prot · GG09109 · 1993-05-12 00:00:00 — Vi vet ju alla vaddet innebär för anställda om försvarspolitiken bliralltför kortsiktig och ryckig.Jag beklagar att det har funnits exempel på attförsvarsministern har slängt fram förslag, som vihar fått ta ställning till här i utan deförberedande diskussioner som vi har krävt. Det ärnaturligtvis inte bra för samförståndsandan.Det här handlar nog i väldigt stor utsträckning omatt vi måste komma bort från de ideologiska ellerdogmatiska bindningarna i försvarspolitiken. Jag ärnaturligtvis medveten om att alla de utfästelser somModeraterna gjorde i det senaste valet -- om ettpåslag med -- naturligtvisbinder väldigt hårt. Men jag tror attalla inser att det var alltför orealistiska förslag.Anders , jag tror att kan skiljasig från dessa utan att skämmas och att vi kaninträda på en ny väg för att nå de här bredauppgörelserna.Anf. 77 Försvarsminister ():Herr talman! Jag har fått -- får jag välsäga -- beröm från flera håll för att jag just har varitodogmatisk som försvarsminister. Jag hargenomfört förändringar som man inte hade trott attjag skulle medverka till. De fyra regeringspartiernaoch även Ny demokrati har faktiskt, som jagsade, lyckats få fram lösningar som har ettparlamentariskt underlag. Jag kan försäkra att detinte är alldeles enkelt. Det går inte att vara särskiltdogmatisk i sådana situationer.Det är faktiskt en försvarsministers uppgift attlägga fram förslag till . Om det skersnabba förändringar och det kommer snabbabeställningar i form av krispaket med vidhängandebud om att man skall lägga framförslag -- vilket var en direkt riksdagsbeställning,det är bara att läsa riksdagsskrivelsen -- är det klartatt det går undan. Får jag ändå nämna att de förslagsom har behandlats under tidigare skeden underdet här året, t.ex. nedläggningen av F 6, förändradevärnpliktsförmåner och besparingar förcivilförsvaret, kom till utomordentligt snabbt. Mendetta skedde faktiskt i en uppgörelse sominkluderade Socialdemokraterna. Man får väl ändåsäga att det förekom en bred uppgörelse överpartigränserna.Frågan om det skall vara en tvåbrigadslösning ellerinte är förvisso inte avgjord. Den är väl någontingsom lämpar sig för en inträngande och saklig debatti den försvarsberedning som finns, där man får geoch ta liksom på andra områden. Men det ärfaktiskt inte lämpligt att man nu fattar ett beslututan den här beredningen, med tanke på deoerhörda konsekvenser detta medför för försvaretmen också för de orter som berörs.Man skall heller inte misstro varandras avsikter. Jagkan försäkra kammaren att han här håller anföranden i försvarsfrågor inte,som påstods , läser uppskrivna departementspapper. Han håller heller inteanföranden av det slag som han har gjort i dagdärför att han har betalt av Försvarsdepartementet.Jag tror inte att hans truppslagstillhörighetpåverkar honom som försvarspolitiker, sompåstods här, när det gäller viktiga avvägningsfrågorinom armén.Herr talman! Jag har varitriksdagsledamot. Jag valdes in 1968. Jag hardebatterat med en lång rad av socialdemokratersom har varit politiskt sakkunniga i olikadepartement. Jag kan försäkra -- och det går bra atttitta i kammarens protokoll -- att jag inte vid någottillfälle i debatten i kammaren har försökt att så utmisstroende när det gäller deras trovärdighet. Degör en god tjänst som politiskt sakkunniga, till påköpet mot mycket blygsam ersättning.Anf. 78 () replik:Herr talman! håller inte ordning påreplikomgångarna. Detta var en replik till mig, ochjag har alltså inte sagt att läseruppskrivna manuskript från departementet och atthan är avlönad av departementet. Det enda som jagsade i det sammanhanget var att HenrikLanderholm ju har goda kontakter meddepartementet och skulle kunna påverka en positivutveckling när det gäller tvåbrigadsutbildningen.Det var vad jag sade. Så den här repliken till migvar felriktad. Det var ett bomskott.Försvarsministern sade att han harangerats för sinaodogmatiska lösningar. Jag hörde också det, mendet var ju från företrädare för ett avregeringspartierna. Det är ganska normalt att mangör så. Jag tror inte att man behöver slicka i sig detså mycket. Vi har ändock under den här tidenupplevt att har gått litet snabbt framibland. När det gällde MOB-förbanden begärde viatt snabbt få ärendet tillbaka från regeringen sedanPliktutredningen hade lagt fram sitt förslag. Men såblev det icke. Det finns också andra exempel pådet.När det gäller breda uppgörelser pekar AndersBjörck på krisuppgörelsen medSocialdemokraterna. Låt det bli ett gott exempel påhur man kan ställa upp för breda lösningar närsituationen så kräver. Det tog vi inte många poängpå, men vi ansåg att det var nödvändigt att göradetta för ekonomins och landets skull. Inom vårtområde, försvarspolitiken, finns det all anledningför alla parter att anstränga sig.Anf. 79 Försvarsminister ():Herr talman! Jag är naturligtvis ledsen om SvenLundberg uppfattade mina ord om HenrikLanderholms förträfflighet och oväld som någonform av pekpinne till honom. Det var bara enallmän sakupplysning till kammarens ledamötersom jag tog mig friheten att komma med när jagändå beträdde talarstolen. Detta var absolut interiktat mot varje statsråd -- men naturligtvis också förriksdagsutskott och rikdagsledamöter -- ligger deten paradox i att vi ibland får beställningar frånriksdagen. Det gäller ingalunda baraFörsvarsdepartementet. Vi får beställningar om skall spara på vissa områden eftersom läget ärbekymmersamt och det skall gå snabbt. När visedan effektuerar detta som goda, lydigaparlamentariska tjänare -- det blir man efter någradecennier i -- får man naturligtvis varaberedd att få kritik för att det går för snabbt. Detkänns inte alltid särskilt rättvist. Det är inte så attjag har haft någon större längtan att gripa in vadgäller eller luftvärnsproblematiken isödra . Jag hade varit utomordentligt gladom jag hade sluppit detta. Det var inte mitt förslag.Det kom som en följd av ett krispaket, som varnödvändigt för landet men som fickbekymmersamma konsekvenser för försvaret. Menvi måste veta var vi skall sätta ner foten. Kommerdet beställningar om snabbhet får riksdagenursäkta om man uppfyller krav.Det finns ju alltid en möjlighet att göra justeringarhär. Jag tycker att vi skall ta tillfället i akt när detgäller större strukturförändringar. Dit hördiskussionen om tvåbrigadssystem. Jag tycker skall ta god, eller åtminstone rimlig, tid på sigför att fundera över detta. Det gäller också en radandra saker som vi nu i lugn och ro skall diskuterai Försvarsberedningen. Vi fattar försvarsbeslut vartfemte år, just för att man skall kunna göra dentypen av bedömningar. Jag har sagt åtskilligagånger att försvarsbeslut självfalletkommer att bli mycket viktigt, inte minst vad avserde ekonomiska ekonomerna.Jag har ingen annan uppfattning än t.ex.folkpartiledaren om att det ärsjälvklart att om läget runt omkring oss voreutomordentligt och demokratin t.ex. var fastförankrad i , skulle vi naturligtvis kunnagöra justeringar i försvarsanslaget. Det är därför vihar försvarsbeslut. Ju mera enighet vi kan uppnå idessa långsiktiga frågor, desto bättre är det.Herr talman! Jag vill understryka att det inte ärnågon enkel pedagogisk uppgift att försökaövertyga svenska folket om vikten av ett brasvenskt försvar som håller långsiktigt. Det ärframför allt inte lätt när det är kärvt isamhällsekonomin. Därför är det så viktigt med enlugn samtalston och att man hjälps åt att ta ansvar.Jag har fått uppleva en tradition. Jag sysslade medförsvarsfrågor även för närsocialdemokratiska försvarspolitiker som SvenAndersson, , . var utomordentligt lätta att ha att göra medoch diskutera med. Vi tyckte på sammasätt, men det fanns ett bra samtalsklimat sombetydde mycket för försvarets utveckling.Anf. 80 ():Herr talman! Inledningsvis vill jag yrka bifall tillutskottets hemställan.Dagens debatt har med all tydlighet visat på deskillnader i bedömningar som föreligger mellanregeringspartierna å ena sidan ochsocialdemokratin å den andra.Regeringspartierna tar sin utgångspunkt i densäkerhetspolitiska målsättning som låg till grund för1992 års försvarsbeslut. Denna, som det råddeenighet om, bildar alltså bas för de mål ochuppgifter för totalförsvaret som varit vägledandeför utskottsmajoriteten.Socialdemokraterna reser, i detta betänkande, ingaformella invändningar mot formuleringarna av desäkerhetspolitiska målen. Reellt gör de emellertiddet. Detta framgår av deras reservationer som ärfogade till dagens betänkande. Det framgår ocksåav den socialdemokratiska partimotionen, variframhålls att en krympning av det militära försvareti flera länder i kan tjäna som förebild förkrympning även av det svenska försvaret.Jag hävdar att detta inte är en relevant jämförelseoch att den därför inte kan utgöra underlag förbeslut om vårt svenska försvars utformning. Vårtförsvar har under en följd av år formats för atttillgodose våra behov av frihet och fredligsamverkan i vår del av världen. Många av defrämmande stater, med vilka jämförelse nu görs,har haft andra mer omfattande motiv för desatsningar de tidigare gjort på sina militära försvar.Deras motiv har resulterat i kraftiga upprustningarunder de gångna årtiondena, då vi ej upprustat utansnarare nedrustat.Från majoritetens sida har det säkerhetspolitiskaställningstagandet naturligt nog påverkats av dehotbilder som noterats i vår omvärld.Vi menar att det är för tidigt att dra långtgåendeväxlar på det förhållandet att t.ex. Warszawapaktenhar upplösts. Osäkerheten om utvecklingen i destater som ingick i den pakten är fortfarande stor.Ryssland förblir, trots de oroligheter som vidagligen får information om, en maktfaktor, inteminst genom sin storlek men också genom denmilitära respotential man förfogar över och som defacto utgör ett reellt hot.NATO-länderna och några andra länder i vårnärhet avrustar, säger man i densocialdemokratiska reservationen. Detta är rätt,men tyvärr förblir dessa länders relativa styrka efternedrustningarna överlägsna vår. De har, som jagnämnde, under en lång följd av år då lågstill eller nedrustade kontinuerligt byggt upp sinaförsvarskrafter.Herr talman! Det skulle leda för långt att härnärmare redovisa en ingående hotbildsanalys. Jagnöjer mig med att notera att socialdemokratin inteförmått dra de slutsatser, som förefaller migfullkomligt självklara, av det material kringhotbilden som finns tillgängligt.Låt mig avslutningsvis säga att vi moderater tarkonsekvenserna av stabiliseringspolitiskaproposition, även om vi beklagar att 1992 årsförsvarpolitiska beslut inte kom att gälla. Denoförmåga att fatta beslut i försvarsfrågan somföregick beslut liksom den ovisshet somförelegat efter stabiliseringspropositionen och föredagens beslut, har kostat alldeles för mycketförsvarskraft och spillt alldeles för mycket av denenergi försvaret så väl behövt för att konsolidierasefter beslut.Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottetshemställan.Anf. 81 ():Herr talman! Jag skall börja med att säga några ordom personalen och personalpolitiken. Det har ekatihåligt tomt från den här talarstolen om just dessafrågor. Det har inte gjorts någon större analys avhur personalen och personalfrågorna just nuhanteras. Det beror nog på att vi i försvarsutskottethar fört en diskussion om hur vi skall hantera de härfrågorna på litet . Jag har uppfattat detsom om vi är eniga om att vi under höstens arbeteskall gå hårdare in på personalfrågor ochpersonalpolitik. Därför lämnar även jag det ämnetnu, även om det i högsta grad är angeläget attdiskutera.Jag skall i stället, vilket säkert förvånar minautskottskamrater, ge mig in på en liten loop när detgäller flygvapnet. Det betänkande som vi nudebatterar är av den arten att det finns mycket fåkonkreta förslag när det gäller flygvapnet.Skälet till detta är bl.a. det beslut om ytterligarekoncentration av flygvapnets verksamhet somfattades i stabiliseringspropositionen. Där framgår,vilket vi är överens om, att ytterligare en flottiljskall läggas ned. Beslut om vilken det blir skallfattas 1995 efter det att bl.a. koncessionsprövninghar skett.Det pågår nu inom flygvapnet en översyn ochprövning av så gott som samtliga verksamheter.Skälen till det är flera. En del föranleds avförsvarsbeslutet , och en del ärnormal effektivisering av verksamheten.Ytterligare ett annat och mycket viktigt skäl ärgenerationsväxlingen till JAS 39 . Det ärinte den enda materiella förnyelsen som föranlederorganisationsförändringar. Nyttstridsledningssystem och mer kvalificeradradarutrustning, t.ex. flygplansburen radar, är nogså viktigt.Vi har en samstämmig syn på denfredsorganisatoriska utvecklingen inom flygvapnet.En normalflottilj skall bestå av tre ellerfler divisioner om koncessionen så medger, ochantalet divisioner skall vara 16. Det har riksdagenbeslutat. Men vad vi inte så ofta talar om är alltannat som också ingår i flygvapnet. Det är ju långtifrån bara dessa 16 divisioner det handlar om.Sällan eller aldrig talas det om de 25 ytterligare''flygande'' förbanden, t.ex. fyra SK 60 lätta attack-divisioner, transportflyget, helikoptergrupper ochsignalspaningsförband. Det finns inte bara flyg iflygvapnet. Det finns basförband, stridslednings-och verkstadsförband m.m., inalles 43 ytterligareförband. Det är alltså totalt 84 förband vi bordediskutera och inte endast de 16 flygdivisionernasom vi värnar om och vill behålla.Att då som planerings- och arbetshypotes utgå frånatt alla dessa pusselbitar skall falla på plats hösten1995, så snart koncessionsprövningen är klar, ärnog att göra som strutsen. Man stoppar huvudet isanden och skjuter alla problem framför sig. Detger för all del oss en lugn och bekymmersfri tillvarofram till dess, men priset för detta kan bli väldigthögt. För flygvapnets hela personal är detnaturligtsvis ytterst pressande att leva med dennaosäkerhet om framtiden. Inte minst därför bör vigöra vad vi kan för att i någon mån undanröjaovissheten.Det finns dessutom mycket starka ekonomiska skälsom talar för att vi nu måste vara öppna och läggaalla korten på bordet i de frågor där vi så kan göra.Jag anser t.ex. att det skulle vara av stort värde omvi här kunde slå fast den absolutanödvändigheten av en samordning i planeringenmellan flygvapnet och armén vad gällernybyggnation och investeringar i . Någoneller några av flygvapnets skolor som finns påF 14 borde med fördel kunna lokaliseras tillflottiljer. Det är lämpligt att göra det nu såluftvärnets behov av lokaler kan tillgodoses påeffektivaste sätt.Men för att kunna genomföra dessa klokalösningar, utan risk för att investera i ''fel'' flottiljbör vi kunna ge beskedet att vi avser att på lång siktbedriva fortsatt verksamhet vid t.ex. F 21 i ,F 16 i och F 7 i Såtenäs.Detta innebär inte att de icke uppräknadeflottiljerna står inför nedläggning, men vi vet ju attbeslut redan är fattat om reducering av enflygflottilj 1995. Mycket talar för att vi kan minskamed ytterligare en flottilj, alternativt ett eller fleraverksamhetsställen eller verksamheter. Frågan omvilken eller vilka flottiljer som kan avvecklas kan vidock inte avgöra innan koncessionsprövningen ärklar. Men vi bör ge denna planeringsinriktning nu.Jag skall nu återkomma till alla de övrigaflygvapenförbanden. Jag tror att reduceringar ärmöjliga genom en koncentration till flygflottiljerna.Man måste dock vara medveten om att det finns enbrytpunkt där kostnader och, framför allt,effektivitet kan ifrågasättas om det geografiskaansvarsområdet blir alltför stort.Jag utgår ifrån att det är högst sannolikt att i någraav alla de stödförband till de flygande förbandensom jag redan nämnt -- 43 stycken -- kanreduceringar och rationaliseringar genomföras såatt krigsorganisationen och därmed ocksåfredsorganisationen kan minskas.Utöver de områden jag här har berört måsteverksamheten vid F 13 Malmen också granskas.Det föreslås ju också. Det verkar över huvud tagethelt orimligt att vi skall avvakta ochfå allt av chefen för flygvapnet samlat underlag.Flygvapnets alla utredningar borde kontinuerligtavtappas för att ge , utskottet ochregeringen en skälig möjlighet att få insyn i ochstyra inriktningen. Jag tror att det vore av stortvärde om vi alla här i salen, inkl. försvarsministern,ansåg och markerade detta i dag.Slutligen vill jag något utveckla vår syn påledningen av flygstridskrafterna. Det är riktigt attvi har en ganska omfattande och lång reservationpå detta område; drygt en och en halv sida. VadHenrik läser och inte läser hardebatterats här . Något som jag vet att hanläser är våra socialdemokratiska motioner. Jag ärdock alldeles övertygad om, efter HenrikLanderholms tolkning, att vi borde ha gjort denändå fylligare för att förklara hur vi ser på detta.Det är alltmer uppenbart att den faktiskautvecklingen innebär att de grundläggande motiv vihar för de förändringar av ledningsorganisationenvi just nu står i begrepp att genomföra redan ärpasserade. Vi har t.ex. satt större värde på att i lugnoch ro genomföra den planeradeorganisationsförändringen än att ständigt strävaefter den bästa ledningsstrukturen. Jag ärpersonligen övertygad om att vi därmed kraftigtunderskattar personalens förmåga och vilja att nåoptimala lösningar. Det finns väldigt många som med all rätt funderar över om denna långahierarkiska stege är praktiskt användbar i en kris-eller krigssituation, sådan vi har sett den i t.ex.Gulfkriget. Oavsett hur skickliga och vassa vårastridande förband är så är det helt avgörande förresultatet om vi kan samverka och uppträda medstor flexibilitet.Våra flygstridskrafter måste faktiskt kunna verkaöverallt nästan . Så är det i ett väldigt stortland med få plan. Vi har ingen tid -- det vill jagunderstryka -- för onödigt konfererande ochdiskussioner om ansvarsfrågor m.m. Det måstenaturligtvis vara de krav som hotet medför som, ikombination med våra egna möjligheter ochresurser, utgör grundstenarna för utformningen avvår ledningsorganisation. Vi borde därföromedelbart försöka inrikta oss mot tvåflygkommandon.Det finns egentligen bara ett skäl till varförflygkommandona föreslås bli tre i stället för merarationella två, och det är anpassningen till MILO-nivån. Men skälen för att förändra denorganisationen och låta nivån utgå är exaktdesamma. LEMO säger: Reduktion av antaletkvalificerade förband med hög kvalitet och storrörlighet i förening med kommunikations- ochinformationsteknikens utveckling skullemöjliggöra -- eller t.o.m. göra det lämpligt -- att denoperativa ledningen utövas enbart centralt.Det naturligaste är nu att avveckla den gamla högreregionala ledningen -- den har vi haft ,då var den säkert tidsenlig och bra -- och i ställetkoncentrera oss på en central operativ nivå och enlägre regional taktisk nivå. Så skulle vi få enverklighetsanpassad ledningsorganisation.Henrik säger att det är helt omöjligt.Det går inte att genomföra. Det är möjligt attHenrik har rätt. Han är ju mycketkompentent i dessa frågor. Jag måste då fråga: Hurkan NATO inbilla sig att det går att utöva ledningöver ett mycket mycket större geografiskt områdeoch med mycket fler förband än vad vi har här iSverige, med en ledningsorganisation? De tror attde kan det.Ett annat exempel är . Ledningen förhela operation utövades faktiskt, inte avmassor av händer, utan av en.Nu har jag uppehållit mig länge vidflygstridskrafterna. Det finns goda skäl att göra det.Det är en högprioriterad verksamhet. Det är,åtminstone i budgetsammanhang, det störstavapenslaget. Även om det i det betänkande vi nudebatterar finns så få konkreta förslag pågår detoch förbereds omfattande strukturellaförändringar. Jag är glad att insikten omnödvändigheten av detta är stor inom helaflygvapnet, och jag har gott hopp om att vi skallkunna genomgå förändringen betydligt styrkta. Föratt klara detta måste dock öppenheten bli störrefrån alla inblandade parter. Vi har möjlighet att gedessa besked här och jag vill gärna uppmanaföreträdarna för regeringspartierna att göra det.Det skulle vara en väldig styrka för detta parlamentoch för försvarsutskottet om vi kunde arbeta framden här förändringen utan att hamna i departipolitiska skyttegravarna. Om jag har förståttdet rätt är den politiska enigheten ganska stor kringdessa frågor. Varför inte, för en gångs skull,framhålla de områden där vi faktiskt är överens?Jag tror att det vore av stort värde, inte minst förflygvapnets personal.Herr talman! Vi socialdemokrater har mycketöppenhjärtigt visat hur vi ser på den fortsattautvecklingen inom totalförsvaret. Det inbjudernaturligtvis till all sorts kritik. Vi har velat få enöppenhjärtig, rak, ärlig debatt om hur försvaretskall kunna utvecklas . Jag tror inte attnågon del av försvaret, eller försvaret som helhet,gynnas av att vi lägger locket på i väsentliga frågor.Herr talman! Jag yrkar bifall till desocialdemokratiska reservationerna 13 och 14.Anf. 82 ():Herr talman! Om alla socialdemokrater hadesamma öppna inställning och vilja att diskutera somBritt har i flygvapenfrågorna och försvaretsledningsfrågor, och om detta gällde ävenstridsvagnsfrågan, skulle vi ha bättreförutsättningar att komma överens.När det gäller frågan om fem flygflottiljer är jusanningen att varken eller jag kan sägaom flygvapnets 16 divisioner bäst skalllokaliseras på fem sex eller möjligtvis -- även om jaginte tror det -- sju divisioner. Den diskussionen harvi haft i utskottet. Majoriteten har kommit fram tillatt det inte är lämpligt att fatta beslut , och medtydlig inriktning att det är fem divisioner som gäller.Därmed inte sagt att vi inte skall göra någraförberedelser . Självklart måste allt detunderlag som behövs när vi skall fatta beslutet eftermiljöprövningarna 1995 finnas framtaget. Det finnsett riksdagsbeslut som myckettydligt lägger denna uppgift påförsvarsberedningen. Det var faktiskt en av degrundläggande anledningarna till attförsvarsberedningen tillsattes.Ledningsfrågorna är egentligen ovanligtolämpliga -- jag skall inte säga för en politiskdebatt, det är de lämpliga för. Det skall ju inte sittanågra ideologiska skygglappar på ledamöterna närvi diskuterar detta. Låt oss titta tillbaka påhistorien. Det har nämnts årtal både från 1950- och1960-talet, och man har sagt att den nuvarandeorganisationen härstammar därifrån. Det är interiktigt sant. Vi har minskat antalet militärområdenmycket kraftigt. Vi är nere i tre nu.Britt nämner NATO som exempel på enorganisation som leder sina styrkor över störreområden. Det är förvisso sant. Jag tycker att deexempel när det gäller MILO-nivån som vi har frånFinland och , som ligger avsevärt närmareoss, är mer intressanta.Diskussionen om hur och inom vilkastorleksområden som stridskrafterna skall ledas ärmycket intressant. Jag instämmer i ett avargumenten i den socialdemokratiskareservationen, nämligen att utvecklingen avledningssystem och informationsteknik självklartefter hand ställer nya krav och ger nya möjligheterför effektiv ledning. Men vi skall komma ihåg attvi inte är där . Låt de LEMO-förslag som detfattades beslut om i försvarsbeslutet ligga fast.Låt antalet militärområden ligga kvar på tre. Låtantalet flygkommandon överensstämma medantalet militärområden, precis som chefen förflygvapnet ansåg så sent som --och såvitt jag vet, fortfarande anser. Det är engaranti för uthållighet i ledningssystemet. Studieroch prov av alternativ som skulle kunna leda till ettflygkommando visar att ett så stort antalunderställda chefer är ett mycket svårt sätt att ledaförbanden. Jag tror mycket starkt, och stöder migdär på den militära expertisen som har erfarenhetav dessa ledningssystem, att MILO-nivån behövs.Det behövs en integrerad ledning av operationer påolika krigsskådeplatser, dvs. en samverkan mellanflyg-, marin- och arméstridskrafterAnf. 83 () replik:Herr talman! Jag skall inte fördjupa mig ytterligarei detta med ledningsorganisationen, vilken jagfaktiskt tror är av begränsat intresse för övrigariksdagsledamöter. Men vi kanske kan återgå tillden frågan i försvarsutskottet.Jag tror på och känner ganska stor förtröstan närdet gäller den teknologiska utvecklingen. Jag troratt vi faktiskt utnyttjar den i syfte att göra vårorganisation så vettig som möjligt.