prot · GH0926 · 1993-11-18 00:00:00 — Hela den korridoren har denhögsta prioriteten i investeringsplanen.Jag håller självklart med om attdet hade varit mycket bättre om vi hade haft merpengar och hade kunnat fördela dem på alla deprojekt som alla ledamöter i denna kammare medrätta anser skulle hjälpa deras region ur svåraproblem, skapa bättre attraktivitet för etableringar,underlätta arbetslösheten, osv.Nu gör vi ändå, herr talman, den störstajärnvägssatsningen i Sverige.Satsningarna sammanlagt ligger på nästan 40miljarder kronor -- inte 32 miljarder som viursprungligen trodde, utan närmare 40 miljarderkronor kommer att satsas på spårburen trafik underde kommande tio åren. Det är trots allt den störstajärnvägssatsning som gjorts i modern tid.Planen på hur pengarna skall fördelas är nu ute påremiss. De synpunkter som både framförde är typiskt sådana somskall komma fram i remissarbetet.Till vill jag bara säga att direktiven tillgruppen egentligen framgick av svaret, där jag sadeatt gruppen inom ramen för beslutade planer ochbudgetar skall bidra till ett rationellt och samordnatgenomförande av de aktuella projekten. Den skallockså kunna föreslå sådana förändringar ochanpassningar i planer och utbyggnader somgruppen finner rationella. Såväl skall kunna sätta ett visst hopptill att detta kan innebära en bättre situation änenligt det förslag som ligger ochremissbehandlas.Anf. 35 ():Herr talman! Det sistnämnda vill jag ställaförhoppningar till. Man skall kunna komma framtill bättre lösningar än enligt förslaget.Jag nämnde också att det är en tidig byggstart förErikstadsvängen, men säger att sträckanGöteborg--kommer därefter. Det liggerväldigt litet specificerade pengar för sträckanÄlvängen--, dessutom på nästa sekel omjag inte har läst alldeles fel. Det är helt oacceptabeltmed en så långsam utbyggnadstakt.Jag skulle än en gång vilja poängtera att järnvägenmellan och inte är vilken järnvägsom helst. Det är alltså en sträckning som borde hafått förbätttrad standard för väldigt länge sedan.Det har försinkats på grund av olika synpunkter pådragningar och annat. När man nu ändå ligger sålångt framme att man ungefär vet hur man skall hadet, tycker jag att det skulle vara en tragedi om detkommer att dröja så länge.Slutligen hoppas jag att jag kan tolka det somkommunikationsministern har sagt positivt, dvs. atthan tänker medverka till att det förslag som såsmåningom efter remissarbetet skall framläggaskommer att vara bättre -- sett ur det västsvenskaperspektivet -- än det förslag som finns.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1993/94:44 omkommuners resurstilldelning till skolanAnf. 36 (m):Herr talman! har i en interpellationfrågat mig om jag är beredd att skyndsamt låtautvärdera hur de nya principer för resurstilldelningsom tillämpas i en del kommuner stämmer medskolans uppdrag att ge likvärdig utbildning.Denna fråga skulle kunna besvaras mycket kort:Att göra en sådan utvärdering ingår i det uppdragsom givits åt . Låt mig dock beröra någrapunkter som nämner i sininterpellation.Jag vill inledningsvis påminna om att det var minföreträdare, dåvarande skolministern , som i propositionerna (1989/90:41) omkommunalt huvudmannaskap och (1990/91:18)Ansvaret för skolan initierade de förändringar påskolområdet som innebar ändrathuvudmannaskap, nya skolmyndigheter och nyttbidragssystem. I Ansvarspropositionen framhöllsatt decentraliseringen av beslutanderätten och detförändrade ansvarstagandet inte borde göra haltvid kommungränsen eller hos politikerna. De olikaresurstilldelningssystem som prövas ikommunerna är en följd av förändringarna påskolområdet och syftar till att ge skolorna möjlighetatt självständigt styra och ansvara förverksamheten. Nuvarande regering har fortsattytterligare en bit på den inslagna vägen. Genom detnya kommunala utjämningsbidraget harkommunerna fått större frihet att organisera sinaverksamheter och flertalet av kommunernasekonomiska beslut har förts närmare brukarna.Som framgår av mitt resonemang har regeringeninga avsikter att åter centralisera ansvaret förskolan.Av 1 kap. 2 § och 4 kap. 1 § skollagen framgår attdet är kommunernas skyldighet att ge elever medsvårigheter stöd. Om missförhållanden uppstår pågrund av det styr- och resurstilldelningssystem somför närvarande tillämpas eller på grund av någotannat, är det i första hand som skallfungera som väckarklocka. har dennaroll inom ramen för sitt uppföljnings- ochutvärderingsansvar. Därutöver har Skolverketockså ett tillsynsansvar, vilket innebär att avstegfrån läroplanerna och skollagen skall påtalas ochbeivras.Av fördjupade anslagsframställningframgår bl.a. att verket ser det som en centraluppgift att under den närmaste treårsperiodenanalysera kommunernas resursfördelningssystem.Eva kommer sålunda att få sin önskanom utvärdering uppfylld. Jag kommer emellertidinte att ta initiativ till någon skyndsammarebehandling än den tänkt sig. För mig terdet sig nämligen viktigt att ett nytt system får varai bruk innan det utvärderas samt att skolansansvariga -- kommuner, myndigheter och enskildaskolor -- får någorlunda stabila och långsiktigaspelregler, något som dessutom är en förutsättningför att en utvärdering skall kunna göras och attseriösa slutsatser skall kunna dras.Anf. 37 ():Herr talman! Jag ber att få tacka skolministern försvaret. Det innehåller en värdefull tillbakablick.Det är ofta bra att göra en sådan när man vill gåframåt.Jag har frågat om hur lagens krav på en likvärdigutbildning uppfylls med ettresursfördelningssystem som inte tar hänsyn till attbarn är olika och har skilda behov. Det är dendiskussionen som jag tycker är angelägen att föra.Svaret är en ganska lång och i viss månöverraskande plädering för den kommunalisering,eller decentralisering, som genomfördes av GöranPersson och den socialdemokratiska regeringen.Beatrice Asks partivänner slogs då med näbbar ochklor mot det beslutet. Man talade om att riva uppbeslutet, om man kom i regeringsställning. Ett avargumenten var rädslan för att likvärdigheten iutbildningen inte skulle kunna upprätthållas överhela landet. slår inte bara vakt omdenna reform, utan hon går t.o.m. så långt att honvarje gång dessa frågor tas upp i kammaren i självaverket undviker att diskutera hur hon ser påkommunernas skötsel av skolan och vilka effekterde förändringar som sker får för eleverna.Beatrice vill inte ens ta reda på hur det harblivit, i vart fall inte ännu på ett tag. Det är nog inte vad den socialdemokratiska regeringen hade tänktsig. I den debatten -- och också många gångerdärefter -- betonades tvärtom vikten av en effektiv,snabb och löpande utvärdering, som kan vara tillstöd för utvecklingen i kommunernas skolor ochsom ett instrument för att garantera likvärdigheteni utbildningen.Beatrice har varit skolminister i drygt två år.Jag tror inte att förändringstakten i skolan någonsinhar varit så hög som . Det kundeha varit ett ganska gott betyg åt en regering och enskolminister som är inställda på att handla, men jagmenar att utvecklingen i många avseenden har gåttåt fel håll.På bara har skolan fått vidkännas mycketkraftiga resursminskningar. I det läget är det enligtmin mening extra viktigt att se till att läroplanenskrav på en rättvis resursfördelning upprätthålls.Det är framför allt i svåra tider, när resurserna ärknappa, som kravet på prioriteringar är somstarkast.Det som händer i olika kommuner går dock imotsatt riktning. Moderater i många kommunerinför diverse former av skolpeng. I harman infört en skolpeng som uppgår till över 90 %.Det säger sig självt att det då inte blir särskiltmycket över att fördela bland alla de elever som avolika anledningar har behov av extra hjälp och stöd.I uppgår skolpengen till mellan och90 %. Det har inneburit att en skola i centralaJakobsberg har mist 13 av sina 36 lärare, medan enskola i ett bedydligt mycket mer gynnat område harfått ökade resurser. Detta har ingenting medelevernas behov att göra. Dessa behov har inteförändrats över -- klyftorna harsnarare vidgats. Det här är effekten av en kall,matematisk modell, där man inte tar några somhelst mänskliga hänsyn.Det är dessa effekter som jag skulle vilja diskuteramed skolministern. Hon borde vara intresserad avdetta. Skolministern behöver ju inte diskuterafrågan på ett sådant sätt att hon lägger sig iSollentunas, och alla andra kommunersbeslutsfattande. Men det är oerhört väsentligt att vii av snabba och oerhört stora förändringarhela tiden för en livlig och öppen debatt, just somstöd för kommunerna i deras förändringsarbete ochför att vara uppmärksamma på riskerna för attutbildningen inte blir likvärdig.Det är viktigt att utvärderingen kommer till ståndsnarast möjligt. Förändringarna är som sagt storaoch det går fort undan. Man kan inte vänta i tre år.De barn som går i skolan, kan dess värre integenomföra sin skolgång i repris.Jag tycker att det vore konstigt om inteskolministern hade någon uppfattning om huruvidadet är bra eller dåligt för likvärdigheten iutbildningen att det införs så extrema former avskolpeng.I svaret sägs att skall påtala och beivraavsteg från det som sägs i läroplanen. Jag skullevilja ha reda på vad detta innebär. Prövas det numed anledning av alla de väckarklockor somringer -- både i och framför allt utanförSkolverket -- något fall, där likvärdigheten riskeraratt gå förlorad?Utskottet hade en utfrågning för bara drygt enmånad sedan, som gav mycket tydliga besked omatt de elever som har de mest uttalade handikappenoch de mest uttalade behoven av extra stödfortfarande kan få hjälp, men den stora gruppenelever däremellan med mindre uttalade problemblir utan stöd. Det innebär naturligtvis attdessa elever riskerar att få mycket stora bekymmermed sin skolgång framöver. Det är fråga om barnsom har behov av litet mer tid, som kanske kommitefter på grund av sjukdom eller som har svårt attkoncentrera sig.Jag skulle alltså vilja ha reda på varförskolministern undviker en diskussion om dessafrågor. Pågår det någonting som kan tillföradebatten ytterligare bränsle?Anf. 38 ():Herr talman! I flera debattartiklar och utspel underden har skolministern anklagatSocialdemokraterna för att vilja riva upp s.k.valfrihetsreformer på skolområdet. I en artikel iSydsvenska dagbladet för sedan sägsbl.a. :''Med socialdemokratisk skolpolitik skulleklockan vridas tillbaka och förhållandena skulleåtergå till det gamla och beprövade. ''I interpellationssvaret får vi nu ett rakt motsattbudskap. Det är egentligen socialdemokratiskskolpolitik som och regeringenfullföljer. Den socialdemokratiskaAnsvarspropositionen framhölls som ett föredömenär det gäller valfriheten. Detresurstilldelningssystem som prövas ikommunerna sägs bara vara en följd av denvalfrihetens väg som Socialdemokraterna banat.Vad tycks vilja meddela är attSocialdemokraterna krattade manegen. är detModeraterna som står för akrobatiken påskolområdet. Det är just denna akrobatik -- medstörre eller mindre hål i skyddsnäten, bl.a. i formav en starkt segregerande skolpeng -- som det finnsanledning att reagera mot.Jag vill starkt understryka vad sägeri sin interpellation om kommunernas syn påresursfördelningen. De påpekar bl.a. att defortfarande klarar att ge stöd åt elever med myckettydliga och uttalade handikapp medan elever medandra mindre synliga men nog så svåra problem intelängre kan få den hjälp de behöver. Det handlar ombarn med fysiska, psykiska och sociala handikappmen också om barn med andrainlärningssvårigheter, t.ex. språkliga. Företrädareför bekräftade vid en genomgång hosriksdagens revisorer att dessa problemexisterar och tenderar att växa.Låt mig ta kommun som ett exempel påproblemen. kommuns skolchef sade vidutbildningsutskottets öppna utfrågning den 7oktober om situationen i skolorna: ''Det är alldelesuppenbart att vi totalt sett har sämremöjligheter än tidigare att ta hand om elever medsärskilda behov.'' I har klass-/gruppstorleken ökat som antaletresurstimmar minskat. Barn med svårigheter harinte kunnat stödjas på samma sätt som förut.Skolpsykologtiden har minskat . Detta ärett resultat av regeringens samlade politik motkommunerna. Den drabbar skolan med allt störrekraft.Skolministern ger sedan i sin interpellation uttryckför en tidigare helt okänd egenskap: denklädsamma blygsamheten, draperad i begreppet''skynda långsamt''. Saktmod och långsamhet ireformarbetet har ju annars inte varit den mestutpräglade egenskapen hos det moderatleddaUtbildningsdepartementet. Snarare har detomvända förhållandet dominerat. Förstbeslut i renlärig ideologisk anda, och sedankonsekvensanalyser av de i all hast genomförda ochofta av en samstämmig skol- och utbildningsvärldstarkt kritiserade hastverken. Som konkretaexempel kan jag nämna högskolans nyalokalförsörjningssystem, där ''soppan är total''enligt framstående företrädare och universitet, ochförslaget till nytt studiefinansieringssystem, sominnebär ett dråpslag mot studenterna.Vad gäller skolans resursfördelning behövs intenågon långbänk. Här räcker det inte att somskolministern hänvisa till roll somväckarklocka. Väckarklockorna är redan mångaoch ringer så starkt att ljudet måste ha nått ocksåUtbildningsdepartementet. Segregationstendenseroch ökande orättvisor i den svenska skolan bliralltmer påtagliga. Att inte ingripa mot dessaorättvisor, fru skolminister, är verkligen att vridaklockan tillbaka, inte Socialdemokraternas försökatt göra någonting åt problemen.Anf. 39 (m):Herr talman! försöker att beskrivahistorien. Jag delar inte . För egen del argumenterade jagför ett kommunalt huvudmannaskap. Det finnsmånga uppfattningar om huruvida kommunalthuvudmannaskap har fördelar eller mest nackdelar,och det finns det även inom Socialdemokraterna.Eva hänvisar till , ,osv. Det är självfallet mycket intressant att höra hurverksamheten bedrivs i olika kommuner. Men detgår inte att dra generella slutsatser av ett sådantunderlag. har däremot redovisat en heldel som rör resursfördelning och möjligheten att gelikvärdig utbildning.I drygt två tredjedelar av kommunerna uppgertillfrågade skolchefer eller motsvarande att det nyastatsbidragssystemet som sådant inte har inneburitförändringar för gruppen elever med behov avsärskilt stöd. Däremot har man från olika hållframhållit att de ekonomiska svårigheter somkommuner och nationen brottas med harändrat förutsättningarna för att hjälpa elever medsärskilda behov. Minskade ekonomiska resurserkräver resurssnålare lösningar. Det påtalas också iutvärderingen att detta i vart fall inte alltid behöverinnebära försämringar.Exempel på vad man gör för att kompensera ärinrättandet av konsultativa pooler, att mansamarbetar bättre med andra sociala myndighetersamt en rad andra åtgärder. Det går inte att dranågra entydiga slutsatser enbart genom att räknakronor och ören. Det är också viktigt att noggrantpåtala kommunernas och skolornas ansvar förelever med behov av särskilt stöd, vilket regeringenhar gjort i bl.a. Läroplanspropositionen.Eva vill se en löpande utvärdering av deförändringar i statsbidragen som gjorts. Jag villpåstå att en sådan löpande utvärdering sker ikommunerna. Kommunerna prövar många olikaformer av resursfördelning. De debatteras, och dejusteras rätt kraftigt. senast var det Stockholmskommun som ville lägga extra vikt vid att i skolornata hänsyn till elever från andra länder. Man tyckteinte att det system man hade var bra.Det väsentliga är att kommunerna själva fårorganisera sin resursfördelning och hitta ett systemsom fungerar. Det är också viktigt att man låter degenerella statsbidragen verka åtminstone --de har inte funnits ännu -- innan statenbörjar utvärdera. Det finns inte tillräckligtunderlag.Man måste ha ett mycket stort förtroende förkommunerna. Jag har i mitt svar hänvisat till GöranPerssons propositioner, eftersom jag tycker det ärviktigt att påminna socialdemokraterna om att desjälva, i varje fall tidigare, trodde pådecentralisering och hade visst förtroende förkommunala företrädare. Jag tycker att GöranPersson i en del avseenden gjorde en bra början,men det var inte tillräckligt. Vi har därför fortsattpå denna väg. tycks vi stå tämligen ensamma omatt hysa tilltro till kommunalpolitikerna.Jag vill gärna betona bild av skolan.Det är oerhört intressant vad gäller den fråga somEva har ställt om den likvärdigautbildningen och stödet för elever med särskildabehov. Här framhålls nämligen att huvuddelen avlandets kommuner och kommunalaförtroendevalda i sina skolplaner särskilt tar upparbetet med barn med särskilda behov. redovisning har 100 kommunerutvärderat hur väl de lever upp till ambitionerna,de drar slutsatser och försöker, utgår jag ifrån, hittaformer för förbättringar.Jag har alltså ett stort förtroende förkommunalmännen. Jag tycker att man skall ha ettrimligt underlag för att dra slutsatser. Jag vill ocksåtill påpeka att klasstorlekarnainte har ökat så drastiskt som han sade i sitt inlägg.Det finns inte belägg för detta. Det finns en tendenstill och exempel i vissa kommuner på att framförallt de gamla statsbidragen lett till att vi fått mycketstora grupper. Men generellt över landet kan maninte dra sådana slutsatser som Socialdemokraternauppenbarligen vill göra.Det finns inte heller något färdigtstudiemedelsförslag från regeringen. Det har lagtsfram olika förslag, olika förslag har debatterats,och vi resonerar om dem. De innehåller bådefördelar och nackdelar, och det kräver en debatt.Men beskyll oss inte för att ha lagt fram färdigaförslag!Sammanfattningsvis noterar jag attSocialdemokraterna anser att man skyndsamt börutvärdera, trots att kommunerna inte har haft ettår på sig att pröva de nya statsbidragsreglerna. Jagtycker att man slarvar med underlaget när man mereller mindre beskyller kommunerna för att inte tasitt ansvar för elever med särskilda behov.Jag har också tagit del av protokollet från detutskottsförhör som gäller kommunernas resurser.Det var mycket intressant. Av det framgår att detfinns både engagemang och intresse för detta.Framför allt är det de osynliga grupperna -- om jagfår säga så -- av elever med särskilda behov som vibehöver titta extra på. Det väsentliga är att lyftafram dessa elever och påtala de brister som finns.Det är ett arbete som inte görs i en utvärdering.Anf. 40 ():Herr talman! säger att det inte går attdra några generella slutsatser på grundval avexempel från enstaka kommuner. Självfallet gördet inte det. Det är just därför som jag tycker attdet är så angeläget att vi får ett riktigtunderlagsmaterial för att diskutera här i riksdagen.Till vår roll hör att utvärdera. Vi skall självfalletinte delta aktivt i utvärdering, men dethör till vår roll att garantera det som vi har skrivit ilagen och i läroplanen om en likvärdig utbildningför våra barn. Då behöver vi ett underlag. I en tidmed mycket snabba förändringar kan vi i den härförsamlingen inte säga att vi skall vänta och se vadsom händer. får vi reda på om det gicksnett eller inte. Det gäller särskilt mot bakgrund avde många och mycket högröstade väckarklockorsom har hörts i den här debatten.Det är alldeles riktigt som säger attdet finns ett engagemang och ett intresse utekommunerna bland politiker och anställda i skolanför att få en så bra skola som möjligt. Men det finnsockså en mycket stor oro för vart utvecklingen tarvägen. Det tror jag nog att ocksåkunde läsa ut i protokollet från utfrågningen. Dethandlade faktiskt om en sådan och inte om ettförhör. ''Vi klarar inte mer nu'', var en mycketvanlig replik.I Lgr 80 sägs det att om elever har svårigheter skallman vid fördelningen av skolansförstärkningsresurser främst försöka tillgodosedessa elevers behov innan resurserna används förandra ändamål. Detta hänger ihop med det gamlastatsbidragssystemet. Under arbetet med att tafram den nya läroplanen har jag fått mångaförsäkringar om att man inte har för avsikt att ändraden grundläggande inställningen i den här frågan. Idet perspektivet skulle det vara så bra att få endebatt i den här församlingen där skolministerntalar om hur hon ser på det förhållandet att mångaelever inte får sina resurser tilldelade efter sinabehov utan i första hand per skalle. Ända upp mot90--av en skolas resurser fördelas rätt över,utan någon tanke på att elever faktiskt inte är lika.Fru skolminister, går detta ihop med vad som harsagts om att ni vill hålla fast vid en rättvisresursfördelning? Vi behöver inte nämna någrakommuners namn om det känns otäckt, utan baradiskutera principen. Jag vidhåller att vi är tvungnaatt föra en sådan debatt här till ledning förkommunerna. Det är inget misstroende motkommunerna.Anf. 41 ():Herr talman! Fru skolminister, man kan dra vissagenerella slutsatser om underlaget är tillräckligtstort. De slutsatser man kan dra av det härmaterialet är bl.a. följande:Skolpengssystemet har skapat vissa problemgentemot framför allt tre typer av verksamheter.Det gäller för det första skolor i uttalat resurssvagaområden. Det gäller för det andra skolor iglesbygdsområden. För det tredje gäller det riktigtsmå skolor i tätorter.I många sammanhang uttalar man sig för flexibilitetoch rörlighet. När man då har det härunderlaget kan man gå in och göra förändringar.Man kan komplettera systemet på olika sätt ochgöra förändringar. Man behöver inte vänta mångaår och låta problemen växa och bli ännu större. Deär stora i många kommuner. Det visar också dendiskussion som vi hade på utfrågningen.Skolverket konstaterar att skolpeng införts i enfemtedel av landets kommuner den 1 januari 1993.Det förhållandevis begränsade antaletunderstryker vår kritik. Detta är inte den storaideologiska reform som skulle frälsa skolvärlden.Detta visar att många inte har anammat systemet.Där man har gjort det har resultaten blivitsynnerligen blandade.Skolverket säger vidare att den terminologiskauppfinningsrikedomen är mycketstor inom skolan när det gäller skolpeng av någotslag. Vi ser tendenser i våra analyser, sägerSkolverket vidare, som vi vill höja ett varningensfinger för. Administrativa beräkningar styr iblandskolpengen. Problemen är så strukturellt olika måste ta hänsyn till de olika svårigheter olikaelevgrupper har.Då kan vi generellt säga att resursproblemen harblivit stora i de allra flesta kommuner. De har blivitmycket stora i kommuner som redan av olika skälär segregerade. Det vet skolministern om. Det ärpå detta gedigna underlagsmaterial som vi menaratt man bör ingripa.Anf. 42 (m):Herr talman! Jag är glad att att hon är medveten om det engagemangoch intresse för att värna de svaga eleverna somfinns ute i kommunerna.Det förvånar mig dock att ochsocialdemokraterna generellt tycks vara så kritiskamot det arbete som bedrivs lokalt för att utvecklaresursfördelningssystemen. Jag har nämligen intehört några kommunala företrädare som kräver enåtergång till de gamla specialdestinerade bidragen.Jag har inte heller hört en samfälld kör avkommunalmän och kommunalkvinnor som sägeratt de tidigare fördelningssystemen, som man harlämnat i några kommuner, levde upp till deambitioner som finns.Den viktiga frågan, som inte riktigt har kommitfram här, är naturligtvis vem som skall bestämmabehovet. Där finns det en stor skillnad mellan migoch socialdemokratiska företrädare. anser uppenbarligen att det är här iriksdagen vi på något sätt åtminstone skall tala omhur man inte kan tillgodose behov eller vad sominte är behov som skall vara med.Regeringen har den uppfattningen att behovet barakan avgöras så nära de levande barnen som det baragår. Det är först och främst ute på skolorna självasamt i kommunerna. Därför är det så bra attkommunerna nu prövar olika modeller för attfördela sina resurser på ett klokt sätt. Det är ocksåbra att man söker former där skolorna själva får enbudget som de kan använda för de lokala behovsom de ser, bara de håller sig inom budgeten.De allra flesta kommunerna har också ettgemensamt. Trots att skolpengssystemen, somuppenbarligen retar socialdemokraterna har enenhetlig benämnning, är de mycket olikartade. Dehar i olika utsträckning en gemensam pott för justspecifika behov och annat som icke kan omfattas aven generaliserad procentsats e.d.