prot · GH0941 · 1993-12-10 00:00:00 — Jag skall gärna gåLars till mötes och peka på fyra åtgärdersom jag och det parti som jag tillhör, ,ser som väsentliga i en politik för ett jämnarebyggande för framtiden.För det första: Det är nödvändigt att skingraovissheten om framtiden när det gäller statensansvar för bostadsfinaniseringen. För det krävs ettbeslut med en bred majoritet i om vadsom skall gälla beträffande räntebidragen i detbefintliga beståndet.Det som har beslutats bör ligga fast. Ytterligareindragningar är inte aktuella.För det andra: Inför ett stopp i ''Danell-trappan'' idet nya systemet!För det tredje: Starta ett bosparsystem som stärkeregenfinansieringen i byggandet och underlättarkreditgivningen.För det fjärde: Prioritera en tillfälligbyggmomssänkning framför en generelltjänstemomssänkning.Fru talman! Det finns inget så skadligt förbyggandet och framtidstron som när företrädare förtvå politiska åsiktsriktningar blåser upp sig likttuppar i ett tjäderspel för att försöka framstå somdiametrala motståndare, bara i syfte att gagna denegna saken, då skillnaden i praktiken är ganskaliten. Det finns inte så många alternativa vägarframåt.Anf. 25 Statsrådet ():Fru talman! Låt mig först säga att det naturligtvisfinns en skillnad mellan mig och är mindre mellan mig och . Jagser skillnaden dem emellan: Den äldresocialdemokratiske politikern är mer fast i detförgångna, medan den litet yngre kanske harmöjlighet att hjälpa till att förnya sitt parti.Men det finns en skillnad just vad beträffarbegreppet bostadspolitik. Bostadspolitik är såmycket. Jag talar gärna om bostadspolitik, men jaggör det i de rätta sammanhangen. Jag talar om enfinanspolitik som kan drivas på så, att inflationenhålls nere, och som skapar utrymme för enpenningpolitik som håller räntorna nere. Enfinansmarknadspolitik kan hantera en finanskris påett sätt som ger finansinstituten möjlighet attupprätthålla sin verksamhet. En avregleringspolitikpå näringsområdet gör det lättare att byggaflexibelt och billigare, på ett sätt somkonsumenterna eftersträvar.I har vi gjort felet att försöka lägga ihop alltdetta i en sektor. Genom att vi hade ettbostadsdepartement fick vi inte det sammanhangmed övrig politik som hade kunnat förebygga alltdet som gick snett . Detta är viktigtatt komma ihåg.Det som skiljer mig och åt mest --såvitt jag kan bedöma finns en större öppenhet hosLars -- framgår av lydelsen av frågansom har ställt till mig. Han frågarvilka åtgärder jag ämnar vidta för att upprätthållaen långsiktigt hållbar årlig nyproduktion avbostäder av den omfattning som ansererforderlig. Planering, reglering och myndighetersbedömningar och beräkningar!Visst behövs bedömningar av både det ena och detandra för att man skall klara t.ex.statistikproduktion och att få ett underlag förbeslutsfattande. Men för mig är det viktigt att se tillatt vi får en långsiktigt hållbar årlig nyproduktionav bostäder i den omfattning sombostadskonsumenterna efterfrågar. För mig är detviktigt att ge dem förutsättningar för att kunnapåverka sitt eget val och för att kunna ha dennaefterfrågan.Det är inte som skall styra mig, det ärkonsumenterna, hushållen. Däri ligger den storaskillnaden. Det är därför vi måste se tillbaka närfrågorna om vad regeringen sysslar med och vadregeringens politik innebär ställs.Oskar sade själv att han vill återupprättaden politik som gällde tidigare. Men då måste viklara ut vad den politiken innebar. lösa dagens problem på bostadsmarknaden ochinom byggsektorn genom samma politik somskapade problemen.Då måste jag diskutera den politik som han faktiskthar stått i talarstolen och förespråkat. Jag måstetala om att den ledde till höga räntor och en massaandra saker som hade negativa effekter förbostadsförsörjningen och bostadskonsumenterna.Självfallet skall vi diskutera det.Det är klart att ingen regering gör allting rätt. Mankan gå i fel riktning , som den förraregeringen gjorde och som uppenbarligen OskarLindkvist försöker göra. Vi kan inte påverkaBundesbank att sänka några räntor, men vi skall setill att den svenska har en chans att följamed nedåt.Att inte fullfölja budgetsaneringsprogrammetskulle innebära att man tog bort den möjligheten.Det skulle skapa stora problem förbostadsmarknaden, framför allt vad gällernyproduktionen. Detta är självklart för de allraflesta.Lars gjorde en felsägning, som detskulle vara intressant att få en kommentar till: Viskall nu se till att få ned kostnaderna i de senastbyggda årgångarna. Det går ju egentligen inte, barapå ett enda sätt: genom att få ned räntan under dengaranterade räntans nivå, där den nu ligger. Det ärganska svårt, vilket jag tror att vi kan vara överensom.De kostnaderna har redan lagts ned. Man byggdeju dessa bostäder, som blev alldeles för dyra. Detär det som är problemet för de stackars människorsom har fått lida som följd av att man drev fram ochaccepterade så höga byggkostnader. Det är de somhar problem.Vi kan inte få ned dessa kostnader; det måste viinse. Men vi skall inte göra om misstaget genom attöka subventionerna igen på ett sätt som gör att vifår nya kostnadsökningar.Vi skall ta till vara det som pekadepå, det som har lett till byggkostnadsminskningar.Vi skall fullfölja den politiken, hålla nere räntornaoch tala om att system faktiskt är bättre än1992 års system och att vi kan komma vidare i denriktningen.Jag skall för övrigt gärna bidra med information idet avseendet, . Jag skall också slå fastatt de beslut som har fattat i detsammanhanget inte skall försämras. De fattadebesluten ligger fast. Detta är väsentligt.Men jag är bekymrad, därför att jag är ganskaövertygad om att det finns byggprojekt sominte får finansiering fast de borde ha det. Det harjag all anledning att fundera kring. Vi har försöktundanröja flera hinder, men det verkar fortfarandesom om detta är ett problem.Finansieringsinstituten och de som skall bygga harall anledning att resonera igenom det här och fårgärna komma och ytterligare en gång försökautveckla var problemen ligger.Finansieringsinstituten har ett ansvar, inte minstmot bakgrund av att regeringen ochriksdagsmajoriteten genom den garanti som gällerför finanssektorn vill skapa möjligheter tillfinansiering.Detta är en sak som är intressant att diskutera, ochdet finns all anledning för oss att följa och bevakautvecklingen och vidta eventuella åtgärder.Anf. 26 ():Fru talman! Häromkvällen ringde en av de mångasom har hört av sig och som för i sitt första inlägg. Det var enförtvivlad bostadsrättsinnehavare. Han sitter istyrelsen för en liten förening med 16 boende. Tvålägenheter står tomma, och de räknar med attkostnaderna i föreningen stiger med ungefär1 i år.På en punkt håller jag med . Vi kaninte genom politiska beslut påverka kostnadernasom lades ned när huset byggdes. Huset finns där,och kostnaderna finns där. Däremot kan vi i allrahögsta grad påverka fördelningen av betalningenmellan staten och de enskilda.Bostadsrättsinnehavaren frågade mig vad vi sompolitiker tänkte göra för att hjälpa dem i hanssituation. Jag svarade att det för det första är fel attstaten vältrar över ökade kostnader på er, iförhållande till vad som sades när ni bestämde erför att flytta in. Det är fel att i det här lägetgenomföra besparingar och försämringar avräntebidragen som höjer era kostnader.Jag sade för det andra att de förslag som lagtsfram för att stabilisera bostadskreditmarknaden ärsteg i rätt riktning. Men de räcker inte. BoLundgren gav direktivet att detta absolut inte fårkosta några pengar. Att hjälpa de människor sombefinner sig i en akut situation får inte kostanågonting.Jag sade att detta inte var riktigt. Om vi skall kunnaundvika ytterligare konkurser och enskildatragedier måste vi också vara beredda att skjuta tillpengar. Det handlar inte om så oerhört mycketpengar, eftersom det trots allt, vilket är en tröst föross rikspolitiker, inte är så förskräckligt mångamänniskor som berörs. Men för dem som ärdrabbade är problemen oerhört stora. Det var mittsvar till den förtvivlade bostadsrättsinnehavaren.Statsrådet försöker leda i bevis att gränslinjen i denbostadspolitiska debatten går mellan mig ochOskar . Det kommer han inte att lyckasmed. När man lyssnade på , och fick man oerhört klart försig var gränslinjen går.Bo Lundgren idisslar envist sitt budskap om attregeringen inte skall lägga sig i. Allt som behövergöras är redan gjort. Men både ochAgne andades en hel del självkritik, mende hade också en hel del idéer om vad staten i ettsådant här läge skall göra för att förbättrasituationen på bostadsmarknaden och för attförhindra det snabba ras som just nu sker.Medan jag har möjlighet vill jag säga att jagvälkomnar de initiativ som tog tillsänkt byggmoms och för att motverka ytterligareförsämringar av räntebidragen , och avDanellsystemet. Jag tycker att det är en bra början.Min fråga till är: Är han beredd attmedverka i den konstruktiva dialog som jag nubörjar skönja, eller skall han ställa sig vid sidan av?Anf. 27 ():Herr talman! Jag får tacka för att hanär så vänlig och diskuterar med mig som har varitmed i politiken ett tag. Jag fick uppfattningen helst bör hålla tyst när man har uppnått en vissålder. Jag har inte fattat attbostadspolitiken är åldersfixerad.Oavsett det, kommer jag inte att hålla tyst. Jag harmed mig ett urklipp från en partivän till BoLundgren som heter som i augusti1993 hade synpunkter på bostadspolitiken. När hanpratar om sin regering -- för det är hans regeringoch inte min -- säger han t.ex. att indragandet avdessa ytterligare 3 miljarder särskilt svårt drabbarde som har köpt bostadsrätter byggda under desenaste åren. Han säger att ökningar på äroundvikliga i vissa fall. Många moderater måste hasvårt att förstå denna bostadspolitik. Liksom någraandra här i lokalen är Hegeland också till årenkommen. Men vi är fantastiskt intresserade avbostadspolitiken. Jag kommer att fortsätta attagera så länge jag är kvar i riksdagen.Bo Lundgren sade att vi inte har prognossom målsättning. Jag nämnde prognosför att det är den enda prognos därförutsättningarna för 1990-talets bostadsmarknadhar kartlagts. I den berättas att det behöver byggasungefär 30 000--40 000 nya lägenheter varje år.Motsvarande antal lägenheter behöver byggas om.Det är denna förväntan på bostäder som kommeratt leda till en mycket snabb efterfrågan, om vi fåren arbetsmarknadspolitik som fungerar så att folkfår jobb och inkomster, kan försörja sig och börjarefterfråga lägenheter. Det är då samhället skallvara berett och ett antal nya lägenheter skall habyggts. Det har sagts att det aldrig har varit så billigtatt bygga bostäder som det är för närvarande.Jag sade att man skulle återupprätta den socialabostadspolitiken. sade att jag hadesagt att jag skulle återupprätta den gamlasocialdemokratiska politiken. Det är ett litetskamgrepp som är ganska onödigt i en debatt av dethär slaget. När jag pratar om att återupprätta densociala bostadspolitiken menar jag att den skallåterupprättas med inslagen av allas rätt till bostad idet svenska samhället, och inte den koppling somBo Lundgren gjorde, som jag tyckte var onödig.Anf. 28 ():Herr talman! Jag har endast rätt till den härrepliken. Jag skall kommentera ett par saker.Det första jag vill beröra är behovet av bostäder iframtiden. Jag tror att det är viktigt att man har entro om man sysslar med det här, och ger besked.Det är viktigt hur man bedömer behovet eftersommarknaden har intresse av på vilket sätt man skallställa in sig. Om man som inte vill genågra besked, utan bara vill visa att vi skall byggadet som marknadskonsumenterna vill ha, visarmarknaden nu att det skulle leda till att vi inte skallbygga en enda bostad. Men det är inte självklart attbehovet är noll då dessa bostäderskulle stå färdiga.Jag tycker att man kan kosta på sig att själv göra enbedömning av om man tror att myndigheten somhar ansvar för området gör rätt. På den punktenligger jag möjligen närmare . Hanvågar göra en bedömning men han ger samtidigtinte några som helst besked om hur man i så fallskall nå målet.Det andra jag vill beröra i den här debatten tycksvara symbolfrågan för allting som har hänt påbostadspolitikens område på mycket länge,nämligen vad som har hänt med de 3 miljardernasom vi nu har diskuterat och som bådeLars och tog fram. Jagvill fånga vad det egentligen är som skiljer oss åtoch som är det centrala i den här debatten.Socialdemokraterna säger fortfarande att de villspara de 3 miljarderna men inte nu utan först närkonjunkturen vänder uppåt.Nu har vi lagt fram ett förslag och fattat ett beslutsom skall ligga fast. Vi har förändrat ambitionernaoch fördelat besparingarna på de tre åren ochlägger tyngdpunkten på besparingarna 1995 och1996. Om ni socialdemokrater skall fullfölja vad nilovar, menar ni att ni inte ens tror på attkonjunkturen kommer att ha vänt 1996 och 1997?Då tror ni inte själva på politiken som ni säger attni skall begära majoritet för och tror er få majoritetför i nästa val. Det här är vad jag menade med mittinlägg. Det är viktigt att man garanterartrovärdigheten mot marknaden. Då, mina herrar,är det att samlas i måttfullhetens mittfåra förbyggandets och boendets bästa i framtiden.Anf. 29 ():Herr talman! Jag vill tacka statsrådet för beskedetom att han skall medverka till informationsinsatserom hur regler slår. Jag tror att det är enmycket nödvändig insats. Efter den svartmålningav det nya subventionssystemet som har skett, harbyggarna inte satt i gång med angelägna projekt.De här reglerna är mycket gynnsamma förkompletteringsprojekt med små lägenheter. Jag ärförvissad om att vi behöver ett stort antal smålägenheter för att tillgodose ungdomarnasbostadsbehov. Med de subventionsregler somgäller skulle de då kunna få dem till hyfsat rimligapriser.Det är också viktigt att projekt som det finns envettig finansiering för verkligen kan finansieras ochkomma i gång. Jag vill däremot varna Bengt-OlaRyttar för hans resonemang om att bostadssektorntillför staten mer intäkter än utgifter. Denskattereform som socialdemokrater och Folkpartietdrev, innebar att man sänkte skatteuttaget pålöneinkomster och förde över skatteutgifter påbostadssektorn. Det var inte tänkt att de härskatteintäkterna bara skulle gå till bostadssektorn.De ingår som ett led i den allmänna finansieringenav den välfärd som vi alla skattar så högt.Lars tycker att vi skall dra ett strecköver historien, men det är ett felaktigt resonemang.Vi skall använda oss av historien och av vad som harhänt för att lära oss och bli bättre . Dåkan vi konstatera att bostadsproduktionenfördubblades , för att sedan åter sjunka.Det är naturligtvis ingen bra utveckling. Då kan vikonstatera att det gamla regleringssystemet -- omdet inte medverkade till att det blev så här -- i varjefall inte kunde förhindra det. Därför krävs det nyastrategier. Jag tror att vi alltså måste förstärka ävenbosparandet för att kunna klara en vettigefterfrågan på bostäder.Anf. 30 ():Herr talman! Jag kan ge rätt i att ingaskattepengar är öronmärkta. Men om man ser litetmer allmänt ekonomiskt på situationen, kan mansäga att divisionalisering är någonting mycketpopulärt som i stor utsträckning genomförs inomnäringslivet. Tillämpar man det här får man enintäktssida och en utgiftssida. Utgifterna tenderaratt bli mycket större än intäkterna.Agne var inne på att marknaden icke vetvad dagens bostadspolitik och lånesystem innebär.Det kanske är så att marknaden underskattarkvaliteterna i dem. Men det är inte konstigt attmarknaden gör det, därför att den har fått såoerhört tydliga och brutala signaler om attbostadsbyggandet skall skäras ner djupt ochdrastiskt. Den insikten kommer nog att leva kvarganska länge.Bo Lundgren föredrog att inte närmarekommentera riskerna för kreditförluster inombostadssektorn. Jag kan i och för sig förstå det,eftersom det är en mycket känslig fråga. Men jagtror att det är nödvändigt att den ändå förs fram idiskussionen.Jag skulle vilja fråga hur han ser påriskerna nu när har fattat beslut omomfördelningslånen. Vad gör han för bedömning avhur kreditförlusterna kommer att slå ut?Egentligen är det litet synd att alltidfår klä skott för den borgerliga regeringensbostadspolitik. Han är en av sex ministrar somsvarar för dessa frågor. Men det beror ju på attregeringen har accepterat att inte ha ettbostadsdepartement. Det här är så stora och viktigafrågor, att de kräver sin man helt och hållet. Jag äri ungefär samma situation som . Jagfår jobba med bostadsfrågorna med en hand. Jagtillhör inte bostadsutskottet, och kanicke på heltid ägna sig åt dessa viktiga frågor.Vi har kritiserats för den gamla socialdemokratiskabostadspolitiken. Det finns naturligtvis diskutablainslag i all politik, precis som sade omden borgerliga regeringens politik. Vad den gamlapolitiken lyckades med var att uppfylla målet attskapa en social bostadspolitik. LO har gjort enundersökning om de lågavlönade LO-medlemmarnas ekonomi. Den visar att dessa ärfattiga ur alla aspekter utom en, och det är att debor bra. Det är en god kvalitet på bostadspolitikeni Sverige.Anf. 31 Statsrådet ():Herr talman! Det är inte speciellt synd om mig. Jaghar via en delegation ett visst samordningsansvarför dessa frågor. Jag tycker dessutom att man i allasammanhang skall bara beredd att personligen taansvar för det man sysslar med. Så där är det ingaproblem alls.Jag har en viktig ambition med de insatser som jagkan bidra med tillsammans med andra -- dvs.regeringen och de riksdagspartier som liggerbakom regeringen -- och det är faktiskt att kunnaföra -- om vi skall välja det begreppet -- en socialbostadspolitik. Det är självklart att människor iSverige skall kunna bo bra och också ha valfrihet isitt boende. Det är en självklarhet att de skall haen chans att finansiera sitt boende. I en exceptionellsituation skall man kunna få bostadsbidrag, som geren fördelningspolitisk träffsäkerhet somnaturligtvis fungerar.Problemet är att det som var avsett att bli en socialbostadspolitik -- jag vill inte, ,ifrågasätta ambitionen, det bakomliggandemotivet -- inte blev det. Som alla kan vidimera blevkostnadsutvecklingen sådan att varken staten,skattebetalarna eller de enskilda hyresgästerna ochbostadsrättshavarna kunde betala kostnaderna.Det blev alltså inte en social bostadspolitik. Det fårvi bara när vi får ner kostnaderna, så att det storaflertalet har chans att välja en bra bostad och kunnabetala för denna bra bostad. Det är då vi harkommit fram till en i ordets egentliga bemärkelsesocial bostadspolitik. Det är detta som driver mig,det är det jag strävar efter.Jag tror inte att , som jag sedanmånga år har stor respekt för, skall behöva varabekymrad över att åldern har någon betydelse. Detär inte den fysisika åldern som är det avgörande.Det är fråga om att kunna förnya sig, komma bortfrån de gamla tankarna och in i nya och lära avgamla misstag. Någonstans i det inlägg OskarLindkvist gjorde tycker jag att han sade: Blandainte ihop den gamla socialdemokratiska politikenmed den sociala bostadspolitiken.All right, om håller med om att detgjordes ett antal misstag, blir det självfallet mycketlättare att diskutera, för då diskuterar vi framåt itiden.Vad har vi då gjort, och vad är det som är viktigt?Ja, när vi måste genomföra neddragningar avsubventionerna för att i den allmänna ekonomiskapolitiken skapa utrymme för de räntesänkningarsom är nödvändiga, inte minst för att hålla nerekreditförlusterna totalt sett i helabostadsbeståndet, är det viktigt att vi tar hänsyn tilldem som drabbas hårdast. Det är de som sitter i dehus som kostade mest att bygga. Det vet vi också.Det är gränssättaren. Där måste vi hanterasituationen så finkänsligt som vi någonsin kan.Beträffande det som Socialdemokraterna iseptember 1992 var med om att genomföra --neddragningar på 3 miljarder rakt upp och ner framtill 1994 fördelat -- var neddragningenunder 1994 det enda begärdebesked om. Då blir det ingen neddragning avbidragen för den kategori bostadsrättsföreningarhan talade om. Det fanns inga bindningar framåt itiden, om jag förstår det rätt. Det skulle jugenomföras besparingar. Vissa andra tycker inte skall genomföra några besparingar.Visst kan man fundera på omjusteringar. Den som säger att man inte skall genomföra besparingarenligt budgetsaneringsplanen, eller att man skallgenomföra en utgiftsökning eller eninkomstminskning, måste finansiera det. Så hurskall byggmomsen finansieras, ?Berätta det för mig! Både jag och jag tror svenskafolket skulle vara intresserade av att få reda på det.Agne tog upp frågan om behov avbostäder. Jag konstaterade tidigare att detviktigaste för oss är att skapa förutsättningar för attde enskilda människorna och hushållen fårmöjligheter att efterfråga bra bostäder och självakunna betala för dem. Det är grunden. Det är klartatt vi behöver nya bostäder. Det måste byggas nyabostäder, men varken jag eller ellerens vet hur många egentligen. Dethänder saker och ting i samhället. Vi har enekonomisk kris beroende på ''finansbubblan'' ochen del andra saker som vi kan lämna därhän i denhär debatten men som påverkar efterfrågan.Vi fick så att säga den dubbla effekten i slutet av1980-talet: Man byggde, som , fler lägenheter än genomsnittet. Detblev fler lägenheter än vad som just nu kanskebehövdes -- just , säger jag. Det minskade just nuefterfrågan. Den byggnationen kom ju till i ett lägedå man släppte upp kostnaderna. Förutom detta attvi just nu kanske har en mindre naturligefterfrågan, har man dessutom skapat en situationdär det kostar så förbaskat mycket att bygga. Detpressar också ner efterfrågan, jämfört med densituationen att vi hade haft oförändrat lågakostnader , föratt ta det som exempel. Det är också ett problem.Det måste vi rätta till genom att dra nerkostnaderna.Vi har också gjort väldigt mycket för att hjälpabostadsrättsföreningar som kan ligga illa till. Vimåste fortsätta att dra ner räntan. Det tror jag attBengt-Ola och jag är helt överens om ärstrategiskt viktigt för både bostadspolitiken ochandra sektorers politik.En sak bekymrar mig. Jag är ganska övertygad omatt vi har en situation där vi inte får framfinansiering för sådana projekt som rimligen kananses som bra. Det bekymrar mig mycket. Jag harhaft anledning att fundera kring det problemet. Jaghar haft vissa kontakter för att klara ut att detnaturligtvis här gäller att ta sitt ansvar som institutpå bostadsfinansieringsmarknaden. Det innebärinte att jag uppmanar någon att låna ut till sådantsom kan skapa stora kreditförluster, självklart inte.Men vi skall inte låta pendeln slå för långt åt det enaeller det andra hållet. måste vi se till attfinansieringen fungerar. Där är jag, som jag sade,beredd att vidta eventuella ytterligare åtgärder omdet skulle behövas.Anf. 32 ():Herr talman! Debatten har tenderat att gå över frånnyproduktion till höga hyror och högaproduktionskostnader för redan befintligtbostadsbestånd vad gäller de senaste årgångarna.Jag vill understryka det som statsrådet anfördebeträffande bostadsbidragen. Om vi vill föra ensocial bostadspolitik skall vi vara mycketobservanta på främst kategorin äldre människor.De är faktiskt i behov av att ha bra och modernabostäder och att få förutsättningar till det. När nuräntesubventionerna trappas ned, stiger hyrorna iaktuellt bostadsbestånd. Det är då angeläget att deäldre, som inte har ekonomiska förutsättningar föratt bo bra, får hjälp genom bostadsbidrag.Vi bör också se litet framåt vad gällerbostadsrättsföreningarnas situation. Situationen ärnog inte så allvarlig . Menden tidigare bostadspolitiken har varit uppbyggd påfelaktiga grunder, och man har låtit inflationenreglera vissa kostnader för bostäderna. Denpolitiken är felaktig. Om vi nu lyckas hållainflationen nere föreligger inte sådana möjligheter.Situationen för de nya bostadsrättsföreningarnakommer att bli mycketpressad. Det bör vi vara observanta på.Tanken att folk skall äga sina bostäder, exempelvisi form av en bostadsrätt, är helt rätt. En sådanbostadspolitik är bra. Vi bör då göra vissaomkonstruktioner för att underlätta för människoratt kunna behålla ett sådant boende.Anf. 33 ():Herr talman! säger att vi självfalletskall ha en social bostadspolitik.