prot · GH0911 · 1993-10-20 00:00:00 — I motion eftermotion har vi pekat på den inhemska efterfrågansfall och dess betydelse för den ekonomiska krisen.Regeringen har fortsatt sin enda väg -- dag efterdag, arbetslös för arbetslös. Inget fick regeringenatt ändra vägval. Mot bakgrund av att regeringenkonsekvent har vägrat att lyssna till varningarna föråtstramningspolitikens förödande konsekvenserfaller ansvaret mycket tungt för depressionen påregeringen och på dess finansminister . Efterkrigstidens största politiskamisslyckande i och att massarbetslöshetenhar fått fäste är , tyvärr, ett faktum.Fru talman! behöver en annan politik. Vibehöver samlas kring en ny politik som för oss urden ekonomiska krisen. Inget är viktigare än detta.Det vi har sett från regeringens sida motsvararinte kraven på en sådan ny politik. Propositionen ären besvikelse.Vi socialdemokrater är trots det beredda att ta vårtansvar och i samverkan med er andra vara med ochforma ett där alla och envar kännertrygghet, frihet och delaktighet. Det är det sompolitiken, också den ekonomiska, nu måste handlaom. Utan den typen av grund i moral och etik ochi rättvis fördelning går det aldrig att kräva storauppoffringar av ett folk och en nation. Det ärsådant vi har framför oss. Mot den bakgrunden ärde år vi har bakom oss en belastning. Förtroendetför politiken och politikerna har brutits. Därförmåste vi starta igen. Vi måste samlas och sluta uppomkring en politik som utgår ifrån fullsysselsättning och rättvis fördelning.(Applåder)Anf. 3 i (nyd):Fru talman! lånar varje invånare i merän . Vår samlade statsskuld äröver 1 000 miljader. kommer den attskena i väg och bli 2 000 miljarder. Det är enfördubbling. /98 kommer vifortfarande att gå med en förlust i landetsstatsfinanser på 70 miljarder. Detta föranleder trefrågor till statsministern.När kommer vi att få en budget i balans? Hur längekommer det att dröja innan vi kan klara ettbudgetår utan att låna? Finns det några planer påatt betala tillbaka statsskulden, eller skall alltskyfflas över på kommande generationer?I mitt stilla sinner dyker också frågan upp hur viskall klara att möta nästa lågkonjunktur meddubbelt så stor statsskuld som . Vad händer omräntorna inte blir så låga som Finansdepartementetförutspår? Vad händer om tillväxten inte blir såkraftig som man nu tror? Hur stor är beredskapenför att prognoserna inte håller? har inte allaprognoser från stämt, det vetvi ju.Om räntan är kommer så gott somhälften av statens inkomster att gå till ränteutgifter.Jag tror inte att det blir så, men jag vågar inte hellerta gift på att det inte blir så. Vi måste ha enmarginal, annars kommer vi att ha kniven påstrupen.Om beräkningarna på intehåller blir det inte mycket välstånd kvar att fördela.Då spelar det inte så stor roll hur rättvist vi änfördelar bördorna. I ett sådant läge kommer det attbli ohyggligt kännbart särskilt för de svagastegrupperna -- hur vi än bär oss åt.Vi har lika litet rätt att lämna över en stor statsskuldtill kommande generationer som vi har att lämnaöver ett dåligt miljöarv. Räntebördan kommer attbegränsa kommande generationers möjligheter god levnadsstandard och handlingsmöjligheter iövrigt. Vi bakbinder nu händerna på kommandegenerationer.Ränteutgifterna ökar i takt med statsskulden. Närränteutgifterna ökar blir det allt mindre över tillskola, sjukvård, äldreomsorg och allt annat som vivärnar om. motiverades ofta ett högtskattetryck med att man fick mycket för pengarna.I framtiden kan vi tvingas säga: Tyvärr får vi inteså mycket för pengarna trots högt skattetryck. Detmesta går åt till att betala räntor. Domen somframtida generationer kommer att ge kommer attbli hård -- var så säker.I valrörelsen blev vi i Ny Demokrati närmastidiotförklarade när vi talade om vår ekonomiskapolitik och de besparingar på 196 miljarder kronorpå som vi föreslog. Det visade sig att vi hadefel eftersom det egentligen behövs ännu mera.Problemet nu är att vi inte kan dra åt för hårt. Vimåste gasa, annars tar vi oss inte ur det här.Varför gör då inte regeringen mer åt problemen?En viktig orsak är att varje regeringsparti värnarom sina respektive hjärtefrågor och att det är svårtatt komma vidare i saneringsprocessen i svenskekonomi. Man sitter fast och hoppas att det helaskall lösa sig på något sätt.Den senaste tiden har vi i alla fall sett en delljusglimtar i slutet av tunnel i form av attexportindustrin går bra. Det finns andra teckenockså. Tyvärr räcker det inte för att AB Sverigeskall komma på fötter. Det finns en mycket storrasrisk i tunneln, och det är nu bråttom för oss attta itu med det hela. säger i sinsenaste prognos att produktions- ochimporttillväxten i OECD-området visserligen harvarit svag , men orsakerna till densvenska krisen måste till största delen sökas iinhemska förhållanden. Vi kan inte peta isystemen. De måste göras om i grunden.Vad skall vi då göra? Jag tror att vi alla måste se påproblemen med nya ögon och anstränga oss mer ännågonsin att söka samförstånd. Det går inte attspara sig ur krisen, men vi måste spara där det går.Vi är rörande överens om att vi inte kan klara avproblemen utan att komma till rätta medarbetslösheten -- det är en förutsättning. Vi ärockså överens om att det är viktigt med lägreräntor. Lägre räntor möjliggörs av en starkarekronkurs. En starkare kronkurs får vi av att föra entydlig och trovärdig politik där saneringen avsvensk ekonomi är klart uttalad och där man servägs ände vad gäller budgetunderskottet.Vi pratar mycket om högt sparande och lågkonsumtion och vilka problem som följer av attkonsumtionen minskar i omfattning. En stor del avförmågan att lösa de problemen, liksom på mångaandra, finns här i och påregeringskansliet. Det är härifrån osäkerhetenkommer. Det måste till klara regler om vad somskall gälla . Det är osäkerheten somskapar oro. Då bli folk försiktiga. Det handlar omframtidstro och förtroende. Gott ledarskap bordevara adelsmärket för regering och riksdag.Bengt sade i partiledardebatten: ''Denstörsta utmaning som vi står inför under dekommande åren är naturligtvis att klara ekonominoch arbetslösheten. Den utmaningen ställer -- detär jag övertygad om -- helt nya krav på oss politikerbåde när det gäller politiskt nytänkande och när detgäller politisk stil -- -- --. ''Längre fram i sitt anförande berättar om en krönika av ,där den gode ''poäng är att den tillspetsaderetorik som vi politiker tror behövs för att vi skallvinna val i själva verket kan medverka till attSverige förlorar investeringar och därmed tillväxtoch jobb.'' säger också att hanblir starkt berörd av resonemang ochkonstaterar att ''som ansvariga politiker måste vivara beredda att samverka för bästa, inteägna oss åt innehållslös retorik. ''Jag säger bravo! Jag håller med! Men låt inte dettastanna vid fagert tal, utan låt oss för en gångs skullgöra något bra tillsammans.När jag kom hit till trodde jag att man härvar bra på att söka lösningar som det gick att fåmajoritet för. hoppas jag att det skall bli bättre.Vi är fler partier i . Då ökarockså kraven på god kommunikation mellanpartierna och att vi anstränger oss mera.Vad finns det för möjligheter till samverkan? Närman hörde i partiledardebattenmärktes det att det redan är val på gång. Det tutadeordentligt i stridstrumpeten. Jagkänner inte , men han verkar rätttrevlig. Jag lyssnade med intresse när han sade attSocialdemokraterna inbjuder alla goda krafter attsamverka om att föra ur den ekonomiskakrisen. Vidare talade ombyggsatsningar. Det lät intressant. Mycket talar föratt den ROT-satsning som kommit till stånd blir enflopp. Jag vill gärna diskutera detta med GöranPersson. Vad sägs om lunch någon dag?I fråga om förståelse för nödvändiga åtgärder trorjag att får svårt med rörelsen. Vadblir det av Socialdemokraternas intresse förföretagen? Med tanke på hurSocialdemokraterna har voterat undermandatperioden och hur nära det är till nästa val,tror jag att sannolikheten för ett bra samarbete ärliten. Hur och Socialdemokraternaeventeullt skall kunna forma en gemensam politiksom är bra för efter nästa val har jag ocksåsvårt att förstå. Jag känner en ganska stor oro.Återstår då och Ny demokrati.Johan får snart tillfälle att tala om hur detär ställt i . Jag skall inte föregåhonom. Men jag tror att situationen kommer att bliganska svår.Hur är det med oss i Ny demokrati? Vi ställer upppå förhandlingar med givande och tagande. Det harvi alltid gjort. De gånger vi har förhandlat medföreträdare för regeringen har det också gått bra.Jag tänker på riskkapitalbolagen, fri radio,husläkare m.m.Vi i Ny demokrati sitter i för att kunnaförändra. Vår uppgift är att hushålla och göra detbästa möjliga av folks pengar. Det bästa vi kan göraär att skapa riktiga arbeten. Där har vi många idéer.Jag kommer tillbaka till detta litet längre fram.Vi i Ny demokrati kan inte automatiskt lägga ossplatt på rygg och släppa igenom allt som regeringenföreslår. Det vore orimligt att begära. När vi gåremot, säger man: Titta, titta, vad som händer närNy demokrati går emot regeringen! Vi säger att omvi hade fått tillfälle att talas vid tidigare ochresonera, skulle möjligheterna till samförståndvarit mycket större.Partiöverläggningar borde vara en självklarhet,men det är de inte i . Tiden med tramsoch där man har vägrat att prata med varandra äroch har varit genant. Vi gör det svårare för oss ännödvändigt.Vad man bör göra är att komma överens om en linjedär det blir fart på de välståndsskapande krafterna,dvs. en bra jordmån för företag att verka i. En delhar också gjorts av regeringen. Men varför har dettagit sådan tid? Vi politiker kan inte skapa välfärd,men vi kan se till att skapa förutsättningar för det.Vi lever i en värld där kapitalet blir mer och merlättflyktigt. Investerare ser till att placera sittkapital där det ger bäst avkastning i förhållande tillrisktagandet. Finns det bra regler för investeringar,blir det många investeringar. Finns det sämreregler, flyttar kapitalet utomlands. Blir detinvesteringar här, blir det fler arbetstillfällen.Uteblivna investeringar medför uteblivna jobb.Hur illa man än tycker om kapitalägare, klarar desig alltid. De ser till att placera kapitalet där de fårbäst utväxling på pengarna. För vanligt folk,däremot, står det hela och faller med fler eller färrejobb beroende på var investeringarna hamnar.Tjänstemomsen är ett gissel, som förutom att dengynnar den svarta sektorn också på ett alldelesfantastiskt sätt motverkar privatisering av denoffentliga sektorn. Byggmomsen ingår där.Byggandet bedöms minska med över 60 %i nyproduktion och när det gällerombyggnader.Ny demokrati föreslår att tjänstemomsen inklusivebyggmomsen sänks till . Det vore en produktivåtgärd, som skulle ge jobb. De dynamiskaåtgärderna blir antagligen rätt stora, men vi i Nydemokrati finansierar dem ändå fullt ut. Det finnsmånga hål i budgeten där man kan stoppa in dedynamiska effekter som blir följden. Ny demokratiräknar med att denna åtgärd kostar ca 12,5miljarder kronor.Detta är en betydligt bättre åtgärd än att hällapengar över AMS, därför att det här ger riktigajobb. Åtgärden är också bättre än den konstgjordaandning som GAS är, dvs. GAS gynnar företag som redanexpanderar, exempelvis exportindustrin som i daggår oerhört bra.Ny demokrati säger: Ändra LAS är bättre än GAS!För att kunna ta fram riktiga jobb måste företag fårealistiska förutsättningar. Det är svagt av enborgerlig regering att inte kunna åstadkommastörre förändringar av LAS, när regeringen vet attdet i finns en politisk majoritet för det.Ny demokrati vill gå hårt fram och skära iorganisationsstöd, partistöd -- till exempelvis osssjälva -- presstöd, biståndspolitik ochflyktingpolitik. Det finns många fler förslag. Densom vill kan rekvirera vår budgetmotion från vårtkansli. Den ger faktiskt en ganska intressantläsning.Som vanligt när det gäller flyktingpolitiken, är detinte flyktingarna som det är fel på utan politikernasom beslutar om en närmast korkad och inhumanpolitik, som dessutom kostar mycket pengar.Sammanfattningsvis: Det viktigaste är samförståndoch klokt ledarskap. Det behövs för att vi skallkunna ta oss ur krisen. Det är alltså enförutsättning. Allihop måste vi bjuda till och göravårt yttersta. Folk måste kunna känna sig trygga närdet gäller vad som kommer att gälla i framtiden.Min uppmaning är: Mindre retorik och mer avkraftfulla beslut som skapar riktiga jobb! Alla idéermåste prövas. Låt oss sätta oss ner och jobba meddetta, därför att det är ganska bråttom!Applåder)Anf. 4 ():Fru talman! En facklig företrädare på detpetrokemiska företaget iStenungsund berättade för mig attföretagsledningen skrivit upp prognosen förårets vinst , vilketmotsvarar per anställd.Försäljningen, som i huvudsak består av export tillTyskland, går strålande, och övertidsuttaget slåralla rekord. Trots detta, varslar nu företaget 25anställda om uppsägning.Man kan hitta en rad andra exempel inomexportindustrin på denna kombination av en starktstigande vinst och ett övertidsuttag med oförändradeller t.o.m. reducerad personalstyrka. Ägarna kanse fram emot ökande utdelningar och lägre skatt.De anställda, som får gå, får minskatarbetslöshetsunderstöd. Kommunerna där dessamänniskor bor får därmed minskadeskatteinkomster och ökade utgifter försocialbidrag.I regeringens förslag till riktlinjer för denekonomiska politiken sägs: ''Det gynnsammakostnadsläget gör det möjligt för svenska företagatt öka produktionen genom ökademarknadsandelar både på export- ochhemmamarknaderna.'' Att kostnadsläget gör dettamöjligt, det stämmer. Men precis som efterdevalveringen 1982 använder de flesta företagfördelen med den låga kronkursen till att öka sinavinster. Deras ägare behöver inte vare signyinvestera eller nyanställa. Varför skulle man göradet när man kan leva gott på den manna som ramlarner från himlen i form av devalveringsvinster ochskattesänkningar?Det är sant att många företag, särskilt små ochmellanstora företag med inriktning påhemmamarknaden, behöver mer pengar föratt kunna sysselsätta fler människor. Menregeringens förslag till skattesänkningar innebär urskillningslöst smetar ut de knappa pengarstaten har -- eller snarare kanske jag skall säga: somstaten inte har -- över alla. Särskilt gynnas deföretag som delar ut vinsterna till aktieägarna istället för att investera vinsterna i produktionen.Resultatet blir att alla de företag som verkligenbehöver stödet ändå inte får tillräckligt medresurser för att kunna överleva.Det finns en ljuspunkt, nämligen GAS, stödet tillföretag som nyanställer. GAS är bättre än JAS! Detskulle man kunna säga.Det var kanske tur den här gången att regeringeninte läser motioner och inte vetvilka av våra förslag som avslagits. Annars hademan upptäckt att vi i hade just ettsådant förslag i våra motioner . Då hadeförslaget kanske inte fungerat som Folkpartietsalibi för att ställa upp på politik iövrigt. Men vi avstår gärna från upphovsrätten.Idén har för övrigt lanserats av förlänge sedan. Vi får hoppas att förslaget kommer itid så att företaget och andraföretag som är i full färd med att avskeda folkhinner ändra sig.Regeringen vill se det stora övertidsuttaget somtecken på att högkonjunkturen är nära, men detkonkreta resultatet av övertiden är att färremänniskor jobbar mer och att fler blir arbetslösa.Det går att sammantaget arbeta mer och samtidigtfördela arbetstiden jämnare, så att fler får arbeteinom en växande arbetstidsmängd. Man bordeomedelbart sänka taket för tillåtet övertidsuttag.Det borde inte utgöra ett hinder att Vänsterpartietganska länge drivit också denna fråga.Äntligen verkar det som att insikten om att detlångsiktigt är nödvändigt att fördela arbetstidenjämnare ökar. Vuxna svenskar förvärvsarbetarredan genomsnittligt omdagen. Det visar att sextimmarsdagen är en frågaom omfördelning, snarare än en fråga om totaltkortad arbetstid. Vi har inom storaförhoppningar om att den frågan på allvar återigenskall vakna till liv. Vi vet att det inomfackföreningsrörelsen pågår diskussioner om att taett första steg år 1995.Omfördelning av arbetstider kräver omfördelningav inkomster. Svenska folket lever inte över sinatillgångar, tvärtom produceras i mer änvad som förbrukas av varor och tjänster; detta trotsatt vi producerar långt under vad som skulle varamöjligt om alla resurser används.Det privata sparandeöverskottet blir ungefärlika stort som det offentliga sparandeunderskottet.Det är således i grunden en fördelningsfråga, dvs.att flytta pengar från höginkomsttagares ochbörsklippares passiva sparande tilllåginkomsttagares och producerande företagseffektiva efterfrågan.Regeringen tycks snarare vägledas av den omvändadoktrinen: Till den som har skall varda givet. Jaghörde ekonomen på radion i morse.Hon påpekade att de egenavgifter till denobligatoriska arbetslöshetsförsäkringen som nuföreslås av regeringen fungerar så attlåginkomsttagare betalar mer av sin inkomst änhöginkomsttagare. Höginkomsttagare slippernämligen betala avgift för inkomster över ca250 . Jag antar att regeringen ocksåtänker låta avgiften vara avdragsgill ideklarationen, vilket betyder att de som tjänar merän det beopp som anges som brytpunkt, nämligenungefär , också får en extrarabatt påavgiften.Regeringen vill framställa det här förslaget omegenavgifter som en del av programmet för attsanera de offentliga finanserna. Men, precis somnågon tidigare sade: En kråka är en kråka, även omman försöker kalla den för en kanariefågel.Egenavgifterna tas ur samma kaka som skatterna.Regeringsförslaget innebär att den del avarbetslöshetens kostnader som bärs avskattebetalarna gemensamt, och medarbetsgivaravgifter som tas ut på hela lönesumman,minskar. Effekten blir inte en sanering av deoffentliga finanserna, utan det blir en omfördelningi fel riktning. Det är mer rättvist att göra somVänsterpartiet föreslår, nämligen att höja skattenför höginkomsttagare.I mitt nästa inlägg ämnar jag komma tillbaka tillSocialdemokratins inställning till bl.a. de häregenavgifterna. Det är en mycket viktig ochintressant fråga.Regeringen skriver i propositionen att en brabarnomsorg, en skola med hög kvalitet och eneffektiv sjuk- och äldreomsorg främjar näringslivet.Jag undrar vad mina f.d. kolleger blandkommunpolitikerna i tänker när de får tadel av detta. Regeringens partikamrater planerardär femtonprocentiga sparbeting för att opererabort ett underskott som man tror blir istorleksordningen . Dettaunderskott är till mycket stor del förorsakat avindragning av statliga pengar.Den moderate kommunstyrelseordföranden har använt oehört starka ord för attbeskriva den enormt svåra sociala situation somfinns i Göteborg.Jag tror att hör till de allra mest drabbadekommunerna. Men det finns också andrakommuner som är i en liknande situation.Gudrun sade i partiledardebatten attpolitik är att välja, och det gäller i högsta gradfrågan om den kommunala ekonomin. I dagenslågkonjunktur kan både privat och offentligkonsumtion öka genom effektivare användande avproduktionsförmågan. Men långsiktigt måste vipolitiker tydligt våga säga att det är viktigare medtid och omtanke för barnen på dagis och för gamlapå sjukhemmet än med ny bil eller fler kanaler påTV.Vi måste också noga tänka igenom vad förslagen tilländringar i socialförsäkringssystemen får förkonsekvenser för kommunerna. En partikamrat tillmig som är kommunalpolitiker i harräknat på vad de kortare ersättningsperioderna iförslaget om obligatorisk arbetslöshetsförsäkringleder till för kommunen. Upp till ca 1 000 personerkan bli utförsäkrade där , vilketkan leda till ökade kommunala utgifter försocialbidrag på kanske 20--. Detär en oerhört tung utgift för en kommun medungefär 23 000 invånare.De olika förslagens följder för miljön måste ocksånoga studeras. Det är ett steg i rätt riktning attregeringen nu föreslår att man realsäkrar energi-,miljö-, tobaks-, och alkoholskatter. Men ommiljöskulden skall minskas, som finansministernhär sade, och avvecklingen av kärnkraftenskall krävs faktiskt mer.Det som hänt med stillaståendereaktorer visar att behovet av investeringar iförnybara energikällor är akut. För att dessainvesteringar skall komma till stånd krävs det attpriset på miljön inte bara följer inflationen utanökar snabbare än priserna i genomsnitt. Jag vill vetavar regeringen står i dessa frågor. Hur skall manklara av att reducera miljöskulden?Om man skall anstränga sig att hitta positiva ting ipropositionen, och i finansministerns tal här ,kan man notera att det nu talas mer omsamordnade åtgärder mot arbetslösheten i Europa.Man anar en mer kritiskt hållning tillMaastrichtavtalets ensidiga inriktning påinflationsbekämpning. Men fortfarande ärregeringens beskrivning av vad ett svensktmedlemskap i den Europeiska unionen innebär enblomstermålning.Konjunkturinstitutet anser i sin höstrapport attorsakerna till den svenska krisen till största delenmåste sökas här hemma. De skriver att länder medväxelkursanknytning till EG-valutan -- exempelvisSverige -- tvangs hålla en betydligt högre räntenivåän vad som varit motiverat med hänsyn till densvaga inhemska efterfrågeutvecklingen.Jag vill fråga finansministern: regeringen tagittill sig denna i sak mycket hårda kritik mot denförda politiken? Varför fortsätter ni att motivera erpassiva politik mot arbetslösheten med EG-anpassningen? Jag skall komma tillbaka till dennafråga i ett senare inlägg.Vänsterpartiet anser att ekonomi mårbättre utanför än innanför den Europeiskaunionen. Men vi anser inte att det är någon dans pårosor för att stå utanför. Det är inte hellernågon enkel uppgift att ta sig fram längs den smalastigen mellan arbetslöshetsavgrunden ochunderskottsträsket. Det finns ett sug efter enklasvar på svåra frågor. Men det finns ingenpatentlösning på djupa och långsiktigastrukturella problem.Statsskulden är förfärande stor. Den är nu större än100 per invånare, och bara räntorna påden kostar oss var och en i genomsnitt 10 000kronor . Det är inte vänsterpolitik attstrunta i dessa underskott, om nu någon tilläventyrs skulle tro det.Under som president omvandladesUSA från världens största fordringsägare tillvärldens största gäldenär. var den som talade varmast förofinansierade skattesänkningar på Folkpartietslandsmöte. Det är ingen slump att det är så.Överklassen har alltid tjänat mest på storaoffentliga skulder. Den kan öka både förmögenhetoch makt när den har stora fordringar ochräntekrav på staten.Enligt regeringens egna gissningar ligger den öppnaarbetslösheten kvar på . Det kommerdå att ha gått med denna arbetslöshetsnivå.Vi vet utifrån erfarenheten i andra länder att vi dåfår en armé av främst unga människor som intekänner sig behövda, som aldrig har haft ett fastjobb och som har litet hopp om att någonsin få ett.Finansministern talade här vältaligt om densituation som vi kan hamna i. Men det verkar intesom att hon inser att vi faktiskt kommeratt ha fastnat i massarbetslösheten. Om vi fortsätterlängs regeringens s.k. enda väg har vi redan dåhamnat i tvåtredjedelssamhällets, eller om det nuär trefjärdedelssamhällets, förgårdar.Överklass och välbeställd medelklass kommer attha fått det bättre ren materiellt, särskilt om manjämför sig med underklassen. Men de som har detbra kommer också att allt tydligare få kännaav de egna nackdelarna: ökande gatuvåld ochbrottslighet, glassplitter på villamuren, tredubblalås på dörrarna.Högerpolitik kan inte klara både full sysselsättningoch sanerade statsfinanser. Det grundläggandevillkoret för detta heter solidaritet, att de som hardet hyggligt inser att solidaritet och rättvisa ilängden är bra också för dem själva, även om detpå kort sikt innebär att de får finna sig i högre skattoch lägre inkomster. Det handlar inte omvälgörenhet, utan om självinsikt ochverklighetsförankring.Herr talman! Statsministern sade ipartiledardebatten att han var marxist i denmeningen att han liksom insåg att det behövskapital för att åstadkomma jobb. Det var förstagången på mycket länge som jag hört en borgerligpolitiker visa någon insikt i vad verkligensade.