prot · GG0972 · 1993-03-10 00:00:00 — Jagtror t.o.m. att det kan vara angeläget att ha enrelativt lång remisstid, eftersom vissa förslag ärmycket genomgripande.Johan frågade vad man kan göra för attminska arbetslösheten. Det är en helt obegripligfråga från en som rimligen måste ha deltagit i desenaste två månadernas riksdagsarbete om denekonomiska politiken. kan röstapå majoritetsförslagen i finansutskottetsbetänkande. Det är det bästa sättet att så snabbtsom möjligt, vilket tyvärr inte är jättesnabbt, få enbättre ordning så att fler människor slipper att bliarbetslösa och så att de som redan är arbetslösa harbättre chanser att få ett tryggt och stabilt jobb.Johan frågade, vilket han har gjort ett pargånger tidigare och då fått samma svar som han nuskall få, varför vi inte föreslår en förändring iinflationsskyddet i skatteskalan eftersom vi föreslåratt basbeloppsanknutna förmåner inte skall räknasupp med deprecieringspriseffekten. Det beror påatt inflationsskyddet i skatteskalan är något heltannat. Inflationsskyddet i skatteskalan handlar omatt bevara samma reala skattebörda. Men jag begärinte att skall tycka att detta är braeller ens förstå det, eftersom han alltid har varitmotståndare till detta. Det är faktiskt något heltannat än att motverka kompensationskrav eller attmotverka att olika intressegrupper eller olika delarav samhället kan skydda sig från den försvagning avhela ekonomin som har skett i samband medväxelkursens förändring.Anf. 40 () replik:Herr talman! Finansministern tycker att min frågaom hur man kan minska arbetslösheten ärobegriplig. Sedan regeringen lade fram sina förslaghar det skett en del när det gäller ROT-program. Pågrund av att det fanns en majoritet här i riksdagenför snabbare beslut kring ROT-program, tvangsregeringspartierna att sätta sig i överläggningarmed Socialdemokraterna. Jag förutsätter därför attdet måste finnas ytterligare områden där det ärmöjligt att lägga fram fler förslag för att minskaarbetslösheten. Efter det att regeringen har lagtfram sina förslag har det ju kommit nyabedömningar som är ännu allvarligare än tidigarenär det gäller arbetslöshetens utveckling.Jag begriper fortfarande inte resonemanget kringbrytpunkten och devalveringseffekterna. En realskattebörda skall tydligen bevaras. Men varförskall man inte bevara det reala innehållet i debasbeloppsanknutna förmånerna?Det kan inte vara något annat än en ren ideologiskfördelningspolitisk fråga för regeringen. Man ansertydligen att de som uppbär pension och övrigasådana förmåner har större förmåga att ta på sigkrisens bördor än de högavlönade som ligger överbrytpunkten i skatteskalan. Det är ingenting annatän en ren ideologisk fördelningspolitisk inställningdet handlar om. Det går inte att trolla bort medolika tekniska termer kring reala skattebördor.Anf. 41 Finansminister ():Herr talman! Låt mig ta ett exempel för attillustrera det som har så svårt attförstå, nämligen betydelsen av inflationsskyddet.Det finns ett icke oväsentligt antal personer somhar t.ex. ATP-pensioner och som betalar skatt fördessa. Skulle man göra den aktuella korrigeringeni både de basbeloppsanknutna förmånerna, bl.a.ATP-pensionerna, och i skatteskalan, skulle vissamänniskor belastas två gånger. Det tycker jag är ettmycket enkelt och lättbegripligt exempel påskillnaden mellan att göra denna typ avdeprecieringskorrigeringar i basbeloppsanknutnaförmåner och att slå vakt om inflationsskyddetsbevarande i skatteskalan.Låt mig också för tydlighetens skull konstatera detsom även självfallet är medvetenom, nämligen att regeringens politik i fråga omarbetslöshetsbekämpning, strukturpolitik,reformpolitik och en rad andra områden inte är enstatisk politik i den meningen att de förslag somlades fram skall räcka ända till nästajanuari.Det kommer särpropositioner. Det kommer enkompletteringsproposition. Det kom så sent som imåndags en mycket omfattande proposition ommycket stora investeringar i vägar och järnvägar.Det kom veckan dessförinnnan en mycketomfattande proposition om avsevärda satsningar påforskning och högre utbildning. Båda dessaområden har i allt väsentligt tillväxtfrämjande,långsiktiga syften och effekter. har de detpositiva med sig att de erbjuder meningsfullverksamhet, vare sig det gäller studier eller arbetemed väg- och järnvägsinvesteringar.Det ingår självfallet i regeringens planering attsuccessivt lägga fram de förslag som den allmännainriktningen i politiken implicerar. Det som liggernärmast till hands är naturligtviskompletteringspropositionen, där vi göravstämning av prognoser och bedömningar infördet budgetår som börjar den 1 juli 1993.Anf. 42 BO G JENEVALL (nyd) replik:Herr talman! Det finns en hel del i detfinansministern säger som jag kan instämma i medhänsyn till beslut som har fattats med bl.a. vårmedverkan. De är bra och de är långsiktiga. Dekommer att få de önskade effekterna såsmåningom.Men det finns ett uttryck som jag tycker är adekvati det här sammanhanget: Medan gräset gror dörkon. Vi har en extrem situation, och vi tycker attregeringen har en för dålig beredskap för att ta itumed de akuta problemen.Det är riktigt att de långsiktiga åtgärderna kommeratt leda till förbättringar. Finansministern talar omljuspunkter. De står litet bjärt i kontrast mot attbudgetunderskottet innevarande år ökar från 70 till200 miljarder, att vi har en statsskuld som beräknasöka med 260 miljarder och en skenandearbetslöshet. Det är de aktua problemen, de sommåste lösas nu med helt andra åtgärder. Det är därvi efterlyser kraftigare tag.Finansministern nämnde inte med ett ordnågonting om det jag sade i mitt anförande. Det varförmodligen ointressant. Vi kommenteras inte överhuvud taget. Skall vi ha en chans att få endiskussion här i kammaren får vi göra det genom enreplik. Jag tycker att det är litet dåligt att intekommentera så pass allvarliga saker som vi hardiskuterat.Jag vill veta vad som kan tänkas komma ikompletteringspropositionen. Finansministernnämnde att det skulle komma uppgifter om hurvalutaupplåningen skulle gå till. Det är naturligtvisbra. Men jag skulle också vilja höra litet grand omvilka planerna är för att komma med ytterligareförslag, t.ex. med anledning av kommissionensnyligen framlagda resultat. Skall den ut påremissomgång kanske det inte hinns med. Jagskulle gärna vilja höra synpunkter på det.Anf. 43 Finansminister ():Herr talman! Låt mig ta remisshanteringen en gångtill. Jag tycker att det är viktigt att detta betänkandefår gå på remiss på sedvanligt sätt, så att alla desärintressen som med viss rätt kanske känner sigutpekade i rapportens förslag och slutsatser kan fåmöjlighet att komma med genmälen och inlagoroch att man kan få en bred diskussion omrapportens innehåll och förslag.Detta hindrar självfallet inte, och skall inte göradet, vare sig regeringen eller någon annan från attplocka upp förslag -- man kan ta allihop om man såönskar, men jag kan se att det finns problem meden del -- och föreslå att de genomförs ,redan före remissomgången. Man kan ha en så klarbedömning att man ser att det på en rad punkterfinns förslag som bör genomföras kvickt. Dåbehöver man inte vänta på att remissomgången blirfärdig.Men man kan inte, i varje fall vill inte jag plocka utx procent av utredningen och skicka den på remiss,därför att regeringen redan har bestämt sig för attomedelbart genomföra de resterande procentenoch det därför inte skulle vara någon idé att skickadem på remiss. Man skickar hela utredningen påremiss, eftersom vi själva betonar vikten av helhet.Men jag är ganska säker på att flera av de härförslagen kommer att kunna bli föremål fördiskussion och beslut i denna kammare innan densedvanliga remissomgången och hanteringen ianslutning till den har gåtts igenom.Bo G Jenevall klagade på att jag intekommenterade hans inlägg. Vi hade ettmeningsutbyte då han framförde sammakritik. Då diskuterade vi Ny demokratisfamiljepolitik i två replikomgångar. Jag fann ickeoväntat att den skilde sig högst avsevärt från denjag som folkpartist kan känna någon som helstsympati för.Det fanns i Bo Jenevalls anförande vissa sakersom jag tyckte var ganska kloka och korrekta. sak som jag med stor glädje skall kommentera,men på ett sätt som Bo Jenevall sannolikt inte gillar,är det han sade om att det är dags att byta utriksbankschefen därför att han bromsar för mycket.Jag har det största förtroende för riksbankschefen,och jag tänker icke medverka till att han byts ut. Jagtycker tvärtom att det är en väsentlig punkt i dennya riksbanksutredningens förslag attriksbankschefen icke skall kunna bytas ut på sådanobefogad grund som Bo Jenevall anför.Jag tycker att det är mycket intressant att notera attdebatten i fråga om snabba och mycket kraftigaräntesänkningar, som Bo Jenevall har gjort sig tilltalesman för, i någon mening faktiskt har varitmindre märkbar med anledning av kommentarernaoch diskussionerna i . Demenar, liksom jag, att det är mycket viktigt att manfortsätter med den inriktning av penningpolitikensom har inletts, att bereda marken för lägre räntormen vara varsam så att man inte riskeraratt förstöra inflationsbekämpningen.Anf. 44 BO G JENEVALL (nyd) replik:Herr talman! Jag har naturligtvis ingen annanuppfattning än att kommissionens rapport skallremissbehandlas. Det är en självklarhet. Det serjag fram emot, liksom den debatt som skall komma.Jag hoppas bara att det inte kommer att innebäraatt man försenar att lägga fram förslag till viktigaändringar som skall kunna beslutas och träda i kraftnästa budgetår. Sedan går vi in i sommarvila igenoch kommer in i en period med låg politisk aktivitetdå ingenting kan åtgärdas.Jag hävdar fortfarande att vi har förfärligt mångaakuta problem och att de besparingar somregeringen och indirekt även Socialdemokraternahar föreslagit är otillräckliga. Vi efterlyser vissastimulansåtgärder. Det måste tas kraftigare tag. Jagkan inte förstå varför inte vanliga sunda människorens kan sätta sig ner och diskutera saker och ting.Man gör absolut ingenting.Finansministern sade, och hon har sagt det itidigare debatter med mig, med all rätt att det skallskötas av utskotten och inom utskottens ram. Javisst, det är den tågordning som det skall vara, ochdet respekterar jag. Men när det inte leder tillnågonting, när det inte ens blir några diskussioneroch när man t.o.m. hävdar att det inte är möjligt attfatta övergripande beslut, vad leder det hela till då?Då hamnar man mellan stolarna och utnyttjar,tycker jag, systemet till att inte göra någonting.Finansministern citerade förut i sitt anförandenågra rader som förre finansminister hadeskrivit och talade om efterklokhet. Jag undrar närvi skall få se finansminister efterklokhet.Anf. 45 Finansminister ():Herr talman! Den diskussion som Bo Jenevall nuför om hur riksdagsarbetet inom finansutskottetskall gå till tycker jag med fördel bör föras inomfinansutskottet. En positiv tolkning av det somJenevall tar upp skulle vara att han stödjerinriktningen på en mer samordnande och stärkt rollför finansutskottet. Det är bra att få det klarlagt,för det tror jag skulle bidra till det andra som varpositivt i det som sades, nämligen att det ärangeläget att inte försena viktiga beslut. Jag hoppasatt detta också återspeglas i dagens behandling avantalet viktiga ekonomiska frågor.Jag kan försäkra Bo Jenevall att regeringen ärmycket angelägen om att inte försena viktigabeslut. I själva verket tror jag att en av de saker somjag skulle kunna ha anledning att mycket starktbetona när jag ser tillbaka på vadsom åstadkoms under denna första mandatperiodär hur kolossalt många, stora och viktiga saker somregeringen har föreslagit och som harbeslutat om och genomfört.Jag säger inte detta för att glädja er som har fattatbesluten eller att glädja mig själv som har varit medoch förberett desamma, utan därför att det är enmarkering av att det politiska systemet inte är heltgalet. Det finns många brister, men det finns ändåbetydande politiska krafter som inser att här måstekrafttag tas, därför att de ekonomiska problemenär så stora. Klarar vi inte att se till att inte försenaviktiga beslut, då är vi själva deltagare i en aktivitetsom inte leder till någon lösning utan snarareförvärrar de problem som till syvende och sist gårut över enskilda människor som inte har jobb ochsom inte klarar sin försörjning.Regeringen är mycket angelägen om att inteförsena viktiga beslut utan vara mycket klar ochtydlig och kommer så att förbli.Förste vice talmannen anmälde att Bo G Jenevallanhållit att till protokollet få antecknat att han ineägde rätt till ytterligare replik.Anf. 46 ():Herr talman! När vi senast hade ekonomisk debatthär i sade jag att jag ville prövaförutsättningarna att få till stånd en breduppgörelse om en ny ekonomisk politik -- förarbete, rättvisa och sunda statsfinanser.Då, för en månad sedan, avvisade de borgerligavåra förslag till en sådan politik. Då svingade sigfinansministern upp på den skapande statskonstensnivå och anklagade oss för ''lurendrejeri'' och''bluffstopp''.Då var ni tillbaka på ''den enda vägen'' igen.Men denna stöddighet kunde inte dölja det faktumatt förtroendet har undergrävts för regeringensförmåga att hejda arbetslösheten och föra Sverigeut ur den ekonomiska krisen.Läget är nu t.o.m. allvarligare än det var i höstasunder perioden före krisuppgörelserna. Detinternationella förtroende som skapades genomkrisuppgörelserna har spelats bort.Regeringens oförmåga att få i gång tillväxten och fåner arbetslösheten har starkt bidragit till deninternationella misstron mot den svenskaekonomin. Det är i ljuset av denna förtroendekrissom den svenska kronans utveckling och de högaräntorna skall ses.Också klimatet för samarbete mellan regeringenoch oppositionen har allvarligt försämrats. Det ärde moderata statsråden , BoLundgren, Per och som harskapat en djup misstänksamhet mot den borgerligaregeringen.Men det yttersta ansvaret vilar på statsminister för en lång serie brott mot deöverenskommelser som träffades . Vemvågar träffa några överenskommelser med enstatsminister och en regering, som visat sig vara såopålitliga? ramför allt vilar ansvaret tungt påCarl Bildt för den politik som fört in i endjup depression, den allvarligaste krisen , en politik som drabbar unga och gamla,arbetare och tjänstemän, män och kvinnor,människor i glesbygd och i storstad.Jag vill uppmana alla att noga begrunda vadLindbeckkommissionen säger på den avgörandepunkten om den svenska ekonomin. Så här sägerden: Det är risken för en ytterligare stor ökning avarbetslösheten som är det allvarligasteproblemet i . Det beror inte bara på attdagens höga arbetslöshet är ett ytterst allvarligtekonomiskt och socialt problem. Det beror ocksåpå riskerna för att vi fastnar i höglångtidsarbetslöshet med alla de samhällsproblemsom hänger samman med detta.Detta är det viktigaste beskedet iLindbeckkommissionens rapport. Det är av allrastörsta vikt för den politiska debatten att detta nusägs utan omsvep från ekonomerna.Det är arbetslösheten som är huvudfrågan. Det ärden som slår så hårt mot enskilda människor ochrycker undan grunden för tillvaron. Det är den somunderminerar statsfinanserna och skapar de storaunderskotten och därmed de höga räntorna.Vad beror den väldiga arbetslösheten på?Också på den punkten är befriandetydlig: det är den inhemskaefterfrågesituationen som är hotet. Det ärnödvändigt att få i gång investeringar, att omvandladen privata sektorns väldiga finansiella sparande,170 miljarder, till reala investeringar. Det ärnödvändigt för att undvika en katastrofalutveckling liknande den i Finland.Det är budskapet, klart och entydigt, frånLindbeck. Är det någon som kan uppfatta dettasom uttryck för stöd för regeringens ekonomiskapolitik? Förstår inte finansministern vilkennedgörande kritik som detta är av regeringenspolitik?Det behövs en ny ekonomisk politik för arbete,tillväxt och sunda statsfinanser. Det är här iriskdagen som vi nu kan fatta de strategiskabesluten om att få i gång ekonomi och omatt driva kampen mot arbetslösheten med mycketstörre styrka. Vad som behövs är nya mål förpolitiken, en ny strategi och nya initiativ. Jag skallvisa hur en sådan politik kan läggas upp.För det första: Det är nödvändigt att sätta kampenmot arbetslösheten i centrum för den ekonomiskapolitiken. Vi måste ha ambitionen att få nedarbetslösheten mot , och för att få detta attlyckas måste vi få upp tillväxten till perår. måste vi hävda en prisstabilitet på godeuropeisk nivå. Det är ett ambitiöst mål som ställerstora krav på en aktiv ekonomisk politik och på enbred uppslutning i hela samhället.För det andra: Det behövs en ny strategi med enkraftfull stimulans för investeringar och produktionunder 1993--1994 när den allmänna efterfrågan ärsvag, och det behövs ett uthålligt program för attanpassa de offentliga utgifterna till inkomsternaunder . För den uppläggningen får vistöd av Lindbeckkommissionen.För det tredje: Det behövs omfattande åtgärderöver ett brett fält. Det är bra att de borgerligapartierna till slut gick med på att sätta in åtgärderför att få i gång reparationer, ombyggnader ochunderhåll av bostäder och offentliga lokaler. Det ärnu dessa åtgärder behöver genomföras, inte undersenare delen av när näringslivetsinvesteringar skall ta fart igen. Men det räcker inte.Det behövs ännu mer av konkreta insatser. Vi villtidigarelägga angelägna och redan inplaneradeinvesteringar i vägar, järnvägar och broar. Det ärnu dessa investeringar skall genomföras, så att vihar ett konkurrenskraftigt transportnät för restenav . Vi behöver inte vänta på enlångdragen behandling av den proposition somredan har dragits i regeringens långbänk. Vi kanfatta beslut om detta . Våraförslag finns i utskottet, om bara den politiskaviljan finns.Vi vill lyfta utbildningsnivån och kompetensen iarbetslivet genom ett brett och långsiktigt programför yrkesutbildning och högre utbildning. Vi vill fåfram 85 000 nya utbildningsplatser redan under detkommande läsåret. Det är nu denna utbildningskall genomföras, så att vi står väl rustade inför deninternationella konkurrensen . Detär nu beskeden måste ges om skolans folk skall harimliga förutsättningar att genomföra våra beslutoch få kvalitet i utbildningen.Vi vill åstadkomma en snabb teknisk förnyelsegenom ett kraftfullt program för att överföra nyteknologi till och åstadkomma en bredspridning av nya idéer, särskilt till de mindre ochmedelstora företagen. Det är nu dessa idéer behövs,när vi skall stärka den industriella ochkommersiella basen.Vi vill få till stånd en mera aktivarbetsmarknadspolitik med en annan avvägningmellan kontantstöd och produktivt arbete än densom nu gäller för den här regeringen. Men det ärockså nödvändigt att släppa efter på denåstramning som sker genom att bådebensinskatten och momsen höjdes, medatt en rad andra åtstramande åtgärdergenomfördes. Det var ett allvarligt missgrepp avCarl Bildt att inte lyssna på oss under höstensdiskussion.Lindbeckkommissionen diskuterar nu olika vägarför att komma till rätta med hotet från den svagainhemska efterfrågan. Det som skulle vara teknisktenklast att genomföra vore en tillfällig sänkning avbensinskatten. Ett annat alternativ är att ta tillbakaden ''interna devalvering'' som genomfördes ihöstas, på det sätt som diskuteras i Lindbecksbetänkande.Vi vill starkt markera att vi anser att det nuvarandeläget för produktion och sysselsättning är såalarmerande att det måste vidtas snabba ochresoluta åtgärder. Vi vill markera att vi äröppna för en konstruktiv diskussion kring lämpligaåtgärder för att avvärja hotet mot efterfrågan, dvs.hotet mot företagens avsättningsmöjligheter.Herr talman! Jag har ägnat åtarbetsmarknadspolitik. Jag har engagerat mig förarbetslinjen. Jag anser att den är både ekonomisktrationell och socialt rättfärdig. Men jag blirupprörd när jag hör hur de borgerliga medmoderaterna i spetsen missbrukar begreppet''arbetslinjen''.Ni vill försämra de ekonomiska villkoren för dearbetslösa. Detta kallar ni för arbetslinjen. Ni vetinte vad ni talar om. Ni kommer med er politik attgöra många människor beroende av socialhjälp. Nikommer att få en fortsatt mycket kraftig ökning avkostnaderna för förtidspensionering.Det finns ett alternativ till detta. Det är att brytaarbetslösheten genom att ge den enskilde enstarkare rätt till utbildning eller tillfälligt arbete.Det är så arbetslinjen bör fungera.Läs vad som står i Lindbeckrapporten: Denallmänna metoden -- för att bekämpaarbetslösheten -- är att i största möjligautsträckning betala medborgarna för att arbeta istället för att betala dem för att inte arbeta.Vem är ? Är hon Spara eller är honSlösa?Finansministern talar ofta och gärna om att spara.Men den politik som regeringen bedriver innebärinte något sparande. Den innebär motsatsen. Deninnebär ett slöseri med nationens viktigastetillgång, människors vilja och förmåga att arbetaoch skapa resurser.Vi ser resultatet av denna politik i form avsjunkande produktion, utslagna företag ocharbetsplatser och mer än 300 000 arbetslösa. Vi serdet i form av en dramatisk försämring avstatsfinanserna.Aldrig någonsin i ekonomiska historia harstatsutgifterna ökat så kraftigt som de ökar justdetta år. På ett enda år ökar utgifterna med långtöver . Det är mer än dubbeltså mycket som . Trotssparpaketen ökar statsutgifterna dramatiskt, ochfinansministern tvingas att upprepade gångerrevidera sina prognoser.Underskottet i statsbudgeten är ett gigantisktproblem från fördelningssynpunkt. Det lämnar entung räntebörda åt alla framtida generationer. Mendet är viktigt att göra klart att underskottet framförallt är ett symtom på att den ekonomiska politikenhar misslyckats med sin främsta uppgift, att skapatillväxt och nya arbetstillfällen i näringslivet.Tro inte att det finns någon lösning på underskotteti statsfinanserna om man inte lägger om politikenoch gör tillväxten till det övergripande målet ochkampen mot arbetslösheten till den främstauppgiften.Vi socialdemokrater ser med största allvar påtillståndet i statsfinanserna. Vi minns hur det varförra gången hade en borgerlig regering. Vivet hur tungt det var att vända underskottet i deoffentliga finanserna till överskott. Vi ser vilkenväldig arbetsuppgift som väntar oss, den dagen somregeringen har gjort sitt. Vi tror inte att CarlBildt tar underskotten med sig. Det blir en uppgiftför nästa regering att lösa.För den svåra uppgiften har vi hög beredskap. Detbehövs en långsiktig plan för att stärkastatsfinanserna. Det behövs åtgärder som får i gångtillväxten och ökar statsinkomsterna. Men detbehövs också direkta inkomstförstärkandeåtgärder.Det går inte att ensidigt lägga bördorna på dem somär sjuka, arbetslösa eller handikappade. Det ärnödvändigt att vi som är friska och starka och somhar arbete och inkomster gör vår insats. Det gälleralldeles särskilt oss som har goda inkomster. Det ärorimligt att försämra villkoren för dem som ärarbetslösa, men kräva att de bäst avlönade skall få''fribrev'' när det gäller krisens bördor.Det är nödvändigt att fasa in dekommande budgetförstärkningarna på ett sätt somär linje med tillväxtpolitiken.Jag vill ta upp en fråga som direkt hängersamman med möjligheterna att åstadkomma ettkonstruktivt samarbete i svensk politik. Det gällersynen på löntagarnas rättigheter.I uppgörelsen mellan regeringen och osssocialdemokrater slogs fast att förändringar iarbetsrätten skall ske i samförstånd. riktas detattacker mot arbetsrätten. driver SAF sinkampanj. Och har gett sig in påsamma orimliga väg.Att slå sönder löntagarnas rättigheter ochanställningsskydd vore en krigsförklaring både motoss socialdemokrater och mot löntagarna och derasorganisationer.Det är ytterst ansvarslöst att nu utnyttja den högaarbetslösheten för att tvinga fram en ensamrätt förarbetsgivarna i anställningsfrågor. Att riva uppgrundvalarna för arbetsrätten är ett hot mot just demänniskor som representerar en lång erfarenhetoch som lojalt ställt upp för företagen under mångaår. En sådan politik riskerar att splittra nationen,just när nationen behöver samling ochgemensamma tag.Det är inte mer splittring och konfrontation somSverige behöver.