prot · GG0972 · 1993-03-10 00:00:00 — Det är svårt attfå ner den när den har kommit upp i nivån på 10%.Trots allt är inflationens långsiktiga effekter långtmindre än effekterna av en arbetslöshet på dagensnivå. Det var det som var den entydigaerfarenheten av den ekonomiska politik sombedrevs i många länder under 80-talet:generationer av unga människor ställdes utanförsamhället och lärde sig aldrig ett yrke. De kundeens hota dem som hade jobb med lägre lönekrav,och de fungerade därför inte ens som deninflationsbroms som de skulle göra i enlighet medden nya högerns ekonomiska teorier.Det går inte heller att återvända till idéer om en allmän motkonjunkturellefterfrågestyrning. Finansminister har rätt iatt det är svårt att bedöma effekterna på de långaräntorna och därmed på investeringarna av enallmän efterfrågestimulans. Vi behöver därför merriktade åtgärder. Vi behöver definitivt ingenplanhushållning, men bidrag och skatter måstestyras så att vi åstadkommer maximalt antalmeningsfulla jobb per satsad krona.Privatpersoner och företag sparar ungefär20 per invånare mer än vad de investererar.Detta enorma överskottssparande är koncentrerattill höginkomsttagare och ett ganska litet antalexportföretag. Om detta sparande kan omvandlastill effektiv efterfrågan, riktad dit där det finns ledigproduktionsförmåga, kan både arbetslöshet ochstatligt budgetunderskott minskas utan attinflationen nämnvärt påverkas.Konsumentverket har räknat på höstens krispaketseffekter på olika hushålls ekonomi 1993. Enlåginkomsttagarfamilj med två barn förlorar ca4 % av sin disponibla inkomst, medan enhöginkomsttagarfamilj också med två barn ochmed likartade omständigheter i övrigt förlorar 2 %.Det är inte rimligt med dessa fördelningseffekter.Nu vill regeringen därutöver sänkaarbetslöshetsunderstödet och ta bort inverkan pås.k. basbeloppsanknutna förmåner av kronans fall.Effekten blir att en stor mängd människor medredan låga inkomster definitivt trycks ner underSocialstyrelsens norm för existensminimum.Däremot tar man inte bort devalveringseffekten vidberäkningen av brytpunkten i skatteskalan. Jag harför mig att fick en fråga om dettaför inte så länge sedan. Han sade sig då vara mycketförvånad. Det vore intressant att höra om Per-OlaEriksson är förvånad över dennamycket märkliga fördelningseffekt av regeringensförslag.Vi föreslår höjd skatt över brytpunkten. Vi föreslårockså måttligt ökade arbetsgivaravgifter och villanvända pengarna till åtgärder mot arbetslösheten.Vi vill därmed ta pengar från exportföretag somtjänar flerdubbelt mer på den låga kronkursen änvad arbetsgivaravgiftshöjningen kostar och somanvänder detta till att öka sina vinster i stället föratt sänka priser, investera och höja sinamarknadsandelar, precis som finansministerntidigare har påpekat. Vi vill rikta dessa pengar mothemmamarknadsföretag som använder pengarnatill investering och arbete.Med klok politik går det också att minskamiljöskulden. sade en gångatt man kan sätta hela folket i arbete genom att låtadet gräva skyttegravar. Men vi behöver inte ta tillvare sig skyttegravar, miljöfarliga motorvägar elleröresundsbroar. Det finna massor av meningsfullajobb. Enbart fastighetsunderhåll och naturvårdskulle kunna sysselsätta nästan alla dem som i dagär öppet arbetslösa.De åtgärder som föreslås av regering ochsocialdemokrati för att stimulera till ökad ROT-verksamhet är i allt väsentligt i linje med de förslagsom vi lade fram och fick avslag på. Det ärsjälvfallet positivt att beslut kan fattas . Menförslaget om avdragsrätt mot fastighetsskatten förvissa underhållsåtgärder är dåligt utformat. Detkan användas fullt ut av direktören i föratt bygga en ny bastu, men det fungerar sämre istorstädernas arbetarstadsdelar och för denarbetslöse småhusägaren i -- liggeri , där jag har varit. Det var därförsom jag använde just den orten som exempel.I ett särskilt yttrande av m.fl. frånSocialdemokraterna finns det en rad tungaargument för ett system med bidrag i stället förskatteavdrag. Jag hoppas och tror attSocialdemokraterna därmed också kommer attrösta på vårt förslag när det gäller just denna punkt.Vi lägger nämligen fram ett förslag just om att manskall utforma det hela som ett bidrag i stället försom ett skatteavdrag.Jag instämmer också i den socialdemokratiskareservationen nr 10 om en översyn avkommunernas ekonomi och en begränsning avrundgången i ekonomin. Jag förutsätter att denföljs upp av konkreta förslag när vi skall behandlakommunernas ekonomi i en särskild propositionsenare i vår. Fundera på det förslag tillkommunakut som vi har lagt fram! Det syftar till enbåde mer effektiv och mer rättvis användning avpengar.Det är också av både effektivitets- och rättviseskälsom vi föreslår att avvisar förslaget atthäva Postgirots ensamrätt till statliga betalningar.Detta gör vi inte för att vi är motståndare tillkonkurrens, utan därför att det är klokt att behålladet enda effektiva påtryckningsmedlet som finnsför att bankerna skall bryta upp sin kartell kringBankgirot.Vi i har faktiskt finansierat alla våraförslag till sista kronan, och vi tänker göra det ocksåframöver. Detta gäller inte minst den långsiktigtinriktade politiken. Också där föreslår vi ettkombinerat bekämpande av både arbetslöshet ochbudgetunderskott genom omfördelning.Låginkomsttagare kommer helt enkelt att vägra draåt sin svångrem ett snäpp om intehöginkomsttagaren drar åt två. De som på senaretid beskärmat sig över bidragsfusk och svartjobbborde betänka detta. Det är helt enkelt omöjligt attförankra en bättre samhällsmoral, om det intevidtas åtgärder mot stora inkomstskillnader isocialförsäkringarna, mot spekulationsinkomsteroch mot fallskärmsavtal.Alla riksdagspartier är överens om att detlångsiktigt behövs besparingar isocialförsäkringssystemen. Men debatten lider avbrist på konkreta förslag. Aldrig har så många ätitupp så många kakor och haft dem kvar.Inte heller vi är färdiga med våraställningstaganden, men vi har åtminstone vågatoss på vissa riktlinjer med sänkta tak och höjda golvsom huvudlinje.Enligt färsk statistik från harde ekonomiska skillnaderna mellan landets 1,5miljoner ålderspensionärer ökat . Depensionärer som tjänar bäst har -- även om manbortser från privata pensionsförsäkringar -- nu merän så höga pensionsinkomster som demed lägst pension. De ca 225 000 ålderspensionärersom enbart har folkpension -- av dem ärkvinnor -- har fått en minskad realinkomst med2,under 80-talet.I denna situation måste ni som talar omstandardtryggheten bli tydligare: om ni anser attsocialförsäkringssystemen inkl. pensionssystemet totalt sett är för dyra och om ni villbehålla inkomstbortfallsprincipen intakt, hur skallni då klara finansieringen i botten av systemen?Vilken sammantagen pension vill ni exempelvis gede ca 200 000 kvinnorna med enbart folkpension?Vill ni över huvud taget ha minskade skillnader isystemen?I går presenterades Lindbeckkommissionensförslag. Jag, liksom Bo G Jenevall, var och lyssnadepå presskonferensen. Jag förstår att Bo G Jenevalli stort sett var nöjd. Till innebär ju förslagenborgerlig regeringspolitik förklädd till opolitiskvetenskap. Därmed upprepas historien: de ledandeakademiska nationalekonomerna har alltid ställt sigtill höger vid de avgörande ekonomisk-politiskastriderna. -- svensknationalekonomis ärkebiskop -- anfördeekonomerna också vid angreppen på Meidnerslöntagarfonder och när detgjordes ekonomupprop mot kärnkraftsavvecklingdagen före folkomröstningen 1980.Lindbeck och de andra författarna till rapportenskall självfallet inte förmenas att delta i debatten.Men den massmediala uppmärksamheten kringrapporten saknar faktiskt proportioner. Det endanya förslaget i rapporten är såvitt jag kan finna ettförslag om obligatoriska kommunalafolkomröstningar vid skattehöjningar. Angreppenpå arbetsrätten eller avvisandet av skattehöjningarför höginkomsttagare är inte vetenskapligtgrundade. Den ekonomiska teori som författarnahyllar kan över huvud taget inte behandla makt-och fördelningsfrågor av det här slaget på ett sättsom är oberoende av politiska värderingar. Pådessa områden ägnar sig och hanskolleger bara åt allmänt politiska tyckande, vilketnu högern presenterat som högsta vetenskap i merän ett decennium.På presskonferensen talade mycketom att renodla roller och att man inte skalluppmuntra särintressen. Men jag tycker att bådeLindbeck och andra ekonomer kunde fundera endel över om det möjligen inte är så, att deakademiska samhällsvetarna i dagens ocksåutgör en sorts särintresse.Vi har lagt fram en rad fördelningspolitiska förslag.Vi föreslår också en utredning om hur man kanstärka den ekonomiska demokratin. Vi vill ävendiskutera bl.a. företagsanknutna löntagarfonder.Vi anser att det finns anledning att diskuteraförköpsrätt till företag för anställda.Erfarenheterna från t.ex. Cityvarvet i Göteborgvisar att de anställda kunde ha haft stöd av en sådanlagstitning om förköpsrätt. Våra förslag avvisas avde andra partierna. Det skulle vara intressant att fåen litet mera utförlig motivering. Framför alltSocialdemokraterna har varit väldigt tysta när detgäller hela denna fråga om ekonomisk demokrati.Sverige är inne i en djup ekonomisk kris. Inget partihar något samlat förslag till hur krisen skall lösas.Den massmediala kampen mellan Bildt ochCarlsson handlar trots allt om detaljer, om man sertill de förslag som ni faktiskt lägger fram här iriksdagen. har inte lösningarna påalla problem. Men vi tror att vi har förslag som kanbidra till en större helhet. Vi begär att ni behandlarvåra förslag seriöst, lika seriöst -- och helst meraseriöst -- än de förslag som kommer frånprofessorer som inte är valda av svenska folket iallmänna val.Vi är beredda att diskutera med er. Vi undraribland om ni över huvud taget är intresserade av attdiskutera med oss.Jag lyssnade också med intresse till avslagsyrkandetfrån Bo G Jenevall. glömde i sinreplik nämna att det faktiskt behövs att tre partierställer sig bakom betänkandet för att det skall gåigenom. Jag vill inte heller framställa någotyrkande eller någon återremiss , men det endarimliga måste ju vara att det blir en återremissåtminstone av den mera långsiktiga inriktningen avden ekonomiska politiken. Det finns också inslagt.ex. i ROT-programmen där det, precis som HansGustafsson sade, är oerhört angeläget att snabbtkomma till skott. Därför kan man kanske lyfta utnågon del av det som kan beslutas om nu ochåterremittera det övriga.Tills vidare vill jag nöja mig med att yrka bifall tillmin egen meningsyttring till finansutskottetsbetänkande.Anf. 6 ():Fru talman! Vi befinner oss i en spännandebrytningstid. Efter 1980-talets ekonomi medspekulation, inflation och överhettning förs nu ensundare ekonomisk politik. 1990-talets ekonomikräver nya handlingssätt. I den ekonomiska krisensspår följer också nya möjligheter. Det gäller för ossalla att ta vara på dessa möjligheter och att intehemfalla åt pessimism och eländesbeskrivningar.Utskottets vice ordförande, vännen , förbryllade mig litet grand när han i sittinledningsanförande påstod att är ett litetland långt upp i som saknar egentliganaturresurser. Jag delar också Bo G Jenevallsreaktion mot det uttryckssättet. Vi måste ändåerkänna att har rika naturtillgångar i formav skog, malm och vattenkraft. Dessanaturtillgångar har lagt grunden till att vi har enlivskraftig skogsindustri, en bra stålindustri, brastålföretag och bra verkstadsindustri. Det vore felatt döma ut de svenska naturresurserna. Jag trorinte att skulle mötas av applåderom han kom till . Möjligen ser världenlitet annorlunda ut i , somBlekinge brukar kallas, men jag påstår att det runtom i landet finns ordentliga naturresurser.Finansutskottet delar uppfattningen i finansplanenatt det krävs en fortsatt sanering av de offentligafinanserna för att öka förtroendet för denekonomiska politiken och därigenom ocksåmöjliggöra den räntesänkning som är nödvändigför att kunna öka tillväxten och minskaarbetslösheten.I mitt 90-tal vill jag prioritera åtgärder som gerekonomisk tillväxt, skapar livskraftiga företag, gernya arbetstillfällen, bättre utbildning för ungdomaroch vår arbetskraft, en rättvis fördelning avvälfärden och livskraft i hela landet.Ekonomikommissionen, ledd av som har påtalats här ,presenterade i går en rapport med mycketintressant innehåll. Många av kommissionensåtgärdsförslag överensstämmer med den politiksom regeringspartierna för och som har fått stöd avfinansutskottets majoritet. Det behövs radikala tagför att skapa en uthållig ekonomisk utveckling.Men, fru talman, den får inte gå ut överdemokratin. Sådana inslag i kommissionens förslagkunde lämnas därhän.I likhet med finansutskottet understrykerkommissionen vikten av åtgärder för att förhindraen permanent hög arbetslöshet, fortsatt stortbudgetunderskott och låg tillväxt i ekonomin.Kommissionen varnar också för risken för återfalltill inflationsekonomi. Den skullefå förödande konsekvenser på lång sikt. Jag hoppasatt Socialdemokraterna tar fasta på detta. Av ochtill har ju Socialdemokraterna svävat på målet närdet gäller inflationsmål och de har varit kritiska tillregeringens inflationsbekämpning.Kommissionen ger också den nuvaranderäntepolitiken godkänt. pekarkommissionen på problemet med bankernas storaräntemarginaler som ett allvarligt hot mot enekonomisk återhämtning.Lägre räntor är ett viktigt medel i den ekonomiskapolitiken. Men för att nå bestående lägre räntorbehövs en stram finanspolitik. Det finns en delekonomer och debattörer som förordar snabbaklipp i ekonomin och en drastisk förändring avräntepolitiken. Visserligen eftersträvar jag ochCentern lägre räntor, men det får man inte genomsnabba klipp. Ett byte av regeringens ochRiksbankens strategi skulle få omvärlden att tro attRiksbanken har gett upp den långsiktiga kampenmot inflationen.Som enskilda individer kan vi varken köpa hälsaeller goda vänner för pengar. Lika litet kan riksdagoch regering bestämma att räntorna skall sänkas.Det krävs att vi på olika sätt främjar åtgärder somskapar förtroende för den svenska ekonomin. Vimåste minska budgetunderskottet, få balans ochtillväxt i ekonomin. Detta ger sedan uthålligt lägreräntor till glädje för företagen, bönderna,villaägarna, bostadsrättsinnehavarna ochhyresgästerna.Trots de ekonomiska problemen finns det mångaljusglimtar i ekonomin. De positiva tecknen blir alltfler. Företagens konkurrenskraft har förstärkts,exporten ökar och jämfört med situationen i höstasär faktiskt räntorna på väg ner. Men det dröjer dessvärre innan det ger utslag i fler och nya jobb iindustrin. På samma sätt som vågorna dröjer när enFinlandsfärja passerar, dröjer det innanarbetslöshetstalen vänder nedåt. Men vi får intetappa modet. De åtgärder som vidtas ärinvesteringar för framtiden och de kommer att geresultat.Inflationsbekämpning är ett primärt mål förregeringens ekonomiska politik. Att varaktigtbehålla en låg inflation måste även fortsättningsvisvara ett övergripande mål. Därför vill jag varna föratt, ens tillfälligt, göra avsteg från målet omprisstabilitet. Det finns risk att en sådan tillfälligparentes tänder en nya inflationsbrasa.Den svåra utvecklingen på arbetsmarknaden ingerförstås oro. Att inte kunna få arbete och att inte fåmöjlighet att göra rätt för sig upplevs som en stororättvisa. Arbetslösheten är ettfördelningsproblem. En av de absolut viktigsteuppgifterna, som den ekonomiska politiken har attlösa, är att bryta den negativa utvecklingen påarbetsmarknaden. Därför ligger arbetslinjen iarbetsmarknadspolitiken fast. Arbetslöshetenmåste bekämpas, vilket tydligt framgår av debetydande satsningar som görs påarbetsmarknadspolitiska åtgärder och av de förslagsom har lagts om investeringar i infrastruktur,ROT-sektor osv.Men vi kan inte bara nöja oss med åtgärder somkortsiktigt minskar arbetslösheten. Förutsättningarmåste skapas för att lägga grunden för lågarbetslöshet . De aktivainsatser som görs av sysselsättningsskäl måste gesen tillväxtbefrämjande inriktning. Satsning påinfrastruktur, bättre riskkapitalförsörjning,forskning och utveckling är områden som hör dit.Finansutskottets majoritet delar regeringensuppfattning att det på lång sikt inte finns någonannan möjlighet att öka sysselsättningen ochminska arbetslösheten i än genom enpolitik som leder till stärkt och bevaradkonkurrenskraft, varaktigt låg inflation och därmedlägre ränta.Ekonomikommissionen rekommenderar statligainsatser bl.a. inom byggsektorn med ROT-programinom kommunerna. Det är precis vadfinansutskottet nu föreslår. Jag hoppas att ingendag skall gå till spillo, utan att de förslag somfinansutskottet har lagt fram skall kunnagenomföras.Jag är mycket nöjd med den överenskommelse somhar kommit till stånd om en satsning på 2,5miljarder kronor inom den s.k. ROT-sektorn.Genom dessa ROT-åtgärder beräknas 30 000 jobbskapas -- 30 000 människor kan gå frånarbetslöshetskön till ett aktivt arbete. ROT-programmet stimulerar byggnadssektorn och vi tartill vara ledig kapacitet och kan genomföraangelägna renoveringar och upprustningar avskolor, daghem, ålderdomshem och bostäder.Näringspolitiken måste dessutom vara inriktad påutveckling av livskraftiga företag för att tillväxt iekonomin skall uppnås. Skatterna och avgifternamåste därför också för egenföretag ochfåmansföretag sänkas till en med övriga företaglikvärdig nivå. Jag noterar med mycket stortillfredsställelse att det är precis dessa tankegångarsom regeringspartierna för fram och som också fårsin anslutning i finansutskottets betänkande av BoG Jenevall och Ny demokrati. Även här är vi innepå samma linje.I likhet med ekonomikommissionen avvisar jagförslag om höjda skatter och arbetsgivaravgifter avden modell som Socialdemokraterna föreslagit. Attåterinföra höga skatter och arbetsgivaravgifterlöser inte den svenska ekonomins problem utanåterskapar i stället nygamla problem.Socialdemokraternas förslag om höjdaarbetsgivaravgifter står i bjärt kontrast till höstenss.k. Det har ibland ifrågasatts omden beslutade sänkningen av arbetsgivaravgiften ihöstens krispaket var riktigt, med tanke på attföretagen genom kronans depreciering har fått enförstärkt konkurrenskraft. Jag tycker att det ärfarligt att börja ifrågasätta dennaarbetsgivaravgiftssänkning. Det är lika farligt attföreslå höjda arbetsgivaravgifter. Det skulleinnebära att företagens konkurrenskraft skulleförsämras. Att höja arbetsgivaravgifterna nu voresom att ta ifrån den svältande måltiden just som hanskall börja äta, bara för att skörden ser ut att bli goddet kommande året.Socialdemokraternas motiv för att höjaarbetsgivaravgiften är underskottet iArbetsmarknadsfonden. Det förbättrar inte hellerföretagens konkurrenskraft. Jag vill ge HansGustafsson och det tipset att i ställetvända sig till fackföreningsrörelsen och be den attåterbetala de pengar som den fick urArbetsmarknadsfonden under högkonjunkturen.Statens stora budgetunderskott är allvarligt. Varjeår med stora budgetunderskott ger upphov tillökade ränteutgifter. Därför måste vi på olika sättmedverka till att minska budgetunderskottet. Detställer, mina vänner, stora krav på minskadeutgifter och nödvändiga besparingar. Det är viktigtatt komma ihåg att besparingar inte löserproblemen. Som sagts måste det också tillväxt och investeringar i näringslivet för att viskall få in ökade skatteintäkter i form av skatter påvåra inkomster, i form av moms osv. Det är på detsättet som vi kan skapa balans i ekonomin.Om vi inte bemästrar budgetunderskottet kommeren allt större del av statens inkomster att behövaanvändas till att betala räntor på statsskulden. I dagbetalar vi tillbudgetunderskottet, och det är mer än nog. Därförär det nödvändigt med utgiftsnedskärningar . Vikan inte vänta eller till närkonjunkturen står på topp igen. Om vi inte vidtarnödvändiga åtgärder nu kommer en allt störreskuld att lastas över på våra barn och barnbarn.Mot denna bakgrund är ekonomikommissionensförslag om ett system för generationsräkenskapermycket intressant.Förändringar i socialförsäkringssystemen är ett avde områden som är möjliga och nödvändiga förbesparingar. Transfereringar till hushållen har växtexplosionsartat under en lång följd av år. Det ärdärför nödvändigt att nu se över dessa system föratt bygga upp något nytt för framtiden.Förändriingar inom socialförsäkringssystemenmåste göras med beaktande av bevaradgrundtrygghet. Alla måste garanterasgrundtrygghet vid sjukdom, arbetslöshet ochpensionering. Den bör sedan kunna byggas utindividuellt alltefter en persons önskemål ochintresse. Det egna sparandet i våraförsäkringssystem blir en viktig beståndsdel i denframtida välfärdsstrukturen.I den allmänpolitiska debatten för några veckorsedan var det många som, i likhet med mig,undrade över Socialdemokraternas inställning tillbesparingar. Av det som vi har hört harvi inte blivit klokare.Socialdemokraterna säger att de ansluter sig tillregeringens sparmål, men de avvisar de förslag somlagts fram. I stället för att komma med egna förslagtill åtgärder begär man att regeringen skall ange nyabesparingsområden. Som jag sade i denallmänpolitiska debatten tolkarjag det så att Socialdemokraterna inte har mod ellerork att nu ange inom vilka områden besparingarnaskall ske.Hans Gustafsson och har haft enmånad på sig att fundera på dessa frågor. Jagupprepar därför mina frågor tillSocialdemokraternas företrädare i den härdebatten: Inom vilka områden skall besparingarnaske? Vad vill ni på det här området? Eller är det såatt ni inte har några förslag? Det har ju sagts att enäldre gentleman inom socialdemokratin senareskall komma med förslag till åtgärder. Jag tolkardet så att ni saknar förslag.Fru talman! Svensk ekonomi är i obalans, men vihar möjligheter. Vi har förstås levt över våratillgångar. Högre skatter och arbetsgivaravgifter,höga ersättningar från våra socialförsäkringar ellerexpansion inom den offentliga sektorn löser inteproblemen. I stället måste vi skapa förutsättningarför expansion inom industri och inomtjänstesektorn, skapa en exportledd tillväxt, skapalivskraft i landets olika regioner, ta vara påresurserna från i norr till och andra regioner i söder, vimåste investera för framtiden och även tillse att debördor som vi nu måste bära fördelas rättvist.Regeringens olika förslag, som framgår avbudgetpropositionen, är en god investering för attbygga nytt för framtiden.Med detta ber jag, fru talman, att få yrka bifall tillfinansutskottets betänkande samt avslag påsamtliga reservationer och den särskildameningsyttringen.Anf. 7 HANS () replik:Fru talman! Jag vill naturligtvis gärna vara litetosams med vår värderade ordförande i den härtypen av debatter för att få bättredebattförutsättningar. Jag har också ansträngt migför att bli det, men jag måste säga att det inte är lätt.Vad talar om är alla de godaförhållanden som skall råda. Arbetslinjen skallråda, man skall undvika arbetslöshet, man skall halåg inflation osv. Egentligen det enda som fattas ärhandlingar som står i samklang med uttalandena.Det är faktiskt 320 000 människor som inteomfattas av arbetslinjen. Varför gör ni ingenting föratt arbetslinjen skall få genomslag på dessa 320 000i stället för att betala ut kontantunderstöd?Jag kan medge att det inte är någon särskilt lättuppgift. Vi har dock presenterat förslag på förslagför att öka sysselsättningen och öka inslagen frånarbetslinjen i sammanhanget. Det är handlingar nusom behövs, inte långt fram i tiden. Det är redanrisk för att insfrastrukturprogrammet kommer attgenomföras när vi ånyo har fått en överhettning påbygg- och anläggningsarbetsmarknaden. Jag tyckeratt det där fattas en hel del.Det råder inga delade meningar om att vi böreftersträva en låg inflation i samhället. Jag blirytterligt förvånad när man försöker ge det intrycketatt en del skulle strunta i inflationen. Jag läste enartikel av vår värderade finansminister i söndagssom innehöll en farlig missuppfattning.Finansministern sade där att det nu höjs röster föratt vi skall strunta i bekämpningen av inflationen.Är det verkligen någon som framför sådana tankari vårt samhälle?