prot · GH0927 · 1993-11-19 00:00:00 — Det är ett faktum att vi aldrig har haft såstor andel människor i passiva åtgärder, det är ettfaktum att de aktiva åtgärderna har blivit av alltlägre kvalitet. Dessutom saknas rimliga incitamentför t.ex. utbildning. Därför lyckas inte AMS drivaupp volymerna. Med de förslag som dessutom nuär lagda om ungdomspraktik etc. kommer det heltklart att bli ännu svårare att finna platser och detblir ännu fler i öppen arbetslöshet.Det finns en metod, och det är att satsa på justdenna sektor. Där slår man inte ut kommersiellverksamhet och man stör inte marknaden. Det ären sektor där behoven finns. På andra sektorer ärdet ibland problem med marknaden -- det finns intetillräcklig efterfrågan och folk har inte tillräckligtmycket pengar. kan det vara problem påexportmarknaden. Men inom den här sektornligger behoven och väntar -- i sjuksängarna, ilekhagarna på daghemmen och i skolorna.Behoven finns och dessa skall vi tillgodose. Jagtycker att det är det viktigaste vi kan göra i ettvälfärdssamhälle. Att vi i skulle viljaspäda på budgetunderskottet, det vet BörjeHörnlund är fel. Det var fel och det är felnu. När vi föreslår att pengar skall anslås för dennasektor är det för att man inte skall få lika högakostnader som man har fått förArbetsmarknadsfonden, där man måste lånapengar i Riksgälden eller utnyttja checkkrediten.Det skulle ge mycket sämre resultat och sämreinnehåll. Men det handlar faktiskt om pengar. Deträcker inte med uttalanden. Uttalanden, samtaloch förhandlingar är bra, men vi måste få in pengar.Konsumtionsvolymen kommer att öka ikommunerna därför att behoven ökar. Mentilldelade medel minskar. Det har regeringen aktivtsett till.Exempel: Blekingefallet. Det var envänstermotion. Den fick stöd av socialdemokratinoch kds, trots aktivt motstånd från moderater,folkpartister och centerpartister, finns exempel åt olika håll. Jag kan bara sägaatt för vänstern är det här den viktigaste frågan avalla, och vi kommer på alla nivåer att kämpa för attmänniskor skall komma i arbete.Mina frågor fick jag inget svar på. Jag förstår att detinte blir några extra kommunalekonomiska medeltill den ordinarie verksamheten. Det blir ingenpåplussning på arbetsmarknadspolitiska medel ochtydligen inte något rejält uttalande till kommuneroch landsting om att stoppa uppsägningarna,åtminstone för nästa budgetår.Anf. 16 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! Arbetet med kompetensutveckling --att utveckla arbetsorganisationen för en bra vårdoch omsorg -- är mycket viktigt.Jag kan vårdområdet efter väldigt i dendelen av samhällslivet. Det gör att jag också harrespekt för kommunalt självstyre. Besluten måstefattas där. Det jag har gjort är att jag när jag harfarit runt i landet har kallat till mig och talat medmängder av kommunala företrädare. En stor del avdem träffas hos de bådakommunförbundsledningarna en gång i månaden.Jag har arbetat upp en viljeinriktninghos dem att ställa upp och hålla arbetskraften omlänsarbetsnämnden och arbetsförmedlingenkommer med pengar till utbildningsvikariat, somgör att man diskuterar i t.ex.företagsutbildningstermer. Då gör de en bra sak försig själva, för man har långsiktig nytta avkompetensutveckling och all annan utveckling.Man gör en bra sak som arbetsgivare, och man gören bra sak för samhället i stort. Det är viktigt.Jag räknar faktiskt med att de bådakommunförbundsstyrelserna kommer att med kraftföra ut detta. Jag vet efter mina möten förrafredagen med länsarbetsnämndsdirektörerna ochunderhandskontakter hela medarbetsmarknadsledningen dels att det finns pengar,dels att de är beredda att jobba. Men det är tvåparter som måste träffa avtal. Jag hoppas att detblir många avtal. Men det är inte jag som är ute ochförhandlar i varje enskilt fall. Det är faktiskt t.o.m.förbjudet av grundlagen. Däremot har jag rätt atttala och bilda opinion för att detta goda skall ske.Överläggningen var härmed avslutad.2 § Svar på interpellation 1993/94:22 omavvecklingen av arbetslivsfondernaAnf. 17 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! har i en interpellationfrågat mig om jag är beredd att låta de regionalaarbetslivsfondernas styrelser självständigthandlägga avvecklingen av fondernas kanslier.Riksdagen beslutade (prop. 1992/93:100bil. 11, ArU12, rskr. 203) att Arbetslivsfondensverksamhet -- liksom dess administration -- skallavvecklas successivt med sluttidpunkt den 1 juli1995. Regeringen har därefter uppdragit åt centralaArbetslivsfonden att ansvara för avvecklingen. Iuppdraget ingår bl.a. att successivt genomföranödvändiga uppsägningar av personal inomorganisationen. De regionala fonderna har motbakgrund härav upprättat verksamhets- ochpersonalplaner för avvecklingsarbetet och dencentrala Arbetslivsfonden har därvid krävt attmotsvarande en tjänst vid respektive fondkansliskall vara avvecklad senast den 31 december 1994.När det gäller farhågor föruppföljningen av Arbetslivsfondens verksamhetvill jag framhålla följande. Verksamheten vidArbetslivsfonden har aldrig varit avsedd att varaannat än tidsbegränsad. Någon större fastorganisation för prövning och fördelning avArbetslivsfondens medel samt för administrationoch uppföljning av fondverksamheten har därförinte skapats. I stället utnyttjas resurser hos andramyndigheter och organisationer bl.a. genomupphandling av olika slag av tjänster.Verksamheten bygger vidare på ett nära samarbetemed arbetsmarknadens parter och med berördamyndigheter som ,Arbetarskyddsstyrelsen ochRiksförsäkringsverket. Genom bl.a. desamverkansformer som har etablerats på såvälcentral som lokal nivå finns goda förutsättningar fören smidig övergång till ett fortsatt förnyelsearbeteäven sedan Arbetslivsfonden har upphört med sinverksamhet.Den centrala och de regionala arbetslivsfondernahar beslutat om ca somstöd till omkring 15 000 arbetsplatsprogram. SomBjörn Kaaling påpekar är det i slutskedet avArbetslivsfondens verksamhet av mycket storbetydelse att kunna ta till vara och föra vidare denkunskap och de erfarenheter som vunnits i de olikaprojekt som har stötts med medel från fonden.Fondverksamheten får alltmer denna inriktningoch den centrala Arbetslivsfonden svarar för att demål och riktlinjer som riksdag och regeringfastställt uppfylls. De små företagen utgör därviden viktig målgrupp.För att kunna genomföra en bra avslutning avArbetslivsfonden är det viktigt att avvecklingensker i ordnade former. För både verksamheten somsådan och för organisationens personal sker dettabäst genom att avvecklingen sker successivt på ettsätt som riksdag och regering beslutat.Spridningen av kunskaper inom arbetslivsområdetär av väsentlig betydelse, inte bara för en förbättradarbetsmiljö i en snäv mening, utan även som ett ledi en utveckling av organisation och produktivitet iarbetslivet. Genom Arbetslivsfondens verksamhethar en stor mängd praktisk erfarenhet samlats vadgäller utformning av arbetsplatsprogram för enförbättrad arbetsmiljö och arbetsorganisation samtaktiv rehabilitering. Jag vill avslutningsvis peka påatt i uppdraget till den särskilde utredaren (dir.1993:15) med uppgift att utredakunskapsspridningen inom arbetslivsområdet ingåratt föreslå hur dessa erfarenheter skall kunna förasvidare efter fondens avveckling. Uppdragetberäknas kunna redovisas under våren 1994.Anf. 18 ():Herr talman! Jag vill tackaarbetsmarknadsministern för svaret på mininterpellation. Även om inte direkt på min fråga, framgår det av svaret attministern inte är beredd att medverka till att deregionala arbetslivsfonderna själva får sköta sinavveckling i en takt som kan anpassas efterrespektive regionala fonders egna behov.Vi är helt överens om den centrala frågan, att det islutskedet av arbetslivsfondernas verksamhet är avmycket stor betydelse att man kan ta till vara ochföra vidare den kunskap och de erfarenheter somvunnits i de olika projekten som stöttats med medelfrån Arbetslivsfonden.Vad vi däremot inte är överens om är hur manåstadkommer en bra avslutning på de regionalaarbetslivsfondernas verksamhet. I svaret skriverarbetsmarknadsministern, vilket han ocksåredogjort för här: ''För att kunna genomföra en braavslutning av Arbetslivsfonden är det viktigt attavvecklingen sker i ordnade former.'' Sedanhänvisar han till att en bra avveckling skersuccessivt.Det är naturligtvis ingen motsättning mellan att hakvar personalen ute i de regionalaarbetslivsfonderna fram till ochatt ha en avslutning som sker i ordnade former. Detär inte nödvändigt att man säger upp personal påvägen fram till . Man kannaturligtvis ha en ordnad avveckling även om allpersonal skulle sluta just vid detta datum.Min erfarenhet är den att de regionala fondernainte heller delar uppfattningen att det ärnödvändigt att göra sig av med personal, så som dethar föreskrivits från centralt håll, /95. Man säger åtminstone från denarbetslivsfond som finns i det län som jagrepresenterar, län, i sin personalplan bl.a.följande:''* Uppföljningen av pågående ärenden bedömsöka successivt i omfattning för att sedan avta underdet , allteftersom program avslutas.Uppföljningsuppgifter kompliceras mot slutet avatt inte båda handläggarna finns kvar och kan följaupp ''sina egna' program när allaåtaganden måste avslutas, även om inteprogrammen är färdiga. * Kunskapsspridning är en viktig del i fondensuppdrag och pågår redan nu jämsides medberednings- och uppföljningsarbetet och skaintensifieras när bidragsgivningen upphör. Fondenshandläggare, med ingående kunskap om de olikaarbetsplatsernas förändringsarbete, är givetvisviktiga medverkande i kunskapsspridningen. -- -- --Med hänvisning till den verksamhetsplan resp. planför kunskapsspridning som styrelsen denna dag'' --det var -- ''antagit är det änmer motiverat att ha oförändrad bemanning framtill , dvs. fondens slutdatum.Mot bakgrund av de direktiv som gäller för fondenssuccessiva avveckling är styrelsen emellertidnödsakad att föreslå att en tjänst somarbetslivssekreterare dras in från årsskiftet1994/95. ''Är det då inte bättre att låta de regionala fondernasjälva, utifrån sina behov, avgöra hur avvecklingenskall gå till? Det kan väl inte vara nödvändigt attcentralstyra de regionala fondernas nedläggning,när det finns så mycket kompetens ute iarbetslivsfonderna? Arbetsmarknadsministernmåste väl ändå dela uppfattningen att kompetenseni personalfrågor nog finns ute på respektivearbetslivsfond, så att fonden själv skall kunnaavgöra behovet av personal och den takt i vilkenpersonalen skall sägas upp.Anf. 19 ():Herr talman! Den fråga som tas upp i dennainterpellation intresserar mig av ett ganska specielltskäl. Men först ett par ord om avveckligsplanerna,som har nämnts och som arbetsmarknadsministernhar kommenterat i sitt svar. I mitt hemlän,, är avvecklingen faktiskt redan igång så till vida att man har varslatmänniskor om uppsägning. Under nästkommandeår får två gå, en av dem ansvarig försmåföretagsplanering.Detta är litet märkligt, måste jag säga, när mansamtidigt får veta att ärendemängden ganskakraftigt, för att inte säga dramatiskt, har ökat. Jaghåller med föregående talare, , omatt en strikt centralstyrd avveckling kunde haundvikits.Nu till en annan fråga som intresserar mig mer:erfarenhetsspridningen, somarbetsmarknadsministern talar om. Det har tillsattsen utredning om just detta som har på sigfram till april att arbeta fram förslag. ligger påriksdagens bord, herr talman, ett ärende omsmåföretagspolitik. Där ingår också de nyaformerna för utvecklingsfondernas verksamhet.Utvecklingsfonderna gör ett bra jobb i länen. Dehar en mycket god erfarenhet av det lokalanäringslivet och vet vad som fordras. De harnaturligtvis ett samarbete med arbetslivfonden.Jag skulle vilja fråga ministern om det inte finns eninte så liten möjlighet att länka över tillutvecklingsfonderna den kompetens somarbetslivsfonden har dragit på sig , föratt på det sättet få en kontinuitet i verksamheten.Hur ser ministern på detta? Meningen är väl inte attden här erfarenheten skingras. Jag ser risken att denågot tunna direktiven för enmansutredaren,om jag minns rätt, kan leda tillatt utvecklingsfonderna inte får ett värdefullttillskott i sin arsenal. 20 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! Arbetslivsfonderna har kvar i kassani dag . Det är order att demedlen skall vara rätt så småföretagsinriktade. Dencentrala fonden har själv velat ha en stegvisavveckling och ett övergripande ansvar.Hela tiden slutar anställda, inte på grund avarbetsbrist utan därför att de har fått annat jobbeller av någon annan orsak. Vid olika skeden kandet finnas anledning att t.ex. mellan två fonderkoppla ihop chefskap innan fonderna definitivtskall vara avslutade. Det är praktiskt. Någon måsteju hålla i detta. Då förutsätter jag att den centralafonden mycket noga bedömer hur situationen ärute i de olika fonderna. Det är dess skyldighet. Manskall arbeta effektivt med de medel som finns kvaroch utföra bra arbete. Det är det övergripandeintresset.Jag tror säkert att en del av dessa människor -- jagvill inte veta hur många -- har sådan kunnighet ocherfarenhet som gör att de mycket väl platsar i enutvecklingsfonds arbete. En del av dem, skulle jagtro, är tjänstlediga från andra befattningar ochplanerar att gå tillbaka dit. Så det är litet olikabakgrundsbild.Beträffande utredarens arbete: Jag serförhoppningsfullt på det arbetet. Man får då och dåhöra hur inriktningen är. Det är många som tyckeratt det som landshövdingen åstadkommer ärviktigt. Han är omgiven av en mängd experter. Härhar man inte skickat ut någon i ledet, utan olikageneraldirektörer eller motsvarande har själva gåttin och sitter med utredaren. Det intressanta är huroch via vilka kanaler kunskaperna förs vidare.Anf. 21 ():Herr talman! Naturligtvis finns det på de regionalaarbetslivsfonderna anställda som är tjänstledigafrån andra arbetsuppgifter. Det finns personal somsäkert nu när fonderna skall läggas ner -- det harman vetat -- söker sig till andra områdenoch försöker hitta annat jobb. Det hindrar ju inteen avveckling som faktiskt slutar ialla fall. Nog har man den kompetensen ute pårespektive arbetslivsfond att man enligt lag ochavtal kan klara av det om någon begär att få slutainnan den avtalade tiden har gått ut.Även om den centrala arbetslivsfonden har önskanatt avvecklingen skall ske på det sätt som det hargivits direktiv om, tycker jag att det i alla fall är felatt inte låta respektive arbetslivsfond avgöra vilkenpersonal man skall ha utifrån de behov man har föratt kunna föra ut de erfarenheter somarbetslivsfonden har dragit på sig. Jag tror inte attdet arbetet görs bäst på central nivå. Det ärnaturligtvis genom kontakter med småföretagenoch med fackliga företrädare på lokalt plan somarbetet att föra ut erfarenheterna avarbetsplatsplaner och omorganisationer ute påarbetsplatserna görs allra bäst.Jag tycker att det vore skäl förarbetsmarknadsministern att ompröva det tidigareställningstagandet och faktiskt gearbetslivsfonderna denna ''mjuka'' möjlighet.Anf. 22 ():Herr talman! Jag skall bara kort säga att jag tyckeratt det är bra att arbetsmarknadsministern som ettalternativ har att fånga upp erfarenheterna iutvecklingsfonderna. Jag är mycket väl medvetenom att en utredare har möjligheter att ta egnainitiativ. Jag är också väl medveten om att ministernhar fortlöpande kontakter med utredaren.Jag vill ändå skicka med från Kristdemokraternassmåföretagarråd att vi ser utvecklingsfonderna somen resurs. Som ministern vet har vi i länoch väl fungerande fonder. Där servi detta som en möjlighet att ytterligare förstärkafondernas verksamhet. Det vore förfärligt omerfarenheterna i arbetslivsfonden skulle rinna bort.Det får inte ske.Överläggningen var härmed avslutad.3 § Svar på interpellation 1992/93:41 omyttrandefrihet och anställningstrygghetAnf. 23 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! har frågat mig, motbakgrund av att en anställd vid avskedatspå grund av ''illojalitet'', om regeringen är bereddatt stärka anställningsskyddet så att de arbetstagaresom uttalar kritik mot sin arbetsgivare inte på grundhärav skall kunna skiljas från sin anställning.Frågan kan delas upp i två delar. Det gäller delsfrågan huruvida ett utnyttjande av yttrandefrihetenär eller skall kunna vara grund för uppsägning elleravskedande, dels frågan om man bör avskaffamöjligheten för arbetsgivaren att ''köpa sig fri''efter en dom om att t.ex. en uppsägning är ogiltig.Arbetsrättskommittén har i sitt delbetänkande Nyanställningsskyddslag (SOU 1993:32) behandlatfrågan om uppsägning på grund av illojalitet ochbeskrivit rådande rättsläge.Kommittén inleder med att påpeka att ettanställningsavtal innefattar ett krav påarbetstagaren att vara lojal mot sin arbetsgivare ochatt illojalitet därför i allmänhet är ägnad att i så höggrad rubba förtroendet för arbetstagaren, att sakliggrund för uppsägning eller till och med avskedandeföreligger, om inte händelsen är helt bagatellartadeller bedöms som ursäktlig.Kommittén tar som ett slags illojalitet uppsituationen att arbetstagaren vänder sig till enutomstående med negativa uppgifter omarbetsgivaren och dennes verksamhet. Kommitténkonstaterar att man i dessa fall inte kan urskiljanågon allmän princip när det gäller möjligheten attingripa med en uppsägning.Kommittén behandlar vidare det fallet att enarbetstagare vänder sig till en myndighet ochanmärker på brister i arbetsgivarens rörelse.Kommittén säger här att Arbetsdomstolen somutgångspunkt angett att de förpliktelser som följerav anställningsavtalet inte innebär något avgörandehinder för arbetstagaren att påtalamissförhållanden som råder i verksamheten menatt det ytterst blir en fråga att bedöma i det enskildafallet.Kommittén konstaterar att arbetstagarenslojalitetsplikt inte hindrar att intern kritik förs frammot arbetsgivaren, utan både arbetstagare och denfackliga organisationen tvärtom har en vidsträcktkritikrätt.I sina överväganden förordar kommittén idelbetänkandet en viss skärpt inställning i fråga omillojalitet, dock inte i såvitt avser möjligheten tillkritik mot arbetsgivaren. Kommittén understrykeratt det inte får bli några ingrepp i dengrundlagsfästa yttrandefriheten och att den internakritikrätten skall lämnas orörd så längearbetstagaren inte hemfaller åt hotelser ellerliknande.Kommittén föreslår alltså ingen förändring av deträttsläge som råder såvitt avser arbetsgivarensmöjlighet att säga upp eller avskeda en arbetstagaresom kritiserar sin arbetsgivare.Med arbetsgivarens möjlighet att köpa sig fri avsesbestämmelserna i 39 § anställningsskyddslagen.Enligt paragrafen anses ett anställningsförhållandeupplöst om arbetsgivaren vägrar att rätta sig efteren dom, varigenom en domstol förklarat t.ex. enuppsägning ogiltig. Arbetsgivaren kan alltså intetvingas att ha arbetstagaren fortsatt anställd hos sig.Arbetsgivaren skall emellertid betala skadeståndför sin vägran. Skadeståndet beräknas efter enschablon. Detta s.k. normerade skadeståndmotsvarar 16, 24 eller 32 månadslöner beroende påden sammanlagda anställningstiden hosarbetsgivaren. Beloppet höjs för äldrearbetstagare. För kortvariga anställningar finns enjämkningsregel. Skadeståndet beräknas alltså utanhänsyn till den verkliga skadan för arbetstagaren.Det är avsett att vara ett tryck av ekonomisk art påarbetsgivaren för att förmå honom att respekterameddelade domar.Frågan huruvida lagen bör ändras så attarbetsgivaren hindras att med stöd av 39 §anställningsskyddslagen köpa sig fri från en anställdhar behandlats av ett flertal gånger.Senast 1990 (1990/91:AU5) uttaladearbetsmarknadsutskottet att det vidhöll sin tidigareuttalade uppfattning, att det inte är en praktisktgenomförbar ordning att låta t.ex. arbetstagarenvälja mellan skadestånd och att återgå till arbetet.Om arbetsgivaren inte böjer sig för en domstolsdom och det ekonomiska tryck som skadeståndetutgör, får anställningsförhållandet anses upplöst såatt den ohållbara situationen kan bringas urvärlden.Inte heller på denna punkt föreslårarbetsrättskommittén någon förändring. Kommitténuttalar att reglen är konstruerad på ett i huvudsakändamålsenligt sätt.Kommitténs förslag har remissbehandlats.Kommitténs förslag avseende de frågor jag berörtbehandlas inte i den av regeringen lagdapropositionen om bl.a. ändringar ianställningsskyddslagen. Regeringen har inteheller några planer på att föreslå någraförändringar i dessa regler.Anf. 24 (-):Herr talman! Jag tackar för svaret av artighet. Jagtycker uppriktigt sagt inte att det är så mycket atttacka för.Jag utgår ifrån att arbetsmarknadsministern delarmin uppfattning att demokratiska fri- ochrättigheter tillkommer alla, även löntagare. Jagutgår också ifrån att arbetsmarknadsministerndelar min uppfattning att ansvaret för miljöntillkommer alla. Ändå levererararbetsmarknadsministern här ett svar som innebärmotsatsen. Det förefaller som omarbetsmarknadsministern besitter ett betydligtstörre mått av det som en f.d. anställd vid Väröbruk saknade, lojalitet uppåt -- det finns egentligenandra ord för att bättre karakterisera det.Värö bruk avskedade en anställd efter mer än 20 årpå bruket därför att han som politiskt aktiv i ettparti haft kritiska synpunkter på bruketsmiljöambitioner. Arbetsmarknadsministern tyckeratt företaget gjorde rätt och hänvisar till attmöjligheten till intern kritik finns.Herr talman! Ett samhälle vars regering vill hänvisaåsikts- och yttrandefriheten till slutna rums internakritik är illa ute. Vad arbetsmarknadsministernegentligen säger är att det inte är tillåtet för enanställd att på sin fritid ha kritiska åsikter om sittföretag. Detta är ett brott mot ILO-konventionen.I svaret talar arbetsmarknadsministern om attillojalitet kan vara grund för avskedande. Det ärinte detta som min interpellation handlar om.Interpellationen handlar om ifall det i detta fall ärriktigt att företaget får kalla det illojalitet att enmedborgare använder sin grundlagsskyddadeåsikts- och yttrandefrihetsrätt för att i ett yttrandetill en myndighet, , som ärden myndighet som lägger fast miljövillkor, hakritiska synpunkter på företagets miljöambitioner.Regeringen anser uppenbarligen att människor avrädsla för att förlora jobben bör tiga med sådaninformation som kan ge myndigheter korrektaunderlag för att fatta sina beslut. Är det demokrati?Jag tycker inte, herr talman, att detta är värdigt ettdemokratiskt samhälle. Men regeringen försvarardet.Detta hände med den nu gällande lagstiftningen,som alltså i viktiga avseenden är för svag och somdessutom innebär att en arbetsgivare som brytermot lagen och avskedar den anställde, och det intekan kallas illojalitet, trots det inte behöver ändrasig. Han behöver inte återanställa den avskedade.Efter detta har det kommit förslag om ytterligareförsämringar av anställningsskyddet till ,fast det hade behövts förstärkningar, inte minst idet här avseendet.Herr talman! Skillnaden mellan höger och vänsterkan ibland förefalla diffus. Regeringen, oavsettkulör, måste ta itu med hög arbetslöshet,budgetunderskott och besparingar. Men här, precishär, blir skillnaden glasklar. Den frihet som deborgerliga partierna talar om har alltid varitbegränsad. Den har alltid undantagit löntagarnasrätt och möjligheter att ha synpunkter på ochinflytande över deras arbete, fastän arbetslivet föralla människor är en mycket viktig del av livet.Ni har vridit klockan tillbaka i många avseenden,men i det här avseendet kommer ni att misslyckas.Detta är förgången politik som tillhör ett förgångetsamhälle. Människor accepterar inte längre att ståmed mössan i hand inför överheten, och detkommer ni att bli varse.Anf. 25 HANS ():Herr talman! Också jag får tacka för svaret elleråtminstone för möjligheten att den här frågankommer upp.Arbetsmarknadsministern sade en gång till mig viden tidigare interpellationsdebatt kring arbetsrättenatt han hade erfarenheter från sin ungdom, så hanvisste att man inte skulle stå med mössan i hand.Det var inte värdigt människor i ett demokratisktsamhälle. Det är en utveckling på gång i detsvenska arbetslivet, där människor drivs tillbaka tillprecis den situationen.