prot · GG0977 · 1993-03-17 00:00:00 — Jag har sagt: Kallarregeringen, ställer alltid ett parti upp för samtal.Men ni måste veta att så länge det här ligger mellanoss, är det väldigt svårt att komma fram.När vi , dagen efter ''tivolionsdagen'', fickvåra förslag nedröstade i arbetsmarknads- , iutbildnings- och i finansutskottet undrar vinaturligtvis vad det är som vi skall förhandla om.Är det att vi skall ställa upp för en moderatleddpolitik, så glöm det, för vi tror inte på den. Vi trorinte att den löser problemen.Det skorrar falskt i mina öron när imåndags i sade: ''En uppgörelse skallvara en uppgörelse. Det är en förutsättning för skall kunna ha förtroende för politiker. Ochdet är en förutsättning för att vår parlamentariskademokrati skall fungera. ''Just det. Det var det problemet jag redovisade.Carl Bildt måste lära sig dessa grundläggandevillkor för samarbete mellan partierna. ställa samma krav på sig själv som han, medall rätt, ställer på . Så enkelt ochså grundläggande är det.Efter alla brott mot höstens uppgörelser drog jagmin slutsats, och den var: det bästa vore att bildaen majoritetsregering utifrån nuvarandesammansättning, bestående av socialdemokrater,folkpartister och centerpartister. Detta harFolkpartiet och avvisat. Det respekterarjag självfallet. Jag sade att jagförstår de problem som kan ligga i det. Men minuppriktiga mening kvarstår, nämligen att enregering med en sådan sammansättning skulle hastora möjligheter att få ett brett stöd bland svenskafolket för en politik som har förutsättningar attlångsiktigt lösa problem.Jag går över till ett annat problem som spelar roll i debatten. Socialdemokratins budget harett stort svart hål, därför att vi inte har redovisatbesparingar på , sade förut. Men det är mycket värre än så. Det storasvarta hålet är underskottet i regeringens budget på198 miljarder kronor. De somregeringsföreträdarna ständigt återkommer tillutgör alltså av underskottet.I regeringens budget från fanns ingen somhelst strategi för hur regeringen skulle klara atttäcka de av det svarta hålet. Detta ärdet stora bekymret, och detta försökte vi redanunder krisförhandlingarna få i gång endialog om, nämligen om de satsningar som kan ledatill tillväxt.Det handlar om att göra något åt den dramatiskaökningen av statsutgifterna på 100 miljarder som vifått på och som framför allt berorpå arbetslösheten.Det handlar om att få i gång tillväxten igen. Numinskar den kaka som vi skall dela på. Den ökarinte, utan den minskar. Då hinner vi aldrig medbesparingarna.Det är riktigt, jag erkänner det utan vidare, att detvi från socialdemokratins sida har ägnat oss åt ochdet de socialdemokratiska förslagen så här långt harhandlat om är hur vi skall kunna täcka de 94procenten av det svarta hålet i regeringens budget.Om regeringen ägnade dessa och de övergripandeoch avgörande frågorna ett intresse, skulleförutsättningarna att också lösa problemet snabbt öka.Vi socialdemokrater har faktiskt en gång tidigare,för inte så länge sedan, klarat av ett underskott somi andel av bruttonationalprodukten motsvarar detunderskott som vi har , nämligen . Vi ärberedda att ställa upp igen -- inte bara är bereddautan anser det vara en tvingande nödvändighet.Fru talman! hade inteen utan fyra borgerliga regeringar. fick vien borgerlig regering igen men en stor borgerligövervikt i . Den här gången är vi efterbara nära en regeringskris, trotsden stora borgerliga majoriteten.Tror någon att det bara är en slump eller entillfällighet att det nu är som det var 1976--1982?Moderaterna har inte gått in i en valrörelse iregeringsställning , med undantag förkrigsåren.Tror någon att det är en slump eller en tillfällighet?Det finns en bastant borgerlig majoritet iSveriges riksdag. Det finns också ett starkare stödän under den förra borgerliga perioden för en klarhögerpolitik. och Ny demokrati äröverens i flertalet frågor. Det programförslag somModeraterna presenterade skulle likagärna kunna vara författat av gör den gångna veckans träta mellan dessabåda partier än mer obegriplig. Vad är detegentligen som de slåss om? Dagens politiska krishandlar ju egentligen om en maktkamp mellan Nydemokrati och . Men vid sidan avdessa båda partiers bråk och taktiska fintande finnsen majoritet i det här landet som vill ha en heltannan politik.Carl Bildt talade tidigare om taktiserande. Det villjag också tala om med visst allvar. När en regeringinte får igenom sina ekonomiska riktlinjer skall denavgå. Det behöver statsministern inte göra någonsärskild bombastisk deklaration om, det är enparlamentarisk självklarhet. Men ingen regering,inte heller en moderatledd, skall behöva accepteraatt ett oppositionsparti utan förvarning kupparigenom en regeringskris.Jag vet inte vad Ny demokrati var ute efter . Jag var ute i landet och fick besked om attde hade ändrat sitt yrkande och att vi i och för sigteoretiskt genom att rösta på en icke-politik,närmare bara ett rent avslag, skulle ha fått enmajoritet här i kammaren, och regeringen hadetvingats att avgå. Jag ställer inte upp på sådant. Detär mot hela min grundläggande uppfattning om hurparlamentarismen skall fungera.En regering har rätt att via utskottsarbetet få redapå vad som gäller. Vi har en obligatorisk plikt attremittera allting till utskotten. Därför var det, CarlBildt, för mig en självklarhet: tillbaka till utskottenutan att man drog i detalj vad det handlade om, såatt vi fick en chans att en gång till gå igenom dethela.Vi hoppades då självfallet att vi skulle få igenom endel av våra yrkanden. Den tanken fanns också där,men det första var det grundläggande och för migsjälvklara.Nu fick vi inte igenom våra yrkanden, utan våraförslag röstades ner, vilket jag beklagar. Jag tror attdet hade varit bra för de arbetslösa och för mångaandra människor som är oroliga, därför att jagsjälvfallet tror att den socialdemokratiska politikenskulle kunna föra med sig något gott åt dessagrupper.Om vinner voteringen omriktlinjerna för regeringens ekonomiska politik, äremellertid frågan: Vad har han, regeringen ellerlandet vunnit? Det jag är orolig för -- orolig intesom socialdemokrat utan för landet, nationen ochpolitikens anseende -- är att Ny demokratifortsätter att konstra. säger man: Ja, det här ärbara omslag, sedan kommer vi till innehållet. Då ärdet verkligt allvar.Risken är att vi får en utdragen process som ävenmed bästa vilja från regeringens sida inte går attklara av, utan vi fortsätter att rutscha iutförsbacken. sade förut attdet är till 1999 som regeringen skall sikta. Jag ärrädd för att kronan då faller ytterligare med ett parprocent. Det skapar frossbrytningar hos svenskafolket. I omvärlden kommer kallsvetten: Vad hållerpå att hända i ?Även om jag absolut anser att det är en sistautväg -- för det är det -- och att man skall funderaväldigt noga innan man använder sig av det, finnsen sista utväg i vår författning. Det är extra val. Jagvet att även har varit inne på detta. ISverige är det mycket ovanligt. Extra val har vi välbara haft en enda gång ,för 35 år sedan.Men när krisen nu är så allvarlig att statsministernkallar sitt eget regeringsunderlag för ett '''', dåär det för svenska folket att få säga sitt. Denpolitiska krisen måste lösas, om vi skall klara denekonomiska. Den socialdemokratiskariksdagsgruppen har därför efter en noggranngenomgång av situationen kommit fram till att viförordar ett extra val och därefter en nymajoritetsregering.(Applåder)Anf. 19 (nyd):Fru talman! Efter att i ha umgåtts per TVär det trevligt att se varandra i ansiktet. Det här ären viktig dag för alla, för Sverigesminoritetsregering och för allas våra arbetsgivare.Vilka är då de? Det är det svenska folket.Man har nästan haft ett intryck av att det redan harvarit valrörelse. När man läser tidningarna -- somsamtliga är organ för andra partier än vårt -- låterdet i alla fall så. Äntligen har man funnit ensyndabock. Det är dåligt med språkvården. Manhar tappat masken och sansen, tycker jag. gällerdet att undvika missförstånd och misstag. Vi löserinte den svenska krisen genom att peka utsyndabockar, vare sig någon bank eller Nydemokrati.För två år sedan, när vi just hade dragit i gång vårpolitiska rörelse, var och jag inne iriksdagsmatsalen. Ni andra såg faktiskt rätt roligaut när ni såg oss. Ni såg ut som ni ungefär tänkte:Va, undergången är här. Är de redan här, innanvalet?Sedan följde en valrörelse med drag undergaloscherna. 368 000 människor röstade på oss. Detskall vi kanske inte glömma. är vi här. Det äringet önskeläge för er, det vet vi. Vårt mål ärnämligen att förändra, i och i er värld. Vikom från det som vi kallar för verkligheten, mendet är det inte populärt att säga.Det händå någonting 1991 i hela världen. Det somhände i var kanske det minst betydelsefulla,nämligen att vi kom in i . Vi attackeradeetablissemanget och allt ifrån politiskautnämningar och dubbla pensioner till lapplisornasjakt på vanliga hyggliga svenskar. Jag vågar faktisktpåstå att vi har bidragit till att uppmärksamhetenriktats mot politiken och mot vissa frågor som ärangelägna för folk, men som inte särskilt oftakommer upp här i kammaren, t.ex. flyktingpolitik,u-hjälp, organisationsstöd, partistöd,fattigpensionärer osv.Våra metoder är delvis nya. Många fnyser överölbackar. Därför har jag tagit med mig en ölback,som av respekt för fru talman är extra liten. Jagställer ölbacken här på talarstolen. Ursprunget tillölbackarna får mig nästan att föreslå att vi skulle hasådana här i . Vi hade ölbackarna främsttill att visa de problem som har . Varjeölback representerade 250 000 människor. Denoffentliga sektorn illustrerades med sju ölbackar.Den produktiva sektorn, industrin, utgjorde fyraölbackar, och två ölbackar visade de människorsom var arbetslösa. Det här var . Vitalade om den politik som jag tror att ävenregeringen vill föra, om att flytta en ölback från denoffentliga sektorn över till den produktiva. Vadsom i stället har hänt är att en ölback -- 250 000människor -- har flyttats från den produktivasektorn över till arbetslöshet. Det är kanske inte sådumt att använda ölbackar.Vi har också försökt att göra klart för allamänniskor att när det talas om att det är staten sombetalar, är det människorna själva som betalarallting -- det tror jag att vi har bidragit litet grandtill att klargöra, åtminstone till någon sortsupplysning. är det inte nog med att människorsjälva betalar. betalar barn och barnbarn,eller rättare sagt: kommer att få betala.Har vi då betytt någonting annat än irritationer?Jag vet att vi har varit som ett flugpapper som manhar försökt att plocka av sig, men som ändå alltidfastnar någonstans. Man har tyckt: Ut med er tilltivoli! senast var det tal om ,, torg och gator och över huvud tagetnågonstans där det finns folk. Jag tycker inte att detär särskilt fel. Vi är ofta ute, men vi är här också.Har vi påverkat någonting, annat än att vi faktiskthar hjälpt den här mycket tacksamma regeringenatt sitta kvar? Ja, med mediernas hjälp ironiseradeni alla över de besparingar som Bo G Jenevallnämnde, . Det är småbelopp, eftersom det bara handlar om ensjättedel av beloppet . Det behövs mer nu.Man kan pricka av detta program i facit -- dvs. detfacit som alla använder , nämligen AssarLindbecks 113 punkter.Vi har sett till att det har gjorts granskningar av endel myndigheter. Det var nog inte så dumt.Vår tes att man skall straffa brottslingarna ochvårda brottsoffren i stället för tvärtom har vi -- detfinns också andra som har hjälpt till -- åtminstonefått att gå åt rätt håll.Vi har kanske lärt ut någonting om att det intehandlar om sysselsättning, utan det handlar omarbeten och jobb om det skall bli något resultat.Vårt eviga tjat om , ochalltihop har -- och det vill jag upprepa -- lett tillmöjligheter, och inte bara till svårigheter där borta,för där finns verkligen svårigheter.T.o.m. folk- och bostadsräkningen har flyttatsframåt i tiden. I denna församling har man gradvisbörjat inse att man inte behöver räkna kakelplattorhemma hos folk.Men har vi åstadkommit någonting konkret? Ja, ettpar saker. Vi har förhandlat med -- detni! -- och kommit fram till en fri radio, någontingsom är utomordentligt viktigt. Det tackar vi BirgitFriggebo för. Vi har kommit överens med P-OEriksson och andra som vill förbli anonyma omriskkapital. Tillsammans med Socialdemokraternadrog vi -- fast alla här tar åt sig äran -- i gång ROT-sektorn. Därefter hoppade regeringspartiernafram. Vi varnade också och sade: Ta initiativet ochsläpp det katastrofala stödet för den svenskakronan ! Detta vet mycket väl. Sedanflöt kronan i väg och kostade enmassa onödiga pengar. Vi har kört hårt med att manskulle sänka räntan. Jag kan hålla med om att vi idet fallet kör hårdare än er rådgivare . Detta är vad vi har gjort. Alltså har viganska rätt, och vi tänker ganska bra. Men logikensäger då att vi är besvärliga på något sätt. Därförvill jag analysera frågan: Hur besvärliga är viegentligen?Vi kom utifrån vår verklighet. Vi var ingayrkespolitiker. Vi kom inte frånkommunfullmäktige, landsting eller från facket. Deflesta i vår grupp kommer från den sektor där deriktiga jobben finns. De flesta av oss varsmåföretagare. Det är ju ganska kul att ni talar omatt de är de som hela skall byggas upppå. Det har kommit in en drös här i kammaren,men den har ni det litet svårt med.Om man som vi är företagare, är en och en halvvecka en vettigare tid att åtgärda ett problem , som det tar med den politiskalunken. Om man är företagare är man ganska brapå att hitta realistiska lösningar, men man är kanskeinte så bra på politiska och tekniska finesser, vilkaär politikernas arbetsredskap. Vi tar kanske i medsläggan när en yrkespolitiker i stället skulle ha sattsig och filat på en att-sats. När vi sätter ner foten --vilket vi har gjort -- kan den därför gå rakt genomgolvet. Därmed inget sagt till ,apropå foten. Är detta fel och farligt, eller är detmöjligen rätt så hälsosamt?Jag kan lova er att vi har stor respekt för det som visysslar med, även här i . Våra motioner ärbra. Inte ens regeringen har påstått att vi inte harnågot program. Man har sagt någonting snorkigt,men i övrigt inte gått emot i sak. Vi har en politiksom innehåller besparingar. Våra besparingar gårlängre än regeringens. Men vi föreslår ocksåsatsningar. Våra motioner är alltså bra.Det riktas sällan kritik mot våra politiska förslag,utom i flykting- och u-hjälpsfrågan, där vår realismoch saklighet -- det krävs tydligen någon sortscivilkurage för att ens våga tala om dessa frågor --har bemötts med påståenden om rasism och om attvi inte är goda bara för att vi inte är dumma.Kritiken mot Ny demokrati har faktiskt handlat omannat, och det har vi sett många exempel på. Denhar handlat om ganska absurda ting, nämligen omhur vi beter oss, om hur vi ser ut, om hur vi klär ossoch hur vi inte klär oss och om att vi är opålitligaoch ohederliga. Det känns faktiskt litetegendomligt att man skall behöva skriva tilltidningarna och tala om att man är hederlig. Detbehövde jag inte i min tidigare verksamhet.När jag kom hem efter den dagen då gicki taket första gången -- det storaindignationsnumret för sedan -- mötte jagmin fru som såg ledsen ut, tittade mig djupt iögonen och sade: Är du så där hemsk som Bildtsäger? Jag förklarade då att fruantagligen grät ännu oftare än min, men av andraskäl, nämligen för att hennes man är ofelbar ellernågonting sådant -- jag kommer inte i håg vad jagdrog till med. Men kom i håg , BengtWesterberg och ni andra som sitter här att utan osshade varken talmannen eller regeringen sett ut somden gör . Skulle vi då inte ha något inflytandepå krispolitiken? Det kan man verkligen fråga sig.Ni röstar ju emot er själva, säger någon. Det är judet som är så tokigt. Nej, vi röstar för det som vitycker är rätt, på det sätt som vi tycker är rätt. Vigör det som vi anser ger den effekt som behövs föratt man skall komma loss från den låsning som nufinns här. Vi har inte brutit några avtal. Det vägrarjag att gå med på. Vi har också lämnatdelpensionsomröstningen, som det har tjatats såmycket om, till statsvetare för objektiv bedömning.Jag föreslår att vi tar upp den debatten efter dennabedömning.Jag medger -- och det ångrar jag inte heller -- att vihar röstat mot oss själva en gång. Då satte vi nedfoten så att vi blev av med en av vårariksdagsledamöter som gick över till Moderaterna.Men då handlade det om att vi tyckte att politiskautnämningar var så viktiga att vi ville markera dettainnan det gick för långt. Det rörde sig omByggnadsstyrelsens omorganisation. Vi villeförhindra politiska utnämningar och fokusera hurviktigt det är i dagens krisläge att det finns framförallt kompetens på alla ställen i samhället.Hur ser vi då på läget i ? Det är mycketallvarligt. Det är minst lika allvarligt somstatsministern och säger. Sverigeriskerar faktiskt att bli om inte en bananrepublik såi alla fall en spagettimonarki. Vår arbetslöshetkommer att växa vilken regering vi än har och vemregeringen än får hjälp av. Men arbetslösheten kankanske växa olika mycket. Om vi bara bromsar och skär ner och baratalar om besparingar, då stannar hjulen, då stannarSverige. Bankkrisen är mycket djup. Konkursernakommer att fortsätta att öka. Den offentligasektorn är för stor också . Man skall återigeninte gömma arbetslösheten i den offentliga sektorn,därför att då löser man inga problem. Det centralafackets makt är för stor, men det vågar ni andra intesäga. Den solidariska lönepolitiken och s.k.trygghetslagar hindrar folk från att få jobb. Så ärdet ju. Det är framför allt ungdomar som hindrasfrån att komma in i arbetslivet.Detta vet vi. Detta vet alla företagare. Under vårenkommer dessa siffror och prognoser att bli baravärre och värre.Hur skall då denna kris lösas? Ja, det är inte lätt.Det tar tid. Det krävs djupa tag, och man måsteändra den svenska modellen. Ledarna måste dåföregå med gott exempel. Ledare är inte barastatsministern och regeringen utan allariksdagsmän och alla andra också. Vi måste ta litesnytingar själva. Det kan t.ex. handla om partistöd.Det kan handla om alla fallskärmsavtal, som finnsinom den offentliga sektorn. Säg upp dem allihop,de som ännu inte har utlösts. Spara på statensutgifter överallt. Gå hela vägen givetvis, vad det ängäller, t.ex. u-hjälpen, där det går att spara utan atthjulen stannar. U-hjälpen är ett bra exempel. Släpp ideologin och talet omatt vi vill hjälpa alla andra och att vi absolut villskicka i väg pengar. Vi har ju inte pengarna.Använd pengarna på bästa sätt, var effektiva. Detbästa sättet är att gå in i den privata sektorn och beden att komma i gång. Efter vad jag förstår finnsdet en samstämmighet här om detta. AMS är sistautvägen. Där får man oerhört litet för oerhörtmycket pengar.Vi skall emellertid hjälpa dem som behöver hjälp.När den svenska modellen nu håller på att packaihop mer eller mindre, är grundtryggheten detviktiga. Det är klart att vi skall hjälpa sjuka ochfattiga, som inte kan hjälpa sig själva. Ingen skallbehöva leva under existensminimum i . Såilla är det inte. Vi måste ha ett bra skyddsnät.Då har vi ett bra förslag: sänk matmomsen i dettaläge för att kompensera effekterna av andra beslutsom slår väldigt hårt mot folk.Men lika väl som man skall hjälpa dem sombehöver hjälp skall man inte hjälpa dem som intebehöver hjälp. Vi tycker att man skall behovsprövabidrag. Vi tycker att man skall ge valfrihet men intenödvändigtvis vinstgivande understöd tillbarnfamiljer. Jag bryr mig inte om huruvida jagtappar fem miljoner röster, men jag vill fråga:Friska, glada och unga människor med barn är väländå inte per definition socialfall? Det kan väl intevara så kämpigt att vara ung och ha jobb och habarn? Det kan väl inte vara det stora problemet ? Därför har vi föreslagit en sak, som i varje fallborde passa halva regeringen.Hjälp andra människor där de är -- inte där vi är.Det innebär också att hjälpen blir effektivare. Satsa på små och medelstora företag.Kör hårt på bankerna. Svenska folket måste fånågonting tillbaka. Jag uppmuntrar er. De är duktiga förhandlare. Förhandlabara om att köpa aktierna av dem och att de skriverner dem. Då kan staten och folket äga bankerna föratt sedan sälja ut aktierna och få tillbaka pengarna.Jag hoppas att detta är på gång.Sedan har vi detta med att gasa och bromsa. Det ärinte så lätt att köra i krisföre. Det gäller att användabåde gasen och bromsen och kanske göra det vidolika tillfällen. Just nu kanske det är bättre att gasalitet grand och inte bromsa så mycket. Förklara förfolk hur det ser ut, hur vi kommer vidare och hur vikan samarbeta. Det tror jag är viktigt. Därför harvi talat om en ekonomisk säkerhetskonferens. Denär inte till för att upplysa regeringen eller er, utanden är till för att alla människor skall förstå hur detser ut så att man är överens om detta. Sedan kanman tala om hur man skall gå vidare.Så kommer jag till det som tydligen är problemet : paket, propositioner och motioner. Dethandlar om paket. Det handlar om en kombinationav åtgärder. har inget organ som kanbehandla alltihop. Jag uttalar mig litet vanvördigt,men det är inte vanvördigt. Jag säger det för attbeskriva förhållandena så att alla förstår. Omslagetoch snöret på paketet hamnar i finansutskottet,medan innehållet styckas upp på olika ledder ochströs ut över andra utskott. Då säger man så här:Men vi för ju samtal i utskotten. Ja, men det är judet som är så besvärligt. Ni vill t.ex. sänkaarbetslöshetsersättningen och behandla den fråganden . Momsen, som vi tycker har en typiskkoppling till detta, skall behandlas medförslag från ett annat utskott. Hur kör man sådanaförhandlingar?All right. Regeringen har ett paket, och virespekterar detta paket. Vi angriper det inte såmycket. Men även Ny demokrati har ett paket, somjag skulle vilja beskriva såsom tuffare ochmänskligare. Socialdemokraterna har ett paket,som de har gömt någonstans. Men de prasslar medpapperet -- ett slags vänsterprassel; vad vet jag. Detfinns i varje fall inget ställe i där helapaket kan behandlas.Då har vi två förslag. Det ena är: Inrätta ettstatsutskott, där vi kan mötas allihop. Där kan manplocka fram de förslag som alla, t.o.m. BengtWesterberg och jag, kan bli överens om. Vi är förövrigt överens om mer än ni tror. Man plockarockså fram Socialdemokraternas förslag ochkanske t.o.m. . Man servad som förenar förslagen. Sedan kommer resten,och det kommer man inte undan. Det får manförhandla om, antingen med Socialdemokraternaeller med oss.Vi inser allvaret, . Vi är beredda. Regeringen och vi är lika. Vi går att talamed men inte att tvinga. Det är nog ganska viktigtatt tänka på detta. Jag vill gärna att dessaförhandlingar förs i en konstruktiv atmosfär, typsamarbete. Så är vi vana att arbeta för att hitta enlösning. Vi är förberedda och vi vill hjälpa till. Menvi kan inte ta ansvar -- det får ni förstå -- för enpolitik som vi anser vara otillräcklig men som viändå får skulden för, eftersom vi anses utgöra ertregeringsunderlag.Vi måste kunna påverka helheten för att vara medpå delarna. Kan det gå? Regeringen sitterfaktiskt på tack vare oss. Vi har hjälpt eratt komma i gång. har det gått . Vihar stött regeringen hundratals gånger. De två tregånger som vi inte har gjort det, blir det revolutioni . Man undrar vad det är. För övrigt har vi iett fall bevisat vår enorma uppställning för er,. Vi var det enda parti som stödderegeringen i omröstningen alldeles beträffandearbetsmarknadsutskottets förslag när det gälldekvinnoorganisationernas kompensation -- det ni!Alla andra regeringspartier gick emot regeringen.Där ser ni. Ni har andra problem än oss.Till sist vill jag komma in på frågan hur vi skall röstaom de ekonomiska riktlinjerna. Det ordnar sigsäkert, om det inte kommer några överraskningar idebatten -- ja, jag menar från något annat parti ochinte från oss. Det sträcks ut händer till höger och tillvänster. Det är trevligt. Vi tar dem gärna. I dagskulle jag gärna ta utsträckta hand utanförmaningar, förhandsvillkor, förolämpningar ochultimativa krav från någondera sidan.