prot · GG0952 · 1993-01-14 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:52Torsdagen den 14 januariKl. 12.001 § AvsägelserFörste vice talmannen meddelade att JohanBrohult (nyd) avsagt sig uppdraget att varasuppleant i valberedningen.Kammaren biföll denna avsägelse.Förste vice talmannen meddelade att JohanBrohult (nyd) avsagt sig uppdraget att varasuppleant i talmanskonferensen.Kammaren biföll denna avsägelse.2 § Anmälan om kompletteringsval tillvalberedningen och talmanskonferensenFörste vice talmannen meddelade att Nydemokratis riksdagsgrupp på grund av uppkomnavakanser anmält i somsuppleant i valberedningen ochtalmanskonferensen efter vice talmannen förklarade vald tillsuppleant i valberedningenDan i (nyd)suppleant i talmanskonferensenDan i (nyd)3 § Svar på interpellation 1992/93:37 om denkommunala arbetsmarknadenAnf. 1 Finansminister ():Herr talman! har frågatarbetsmarknadsministern om vilka åtgärder han ärberedd att vidta för att förhindra att kommunernaförvandlas till en krisbransch under 1993.Interpellationen har överlämnats till mig.Låt mig först slå fast att kommunerna har enmycket stor betydelse för välfärden. Det är ikommunerna som huvuddelen av den socialaservicen produceras. Många människor arbetarinom denna sektor, och den utgör en stor del avsamhällsekonomin. Det är visserligen sant att flerakommuner har det ekonomiskt besvärligt, men jagtycker det är fel att spekulera i att kommunernadetta år blir en krisbransch. Det finns i så fallbranscher som har det betydligt värre. Vi bör istället se positivt på den nödvändigaomstrukturering som pågår i den kommunalasektorn.Skattestoppet och indragningen på 7,5 miljarderkronor motiveras som bekant avsamhällsekonomiska skäl. Bakgrunden var, somregeringen framhöll ikompletteringspropositionen, att ett stortunderskott i den offentliga sektorn måste innefattaäven en stram prövning av resurserna tillkommunsektorn. Då gjordes bedömningen att detfinansiella sparandet inom kommunsektorn för år1993 ändå skulle uppgå till drygt 11 miljarderkronor efter indragningen. Jag gör i dagbedömningen att sparandet kan bli ännu större.I det bekymmersamma ekonomiska läge landetbefinner sig i anser jag att det är denkonkurrensutsatta sektorn som måste prioriteras.Det är den som skall generera tillväxt för en stabiloch ökad välfärd . Det är således inte inomden offentliga sektorn de nya jobben skall skapas.Jag tycker nödvändigheten av de ekonomiskarestriktionerna inom kommunsektorn är ställdutom allt tvivel. Det är bara att beklaga att denomstrukturering som krävs inte påbörjades under1980-talets högkonjunktur. Allt förändringsarbeteär svårare under en lågkonjunktur. Men att återskjuta upp den nödvändiga omställningen vore fel.För att underlätta omställningen och ökahandlingsfriheten i kommunsektorn har regeringenvidtagit flera åtgärder. Nya statsbidragsregler,avregleringar och bättre förutsättningar förkonkurrens öppnar möjligheter till en ökadproduktivitet och en ökad självstyrelse.Detta arbete kommer att fortsätta, och jag ärövertygad om att detta sammantaget med denförändringsvilja som finns i kommuner ochlandsting gör att kommunsektorn inte kommer attförvandlas till den krisbransch . 2 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret på mininterpellation trots att jag tycker att det svar jag fåtti många avseenden är något märkligt. Det gällerinte minst sättet att beskriva verkligheten ute ilandets kommuner.Kommunaltjänstemannaförbundet har beräknatatt det kommer att försvinna drygt 31 000jobb i kommunerna på grund av i första hand deekonomiska problemen. Jag har själv studeratförhållandena i mitt eget hemlän under mina resordär. Jag har lyssnat till de anställda och till vad mansäger i kommunerna. I min egen hemkommunNorrköping befarar de anställda att man undervåren kommer att lägga ett omfattande varsel somberör 600--800 anställda. kommun harredan varslat nästan 400 anställda. I Vadstenakommun, som är en liten kommun, betyder 100jobb oerhört mycket. har redan varslat200. Så här skulle jag kunna fortsätta. Att detta inteär ett Östgötafenomen kommer säkert andra här attvittna om.I grunden handlar det naturligtvis om ekonomiskaproblem. På denna punkt har jag all respekt och allförståelse för det arbete som finansministern läggerner. Men det är inte bara fråga om detta. Vi har idetta land kommunalmän, i första hand med m-tecken, som betraktar varje uppsagdkommunalarbetare som någon slags ideologiskframflyttning. De ser minskad kommunalverksamhet i sig som ett självändamål. Det ärviktigt att säga att det inte bara handlar omekonomin. Dessa uppsägningar sker också avideologiska skäl.Vad svarar då finansministern alla de människorsom är oroliga för servicen och alla de anställda somär oroliga för sina jobb? För det första svararfinansministern att det är värre i andra branscher.Jag tycker att det är cyniskt att säga till ettvårdbiträde, en gatuarbetare eller en vaktmästaresom nu är orolig för sitt jobb att det är ännu värreför byggnadsarbetare och metallarbetare.Dessutom vill jag hävda att påståendet kanifrågasättas.När kan sälja Volvobilar har ivarje fall de som jobbar på en rimligförklaring till varför de blir utan jobb. Men hurskall ett vårdbiträde som ena dagen stressas ochhela tiden känner att hon inte hinner med allaarbetsuppgifter och att ge den vård och omsorg somhon skulle kunna ge kunna förstå att hon dagenefter inte längre anses behövlig?För kommun och stat kostar hon lika mycket. Honhar i stort sett samma ersättning, i varje fall än sålänge, men däremot får hon inte längre enmöjlighet att utföra det jobb som hon kan och ärutbildad för. Ur den synvinkeln kan man faktiskthävda att uppsägningarna i kommunerna på sättoch vis är värre. Dessutom har man gjortuppskattningar som visar att av dem som nudrabbas under innevarande år är kvinnor, en gruppsom vi vet redan är sårbar på arbetsmarknaden.Det andra som finansministern anför i sitt svar äratt det inte är i kommunerna som de nya jobbenskall skapas. Jag läste detta i går kvälloch undrade om jag möjligtvis läste fel. Det storaproblemet just nu är inte att kommunerna genomatt anställa folk stjäl utrymme och arbetskraft frånindustrin. Alla ekonomer som jag har lyssnat tilloch över huvud taget alla företrädare förarbetsmarknadens parter är rörande överens om attvarje uppsagd kommunalarbetare ellerkommunaltjänsteman innebär att köernautanför arbetsförmedlingarna växer.I dagens läge, när vi utnyttjar så litet avkapaciteten, ger uppsagda kommunalanställda intenågon som helst draghjälp åt industrin. Jag hållersjälvfallet med om att det varannorlunda på den punkten. Visst kan vi varasjälvkritiska när det gäller den kommunalaexpansion som då skedde. Men att säga uppkommunalanställda är inte någon lösning på deproblemen..För det tredje säger finansministern i slutet av sittsvar litet klämkäckt att kommunerna minsann inteär den krisbransch som jag befarar. Egentligen ärdet den delen av svaret som gör mig allra mestorolig. Vi kan naturligtvis ha olika värderingar ocholika syn på saker och ting, och det skall vi ha, mendet är allvarligt när vi som politiker har olika bildav hur verkligheten faktiskt ser ut.Jag har inte, vare sig i min egen hemkommunNorrköping eller någon annanstans i det här landet,mött någon som inte känner igen den härbeskrivningen och som inte är orolig över attjobben kommer att försvinna och att servicenkraftigt kommer att försämras.Det gör mig djupt orolig att finansministern t.o.m.förnekar att problemen faktiskt finns. Det ärmycket bekymmersamt. Tyvärr är tiden slut. Jag fårutveckla argumentationen i ett senare inlägg.Anf. 3 ():Herr talman! Det råder ingen tvekan om att deåtgärder som regeringen vidtagit missgynnat bl.a.Stockholm. Statliga beslut ledde till att Stockholmtappade cirka 2,7 miljarder av sina inkomster för1993. Skattestoppet förhindrade att Stockholmkunde höja skatten, trots att har enkommunalskatt som ligger underriksgenomsnittet.Konsekvenserna blev kraftiga besparingar imiljardklassen som budgeten ärunderbalanserad med minst 500 miljoner.Dessutom förutsätter budgeten försäljningar förminst . Vi vet ju attförsäljningen av fastigheter o.d. inte är världensenklaste sak i dag.Stadens borgerliga budget bygger också pånollinflation . Om inflationen blir somdet anges i finansplanen leder det till ytterligarebesparingar som går ut över den sociala trygghetenför stockholmarna. Nedskärningarna kommer dåatt drabba skola, socialtjänst, barnomsorg ochäldrevård.Arbetslösheten växer i Stockholm.Socialbidragskostnaderna beräknas tillminst 1,3 miljarder, bl.a. som en följd avarbetslösheten. Om vi ser till hur det ser ut iStockholms län, har det borgerligafinanslandstingsrådet sagt att han räknar med attbehöva varsla 3 000--5 000 vårdarbetare inomStockholms läns landsting.Jag har svårt att förstå att man då inte tycker attdetta är en krisbransch. Dessa hot är självfallet svårighet för de anställda. vet vi attbehovet av vård och omsorg snarare ökar änminskar.Finansministern säger också här: ''I detbekymmersamma ekonomiska läge landet befinnersig i anser jag att det är den konkurrensutsattasektorn som måste prioriteras.'' I samband med detvill jag säga att den offentliga sektorn också imycket hög grad är konkurrensutsatt. I Stockholmslän har man infört den s.k. Stockholmsmodellenmed köp-och-sälj-system. Vad är det, om intekonkurrensutsatt verksamhet?Nu arbetar med en uppföljning avden Kommunalekonomiska kommitténs förslag. Dåär det oerhört viktigt att man tar hänsyn tillstorstädernas situation. Det finns speciellakostnader i och storstäderna som maninte tagit hänsyn till när man utformat det nyastatsbidragssystemet. Det kan inte vara rimligt attstorstädernas befolkningar skall behandlas sämreav statsmakterna än invånarna i andra delar avlandet.Nu krävs det att skattestoppet rivs upp. ,med en låg kommunalskatt, måste åtminstone fåhöja till riksgenomsnittet. Vi måste se till attstorstäderna får en rättvis behandling iuppföljningen av förslag.Anf. 4 ():Herr talman! sade i sitt svar att det ärfel att spekulera över att kommunerna skall bli enkrisbransch och att det finns mångabranscher som har det betydligt värre. Visst finnsdet många branscher som har det mycketbesvärligt. Det tyder ju inte minst den extremt högaarbetslösheten i på.Det vi interpellanter motsätter oss är att mandessutom skapar en krisbransch till, dvs. Det var därför vi var emotindragningen på 7,5 miljader. Det innebär i principatt staten flyttar över sitt budgetunderskott tillkommunerna. Kommunerna tvingas att skära nerpå verksamheten. Man beräknar att ca 25 000--30 000 arbetstillfällen försvinner. Det skerhuvudsakligen inom prioriterade områden sombarnomsorg, skola, sjukvård och äldreomsorg.Arbetslösheten ökar alltså på grund av deframtvingade nedskärningarna. Staten får sedan iallt väsentligt tillbaka det här underskottet via a-kassorna och Arbetsmarknadsfonden. I en extremlågkonjunktur är det dessutom fullständigt felaktigtatt göra detta.Vi har ingen annan uppfattning än att kommunernabåde behöver effektivisera och rationalisera sinverksamhet, och det pågår och har pågått undermånga år. Men att, som regeringen nu gör, direkttvinga fram det i en lågkonjunktur är förödande.Jag reagerar också på det som står i svaret om attdet är den konkurrensutsatta sektorn som skall hade nya jobben. Det är ju inte nya jobb vi diskuterar.Det är gamla arbeten som finns och som nuförsvinner. Det som är mest absurt är att det inte ärbehovet som försvinner. Det finns kvar ibarnomsorgen, i skolan och i äldreomsorgen.Lars tog upp som exempel. Minhemkommun har alltså varslat 375 personer.Huvuddelen av dessa människor är kvinnor. 125 avdem är barnskötare och förskollärare. Det finns juinte färre barn, utan kommunen löser detta genomatt sätta ihop större barngrupper. Sedan försöker vihävda att vi skall lyckas med detta utan att försämrakvalitet och service. Men det är givet att det blir enförändring jämfört med om vi har bättre tillgång påpersonal.Dessa inskränkningar i kommunerna drabbar iförsta hand och till övervägande delen kvinnor. Detinnebär att kvinnorna förlorar arbeten, service,möjlighet till barnomsorg och att det inkräktar påäldreomsorgen. Till slut får de som är arbetslösa istället utföra detta som ett obetalt arbete.Till slut, , när det t.o.m. långt in iregeringen ifrågasätts om det kommunalaskattestoppet är bra, vore det inte rimligt att ävenAnne inser att det inte längre går att sättaden kommunala självstyrelsen ur spel?Anf. 5 Finansminister ():Herr talman! Låt mig först ta upp det perspektivsom nämnde, nämligen betydelsenför kvinnor av offentlig verksamhet och offentligservice. I kvinnoperspektivet finns det ingentingsom är viktigare än att ekonomin börjar växa.I det perspektivet är alla jämställdhetsambitionersom regeringen har och alla åtgärder för attförbättra jämställdheten mellan kvinnor och mänutomordentligt lönsamma företeelser. Även om detinte skulle vara det i rent penningmässigaräknetermer, är det viktigt att se till att denekonomiska politiken generellt utformas så attjämställdheten mellan kvinnor och män ökar. Detfinns ganska många brister kvar från den tidigareregeringspolitiken.Sedan är det angeläget att slå fast några fakta omutvecklingen i kommuner och landsting. ökade sysselsättningen med i runda tal 10 000personer . Det förändrades litet grandunder 1991, men det var fortfarande så att antaletarbetade timmar ökade i den kommunala sektorn.Fr.o.m. 1992 har det varit en bättre fart påeffektiviseringarna. Det har blivit något färretimmar arbetade inom själva den kommunalasektorn.Men den statistiken bör icke utnyttjas för att sägaatt det blir färre tjänster, eftersom det har skettganska många förändringar i huvudmannaskap.Man har flyttat över en del saker till kommunalabolag, och dessa räknas in i en annan del avstatistiken. Många kommuner har fått fart påeffektiviseringsarbetet och lagt ut en del arbete påentreprenad.Då räknas inte de sysselsatta såsom verksamma ikommunal tjänst utan i andra delar av sektorn.Statistiken måste användas med stor försiktighet.Jag tycker att började på ettförtjänstfullt sätt att bena upp frågan om det ärservicen eller antalet jobb som är väsentligt. Mensedan blev det tyvärr rörigt. För egen del tycker jagatt det är angeläget att slå fast att det äromfattningen och kvaliteten på tjänsterna som ärdet väsentliga, inte antalet tjänstemän. Jag tror attdet är viktigt för hela samhället, inte minst för demsom är beroende av tjänsterna.Det är angeläget för hela samhällsekonomin att detsker en långsiktig effektivisering och förnyelse i alladelar av ekonomin. Detta inkluderar självfallet denoffentliga verksamheten. Jag beklagar attSocialdemokraterna så sent som förraåret motarbetade i viktiga lagändringarför att möjliggöra för kommunerna att meraoffensivt använda sig av nyare och meraannorlunda metoder för att öka omfattningen ochkvaliteten på tjänsterna. Det är ett långsiktigtarbete som är mycket centralt.Sysselsättningsperspektivet är oerhört viktigt förhela samhället. Men enligt min mening är det ocksåviktigt med ett tillväxtperspektiv och ettarbetsmarknadspolitiskt perspektiv.Låt mig ta upp den fråga som är central i denkommunala verksamheten, nämligen omfattningenoch kvaliteten på tjänsterna. Jag har tagit med migen liten bok, som jag tänker överlämna till LarsStjernkvist. Jag var inte medveten om att det skullevara flera deltagare i debatten. Men det går bra attfå fler exemplar . Skriften är framtagen avSocialdepartementet, och den innehåller en långrad goda exempel på hur man inom kommuner ochlandsting ändrar på verksamheten för att få mervård och omsorg -- t.ex. barnomsorg och sjukvård --för de pengar som finns, utan att på minsta sätt göraavkall på kvaliteten.Ett exempel är från kvinnokliniken i . Därändrade man på vårdstrukturen och arbetssättet.Kostnaderna minskades, men arbetsprestationernavar minst lika bra. Ett annat exempel är från ettdaghem i . Där anpassade manöppethållandetider osv. till de önskemål somföräldrarna hade för att få en bra omsorg för sinabarn. Man öppnade för föräldrainsatser, och manlät dagis och fritids samarbeta bättre i fråga ombåde personal och lokaler. Man sparade mycketpengar, och man kunde sänka avgifterna förföräldrarna. Alla blev nöjda och glada.Det finns ytterligare exempel. Eftersom SylviaLindgren tog upp frågan om , kan jagnämna ett Stockholmsexempel. Under denborgerliga tiden har husläkarsystemet införts i delarav . Systemet har medfört attprestationerna per betald krona har ökat mycketkraftigt så att kostnaderna har minskat. Man haralltså kunnat få ut mer vård för pengarna.Den här lilla skriften innehåller ett stort antalsådana exempel på hur god vilja, kreativitet ochinitiativkraft kan ge bättre tjänster somman hushållar med pengarna. Jag noterade inte förså länge sedan att sade att man justi svåra tider verkligen måste vända på varje krona.Jag tycker att det är beklagligt attSocialdemokraterna så sällan tar upp perspektivetom tjänsternas kvalitet och förnyelsearbete. Jagmenar att den stora bristen är att förnyelsearbetetsker under motstånd från de socialdemokratiskakommunalpolitikerna.Anf. 6 ():Herr talman! Jag tackar dessutom för boken. Jaglovar att läsa den.Jag beklagar att jag var rörig i mitt inlägg. Man kansäkert anklaga finansministern för mycket, meninte för att vara rörig -- möjligvis för brist på politiskrörlighet. Men det är en annan sak.Jag instämmer naturligtvis i resonemanget ombehovet av tillväxt. På den punkten är vi heltöverens om. Men förklara för mig hur man kan ökatillväxten genom att se till att en barnskötareövergår från att ta hand om, vårda och ge barnomsorg, till att vara arbetslös och ta emot ur i storutsträckning samma kassakista i stort sett sammaersättning. Men sker det utan krav på att göranågot. Hur bidrar denna överföring till attstimulera tillväxten? Jag kan inte begripa det.Jag är fortfarande kommunpolitiker. Jag medgergärna att det inte bara var bankdirektörer somunder 80-talet trodde att den positiva utvecklingenskulle fortsätta i all evighet. Jag är väl medveten omatt kommunerna bidrog till detta. Jag gjorde detsjälv. Jag drog och slet både i stat och människorför att uppfylla barn- och äldreomsorgens behov avpersonal . hade industrinproblem med att få tag på folk, och industrin kundeinte växa i den utsträckning den hade kunnat göraom den hade fått tag på folk. På den punkten utövarjag gärna självkritik.Men vad som oroar mig nu är att jag har upptäcktatt samma aningslöshet finns i kommunernaoch i landstingen -- fast tvärtom! förberederman sig för ett evigt elände. Man säger upppersonal, och på det viset fördjupas och förvärrasde ekonomiska problemen.Jag skulle vilja åstadkomma det som SylviaLindgren nämnde. Förutom hennes förslag, somjag instämmer i, måste man satsa åtskilligt påutbildning och att höja kompetensen, behållapersonalen och förbereda sig för destrukturförändringar som självfallet måste kommai framtiden.När högkonjunkturen sedan kommer skall vi ge osspå det förvisso svåra konststycket att hålla tillbakaden kommunala expansionen. Men innebärinte en enda sparkad kommunalarbetare någonstimulans för ekonomin.Vidare har vi resonemanget om krisbransch. Omdrygt 30 000 färre jobb inte innebär en krisbransch,även om en och annan övergår till privattjänstesektor, vad är i så fall en krisbransch enligtfinansministerns definition?Anf. 7 ():Herr talman! , det moderatafinansborgarrådet i , säger i en artikel iSvenska från : ''Sannolikttvingas alla kommuner att höja sina avgifter under1990-talet, men det finns en risk att statendå inför ett tak för avgifterna. Jag litar inte påriksdagen!'' Där inkluderas då regeringen.Vidare säger han: ''Det är lätt för attbesluta om nya lagar när man inte behöver taansvar för finansieringen.'' Det måste väl ändå bitaganska hårt på en borgerlig regering när ettmoderat finansborgarråd uttalar sig så.Stockholms stad har effektiviserat under 80-talet.Det har visat sig i vissa jämförelser att denkommunala tillväxten har varit mindre i Stockholmän i andra kommuner.De exempel tog ur en bok är ocksåtecken på att mycket har gjorts i form avrationaliseringar och effektiviseringar. VadSocialdepartementet har sammanfattat är bara endel. Jag är övertygad om att det finns en lång radfler exempel på genomförda rationaliseringar ocheffektiviseringar.Men det finns gränser. Det går inte att kräva hurmycket rationaliseringar och effektiviseringar somhelst. Då blir det en flopp i slutändan. Då ställerinte vare sig personal, patienter eller andra som äri behov av vård och omsorg upp längre. Man orkarinte mer.Det finns åtskilliga exempel, inte minst iStockholms län, där det har blivit försämringar. Detgäller t.ex. arbetstiderna. har man barabehövt arbeta var tredje helg. måste man arbetavarannan helg. Jag har sett flera exempel på attsjukvårdspersonal sitter och syrgardiner.Man gör det därför att man tror att man spararpengar och minskar risken för att personal behövervarslas och sägas upp om man fortsätter att jobbaideellt. Effekten blir att personal ändå sägsupp, därför att arbetsgivaren tycker att det redanhar rationaliserats så mycket. Jag tycker faktiskt attden bok som presenterade har stordel i det.Anne tog upp frågan om husläkarreformen.Stockholms läns landsting har fattat beslut innanpropositionen lagts fram -- den kommer väl runtden . Också på detta område förhastarman sig. Man tar inte vara på personalen, och serinte vilka konsekvenserna blir då man säger uppbiträden och undersköterskor och i stället inrättarhusläkarsystemet.Om husläkarna skall göra det jobb somundersköterskor och biträden gör blir det enmycket dyrbar reform. Därför tycker jag att det ärallvarligt att man genomför förändringar innan manutrett vem som skall göra vad i ett nytt system. Detsom händer nu är att personal varslas och sägs upputan konsekvensanalys.Anf. 8 ():Herr talman! Det är väl att talarvarmt om jämställdheten. I finansplanen står detatt det är angeläget att kommuner och landstingriktar ökad uppmärksamhet mot arbetsvillkorenför de anställda kvinnorna samt uppmuntrar ochstöder dem så att de kan ta eget ansvar förverksamheten.Problemet, , är att kvinnor inomkommuner och landsting nu sägs upp på grund avden ekonomiska situationen. Det faktum attkvinnorna blir arbetslösa förbättrar intejämställdheten.Jag och socialdemokratiska partiet talar om att detunder 80-talet har pågått och att det fortfarandepågår effektiviseringar och rationaliseringar inomoffentlig sektor, t.ex. kommuner. Det ärnödvändigt därför att vi har en begränsad ekonomi.Den politiska skillnaden består i att det oftasthandlar om privatisering när och denborgerliga regeringen talar om effektivisering avoffentlig sektor.I finansplanen hänvisas till en rapport frånSocialdepartementet där hinder för utveckling motprivata driftsformer beskrivs. Man ser det där somangeläget att regeringen lägger fram sådana förslagsom underlättar att verksamhet går överi privat.Där ser vi skillnaderna. Det är en stor principiellskillnad mellan att utsätta verksamhetför konkurrens och att privatisera den.I den lågkonjunktur som råder görs nu ävenkommunerna till en krisbransch. Det är ju tillsyvende och sist staten som drabbas.Arbetslösheten ökar på grund av de friställningarsom blivit följd av nedskärningarna, och staten fåri allt väsentligt tillbaka underskottet via a-kassornaoch Arbetsmarknadsfonden. Det rör sig alltså inteom några besparingar för statskassan -- att påstå detär både vilseledande och felaktigt. Det rör sig istället om en onyttig finansiell rundgång.Resultatet blir bara att vi förlorar i välfärd.Anf. 9 Finansminister ():Herr talman! Låt mig först kommentera det LarsStjernkvist sade om att de kommunalpolitiker hankänner bäst nu förbereder sig för ett evigt elände.Jag hoppas att det är mycket få kommunalpolitikersom känner så. De borgerliga kommunalpolitikerjag träffar ganska ofta sysslar med ett mycketintensivt förnyelsearbete i en mycket mer positivanda.För vill jag nämnafinansieringsprincipen. , då vi hade socialdemokratiska majoriteterhär i , låg kommuner och stat i träta.