prot · GG0966 · 1993-02-23 00:00:00 — Jag har trott att nuvaranderegering skulle se positivt på privat ägande, och detkan jag nog fortsätta att tro.Tidigare fattade Lantbruksstyrelsen dessa beslut,och där ingick fackmänniskor såsom jägmästareoch agronomer som hade känsla för näringen. I dagär det jurister vid som tolkarlagen. Man anser där att staten, oberoende av hurlångt ifrån ägandet organisationerna finns, intebehöver få något förvärvstillstånd prövat. Dethandlade tidigare bara om statliga köp där mananvände äskade anslagsmedel. Jag tror att man numåste hålla ögonen på detta och verkligen se till attdet inte sker en förändring. Jag är tacksam för attdet finns en viss utförsäljning av Domän, och denkanske kan medverka positivt till ett ökat privatägande, vilket är viktigt för bibehållandet av enlevande landsbygd, för möjligheten att skapaförsörjning i glesbygd och för en satsning påsmåföretag över huvud taget.Anf. 138 Jordbruksminister ():Herr talman! och jag är överensom den grundläggande principen, dvs. att privatägande av mark är att föredra framför statligtägande. Det har funnits en praxis närdet gäller frågan om hur man skall betrakta kyrkanoch universiteten, nämligen som juridiskapersoner.Som vet skedde det förändringari jordförvärslagen 1987 och 1991. På den punktenhar i och för sig inte lagtexten ändrats. Mensamtidigt har det skett lättnader i jordförvärvslagennär det gäller fysiska personer. Det står ijordförvärvslagen att lagen gäller inte omegendomen förvärvas av staten genom annanmyndighet än statens affärsdrivande verk. Vid deprincipiella överväganden som har gjorts idepartementet, och som inte rör det specifika fallsom har åsyftats, har det framkommit att man intekan betrakta kyrka och universitet som juridiskapersoner. Därför skulle det inte behövas ettförvärstillstånd i dessa fall.Men det här förändrar inte min grundläggandeinställning, nämligen att man skall vara restriktivmed det statliga ägandet.Anf. 139 ():Herr talman! Det här gäller inte bara privat ägandei relation till statligt ägande utan även bolagssidan.För att få en levande landsbygd är det bra om detgår att få mer privat ägande.I samband med att propositionen om Domänverketantogs, skrev jag en liten artikel som publicerades iLand och en del andra tidningar. Jag har fått ett otaltelefonsamtal och brev från folk som vill förvärvamark av Domän. Det har inte varit helt lätt attförvärva mark. Jag kan inte tänka mig att det harvarit några större förändringar när det gäller ägareav mark på den kanten. Men jag bevakar denfrågan på annat sätt.Anf. 140 Jordbruksminister ():Herr talman! Det som är viktigt i den gällandejordförvärvslagen är att fysiska personer har enfavör jämfört med juridiska personer. Om manhade betraktat staten som en juridisk person skulledet utgöra en skillnad som är till nackdel för stateni det här sammanhanget.Om man inte betraktar staten som juridisk personutan bara som staten, kan det innebära att stateninte på samma sätt har hinder i jordförvärvslagen.Å andra sidan finns det inga ambitioner från statenssida att öka sitt innehav av mark.Jag tror att det löser problemet i det härsammanhanget.Anf. 141 ():Herr talman! Jag tackar för svaret. Jag hoppas attvi tillsammans kan bevaka att det sker en positivutveckling på den här fronten.Överläggningen var härmed avslutad.29 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesProposition1992/93:169 till utbildningsutskottetFörslag1992/93:RFK3 till konstitutionsutskottet30 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återKonstitutionsutskottets betänkande 1992/93:KU15Lagutskottets betänkanden /93:LU23, LU26och betänkanden /93:SfU10 ochSfU11Näringsutskottets betänkande 1992/93:NU18Arbetsmarknadsutskottets betänkande1992/93:AU631 § BordläggningAnmäldes och bordladesPropositionerna1992/93:115 Ändringar i jordabalkens hyresregler1992/93:137 Gränsdragningen mellan handels bolagoch enkla bolag1992/93:166 Vissa punktskattefrågor1992/93:170 Forskning för kunskap och framsteg1992/93:171 Forskning i frontlinjen32 § Anmälan om interpellationerAnmäldes att följande interpellationer framställtsden 19 februari1992/93:88 av () tillkommunikationsministern om det planerade tredjejärnvägsspåret genom Stockholm:I likhet med många andra stockholmare blir jag argoch besviken vid tanken på hur mycket av vårgemensamma stadsmiljö som har gått förloradunder . 1950-, innebar på sina håll i enbesinningslös rovdrift på kulturmiljöer som aldriggår att ersätta eller återställa.För snart ett år sedan visades några av deallvarligaste missgreppen på nytt i TV-programmet, som blev mycketuppmärksammat. Programmet öppnade ögonenför en ny generation stockholmare -- vi som var förunga för att ha upplevt det själva. Många -- inteminst just unga människor -- blev chockade av vadde såg, och av vad de ser i staden . Det fattadesbeslut i stad och stat under de här decennierna sombyggde på en ofattbar tro att man kunde riva, byggaoch göra om helt utan respekt för vare sig historiaeller framtid.Det finns exempel på kvarter, byggnader ochtrafikleder som närmast har karaktären av politiskkriminalitet i sin totala brist på respekt för harmoni,historia och stadsmiljö. , ''plattan''och är bara tre exempel påstadsmiljöbrott som kommande generationer aldrigkommer att förlåta.Stadsmiljö är inte en privatsak. Det är en politiskangelägenhet -- ibland på gott, ibland på ont. Detmanifesteras inte minst i alla de regler, påbud,förbud, lagar och föreskrifter som varje villaägaremöter när han vill bygga till, eller närsommarstugeägare vill bygga uthus eller bastu. Dåtycks politikens skyddsmekanismer fungera med ennästan löjeväckande noggrannhet. Ingen hänsyntycks vara för liten för att stoppa ett bygge vidnågon av våra sjöar eller andra projekt som vi villgenomföra som privatpersoner.Men att stadsmiljö inte är en privatsak -- utan en igrunden mycket gemensam upplevelse -- bordeinnebära att inte heller politiker har rätt att görasom de vill. Mycket vackert och oersättligt har gåttförlorat i de demokratiska politiska beslutens namni . Det gör dock inte kommandegenerationer lyckligare att det rådde enighet i eneller annan politisk församling.En av de allra fulaste och mest störandeskapelserna är just och den sexfiligatrafikleden genom /. I enav mest unika stadsmiljöer -- som varendasvensk stolt har berättat om -- har ettbrutalt ingrepp lämnat sår efter sig som mänskligtatt döma ingen enda person längre vill försvara.Landshövdingen sade t.ex. i enintervju att ''om jag hade haft något inflytande dåden (trafikleden på ) projekterades på50-talet hade jag med all kraft verkat för en tunnel.Så ser jag det i varje fall . med facit i handförfasas vi och ser vad som gick snett. ''Så visst finns det inslag av ''retroaktiv ilska'' överde protester vi nu möter mot tanken på att kanskeförvärra eländet genom ett tredje spår bredvid degamla spåren tvärs genom . Och jagförstår dem som protesterar. Man måste inte habott i för att dela oron över vad somkommer att hända om vi nu går vidare i den gamladåliga traditionen att göra ingreppen först ochångra oss sedan. Blir ilskan mindre värd för att denär retroaktiv? Är det inte tvärtom just detta manalltid har sagt i de här sammanhangen: ''Det är juen sådan liten försämring. Om det nu ändå ser utsom det gör, kan väl inte detta vara så farligt . . .''Var går gränsen? frågar jag mig.Jag är moderat. Jag brukar -- i likhet med mångaandra moderater -- vara för utveckling, för attbygga nytt, inte vara så rädd för det nya. Jag brukartänka att varje generation måste kunna få sätta sinagoda spår i en ständig utveckling av staden. Jag villalltså inte konservera eller göra omstaden till något slags hembygdsmuseum. Jag ärinte bekymrad över ''horisontlinje''efter . Jag tycker att man gott kan bygga envacker ''Japan-skrapa'' på den tråkiga tomten vidNorrtull, från mitt hem.Jag tillhör alltså inte dem som i största allmänhetvill protestera mot det nya eller är rädd för vadtekniken har att erbjuda.Men jag har blivit betänksam av att sätta mig in ifrågan om tredje spåret i Stockholm.De argument som brukar föras fram för att byggadet tredje spåret i ytläge är följande:1. Tredje spåret i ytläge kostar ca 1,5 miljarderkronor, medan en tunnel kostar mellan 4 och 6miljarder. Dessutom tar en tunnel attbygga och vi har bråttom.2. Det är så små ingrepp som görs påRiddarholmen. Det handlar om litet grand avNordstedtska huset och ett antal 1600-talskällare.Sådana finns det väl egentligen ganska gott om iStockholm.3. Byggs inte tredje spåret så krånglar vi till helatrafiksituationen i . Staten kommer attprioritera fjärrtågen om det blir trångt.Dennisöverenskommelsen kräver att vi nu blundaroch sväljer.Det ligger naturligtvis en del sanningar i detta. Mendet finns också mycket seriösa invändningar mottredje spåret:För det första:Gör inte ont värre i /. Dethandlar om vatten och hus i en miljö sombokstavligt talat är oersättlig. Gamla synder gårinte att göra ogjorda, men motiverar inte heller attvi fortsätter på den inslagna vägen. Eller ärByggnadsstyrelsens och Riksantikvarieämbetetskritik helt grundlös?För det andra:Tredje spåret är kortsiktigt. Redan en liten bit in på2000-talet vet vi att det kan komma att krävas ettfjärde spår, och ett femte är inte osannolikt omutvecklingen inom spårbunden trafik går vidare iden riktningen. Ska vi då -- --säga att det är en sådan liten ytterligare försämringatt bygga vidare nu när vi ändå har börjat? Detfjärde och femte spåret tar ju bara några hus,kommer man att säga, och de allra flesta husenförblir ju ostörda . . . Eller skall vi säga redan nu atten tunnel för tågtrafiken nog blir oundviklig, ochdärför ta den extrakostnad det innebär attbygga en tunnel? På köpet får vi då utrymme för tvånya spår på en gång.För det tredje:Måste all trafik utgå från ? Kanvi inte likt andra huvud- och storstäder ha fleraresecentrum? All godstrafik t.ex. måste välrimligen inte slussas in via en getingmidja somredan i dag är en trång passage? Med tunnelbanasom anslutning måste det gå att förlägga en växandedel av trafiken till en annan central än den påVasagatan.För det fjärde:Det är inte tider att vara släpphänt med pengar justnu. Men det är faktiskt inte heller tider att låtaförhållandevis små summor locka oss att göraingrepp som vi -- och framför allt kommandegenerationer -- senare får ångra. Ytterligare någramiljarder för att bygga en tunnel i stället för etttredje ytspår är mycket pengar, men kan komma attlöna sig i längden -- även ekonomiskt. Tågtrafik ärbra, men även tåget måste bära sina kostnader. Ochen fundamental del av de kostnaderna är attinvesteringarna i infrastruktur som görs, måste tahänsyn till vår gemensamma kulturhistoria. Omman inte gjorde det skulle förvisso många projektbli billigare i pengar än vad de blir . På det''billigare'' viset tänkte vi möjligen i samband medde stora rivningarna för länge sedan. Är inte detskäl nog att tänka annorlunda ?Jag tycker alltså att det finns seriösa skäl attifrågasätta tredje spåret i den form som ärhuvudalternativet. begriper jag att detinte är en lätt fråga. Bollen ligger nu hos regeringensom har fått tillbaka den från stad.Regeringen har deklarerat att det råkar finnasprecis så mycket pengar som krävs för ett ytspår,och inte mer. Staden har sagt att man helst vill se entunnel. vilar ovanpå alltihop.Jag medger att detta inte är en helt enkel fråga.Men om begreppet ''försiktighetsprincip'' någongång är giltigt, så är det väl i frågan om hur vi görfortsatta ingrepp i -- och Gamla stan.Låt oss därför tänka en gång till.Jag har sex frågor till kommunikationsministern:1. Har statsrådet försäkrat sig om att det inte fårnågra miljöeffekter alls att förlägga ett tredje spårbredvid de två tidigare på ?2. Regeringen ville inte göra den noggrannaremiljöprövning av tredje spåret som hade begärts.Varför?3. På vilka grunder har statsrådet kommit fram tillatt det finns ekonomiskt utrymme för ett spår iytläge, men inte i tunnel?4. Vilket ekonomiskt värde har statsrådet åsatttredje spårets miljöpåverkan på ?5. Vilka omständigheter skulle få statsrådet attompröva beslutet att inte ställa medel tillförfogande för ett tunnelbygge redan nu?6. Av vilken anledning kan inte få iuppdrag att skjuta byggandet av tredje spåret påframtiden, tills en tunnellösning kan finansieras?1992/93:89 av () till miljöministernom miljösituationen på Kolahalvön:Miljökatastrofen på blir alltmeruppenbar i takt med att information som tidigarevarit sekretessbelagd blir offentlig.Det rör den stora koncentrationen avkärnreaktorer och den bristande säkerheten bådenär det gäller reaktorernas tillstånd och avfalletshantering.Det rör industrierna som släpper ut ofattbaramängder svavel och tungmetaller.Det rör orenat avloppsvatten från halvmiljonstadenMurmansk.Det rör sjön som är vattentäkt trots attden tar emot stora mängder giftigt avfall.Den ekologiska katastrofen som vi nu ser påKolahalvön sträcker sig långt utanför Rysslandsgränser. Som exempel kan nämnas att enkärnkraftsolycka kommer att inverka på ettområde radie, dvs. till i höjd medSundsvall.Ryssland kommer inte att klara av att lösaproblemen på egen hand, bistånd från bl.a. vårtland måste till.Mot bakgrund av ovanstående vill jag frågamiljöminister följande:Vilka åtgärder är miljöministern beredd att vidtaför att medverka till en förbättring avmiljösituationen på ?33 § Anmälan om frågaAnmäldes att följande fråga framställtsden 19 februari1992/93:413 av () tillsocialministern om äldrereformen:Tidningen har i en enkät iMalmöhus län sökt svar på frågan: ''Vart togÄDEL-pengarna vägen?'' Svaren ger enskrämmande inblick i hur ekonomiskt pressadekommuner använder pengar, som var tänkta förriktade insatser på äldrevården, till att täppa igenhål i den egna kassan. ÄDEL-pengarna täckerminusposten socialbidrag eller hjälper till att klaraextra sparbeting.Mycket talar för att den statligabetalningsansvarskommittén får liknande svar närde skickar ut sin enkät för att följa upp ÄDEL-reformen.Jag vill mot denna bakgrund fråga socialministern:Vilka åtgärder avser socialministern vidta för attgarantera de äldre den vård och omsorg de skullegaranteras genom ÄDEL-reformen?34 § Kammaren åtskildes kl. 19.14.Förhandlingarna leddes av förste vice talmannen.