prot · GH0945 · 1993-12-16 00:00:00 — tyckte tydligen att det varlitet för högt.Sammantaget anser jag att vad som sker ärgenomtänkt och beräknat och att det måste ses i sittsammanhang.De som till äventyrs tror att det i och med dagensbeslut är nog från regeringens ochriksdagsmajoritetens sida, behöver bara ta del avregeringens proposition ocharbetsmarknadsutskottets betänkande. Därredogörs för att de delar av Arbetsrättskommitténsförslag som det ännu inte har lagts fram förslag om,fortfarande bereds i departementet. betänkande nr 4redovisas att Arbetsrättskommitténsutredningsarbete efter de borgerliga direktivenfortsätter. Dessutom redovisas att det pågår fleraandra utredningar, exempelvis om lex Britanniaoch ledighetslagstiftningen. Även detta är direktabeställningsverk av Arbetsgivarorganisationen.Herr talman! Om den nuvarande majoriteten vidhöstens val får fortsatt förtroende är därför dagensbeslut bara början. Då kommer det mera.Anf. 40 ():Herr talman! Jag börjar med att citera någrameningar ur ett brev som jag fick för en kort tidsedan. Brevet kommer från ett litet företag med ca10 stycken personer anställda. I brevet står det:För första gången i mitt liv tar jag kontakt med enpolitiker. Upprörd, arg, förtvivlad, ledsen, trött, känslor är många just , för mycket kännshopplöst . En gång i tiden startade vi med tvåtomma händer. Vi kämpar med näbbar och klor föratt hänga med, och vi har bestämt oss för att det skavi klara, bara vi klarar oss från kundförluster m.m.Efter sommaren har vi haft bra att göra. Så en dagupptäckte vi att det saknades några anställda för enkort period. Då lade vi ut ett objekt till ett annatföretag, som så många andra gör i dessa tider, mendet skulle vi inte ha gjort, för då kommer facket ochbegär skadestånd för att vi ej återanställer. Vi kaninte återanställa folk då det gäller ett arbete som tarca . Våra anställda har sagts upp iturordning och skall återanställas i turordning. Desom är i turordning är i den åldern att de har tremånaders uppsägning. En av dem är ocksådeltidspensionär, arbetar och är ledig envecka. Vi är inte hjälpta akut av en som arbetarvarannan vecka när vi har ett arbete under ca 4veckor och sedan uppsägning , dethär är orimligt. För detta skall vi betala 20 000 krnär vi redan går på knäna och gör allt för att vi skallbehålla de som är kvar. Är detta klokt! Förstår intefacket det allvarliga med vad de gör? Vad vill de?Stjälpa oss eller ...? Leker facket med oss?Detta är småföretagares villkor. Vi skall tänka pådet när vi diskuterar de här frågorna.När man analyserar den opinionsstorm som harpiskats upp kring förändringarna kring dearbetsrättsliga lagarna, finns det anledning attnågot betänka det som skriver i sinamemoarer. var ordförande iutredningen om Lagen om anställningsskydd. Hanhar ända sedan sin ungdomstid i SSU varitengagerad i det socialdemokratiska partiet och ifackföreningsrörelsen. Han har varit ombudsmanoch sekreterare i . var han direktör förTCO. avslutade sin yrkesaktivakarriär som landshövding i . Han är ocksåkänd som medlare i avtalskonflikter påarbetsmarknaden.I sina memoarer, publicerade 1982, beskriverValter hur han bemöttes i densocialdemokratiska pressen då han dristade sig attstå fast vid det förslag om visstidsanställningar somlagts fram av den utredning i vilken han varordförande.Den gamle socialdemokraten ochfackföreningsmannen fick veta att han framstodsom en äldre förgrämd förtroendeman som hördehemma på borgerliga indignationsmöten och atthan gick längre när det gällde försämringar avanställningstryggheten än vad den borgerligaregeringen gjort.Valter kommenterar detta sätt att debattera:''Naturligtvis borde jag, vis av debattmetoderna iden socialdemokratiska pressen och i den fackliga''informationen', ha vetat att varje form av sakligdebatt om min enda punkt i trygghetslagarna skullevara utesluten. ''Fundera över innebörden av orden, kära kolleger:varje form av saklig debatt skulle vara utesluten.Då känner kanske också ni kalla kårar av obehaglängs ryggbastet.Fortfarande förs debatten om arbetsrätten avfackliga och socialdemokratiska debattörer påsamma nivå som beskriver. Receptetär klassiskt: Över dem som uttrycker rörelsenavvikande åsikter utfärdas bannbullan. De skallantingen frysas ut ur debatten eller skrämmas tilltystnad, sig själva till straff och androm tillvarnagel.Ett exempel på detta är angrepp påchefen för , , när denneframförde välgrundade synpunkter på lagen omanställningsskydd utifrån egna erfarenheter. Hanssynpunkter betecknades som ''fullständigtinhumana'', och det drogs paralleller med Sydafrikaoch . är, enligt , ''enreinkarnation av de gamla patronerna som gickmed en stor käpp och slog folk i ryggen om de intejobbade. ''med denna vulgärpropaganda erkännerändå såväl fackliga talesmän somsocialdemokratiska politiker -- som -- att den arbetsrättsliga lagstiftningen behöverförändras och anpassas till nya förhållanden påarbetsmarknaden. Det är inte detta som är derasproblem, utan problemet är att den regering som nugenomför förändringar är borgerlig och inte likamottaglig för fackliga diktat och maktanspråk somen socialdemokratisk. De grundläggande fri- ochrättigheterna som nämnde,nämligen föreningsrätten, avtalsrätten ochkonflikträtten är grundlagsfästa. Men det är intedetta som debatten handlar om.Med den arbetsrättsliga lagstiftningen på 1970-taletbröts den samförståndsmodell som präglades avSaltsjöbadsandan. Det var då, ,som den första dödsstöten mot den svenskamodellen utdelades.På 1970-talet skulle det lagstiftas. Svensk politikdominerades då fortfarande av stämningarna frånden socialistiska skördetiden. Positionerna skulleflyttas fram. Den arbetsrättsliga lagstiftningen bleven väsentlig del av det fackligt-politiska imperiumsom skulle komma att krönas medlöntagarfonderna. Det var aldrig tal om någonlagrådsgranskning den gången. Det var då dettalades maktspåk.Visst fanns och finns det legitima och välgrundademotiv för att säkra arbetstagarnas insyn iutvecklingen och möjligheten att påverka den påden egna arbetsplatsen samt att sätta upp spärrar isyfte att förhindra godtyckligt och nyckfulltagerande från en arbetsgivare gentemot enarbetstagare. Om detta råder ingen oenighet.Men det är endast i begränsad utsträckning som denenskilde arbetstagarens rättigheter garanteras i denarbetsrättsliga lagstiftningen. Vad som ärbetecknande för lagarna är att de rättigheterlagarna ger i så hög utsträckning är reserverade för,eller utövas genom, de centrala fackligaorganisationerna.Jag behöver knappast säga att lagarna präglas avden fientliga attityd, gentemot företagande ochföretagare, som så framgångsrikt odlats av densvenska vänstern. De har därmed blivit en del avden politik som har lett till utslagning av företag ochjobb, en politik som lett till 600 000 arbetslösa iSverige.Vad är det då för trygghet lagen omanställningsskydd ger? Dess främsta förtjänst är,enligt min uppfattning, uppsägningstiderna ochkravet på saklig grund för uppsägning. De ärväsentliga delar av en trygghetslagstiftning.Turordningsreglerna vid driftsinskränkningar, somi debatten utmålats som en garanti för att de medlängst anställningstid skulle vara immuna motuppsägningar, är däremot överreklamerade. Dethar alla de erfarit som, inte minst under de senasteåren, funnit att de prioriterats bort av sin egenfackliga organisation. Lagen ger nämligen decentrala fackliga organisationerna ensamma rättenatt bestämma om avsteg från turordningen. Påarbetsplatser som saknar kollektivavtal finns ipraktiken inte sådana möjligheter. Det äregentligen endast där som lagen gäller fullt ut.Lagens syn på arbetstagarna som ett homogentkollektiv av utbytbara kuggar i produktionenkunde möjligen ha en viss relevans under den tidigaindustrialismen. framstår denemellertid som inte bara förlegad utan direktskadlig.Orörlighet och stagnation premieras. Människoravskräcks från att utvecklas genom att utbilda sig,byta arbete och arbetsplats.Företagets personalsammansättning blir inte densom är bäst för verksamheten. Åldersstrukturenblir sned och ungdomar får svårt att komma in påen arbetsplats och använda den utbildning som deoch staten har betalat dyrt för. Det problemetförsvåras av de avtal som inskränker möjligheternatill provanställning.För företagen innebär reglerna att derasmöjligheter att efter en krisperiod leva vidare ochbygga upp en lönsam verksamhet har försvårats.Medelåldern är bekymmersamt högoch kompetensnivån alltför låg genom att de intekunnat behålla, eller nyanställa, den personal somhaft den bästa och mest aktuella utbildningen.Många har drivits till konkurs. Nyanställningarskjuts så långt fram i tiden som möjligt.Företagen blir försiktiga med att nyanställa överhuvud taget, och när de nyanställer gör de enmycket noggrann bedömning av den nyemedarbetaren. Ju dyrbarare eventuella misstag är,desto försiktigare blir de naturligtvis. Jag ärövertygad om att mycket av dagens högaövertidsuttag skulle kunna undvikas genom mindrerigida regler för visstidsanställningar ochåteranställning.Mycket talar för att den trygghet som lagen skullegarantera har i realiteten lett till en allt störreotrygghet.Ungdomarna har med rätta börjat att reagera motatt lagen om anställningsskydd kommit att utgöraett hinder för deras möjligheter att få en fast fot påarbetsmarknaden och utnyttja sina kunskaper.Karin och har i principalldeles rätt när de i sin motion begär att undantagfrån turordningsreglerna skall kunna göras medytterligare en person och att denne skall vara under30 år. En sådan regel, ganska svårkontrollerad ochbyråkratisk, skulle dock inte behövas omArbetsrättskommitténs majoritetsförslag omundantag av en femtedel gick igenom.Fredrik har i sin motion reagerat motregeringens ängsliga förslag att vid förlängningenav möjligheterna till provanställning endastundanröja de kollektivavtal som begränsartiden för provanställning. Han föreslår att alla avtalsom begränsar möjligheterna till provanställningskall undanröjas, således även avtal som t.ex.kräver godkännande av den fackligaorganisationen.Regeringens förslag att undanröja en del av avtalenhar väckt en indignationsstorm från fackligt håll.Faktum är att den princip som regeringen åberoparför att undanröja avtalen stadfästes i samband medatt medbestämmandelagen antogs 1975. Dentillämpades också vid införandet av 1979 årsjämställdhetslag. Lagrådet har principiellainvändningar men säger att det får ansesvara stadgad lagstiftningspraxis på detarbetsrättsliga området att dispositiva lagregler gesretroaktiv inverkan på äldre avtalsbestämmelserunder förutsättning att det befinns angeläget att denya lagreglerna får ett snabbt genomslag på helaarbetsmarknaden. Lagrådet motsätter sig därförinte regeringens förslag.När LAS ursprungligen kom till, innehöll den överhuvud taget inte någon rätt till provanställning ochanställning vid arbetstoppar. Dessa möjligheterinfördes först i samband med lagändringar.Under tiden hade olika parter på arbetsmarknadenträffat avtal om bl.a. provanställningar. Demöjligheter dessa gav var emellertid i allmänhetmycket begränsade.Genom att avtalen fortsatte att gälla även efter 1982fick den möjlighet till provanställning ochanställning vid arbetsanhopning som infördes ilagen inte den genomslagskraft som hade väntats.Det är ett förhållande som tas fram i debattensom ett förment bevis för att lagstiftning om rätt tillprovanställningar inte ger fler jobb. Nej, självfalletgör den inte det så länge avtalen säger stopp.Jag tycker att kritikerna något borde fundera överföljderna av sitt krav på att kollektivavtal viddispositiv lagstiftning i alla lägen skall varasakrosankta. Alternativet blir då tvingande lag.Det andra alternativet, att kollektivavtal i alla lägenskall gälla före lag, kan nämligen rimligtvis intevara en acceptabel tes i en demokrati. Detta är enrättsfilosofisk fråga som förtjänar en mer ingåendeoch eftertänksam debatt än vad den fått.Under alla förhållanden har vi moderater i ettsärskilt yttrande förklarat att vi utgår ifrån attregeringen återkommer för det fall det skulle visasig att lagändringarna inte heller fårönskad effekt, dvs. fler jobb.Vi utgår också ifrån att regeringen återkommer tillövriga förslag från . Deinnebär en välbehövlig modernisering ochanpassning till dagens och morgondagensförhållanden i arbetslivet och skulle medverka tilltillkomsten av nya, trygga och riktiga jobb ilönsamma företag.Trygga jobb kan skapas bara av ettkonkurrenskraftigt näringsliv. Ett gynnsamt klimatför arbete och företagande är en nödvändighet föratt vi skall kunna komma till rätta med våraekonomiska problem och arbetslösheten. Skall arbete kunna erbjudas åt alla somi dag är arbetslösa, skulle det , vardag somhelgdag, behövas en tillväxtmotsvarande 15 nya företag med 20 anställda. Vi ärlångt ifrån de siffrorna.En modernisering av arbetsrätten är en faktor iansträngningarna att skapa ett gynnsammarenäringslivsklimat och nya jobb.Det är sådana här överväganden som ligger tillgrund för förslag ocharbetsmarknadsutskottets betänkande omändringar i lagen om anställningsskydd och likasåregeringens proposition.Det är trist att de fackliga organisationerna ochdärmed socialdemokraterna, som borde varapådrivande, i stället har valt att ställa sig utanför enkonstruktiv diskussion om hur regelsystemet påarbetsmarknaden skall kunna medverka till ettbättre klimat för företagande och framtidens jobb.Även de inser säkerligen att trygghet är så mycketmer än fackliga veton.Jag yrkar bifall till utskottets hemställan.Anf. 41 () replik:Herr talman! talar mycket omvulgärpropaganda och om oresonlighet i debatten.Ett exempel på propaganda -- jag skall inte användaordet vulgärpropaganda -- tycker jag att SonjaRembo själv ger när hon tar upp problemen vidåteranställning, dvs. vad som händer näruppsägning skett och företaget återigen skall börjaanställa.Vid en sådan återanställning kan arbetsgivarenklart och koncist hävda att den skall ske helt ochhållet under förutsättning att den som skallanställas har den kompetens som fordras för detjobb som skall bli utfört. Påståendet attåteranställningen skulle vara så besvärlig förföretagarna är något nytt, som har kastats in idebatten under senare delen av hösten.Sonja Rembo har också hållit en predikan överlagstiftningen, som hon anser vara omodern. Menden är inte omodernare än att ochhennes kolleger i regeringen egentligen vill återföralagstiftningen till vad som gällde före dess tillkomst.Det är såvitt jag förstår kontentan om man drar utalla konsekvenserna av det som säger.Man vill egentligen inte ha någon lagstiftning påarbetsmarknadsområdet. Det är nog den rätta ochriktiga tolkningen. Alla regler som åläggerarbetsgivare vissa förpliktelser påarbetsmarknaden kommer naturligtvis alltid attupplevas som besvärliga för dem som skall startaeller som driver företag. Men visst behövs detlagstiftning.Sonja Rembo är en varm anhängare avSaltsjöbadsavtalet, som tecknades 1938. Såvitt jagvet gällde det nästan . Någon vilja att utvecklaSaltsjöbadsavtalet visades sannerligen inte ens dåav , snararetvärtom. Det fanns inget intresse för att gåavtalsvägen.Jag är helt övertygad om att om SAF hade tagit tillsamma signaler som , hade man sattsig ned med LO och förhandlat fram ett nyttSaltsjöbadsavtal. Men det satt helt andramänniskor i SAF , och i dagär det återigen helt nya personer. Jag skulle tro attom LO skulle erbjuda SAF att teckna ett nyttSaltsjöbadsavtal, skulle det inte finnas någon somhelst förhandlingsvilja från SvenskaArbetsgivareföreningen.Anf. 42 () replik:Herr talman! Att påstå att den nuvaranderegeringen och inte skulle vilja hanågon lagstiftning alls är nonsens -- det vet StenÖstlund. Vi har grundlagsfästa rättigheter påarbetsmarknaden. Jag har själv sagt att lagen omanställningsskydd har vissa förtjänster. Det gälleruppsägningsrätten och kravet på saklig grund. StenÖstlund är ute och cyklar i den frågan.Sten talade om att upplivaSaltsjöbadsavtalet och att det inte hände någontingpå . Till en del är det åtminstone en moderatambition att återupprätta avtalets tyngd. Det är detvi har hävdat i EG-sammanhang också, dvs. attkollektivavtalet bör vara vägledande, att man sålångt som möjligt bör undvika lagstiftning. Det varde grundläggande principerna för det som blev densvenska modellen.Sedan är det väl på samma sätt med viljan attbehandla och utveckla avtalen som närarbetsgivarna erbjöd LO en tjänstepension, somtjänstemännen hade. LO vägrade, därför att LOkrävde lagstiftning. Man ville nämligen få kontrollöver pensionsfonderna. Så enkelt var det med denfrågan. Det var förmodligen samma sak medutvecklingen av relationerna på arbetsmarknaden.Gapar man över för mycket säger motparten nej.Poängen med avtal är att man tvingas kommaöverens. Det är därför avtal är så mycket bättre änen detaljerad, långtgående lagstiftning. I det härfallet hävdar jag bestämt att lagstiftningen har letttill stagnation på arbetsmarknaden och till att vi har problem med den ekonomiska tillväxten,med investeringarna och med sysselsättningen. Detkan väl ändå inte vara ett syfte som upp på.Anf. 43 () replik:Herr talman! Jag vet inte vem jag skall tro på avregeringspartiernas företrädare --arbetsmarknadsministern eller har stått här i talarstolenoch berättat att man i praktiskt taget alla företagsom har behövt skära ner arbetsstyrkan på grund avarbetsbrist har kunnat träffa avtal om avtalsturlistaoch lämnat lagturlista. säger attdet bara är ett hinder för all omstrukturering.Som jag sade inledningsvis i min förra replik, är allreglering på arbetsmarknaden naturligtvis etthinder för arbetsgivarna, så länge de inte får göraallting helt och hållet själva efter eget skön. Detfinns åtminstone ett parti här i kammaren somtycker att arbetsgivaren är den av utsedde ochkan klara allting, även i fråga om mänskligarelationer. Vi har inte den uppfattningen. Mångaarbetsgivare är mycket duktiga på justproduktområdet, men dess värre är denduktigheten inte alla gånger överförbar på derelationer som bör råda på en arbetsplats. Det finnsdet många exempel på.Sonja Rembo tycker också mycket om avtal.Frågan är bara: Vem skall teckna avtal? Jag har imitt yrkesliv haft stor respekt för SAF, som enkraftfull arbetsgivarorganisation och en motpart tillden fackliga organisation som jag tillhört. Man sattinne med utomordentligt hög kompetens . Allt detta är avrustat. ambition är inte att tecknanågra som helst centrala avtal, såvitt jag förstår,utan det är att föra ner förhandlingarna tillföretagen. Om de når det syftet kommer det, dessvärre, att bli helt nödvändigt att kammaren går inoch lagstiftar även i detaljer på arbetsmarknaden --vilket förbjude.Anf. 44 () replik:Herr talman! Vi har en mycket detaljeradlagstiftning. behöver inte oroa sig fördet. parti har infört en långtgående,mycket detaljrik lagstiftning.Jag skall citera vad som sägs i en uppsats frånFörvaltningshögskolan vid ,som har gjort en studie av turordningen viduppsägning på grund av arbetsbrist inom denprivata sektorn. Man har tittat på två branscher.Man säger: ''Inom verkstadsindustrin så tycks detvara vanligt att man gör avsteg på grund avbristande kvalifikationer och även relativt vanligtatt man kommer överens om andra typer av avsteg.Inom elinstallationsbranschen däremot, följer mani stort sett alltid principen ''sist in -- först ut' -- -- --.På tjänstemannasidan -- -- --. När det gäller SIF, såär det mycket ovanligt att man från deras sidaaccepterar vare sig avsteg på grund av bristandekvalifikationer eller andra typer av avsteg. SALFdäremot kommer oftare överens med arbetsgivarenom olika typer av avsteg. ''Slutsatsen är: ''Vid en samlad bedömning anser vidock att dessa positiva effekter'' -- man sade attlagen har vissa positiva effekter för de anställda --''inte på något sätt uppväger alla de negativaeffekter som turordningsreglerna får förföretagen.'' ''Dagens turordningsregler kan ocksåmedföra negativa effekter för de anställda. ''Man har hittat exempel på hur företag tvingatslägga ner all den verksamhet de bedrev på en vissort. Detta anses inte vara något helt ovanligt.Man menar ''att det står helt klart att dagensturordningsregler medför flera negativa effekter församhället, bland annat i form av de allvarligakonsekvenser som kan bli följden av en högungdomsarbetslöshet. En annan negativ effekt äratt turordningsreglerna för vissa företag blandannat kan leda till försämrad effektivitet ochkonkurrenskraft jämfört med utländska företag,vilket även är negativt ur samhällets synvinkel. ''Man kan inte helt blunda för den typen av effekter.Sten och jag har varit ute mycket -- vi harsuttit i -- och har förmodligenmött lika många företagare, anställda och olikaintressegrupper, som haft synpunkter på lagarna påarbetsmarknaden. Men nog har vi mött alla dessaproblem och svårigheter, kostnader och bristandeeffektivitet, som lagarna har lett till.Denna lilla förändring som utskottet nu föreslår ärju marginell. Jag förstår inte hurSocialdemokraterna kan ställa till med dennavåldsamma propagandaapparat på grund av dennamycket marginella ändring, som medför en mycketliten men dock förbättring för de allra minstaföretagen. Missunna dem inte det, !Anf. 45 ():Herr talman! Låt mig först instämma i vad MonicaÖhman och har anfört idenna debatt om förändringar i arbetsrätten.När man, som jag, är inne på sitt femtonderiksdagsår borde man ha hört det mesta iriksdagsdebatter. Jag är dock tvungen attkonstatera, att mycket av det som har framförts avde borgerliga i gårdagens finansdebatt, i debattenom arbetslöshetsförsäkringen, omarbetsmarknadspolitiska åtgärder för ungdomaroch långtidsarbetslösa och i denna debatt vittnarom en ny tid, en ny epok med systemändring. Denborgerliga regeringen och riksdagsmajoriteten ärpå väg att rubba balansen på arbetsplatserna mellanarbetsgivaren och de anställda. Det är helt klart.Regeringen påstår att de föreslagna försämringarnai arbetsrätten skall ge flera jobb och får stöd avutskottsmajoriteten. Förmodligen gör de det i godtro, men de borde veta bättre. Flera jobb blir detnär företagen får order. Hela hemmamarknadenhåller ju på att tyna bort, och då hjälper det inteatt exporten har kommit i gång, med hjälp av denkraftigt sänkta kronkursen, som innebär storareallönesänkningar för de svenska löntagarna.Merparten av småföretagen producerar förhemmamarknaden. De behöver löntagare medframtidstro som kunder. Då blir det fler order ochriktiga jobb.Jag tänker kommentera några av de nu föreslagnaförsämringarna. Den borgerliga majoriteten anförbl.a. följande i betänkandet:''Anställningsskyddslagen ger inte någon stimulanstill den enskilde arbetstagaren att öka sinkompetens. Den uppmuntrar inte heller tillrörlighet på arbetsmarknaden utan skaparinlåsningseffekter. Det starka anställningsskyddetkan medföra hinder att komma in påarbetsmarknaden för dem som har svårt att fåarbete. Reglerna kan också försvåra nödvändigaomstruktureringar. ''Jag påstår att det är precis tvärtom. De anställdavill gärna få del av kompetensutveckling. De ärberedda att ta ansvar och bredda sitt kunnande omde får chansen. Jag vill ge ett exempel frånverkligheten, eftersom hela vårt betänkande rörmänniskor ute i arbetslivet. Följande citat ärhämtat från en nyutkommen rapport till . Den heter Invandrare i svensktarbetsliv:''började på Fabriken när han var . Hanär son till en jugoslavisk arbetare som värvades hitpå 60-talet och som skötte två jobbsamtidigt, sparade och planerade att flytta hem.Barnen togs till när faderns dröm omåtervändande skjutits i sank av tekokris ocharbetsskador.Mile gick i den svenska ,skriver och talar svenska nästan felfritt. TillFabriken ville redan från början och lyckadesfå anställning efter att ha sökt sju gånger. En braarbetsplats enligt många gamla jugoslaver och enarbetsplats som i rekryteringsannonserna i slutet av80-talet lovade, att de som inte hade utbildning frånbörjan skulle få sådan inom företaget, förutsatt attde visade ambition och närvaro.För Fabrikens svenskkurs är Mileöverkvalificerad -- vilket han inte är ensam om.Någon annan utbildning har han inte fått.