prot · GH0947 · 1993-12-17 00:00:00 — ''Jag tror att det är viktigt att man för en dialog medberört universitet för att säkerställa en viktig fråga.Jag är också helt övertygad om att den här frågankommer att få en för alla parter lyckad lösning.Med det anförda vill jag åter yrka bifall tillutskottets hemställan.Anf. 32 () replik:Herr talman! Med tanke på den situation somuniversiteten nu befinner sig i, tror jag att Lundsuniversitet i de förhandlingar man skall ha medregeringen kommer att säga: Ja, visst. Vi ser gärnatill att det här kan få fortleva, men då måste vi fåresurser. Om de inte får resurser får de naturligtvislov att ta pengar på något annat håll för att lägga påden här verksamheten. Jag tror inte att någotuniversitet, med den utsatta ekonomiska situationoch den press de nu är utsatta för, har möjlighet attgöra något sådant och att det kan försvara en sådanåtgärd visavi sina nuvarande institutioner.Jag håller med om att det ser välvilligt ut attregeringen framgent avser att ta kontakt medLunds universitet, men det hjälper knappast deforskare som finns där just nu och håller på med dethär viktiga arbetet ett dugg. För dem är situationenallvarlig, men det handlar naturligtvis inte bara omdem utan också om de projekt som är igångsattaoch det arbete som är påbörjat.Jag anser därför att det är oerhört viktigt attriksdagen gör den här markeringen för att läggalitet tyngd bakom de vackra orden, och jagförutsätter att det med detta kommer att följamedel, så att forskningen skall kunna finnas kvar iframtiden.Jag är inte så optimistisk som attjag tror att det här löser sig av sig självt, även omdet självfallet måste ske en dialog mellanregeringen och universitetet.För innehållet i forskningen, för u-landsforskningen och u-landsbiståndet, tror jag attvi gör bäst i att göra den här markeringen genomatt rösta för motion, yrkande 2.Anf. 33 ()replik:Herr talman! Jag noterar med tillfredsställelse attElisabeth tycker att utskottet gör en viktigmarkering i den här frågan. Så långt är vi tydligenhelt överens. Men sedan skiljer sig vårauppfattningar i fråga om hur det här skallförverkligas i praktiken.När det gäller frågor av den här sorten, liksom närdet gäller alla andra frågor som har att taställning till och besluta om, är det viktigt dels har ett bra beslutsunderlag och att man vet vadman beslutar och vilka konsekvenserna blir, dels inte ''pressar på'' de inblandade en lösning sominte förhandlats fram eller som inte utan vidare kanaccepteras. Jag tror alltså att det är viktigt att maninte går fram för snabbt. Man måste i ställetverkligen ta den tid på sig som behövs för att denhär frågan verkligen skall få den viktiga lösning somvi tydligen är överens.Det behövs mer av resurser, säger . Ja, det är möjligt -- vi vet alltså inte detmed absolut säkerhet. Men överläggningarna skallju leda fram till huruvida vi kan konstatera om vikan klara oss med redan nu anvisade anslag ellerom det på något sätt behövs omdisponeringar ellernya resurser.Eftersom frågetecknen här finns kvar är det nogvälbetänkt att så att säga göra en liten halvhalt föratt ge de inblandade tid och möjlighet att få enordentlig genomlysning av den här frågan.Mot den bakgrunden finns det enligt minuppfattning inte något reellt skäl att stödja detförslag som har pläderat för.Anf. 34 () replik:Herr talman! Det är mycket intressant att notera attjag får medhåll. Här sägs ju att agerandet när detgäller SIB har gått för fort, att det hela var förhafsigt och att man inte har haft tid att tänka efter.Jag delar alltså helt och fullt den uppfattningen.Det är ju alldeles tokigt att först fatta beslut om ennedläggning av SIB utan att över huvud taget hafunderat över konsekvenserna för att däreftertillsätta en utredning och sedan inte bry sig särskiltmycket om vad som sägs i den utredningen.Visserligen har man förlängt pinan . Mendet hela är inte alls till fyllest.Jag hade också gärna sett att man hade gåttmotsatta vägen -- dvs. att man först hade utrettverksamheten och sedan hade kommit med förslagtill en omstrukturering och därefter med beslut omnedläggning av vissa delar sedan man fått det nyaförslaget. är det inte på det viset. Därför tycks vialla trots allt vara ganska oroliga för vad som skallhända beträffande forskningen ochforskningsinriktningen samt beträffande befintligpersonal.Hitintills har jag inte fått något förslag på någoninstitution inom som, utan att fåmedel och resurser, är villig att ta emot den härforskningen. Dess värre tror jag att det inte finnsnågon sådan institution.Jag upprepar att jag tror att dettaförslag hade haft mycket större trovärdighet omman hade kunnnat säga: Självklart behöver vi låtade här medlen följa med. Antingen inrättas en egeninstitution eller också får det blir en inlemning inågon annan.Anf. 35 ()replik:Herr talman! När man lyssnar på det som om frågan om skullevara den helt överskuggande frågan när det gällerbyggforskning i . Så är det faktiskt inte.Redan nu är ju den teknisk-vetenskapligaforskningen knuten till Tekniska högskolan iStockholm. Vi tror att det är väldigt lyckosamt,därför att då knyts även byggforskningen tilluniversitetsmiljön. All erfarenhet visar att om mankan ha all forskning inom samma sfär uppstårgynnsamma effekter för all forskning -- i det härfallet gäller det alltså byggforskningen.Den samhällvetenskapliga forskningen kommerhuvudsakligen att knytas till universitet.Det är helt klart, och det är väl ingen som har någotemot att så sker. Dessutom finns det en liten, mennog så viktig, detalj när det gäller justjämställdhetsforskningsarbetet och den roll somLunds universitet skall spela.Jag tror inte att jämställdhetsarbetet totalt sett ellernär det gäller byggforskningen vare sig står ellerfaller om man tar den tid på sig som behövs för attfå det här ordentligt utrett och klargjort före slutligtställningstagande. Den kritik som har rests motpropositionen och betänkandet i detta hänseendeär kanske något överdriven. Jag vill på intet sättunderskatta betydelsen av den här sortens frågor,men man får inte låta en del av ett stort paket varastyrande och vägledande i debatten. I stället fårman faktiskt se till de olika delarnas vikt ochbetydelse.Jag vidhåller att jag tycker att kritiken motbetänkandet i ganska stor utsträckning är irrelevantoch att den inte bör tillmätas något större värde idet här sammanhanget.Anf. 36 ():Herr talman! Jag har vid åtskilliga tillfällenframhållit den centrala betydelse som bygg- ochbostadssektorn har i vårt samhälle -- både mätt medekonomiska mått och som en av de viktigasteförutsättningarna för en fungerande livsmiljö ochför människornas välfärd.Det här gör givetvis också att behovet av en välunderbyggd kunskap inom denna sektor börtillmätas mycket stor vikt. Det gäller inte minst densamhällsvetenskapliga delen i forskningen. Jag villframhålla att jag därför ser det som naturligt attsamhället engagerar sig inom den här sektorn -- omnu någon skulle tveka på den punkten. Men jag harinte uppfattat någon sådan tveksamhet vare sig ipropositionen eller i det betänkande som vi nubehandlar.En avveckling av någon del som vi hardiskuterat i det här fallet är således inte alls förenligmed de synpunkter och de utgångspunkter som jaghär anfört när det gäller bostadssektorns betydelseoch forskningens del och vikt i det sammanhanget.Däremot kan det självklart finnas anledning att seöver just organisationsformerna för forskningen föratt göra denna mera ändamålsinriktad och effektiv.Jag är nog inte, , så säker på attSIB och den bostadssociala delen skulle ha blivitvad de blev om vi inte hade vidtagit åtgärder förragången när denna fråga behandlades i utskottet ochi . Vi tog ju på oss för att kunnautreda detta ytterligare, både när det gällerformerna för en avveckling och när det gällerinnehållet.Då kommer vi till den del av forskningen somElisabeth tar upp. Jag tycker att det är braatt engagerar sig i detta. Det ärviktigt och det är bra.Jag delar också uppfattningen att det självfallet ärinnehållet i verksamheten som är det viktiga ochinte formerna för hur man skall avveckla och byggaupp en ny institution. Det är självfalletslutprodukten och innehållet som är det viktiga.Jag tror att jag kan lugna . Somjag ser det finns det inget som talar för att deprojekt som talar om behöverstoppas.Herr talman! Jag har samma yrkande somElisabeth Persson.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 4 §. )4 § Utvidgad lagreglering påbarnomsorgsområdet m.m.Föredrogssocialutskottets betänkande1993/94:SoU11 Utvidgad lagreglering påbarnomsorgsområdet m.m. (prop. 1993/94:11).Anf. 37 ():Herr talman! I socialutskottets betänkandebehandlas regeringens proposition om utvidgadlagreglering på barnomsorgsområdet. Genomförslagen i propositionen tas ännu ett steg motstörre valfrihet och mer självbestämmande förbarnfamiljerna. En självklarhet kan det tyckas, förvem vet bäst vad som är bra för den egna familjen,familjerna själva eller politikerna?Svaret på den frågan är att det är föräldrarna somhar det yttersta ansvaret för barnen, och därför ärdet viktigt att det är just de som har möjligheten attfatta egna beslut, och att just den möjligheten ökar.Framtiden kommer säkert att visa att ännu flerbarnomsorgsformer kommer att uppståallteftersom föräldrarna ges möjligheter att fattaegna beslut.Propositionen föreslår att kommunerna är skyldigaatt tillhandahålla barnomsorg till alla somefterfrågar sådan. Den kan vara kommunalt driveneller privat. Kommunen blir också enligt lag skyldigatt ge likvärdiga villkor för både ochprivat barnomsorg. Ett förslag om vårdnadsbidragläggs . Det är det huvudsakligainnehållet i propositionen.Utskottet har inte i alla delar följt propositionensförslag. Det är att beklaga. Men jag hoppas att viunder den här debatten och vid efterföljandeomröstning kommer att finna en majoritet som kanenas omkring regeringens familjepolitik.Inriktningen av denna återfinns i reservation 2, därvi understryker att propositionens olika förslagskall ses som en helhet och att bådevårdnadsbidraget och rätten till barnomsorg behövsför att familjerna skall få en verklig valfrihet.Vi har i tämligen stor enighet i utskottet kommitöverens om att följa regeringens förslag om attkommunernas skyldighet att tillhandahållabarnomsorg bör skärpas genom en ändring isocialtjänstlagen. Av lagtexten framgår det attkommunen är skyldig att tillhandahållaförskoleverksamhet och skolbarnsomsorg i denomfattning som behövs med hänsyn tillföräldrarnas fövärvsarbete, studier eller barnetseget behov.För att barnomsorgen skall utvecklas mot denvalfrihet för familjen som vi eftersträvar föreslås enny lag, som innebär en skyldighet för kommunenatt stödja enskilt drivna förskolor och fritidshem, såatt de kan bedriva sin verksamhet på samma villkorsom de kommunala. Kommunen har rätt att ställakrav på att särskilt omsorgskrävande barn skall tasemot och att avgiften för den enskilde inte oskäligtöverstiger den som kommunen tar ut.Det här är en mycket viktig lag, som med allsannolikhet kommer att leda till ett större utbud avbarnomsorgsplatser, och därmed blir det lättare förkommunerna att leva upp till skyldigheten atterbjuda alla barnomsorg. Det har ju visat sigtidigare, när vi har tagit ett steg i taget genom attbefrämja enskilda alternativ, att det har tillkommitväldigt många sådana.Vid kommunens tillståndsprövning anser vi på denborgerliga sidan att det är nödvändigt attsäkerställa en fri etablering av enskilda alternativ.Endast den sökandes lämplighet och lokalensändamålsenlighet skall bedömas för att tillståndskall ges. Vi anser inte att kommunens planeringoch det beräknade behovet av barnomsorgsplatserskall avgöra om tillstånd beviljas. Det ärefterfrågan och familjernas val som skall styra.Sedan får kommunen anpassa sin verksamhet efterdetta.Här har socialdemokraterna skrivitmajoritetstexten i utskottet. Vi har utvecklat vårasynpunkter i en reservation. Socialdemokraternassyn på denna fråga är en helt annan än vår. De villreglera mer och ge kommunerna större makt. Pådet sättet minskas valfriheten för föräldrarna. Ireservation 6 har vi utvecklat denna vårståndpunkt, och jag yrkar bifall till dennareservation.Utskottet föreslår ett tillägg till 18 § som innebär attvillkoren i 13 b §, om kvalitetskrav, skall varauppfyllda för att bidrag skall utgå till enskildverksamhet. Enligt utskottet görs tillägget för attdet klart skall framgå av lagen att sammakvalitetskrav gäller för och enskildbarnomsorg.Med hänvisning till ställningstaganden i utskottetoch i specialmotiveringen till socialtjänstlagenfinner vi inte anledning att frångå propositionensförslag i 18 §. Vi kommer således att återgå tillpropositionens lagtext. Skulle den vinna riksdagensbifall gäller också propositionens motivtext.I den borgerliga reservationen nr 2, om riktlinjerför familjepolitiken, understryker vi vikten av attge barnfamiljer ökade möjligheter att själva lösabarnomsorgsfrågan på det sätt de önskar.Vårdnadsbidraget, som enligt propositionenkommer att träda i kraft -- förslagkommer -- är ett led i dennautveckling. Det är därför viktigt att det utformas såatt det kan nyttjas flexibelt, så att varje familj kananpassa det till sina förutsättningar. Som jag ser detär det nödvändigt att avdrag vid beskattningmedges för styrkta barnomsorgskostnader, oavsettvem som tillhandahåller barnomsorgen. Vi har ireservation 2 från den borgerliga sidan vidareutvecklat hur vi ser på vårnadsbidraget som ettmedel att öka familjernas valfrihet.Herr talman! Jag yrkar härmed bifall tillreservationerna 2 och 6.Under mom. 7 yrkas följande:7. beträffande krav på barnomsorgen m.m.att med avslag på motionerna1992/93:So614 yrkandena 6, 8, 10--12,1992/93:So615 yrkandena 3--4, 1992/93:So616 och1993/94:So14 yrkande 2 delvis och med avslag påUtskottets förslag i bilaga 2 antar regeringensförslag till 18 § socialtjänstlagen.I övrigt yrkar jag bifall till utskottets hemställan.Anf. 38 (nyd):Fru talman! Regeringens familjepolitik är förvissogåtfull. Jag skall om närmare utvecklavarför jag tycker det. Vi i Ny demokrati har i ochför sig i vår motion redogjort för vår uppfattning,men jag återkommer till den.Jag vill börja med en annan stor gåtfullhet som harutvecklats . Det gör att jag intekan hålla mitt tidigare planerade anförande,eftersom förutsättningarna för det har rycktsundan. Som torde vara allmänt bekant har dennaproposition föregåtts av en del diskussioner medregeringen. Den är inte okontroversiell, och det varden inte heller i utskottet. Den bordlades ett antalgånger.Som ett led i de numera ganska berömdaförhandlingar som har ägt rum de senaste veckornakom denna proposition in som en del. Under dessaförhandlingar har vi successivt -- även om vi i Nydemokrati tyckt att det gick stick i stäv med vad viegentligen vill -- i kombination med välvilja, ochdärför att vi faktiskt vill ta ansvar , låtit ossgå in i en överenskommelse med regeringen somavser dessa frågor.Slutförhandlingarna kring den överenskommelsendelegerades från den auktoriseradeförhandlingsdelegationen med känd besättning, omjag får säga så -- finansministern, min partiledare,osv.Jag har inget ont att säga om de förhandlingarna.De sköttes med heder, öppen blick och rakryggat,och de avslutades med handslag. Denöverenskommelsen innebar, vilket framgår avbetänkandet, att vi fick in en mycket stark skrivningför att värna de privata barnomsorgsalternativen.Vårt resonemang bakom detta var följande. Vitycker genuint illa om en barnomsorgslag somtvingar kommuner, osv. Vi konstaterade att vialdrig kommer att medverka till att den införs. Menvi kan inte förhindra att den införs, eftersomSocialdemokraterna och regeringspartiernasamstämmigt är överens om att en barnomsorgslagär bra.Då konstaterade vi: Blir det så, gäller det attminska skadeverkningarna, dvs. se till att detverkligen blir valfrihet för privata alternativ. Detblir då det viktiga. Vi lade därför energin påsäkerställa detta. Det ledde förhandlingarna framtill. Den skrivningen finns i den borgerligareservationen. Jag skall läsa den, eftersom jagtycker att den är mycket viktig.Den mening som fördes in lyder ordagrant: ''Motdenna bakgrund vill utskottet framhålla detönskvärda i att den av regeringen förslagnaskyldigheten för kommuner att lämna bidrag tillbarnomsorg utvidgas till att gälla all barnomsorgsom bedrivs i enskild regi. Utskottet anser att det,för barnens och föräldrarnas bästa, är önskvärt attuppnå valfrihet vid valet av omsorgsform. ''Det finns på papper. En annan del iöverenskommelsen var att vi erbjöds ochaccepterade att ingå i en arbetsgrupp som skullekunna följa beredningen av ärendet för att på detsättet ha en diskussion och ett meningsutbyte ikonstruktiv anda.Detta förslag tyckte vi var bra, och vi accepterade.En stund senare tog vi fyra varandra i hand ochkonstaterade: Vi är överens. Det resulterade i att vii Ny demokrati drog tillbaka en motivreservation,och litet andra aspekter. Det fanns enöverenskommelse, och ingen i det rummet -- vi varfyra -- tvivlade då på detta, och det gör vifortfarande inte. Därmed konstaterade vi att detvar bra, och saken var utagerad.Därför är det med oförställd häpnad som vi ser attdet dyker upp ett helt annat scenario. läser vi -- och det bekräftades förnågra timmar sedan från denna talarstol -- att enminst sagt högt placerad regeringsföreträdare, vicestatsministern, statsrådet och chefen förSocialdepartementet förnekar denna uppgörelse.Jag tycker att det är minst sagt anmärkningsvärt.När vänner till mig har frågat: Hur är detatt jobba med politik? har jag sagt att jag aldrig harvarit i närheten av ett smutsigare hantverk, och jagmenar vad jag säger. Det är fråga om värderingar.Om man sedan kallar dem för etik ellerhumanism tycker jag spelar mindre roll. Dethandlar om så enkla saker som heder, uppriktighet,att inte luras, att inte ljuga och att inte försöka attskoja undan. För mig sitter sådant i ryggmärgen.Jag har suttit i åtskilliga förhandlingar inäringslivssammanhang. Jag kan konstatera kan lura en motpart en gång, men sedan harman inte inte fler möjligheter. Det handlar om etikoch moral. Går man in i ett avtal håller man det.Vi i Ny demokrati är självfallet beredda att hållavår del i överenskommelsen. Jag vill understrykaatt ingen av oss som var involverade iöverenskommelsen är på något vis oense om vad vikom överens om. Det märkliga är att en som intevar närvarande har en annan uppfattning. Det kanbero på missförstånd, och i så fall desto bättre. Omvi från denna talarstol får höra att det är någotliknande, och att även regeringen är beredd att ståkvar vid sin del av överenskommelsen, är självfalletöverenskommelsen där.Vi står kvar vid vår del så länge regeringen gör det.Men gör regeringen inte det, anser vi oss lösta frånöverenskommelsen. Vi tycker att det är ett sveksom är så allvarligt att vi inte ser någon anledningatt vända den andra kinden till och låta oss blikränkta och svikna. I det läget går vi tillbaka till dengrundläggande ståndpunkt vi har haft ,, som är utförligt redovisad i denmotion som vi har väckt med anledning avpropositionen.Där framgår det tydligt och välmotiverat att vi villavslå helheten och om inte det lyckas dess enskildadelar. När frågan kommer till votering -- om vi intefår uttryckligt besked från denna talarstol attregeringen står kvar vid uppgörelsen -- kommer viatt aktivt rösta för att avslå helheten och delar,vilket kan komma att innebära att vi också aktivtstöder socialdemokratiska reservationer.Jag är väl medveten om att det t.ex. finns ettgemensamt avslagsyrkande. Det finns olikauppfattningar eller värderingar bakom varför vi villavslå propositionen. Vi i Ny demokrati delar inteSocialdemokraternas motivering, men slutsatsen,dvs. avslaget, är vi överens om.Vår motivering kommer att framgå av vår motionoch även av kammarens protokoll. Jag vill göra dethelt klart så att det inte skall bli någon som helsttvekan om hur vi kommer att agera vidomröstningen om vi tvingas till det.Låt mig uttryckligen säga att jag beklagar detta. Jagvill ingenting hellre än att vi fullföljer denöverenskommelse som har träffats och att dehandslag som utväxlades i socialutskottetssessionssal mellan oss fyra som slutfördeförhandlingarna fullföljs. Men det kräver att ocksåsocialministern ställer upp på överenskommelsen.Jag inledde med att säga att regeringensfamiljepolitik är gåtfull, och det menar jag. Den ärsvår att förstå. Vi hävdar att den är bådeikonsekvent och ologisk. Det är något slagspyttipanna, eller cocktail om man så vill, där en avingredienserna är social ingenjörskonst, en vilja attfrån samhällets sida styra och ställa i det innersta avsamhället, nämligen kärnfamiljerna, ivrigtinspirerad av makarna . De gjorde mycketframgångsrika ansträngningar på det här området.I denna pyttipanna finns det också väldigt starkaoch tyvärr dominerande inslag av socialistiskjämställdhet. Jag vill understryka att jag talar omsocialistisk jämställdhet. Det är vad det handlarom. Vi är överens om jämställdhet om vi med detmenar samma sak, men vi gör inte det.När regeringen använder begreppet jämställdhet ärdet enligt den definition som lades fast av dentidigare socialdemokratiska regeringen. Det finnsingen annan definition som rimligen kan vara densom gäller i offentliga sammanhang i dennakammare.Denna jämställdhetsdefinition talar om något slagsoberoende. Det finns inga familjer eller internafamiljeförhållanden. Endast de individer, män ochkvinnor, som är ekonomiskt oberoende ärjämställda. Det är något atomistiskt över det hela.Det finns inga molekyler bara atomer. Vi delar inteden synen. Jag återkommer till detta.Den här pyttipannan är kryddad med litetillusoriska omsorger om barnen och deras mammoroch pappor. Ur vår synpunkt är det precis tvärtom.Vår mest fundamentala utgångspunkt kan förefallasjälvklar, men den är tyvärr inte det. Vi villnämligen värna familjen -- mamma, pappa ochbarn -- som samhällets absolut viktigastefundament. Det måste vara det somfamiljepolitiken syftar till, nämligen att stödja dettasamhällets viktigaste fundament. Vi ser det som engaranti för att generera fria, trygga, självständigaoch ansvarstagande medborgare.För att lyckas med familjepolitiken räcker det intemed att man skaffar barn eller har höga födelsetal --de högsta i . Det intressanta är ju också vaduppfostran resulterar i. Hur blir dessa medborgaresom människor? Det måste vara en väsentlig del ifamiljepolitiken att det blir trygga ansvarstagandemedborgare och att man inte skapar trasigamänniskor, värstingar och liknande.Det innebär att det är självklart för oss att det ärmamma och pappa som har hela ansvaret. Det äringen annan som har ansvaret för barnen ochfamiljen. Det är bara de. De är myndiga och friatänkande människor. De kan själva fatta sinabeslut. Därför vänder vi oss så kraftfullt mot varjeform av förmyndarmentalitet eller politiskapekpinnar där politiker talar om för mammornaoch papporna hur de skall hantera sina innerstafamiljerelationer och vem som skall göra det enaeller andra i hemmet -- mamma eller pappa. Vitycker inte att det hör hemma i en utveckladdemokrati som . Vi tycker att det ärovärdigt. Vi anser också att det är självklart attfamiljepolitiken inte skall uppmuntra tilloansvarighet eller till framväxten av s.k.enföräldersfamiljer.Jag har fått höra från socialministern att vårfamiljepolitik inte hjälper ensamstående mammordär pappan till barnen är alkoholiserad. Det varden allvarligaste kritiken vid det tillfället. Det ärrätt i så mening att vi inte anser att det ärfamiljepolitikens syfte. Det är socialpolitikenssyfte. Det skall självfallet finnas ett socialtansvarstagande och en solidaritet med människorsom hamnar i knipa. Det är en socialpolitisk fråga.Familjepolitiken syftar inte till annat än att stödjafamiljerna.Vi tycker att det är alldeles självklart att det skallråda jämställdhet mellan män och kvinnor i ettciviliserat samhälle. Jag var inne på det för en stundsedan.