinnor som ägnar sig åt kvalificerade längrestudier. Hur kan vi medverka till att denna politiskamedvetenhet sprids och görs till en viktigangelägenhet för högskolorna själva?Det finns nu förutsättningar. Hjälpmedlen är dennya högskolelagen och högskoleförordningen. Idessa betonas högskolornas ansvar förjämställdheten inom högskolorna och likställs medderas ansvar för internationaliseringen. Jag ärdessutom övertygad om att just jämställdhetensutveckling kommer att visa sig vara en bra indikatorpå kvalitet och kommer att kunna premieras i ettnytt kvalitetssystem.Jämställdheten är självklart en fråga om rättvisamellan könen, men också en viktig fråga omkvalitet i utbildningarna och om nationalekonomi.När vi behandlar ett nytt system för resurser,så glöm inte att vi kommer att få ont omstudenter. Varje högskola måste anstränga sig föratt locka till sig och behålla de begåvade flickorna.Annars blir det inte möjligt att nå de mål som harsatts upp.Det, herr talman, kommer att bli den storamöjligheten och den stora utmaningen förhögskolorna . Den högskola somanstränger sig att lyhört lyssna även på kvinnornakommer inte att förgås, utan att utvecklas.Till allra sist, herr talman. Den större frihet som desenare åren getts till högskolorna är inte en gång föralla given. Den kan dras in och den kan utökas.Högskolorna är ett verktyg i samhällets tjänst ochen del av samhällets infrastruktur. De finansieras ihuvudsak av skattebetalarna, vilket innebär att ifriheten måste finnas en lyhördhet för samhälletoch för skattebetalarna. Insikten måste finnas attmedborgarna har berättigade krav på insyn ochberättigade krav på information om hurskattepengarna används. Högskolorna får inte bliisolerade öar i samhället, utan de måste alltidinteragera med andra utbildningar,kulturinstitutioner och delar av samhället. Somliberal ställer jag helhjärtat upp på den utökadefriheten för högskolorna. Men som liberal vet jagockså att frihetens gränser ständigt måstedebatteras. Det finns för samhället oundgängligakunskaper, som inte fångas i en doktorsavhandling,men som ändå förtjänar respekt.Anf. 73 () replik:Herr talman! Det var ett intressant anförande somMargitta höll. Särskilt gällde det hennesvidareanalys av mitt påstående om bombflottan.Man behöver inte bomba sönder saker, man kanbomba andra företeelser.Jag tror att det är stor risk att man har valt fel taktikför att nå fram till sitt strategiska mål. Jag tror har litet bråttom. Ett område som jag tror kanlida men av det är jämställdhetsarbetet. MargittaEdgren var själv inne på att jämställdhetsarbetet ärviktigt utifrån rekryteringsbehov framöver och attdet måste utvecklas. Vi kommer inte runt det. Vikommer att gå tillbaka som kulturnation om vi inteutvecklar jämställdhetsarbetet även inomhögskolan.Det är två saker jag skulle vilja höra MargittaEdgrens funderingar kring. Om man drivereffektivitetstänkandet, alltså poängproducerandet,alltför långt, menar jag att man löper en risk attgenom bakdörren föra in ett linjesystem igen. Ävenom de är outtalade finns det rekommenderadestudiegångar, därför att studenterna plockar poängden vägen. Det är det ena. Det andra är att manfastnar i könstraditionella val i högskolan, därföratt man vet att det klarar man av.För att komplicera bilden ytterligare torde välockså den ökade betoningen av traditionellauniversitetsideal och universitetskulturer, som mannu kan se i regeringens högskolepolitik, gynnamän, eftersom dessa strukturer är byggda av mänoch för män.