prot · GG09105 · 1993-05-05 00:00:00 — När ett företag skallvälja etableringsort, står oftast inte valet mellanStockholms län och landsorten utan mellanStockholm och t.ex. eller Milano.Vi anser att har en mycket storutvecklingspotential. Möjligheterna är mycketstörre än problemen -- åtminstone har det varit såhittills. Men vi är väldigt bekymrade över att denhär regionen har drabbats av den borgerligapolitiken tredimensionellt, dvs. av den politik somhar förts av såväl regeringen som ochnästan alla kommunledningar i länet. Detsystemskifte som framför allt Moderaternautlovade före valet har de med full kraft kunnatgenomföra i vår region.Kommunerna har ett ansvar för den lokalasamhällsplaneringen, för infrastruktur, förutbildning och barnomsorg samt för olika socialinsatser när det gäller såväl den traditionellasocialpolitiken som kultur och fritid. Denna bas ärmycket viktig, både för välfärdsutvecklingen ochför näringslivet. Om kommunerna iStockholmsregionen -- som kan fungera som enviktig motor för utvecklingen -- kanfullfölja sina åtaganden, får detta konsekvenser förnäringslivet och för ekonomin i hela landet. Dettaskulle öka klassklyftorna i vår region, som i och försig redan är större här än vad de är på andra håll ilandet. Dessutom skulle detta verkakontraproduktivt, vilket man har kunnat se frånandra länders storstäder.Vi menar inte att kommunerna i länskall ha det bättre än vad kommunerna i allmänhethar. Däremot skall kommunerna i länha samma förutsättningar. Vi vet att denkommunala utdebiteringen i länet är förhållandevislåg. och flera kommuner har dessutomganska genomfört skattesänkningar. Dettaär inte bara utmanande utan det undergräverframför allt den berättigade kritiken mot detstatsbidragssystem som började att gälla den 1januari , den s.k. kommunala påsen.Regeringen har föreslagit att det kommunalaskattestoppet skall hävas. Men om kommunernainte höjer skatten, belönas de med ett extrastatsbidrag. Detta är en mycket märklig signal somdirekt uppmanar de rikaste moderatstyrdakommunerna till en ännu mer ojämlikvälfärdspolitik.Därigenom ökar man klassklyftorna ytterligare ivår region.Det nya statsbidragssystemet har faktiskt i övrigtsystematiskt missgynnat Storstockholmskommuner. Detta har regeringen också insetteftersom man har tillsattstrukturkostnadsutredningen, som man kallar den.Utredningen kommer att presenteraett förslag till förändringar av statsbidragssystemet.Vi kommer då naturligtvis att noga ta reda på vilkakonsekvenser detta får för vårt län.Vi har en ny situation i vår region jämfört medtidigare lågkonjunkturer. har vi klarat ossganska bra när det gäller arbetslösheten. Men nuhar den slagit till lika hårt och skoningslöst som inågon annan region. Den gemensamma sektorn,som här har varit relativt väl utbyggd, håller på attminska, inte minst på grund av att man ikommunerna säger sig inte ha råd medverksamheten, eftersom man befinner sig i kris tillföljd av det nya statsbidragssystemet.Andra faktorer som spelar en roll när det gällerarbetslösheten är att kontorsarbetsmarknaden nurationaliseras med en rasande fart, och attavindustrialiseringen är ett faktum i vår region.Även antalet personer i arbetskraften minskarnumera. Det ser ut att bli en begränsning av denöppna arbetslösheten. Siffrorna ser litet snyggareut när det gäller den öppna arbetslösheten. Mensiffrorna stämmer inte med verkligheten. Dettaberor framför allt på att allt fler människor intetycker att det lönar sig att söka jobb. Därför väljerman att lämna arbetsmarknaden helt och hållet.Enligt de siffror vi har fått frånlänsarbetsnämnden och framgår attfler kvinnor än män och fler ungdomar än äldrelämnar sina arbeten. har arbetskraftenminskat med 14 000 personer i vårt län, därför inte längre tycker att det är någon idé att sökaarbete. Det är en oerhört allvarlig signal att kvinnoroch ungdomar inte tycker att det är någon idé attsöka jobb. Det kan då ta att återskapatilltron till samhällets möjligheter att geförutsättningarna för ett gott liv.Ett annat allvarligt tidens tecken är att antaletbarnafödslar åter minskar i vår region. Kvinnor ochmän har i vår region inte längre så stor framtidstroatt de numera vill skaffa barn i samma utsträckningsom tidigare.Regionalpolitik eller egentligen regional politik ärsom en kappa över en stor mängd övrigapolitikområden. Jag tror att också Hans Anderssontidigt var inne på den tankegången.Man kan säga att det handlar om en dubbelutmaning. Vi socialdemokrater vill jobba för atthuvudstadsregionen skall vara den motor sombehövs för att hela skall klarakonkurrensen med övriga storstäder i ett integreratEuropa. Vi vill också jobba för att förbättravälfärden för alla de invånare i vår region som intehar fötts med silversked i munnen.Detta, herr talman, kräver mer politiska insatser istället för, som regeringen nu uppenbarligen anser,mindre politik -- regeringen driver snarare en icke-politik. Vi kräver mer och bättre näringspolitik,mer och bättre jämställdhetspolitik och framför alltmer och rättvisare välfärdspolitik. Det skulledärigenom bli en rättvis och bra regional politik.Herr talman! Jag ställer mig bakom de yrkandensom har förts fram av och detta anförande instämde ().Anf. 51 ():Herr talman! Alla anföranden som här har hållitsunder hembygdens dag uttrycker egentligen någotsom man bör ha respekt för, nämligen en vilja attförbättra livsbetingelserna för dem som man harnära anknytning till. är det rikspolitikersuppgift att se till hela landets intresse. Det kanknappast vara att blåsa under en konflikt mellanolika regioner eller mellan storstäder och glesbygd.Det finns ingen anledning att förringa problemenvare sig i glesbygd eller i storstad. Alternativet storstadslokalisering är mer sällan enlandsbygdslokalisering. Oftare handlar det om enstorstad i ett annat land. Etableringshämmandeåtgärder riskerar därför att drabba hela landet. Densom tror att regional ekonomi handlar om ettnollsummespel kommer förr eller senare att blibesviken. Dröjer vi därtill med nödvändigastrukturjusteringar, som anpassar utgifterna tillinkomsterna, kommer vi att bli varse fler exempelpå förlorade svenska arbetstillfällen.Problemen är olika i glesbefolkade ochtätbefolkade regioner. Det borde egentligen sägasig självt. Problemen, svårigheterna, kostnadernaoch hoten är inte desamma. Det är inte hellermöjligheterna, dynamiken och skaparkraften.Både den positiva och den negativa sidan har olikadimensioner, olika bakgrund och olika lösningar.Levande storstäder bidrar till att skapa en levandelandsbygd. Ett gott exempel på sådant samarbete ärdet som sker mellan Bergslagsdelegationen,och mark- ochlokaliseringsbolag, där man försöker skapa arbetebåde i Bergslagen och i . Dettasamarbete hade lett till 400 nyaarbetstillfällen bl.a. genom etableringar av flerainternationella företag.Den förra regionalpolitiska debatten blev ett förstatrevande försök där det nya, modernamorgondagens mötte den s.k. hembygdensdag. Bilden blev då annorlunda. Vi lever med eninternationaliserad omvärld. Då gäller inte längrebara anslagsfördelning, utan också -- ja fastmer --att finna de krafter som kan hjälpa översvåra, tunga trösklar, och att finna de olika rollerSveriges olika regioner kommer att ha imorgondagens . Våra barn kommer intebara att ha , och Stockholmsom hembygd, utan dessa regioners betydelse iEuropa kommer att ingå i den regionalamedvetenheten. Regionalt samarbete övernationsgränser blir en överlevnadsfråga. Häruppstår samarbetsnischer, där det gäller att skapaförutsättningar för regionerna att dra till sig olikasorters företag. Fruktbart samarbete uppstår förnärvarande även mellan regioner på relativt långaavstånd från varandra och med olika storlek ochstruktur.Det är därför, trots en del divergerande synpunkter,glädjande att det har funnits och alltjämt finns enpåtagligt gemensam syn på de regionalpolitiskamålen. Hela skall leva, och för förstagången framgår det tydligt av betänkandet att dettaäven inkluderar storstäderna. För den tilltagandehelhetssynen tackar jag utskottets ledamöter som iår har varit avsevärt mer tillmötesgående äntidigare på den punkten.Ca en tredjedel av landets befolkning bor istorstadsområdena. Storstadsregionernasbetydelse sett ur internationellt perspektivframhålls av utskottet. har man också för förstagången accepterat att , liksom övrigastorstadsregioner, är en stark motor i denekonomiska utvecklingen. Det handlar om att fåmotorn att fungera, så att den kan sprida godaeffekter till övriga delar. Det finns utan tvivel ettsamband mellan utvecklingen i särskiltStockholmsregionen och en balanserad utveckling ihela landet.Regionalpolitik är egentligen mindre en fråga omfördelning av länsanslag och avsevärt mer en frågaom infrastrukturella satsningar av olika slag. Menalla regionalpolitiska effekter ligger inte ipolitikernas händer. Förhållanden utanför detdirekta politiska inflytandet spelar stor roll,exempelvis om lönekostnadsutvecklingen stigermer än produktiviteten. Det har den gjort sedan1970. I de områden där dessa obalanser är störst harman kunnat påvisa särskilt stor arbetslöshet.Givetvis går det att ta ut mer urproduktionen än vad den genererar. Under kort tidkan alla göra det. kan en liten gruppgöra det. Men om alla gör det ,uppenbaras sambandet mellan insats ochutfall i form av ekonomisk tillbakagång.Det är därför så oerhört viktigt att vi får så mångahögproduktiva enheter som möjligt, där ersättningoch produktion står i rimlig balans. Om lönerna ärför låga i högproduktiva enheter och för höga ilågproduktiva, finns det risk för att delågproduktiva insatserna ökar och att ekonominbörjar mala på tomgång.Ökad utbildning, kompetenshöjning,innovationsstimulans och ett näringslivsvänligtklimat med frihet att välja optimala lösningar ochpriser på varor, tjänster och insatser, kombineratmed goda möjligheter för småföretagare, höjer dengenerella levnadsstandarden och utgör egentligentillsammans med en välutvecklad infrastruktur denbästa regionalpolitiken.Väl medveten om hur många olika kriterier sompåverkar regionernas utveckling har regeringenockså utfärdat direktiv till samtliga kommittéer ochutredare att redovisa de regionalpolitiskakonsekvenserna av sina förslag, bl.a. för attundvika eventuella negativa regionalpolitiskaeffekter.Herr talman! har enbesvärande utlandsskuld. Vi kan på intet sättfinansiera de utgifter som vi de facto gör av med.Vi lever helt enkelt på för stor fot. Vi har, om manbortser från lågkonjunkturen, även ett strukturelltunderskott. Att i det läget, när verkligheten bestårav arbetslöshet och besparingar, tala om attförhindra tillväxt, förefaller oss moderater som ettolycksaligt återfall tänkande. Vi behövertillväxt -- även om den skulle komma snabbt ochryckigt -- om vi skall klara alla sociala åtaganden.Det synes vara en insiktslös majoritet som ibetänkandet varnar för ohämmad tillväxt, i ett lägedär tilltron för svensk valuta dalar, där företagenfortsätter att öka sina anställda i andra länder ochminska sin andel i , där arbetslösheten är ettav de största problemen. Har man då satt sig in ivad det innebär att gå från gård och grund, atttvingas lämna sin hembygd, sitt hem, sina vänner,ofta drabbas av skilsmässa och personliga problem,ensamhet och ibland missbruk och allt annat somarbetslöshet och motsatsen till ohämmad tillväxtkan medföra?Precis som en positiv utveckling istorstadsområdena sprider sig, riskerar även ennegativ att göra det. Arbetslösheten i är6 %, bland ungdomar . Brottsutvecklingen iStockholm visar kraftig ökning för rån,bombattentat och bombhot. Utvecklingen går motfler och tyngre brott. Detta ger mer kostnader förpolis och socialtjänst men också högre kostnader påmånga andra områden som socialbidrag,missbrukarvård, barnomsorg, gator, vägar ochbelysning, kollektivtrafik, fritid och kultur.Det finns anledning att skapa en medvetenhet omstorstadsproblematikens något annorlundakaraktär ur regionalpolitisk synpunkt och att ävenlåta denna vägas in när den framtidaregionalpolitiken alltmer måste inriktas påtillväxten av det osäkra välståndet i stället för attfördela ett givet välstånd, för att citera GunnarWetterberg.I den framtida regionalpolitiken kommer ocksåkvinnoaspekterna att få en ökad betydelse. Inombåde regeringspartier och opposition har sådanaefterfrågats. Det är därför särskilt glädjande medde konkreta åtgärder som kommer viaNUTEK:s handlingsprogram för att främjakvinnors företagande i det regionalpolitiskastödområdet. Här avsätts en medelsram på 20miljoner för att genomföra ett program för stöd tillkvinnligt företagande. borde kvinnorkomma att tillhöra de nya banerförarna itillväxtutvecklingen.När socialförsäkringssystemen successivtförändras, kommer det att bana väg förde nya företagarna. Personligen tror jag att mångaav dessa företag kommer att ligga i miljöer utanförstorstäder. luft, vacker och lättillgänglig naturoch en människoanpassad omgivning kommer attbli konkurrenstillgångar såväl vad gäller enskildasval av rekreationsort vid sjukdom eller ålderdomsom vid lokalisering av företag med efterfrågadarbetskraft.Här kan det bli ett samspel mellan storstäder, därresurser genereras, och landsbygdsområden somkan blomma upp när de ansamlade resursernaspenderas där. Därmed sprider sigvälståndsuppbyggnaden, och det är ditregionalpolitiken syftar.Även om oppositionen önskar sig mer pengar tilldet mesta, finns ändå en gemensamhuvudinriktning i honnörsorden tillväxt, valfrihetoch rättvisa. Även majoriteten önskar sig givetvismer resurser, precis som de enskilda medborgarnai sin vardag. Vi får hoppas att de regionalpolitiskaåtgärderna skall bidra till att stärka devälståndsskapande krafter som är i så stortbehov av.Med det anförda, herr talman, ber jag att få yrkabifall till majoritetens hemställan i AU13 samt tillden moderata motivreservationen.Anf. 52 ():Herr talman! Låt mig börja med att kort ansluta tillCharlotte inledande ord om dettamed hembygd och annat. Jag ställer helt upp på attdebatten bör vara mera av övergripande karaktäroch mindre syssla med hembygdsproblematik. Jagkommer dessutom från ett av de län som är allrahårdast drabbade i landet, , såjag tror inte att jag över huvud taget behöver drafram några speciella problem. Alla vet hur detligger till där.Det är med blandade känslor jag går in i debatten idetta ärende. I mitt fall är det litet knepigt, för dethandlar om ett ämnesområde som jag har stortintresse för och lång praktisk erfarenhet av.Varför då blandade känslor? Jo, för att jag inte kankomma ifrån upplevelsen av att man för enskendebatt här i kammaren, liksom för övrigt äveni andra politiska fora, när man debatterar regionalutveckling. Debatten förs bland politiker som harformell beslutanderätt, javisst, politiker somförfogar över -- och kan fördela -- skattemedel förverkställande av besluten men som egentligen harett begränsat inflytande över regionalpolitikenspraktiska utformning. Och detta på grund av egnabeslut i denna kammare -- huvudsakligen i en annantid, dvs. under föregående regeringstid!När man här i olika omgångar har beslutat om attsläppa de statliga verken allt friare och avhänt sigalla möjligheter till politisk påverkan avtrafikuppläggning, organisation, investeringarm.m., har man också i praktiken sagt: Sköt det härsom ni finner bäst, huvudsaken är att ni fårekonomisk bärighet på verksamheten!Vad har då detta inneburit? Jo, herr talman, jagsticker nu ut hakan och påstår att den regionalautvecklingen i vårt land numera drivs och formas avde statliga verken, framför allt de affärsdrivande!Det är besluten i direktionsrummen hos Posten, SJ,, och som på bådekort och lång sikt ger de praktiska möjligheternaför våra regioner och bygder att överleva.Indragningar och nyorganisationer medarbetslöshet och serviceförsämringar bidrar ihögsta grad till att ta död på medelstora och mindresamhällen runt om i landet.Vi rikspolitiker protesterar och lokalpolitikernauppvaktar, pressen frossar och skriver, ochinsändarskribenterna rasar -- men vad händer?Ingenting, eftersom ingen av oss har makt att göranågot.Det är med förlov sagt, herr talman, makabert, janästan patetiskt, att då konstatera det mycket storaintresse som visas regionalpolitiska ärenden frånriksdagsledamöternas sida. Man kan bara titta pådet stora antalet motioner -- även undantaget deobligatoriska s.k. hembygdsmotionerna -- somföreligger i anslutning till dagens betänkande.I det perspektivet, herr talman, känns det på någotsätt mindre meningsfullt att diskutera detaljer i denlagda regionalpolitiska propositionen, som i och försig innehåller mycket som är bra och ger godaförutsättningar för en förbättrad regionalutveckling i landet.Till de blandade känslorna hör för mig ävenfunderingarna över den allmänna inriktningen avregionalpolitiken. Vi har ju i regeringsförklaringenfrån sida fått in en klar linje om att helalandet skall leva, och den inriktningen framgårockså mycket klart i propositionen.Tyvärr måste man fråga sig om denna linje breda förankring som vi har trott. Jag syftar dågivetvis på den märkliga debattartikel som nyligenhar skrivits av ett departementsråd iFinansdepartementet och den debatt som börjatspira efter den. Genom att ifrågasätta detregionalpolitiska stödet till bl.a. ochskogslänen sår man ett frö till en, som jag ser det,otrevlig och egentligen rätt improduktiv nord-syd-dialog. Det finns anledning att fråga: Till vilkennytta?Herr talman! Jag skulle gärna se att vi överlagvisade mera av ödmjukhet när vi diskuterar deregionalpolitiska frågorna. Det har varit litetav knivkastning mellan denna talarstol ochbänkarna i kammaren, och jag tror inte att det ärbra för landet. Jag skulle vilja att vi i störreutsträckning försökte samarbeta överpartigränserna, när det inte gäller oundvikligenpartiskiljande frågor, och att vi inriktade oss påövergripande mål, som t.ex. vad den eventuellaEG-anslutningen kommer att innebära för denregionala utvecklingen i landet. Detsamma gällerarbetsmarknadsfrågorna, som är oerhört väsentligaoch där vi har stora problem framför oss,infrastrukturens uppbyggnad och möjligheterna attöver huvud taget skapa överlevnadsmöjligheter istora delar av landet. Inte minst gäller det vad somhar påpekats av mina kvinnliga kolleger frånStockholm, nämligen storstädernas situation och desociala problem som där uppkommer genombristande balans mellan befolkningstal ocharbetsmarknad.Herr talman! Jag vill med detta inlägg försökaväcka till eftertanke och kanske ge underlag tillfortsatt diskussion om arbetssätt ochmöjligheter att i praktiken påverka landetsregionala utveckling. Jag har inget annat konkretyrkande än bifall till arbetsmarknadsutskottetshemställan i betänkandet nr 13.Anf. 53 ():Herr talman! har tagit upp dehuvudsakliga argumenten för att vi måste bedrivaen regionalpolitik som syftar till att försöka lyftaupp de regioner som på olika sätt drabbas av enoreglerad marknadsekonomi. Vårt parti anser atten politik som syftar till att utjämna obalansermellan olika regioner måste vara en del av denekonomiska politiken, inte någon sorts socialpolitikvid sidan av den ekonomiska politiken.Vi anser att ökade klyftor mellan människor,mellan regioner och mellan kön hämmar denekonomiska utvecklingen. Inkomstskillnaderna iEuropa per individ är med våra mått mätt ofantliga.I de två rikaste regionerna i EG-området är dengenomsnittliga inkomsten fyra till fem gångerstörre än i den fattigaste. I de tio sämsta regionernaligger arbetslösheten på 25--mot i debästa regionerna. Jag tror att vi här har en del avförklaringen till att den ekonomiska stagnationendrabbar i den utsträckning som är fallet idag.Då och då poppar det i debatten upp trivialaanalyser baserade på att ekonomisk tillväxt ofta ärförknippad med befolkningstäta regioner. Däravdras slutsatsen att vi nationellt skall prioriterasatsningar på storstäderna för att dessa skall kunnabli vinnare i kampen med andra storstäder ochtillväxtregioner.Jag anser för min del att vi i stor utsträckning harsysslat med detta . Det harhandlat om stora satsningar på , E 4 och E 3,, snabbtåg mellan storstäderna,Dennispaket, Adelsohnpaket, forskning,högskolor, kultur osv.Det planerades enligt propositionen ''Näringspolitik för tillväxt'' att 100 miljarder skullegå i huvudsak till storstadsområdena. Densocialdemokratiska regeringen var ansvarig fördenna proposition. Man kan fråga sig: Var är dentillväxten nu? Borde den inte i varje fall ha börjatinträffa nu?Den asociala fastighetsspekulationen på 80-taletvar ett försök att göra snabba vinster påstorstadsfastigheter, både i vårt land ochutomlands. Var är de vinsterna nu?Urbaniseringseffekterna var så stora attekonomiska experter ansåg att man kunde betalaöverpriser på fastigheter i storstäder och ändå fåigen pengarna med god vinst.Jag instämmer med de talare som sagt och även idet som anförs i propositionen om att i parollen''Hela skall leva'' också ligger attstorstäderna skall leva. Men vi får inte hamna i ennaiv övertro på storstädernas möjligheter somekonomiska motorer. Också storstäderna harbetydande sociala problem, arbetslöshet ochstagnation.Det är naturligt att den som kommer från den delav landet som haft tillgång till den traditionelladelen av regionalpolitiken också har perspektiv pådenna ur den egna landsdelens synvinkel. Vi ser förvår del regionalpolitiken som en liten återbetalningav de resurser som denna landsända faktiskt tillförtlandet. Regionalpolitiken är också ett medel för attse till att denna del av landet skall fortsätta attfungera och även fungera bättre. Vi tror också attstorstäderna i längden kommer att i huvudsak tjänapå en sådan politik.Bara den norrländska skogsindustrin bidrar förnärvarande till landets inkomster med ettnettoexportvärde om i storleksordningen 30miljarder kronor. Det är mer än dubbelt så mycketsom och bidrar med under ett gott år.Skulle den elkraft som tillförs landet från dennorrländska vattenkraften köpas från annat håll,torde kraftigt ökade elenergikostnader bli följden.Alternativkostnaden för denna elenergi tordekunna uppskattas till i storleksordningen 10miljarder kronor . Enbart skatteintäkternafrån elproduktionen i norr tillför statskassan fleramiljarder kronor per år.De regionalpolitiska medel om ca 2 miljarderkronor som tillförs är därför enförhållandevis måttlig summa jämfört med devärden som landet tillförts från dessa källor.Bohlins revisionsbyrå taxerar marknadsvärdet avVattenfalls kraftstationer bara i tillca . Liknande taxeringar hargjorts av t.ex. MoDo:s anläggning i , somvärderas till ca 10 miljarder kronor.Det är ovedersägligt att de norrländskamalmtillgångarna har fungerat som bas för svenskstålindustri och annan metallproduktion. Deninhemska produktionen av metaller har i sin turvarit viktig för verkstadsindustrinsråvaruförsörjning. De stora avstånden i ,som ofta är en nackdel, har också varit en fördel,eftersom har varit ett utmärkt testområdet.ex. för högspänningsöverföring av elenergi ochför långväga telekommunikationer. Svenskalastbilar och bussar har fått sin höga kvalitet delvisgenom att de kunnat testas under förhållanden somhar ställt stora krav på dylika transportmedel. Detär heller ingen tillfällighet att utländska biltestarenu valt norra som ett försöksområde försin verksamhet.Den relativt höga andelen av effektivprocessindustri och vattenkraftsproduktion gerdenna del av landet ett mycket högtproduktionsvärde per anställd. Denna struktur harlett till att varje arbetande i ger ettbetydligt större bidrag till landets nettoexportvärdeän vad arbetande i övriga landet gör.Den norrländska infrastrukturen har uppskattatsha ett värde av ,vilket motsvarar ca per invånare. Attlåta denna infrastruktur förfalla och bygga upp denigen i något annat område skulle vara ett gigantisktnationalekonomiskt slöseri.Jag tycker att det är rimligt ur nationalekonomisksynpunkt att investeringar i infrastruktur per capitaär större i denna del av landet än istorstadsområdena. Det innebär naturligtvis inteatt vi inte skall göra stora investeringar också istorstadsområdena.