prot · GG0992 · 1993-04-15 00:00:00 — Men detsom djupt bekymrar mig är om vi i inte kan få igenom beslut som innebär attvi troliggör för omvärlden att kan ta sig urkrisen.Om vi inte gör det då hjälper det inte att tala omatt man vill ha en lågräntepolitik, för vi kommerändå att drabbas av en högräntepolitik.Min huvudkritik mot i debatten gäller att han så lättsinnigt ser på problemetmed budgetunderskott på 200 miljarder ochrisken för vad som händer med den svenskaräntan om man lättsinnigt skulle spä på detbudgetunderskottet.Anf. 33 BO () replik:Herr talman! Regeringen och oppositionen hardelade meningar om verklighetsbilden när detgäller ekonomin. Jag tror inte vi kommer längredär. Regeringen får ta ansvaret för att mantillträdde i detta läge med ett rent ideologisktprogram utan ödmjukhet: Socialdemokratin tillhistorien och landets bästa regering någonsin -- såvar upplägget.Jag vill svara på detta med husläkarna.Jag beklagar att det inte kunde bli en breduppgörelse. Jag konstaterar attSocialdemokraterna intagit samma ståndpunktsom samtliga politiska partier har gjort iLandstingsförbundet. allapolitiska partier är inte heller glada över dettaförslag.Jag kan konstatera att kommer attmöta ett förslag där det mycket tydligt talas omläkaren, läkarens roll och vad läkaren behövergöra. Detta kommer att nämnas i lagar ochförordningar. Men kommer inte attmöta något förslag där man talar omdistriktssköterskorna och vad de betyder och hurde behövs. Det får landstingen ta.Riksdagen kommer inte att möta ett förslag därman talar om barnhälsovården och dessbetydelse. Det får landstingen ta.Riksdagen kommer inte att få möta ett förslag omden personal som jobbar och gör stora insatserinom mödravården. Det får landstingen ta.Skolhälsovården och alla dess insatser nämns påtvå rader. Den skall icke bli mer, utan det fårhusläkaren ta.När vi hade hearing i socialutskottet var i stort settrepresentanterna för hela Sjukvårdssverigekritiska. Varför kunde inte hela primärvården fåstöd? Det är klart att dessa grupper känner sigutlämnade i förhållande till läkardelen.Det var på den punkten, , som vityvärr inte kunde komma överens. Vi vill värnahela primärvården. Vi tycker att vi hade kunnatfå det som är en viktig sak i mission:Kontinuitet och möjligheten, om man vill, att listasig. Det hade man kunnat få göra frivilligt.Det är därför som vi på denna punkt tyvärr intekunde komma överens. Att det skulle handla omkonservatism vill jag bestämt vända mig emot.Det är fråga om med vilka förhållningssätt tillolika personalkategorier man vill möta framtiden.Anf. 34 Statsrådet ():Herr talman! Om vi då lämnar ekonomin och gåröver till husläkarna, som önskaroch jag gärna gör, vill jag konstatera att detrevliga och givande och intressanta samtal somBo Holmberg och jag hade om att försökakomma fram till en bred uppgörelse om attförstärka den svenska primärvården ochkontinuiteten faktiskt brast på frågan omhuruvida landstingen skulle havetorätt mot etablering av privata husläkare. BoHolmberg krävde i praktiken detta som ett villkorför en uppgörelse.Detta säger jag inte för att chikanera honom. Hanhar framfört samma sak offentligt flera gånger.Socialdemokraterna kräver att landstingen i varjeläge skall få avgöra om man skall få etablera sigeller inte.Sedan klagar över att läkarna harlyfts fram i det här förslaget. Ja, det finns enmycket enkel förklaring. Regeringen ägnar sig åtatt försöka göra någonting åt bristerna i detsvenska samhället. När vi ser att det är långaoperationsköer försöker vi göra någonting åt det.När vi ser att det finns människor som i onödanoch med dålig service tvingas kvar påakutsjukhusen så försöker vi göra någonting åtdet. När vi ser att vi i är nästan unika påatt ha en så dålig relation mellan patienter ochläkare och så få läkare ute i primärvården, såförsöker vi göra någonting åt det.Däremot har vi inte tyckt att bristerna varitspeciellt stora i mödravården eller barnavården. Isjälva verket tycker vi att detta är ett par av debäst fungerande delarna av svensk hälso- ochsjukvård.Det är tråkigt att man skall behöva gömma sigbakom detta för att man inte är beredd att tillåtaen mera omfattande valfrihet och bättreutbyggnad när det gäller läkarna.Detta innebär väl tyvärr att Socialdemokraternanu kommer att ställa sig utanför den störstaförstärkningen av svensk primärvård somriksdagen kanske någonsin beslutat om.Det har ibland i debatten från socialdemokratiskthåll hävdats att det där med husläkare kanske varbra , när först framfördeidén, men behövs det inte. Dåkanske jag får erinra om att när idén framfördespå 70-talet var partivänner ocksåemot den, precis som man är emot den på 90-talet.Skall man tala om kontinuitet när det gällerSocialdemokraterna är det tyvärr kontinuitetenatt man har varit emot husläkarna varje gång idénframförts.Andre vice talmannen anmälde att Bo Holmberganhållit att till protokollet få antecknat att haninte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 35 (nyd) replik:Herr talman! räknade upp en mängdfrågor där Socialdemokraterna inte ställt upp. Dåfrågar man sig: Vem det var som ställde upp ochtryckte på knapparna så att dessa frågor gickigenom? Regeringen har ju ingen egen majoritet.Jo, det var vi nydemokrater som ställde upp. Detvar inte bara i fråga om populära beslut.Vi har varit kritiska från början tillhusläkarreformen, men efter hand har det ändratsig. Det har blivit bättre och bättre. Vi tycker nuatt vi kan ställa upp i stort. Det är väl inte riktigtklart , men jag tycker inte man skall bekymrasig om att göra upp detta medSocialdemokraterna, med vilka man har haftmånga sammanträden i onödan. Vi gör upp dettapå . Vi har jobbat , och jagtror att med till är det klart. Så går dettill inom Ny demokrati.Vi ställer upp, och vi kommer inte att bryta någraavtal. Där det finns avtal så håller vi dem, det kanjag garantera.Men jag tänkte ta upp en annan fråga,delpensionen. Enligt skulleCarl Bildt ta upp delpensionen en gång till,eventuellt redan i vår. Jag undrar hur det blir medden saken.Jag har varit med om att rädda delpensionen tvågånger. Jag vill inte vara med om en tredje gångoch eventuellt kvalificera mig för något slagsförtjänsttecken för PRO eller något annat. Jagtycker man skall begrava detta ett tag till. Minrekommendation är: Ta inte upp denna fråga igeni första taget.Anf. 36 Statsrådet ():Herr talman! Regeringen måste inte ha stöd avnågot av oppositionspartierna för att få igenomsina förslag. För att stoppa regeringens förslagkrävs att , , och och deraspartivänner är överens.Det är på denna grund som regeringsförslagen kanstoppas. I detta behöver vi kanske inte fördjupa ossnu, det är bara ett konstaterande.Jag fick det goda rådet -- tycker välsjälv det -- att jag inte skall bekymra mig så mycketför att jag inte lyckades göra upp medSocialdemokraterna. Bakgrunden till min strävanatt i husläkarfrågan försöka lyckas med det har varitatt det är en av de största sjukvårdsreformerna iSverige efter . Det är bra om ensådan reform kan genomföras med mycket brettstöd. Därför är jag uppriktigt sagt ledsen över attdet inte gick att göra upp med Socialdemokraterna.Detta är ytterligare ett exempel på svårigheten förSocialdemokraterna att komma loss ireformarbetet i det svenska välfärdssamhället ibörjan av 1990-talet.Det gläder mig om det är så -- det finns tecken somtyder på det, och jag vågar säga det efter att ha lästNy demokratis motion -- att det finns enuppslutning från en majoritet kringhusläkarförslaget. Efter 17--kamp kanske vii skall få ett system som liknar det sommånga andra länder i har haftförmånen att ha.Leif ställde en fråga till mig omdelpensionen. Jag blev litet förvånad över att LeifBergdahl av alla människor vill ta upp just denfrågan i kammaren så här på våren 1993.Regeringens uppfattning i den frågan är mycketklar: Skall man reformera det svenskavälfärdssystemet borde ett avskaffande avdelpensionering komma högt upp på en lista överreformer. Det är vår uppfattning. Det har videklarerat, fått en del kritik för och säkert tappaten del röster på, men det är vår uppfattning. Vibeklagar förstås att vid ett par tillfällengått emot förändringar i detta -- jag skall inte sägamer om det.Med tanke på hur det ser ut med det svenskabudgetunderskottet m.m. tror jag inte att riksdagenoch behöver bli förvånade omförslaget återkommer. Det allra bästa sättet att taupp frågan är väl att socialförsäkringsutskottetkonstaterar att man hade en god idé somriksdagen tyvärr, vilket kan erinrasig, gick emot. Så man kan väcka förslaget på nytt.Anf. 37 (nyd) replik:Herr talman! Tack och lov har jag bytt utskott, såjag slipper att behandla frågan om delpension entredje gång om den skulle komma upp.Jag tittade noga på det här, och jag tycker att det ärytterligt tveksamt om man skulle spara någontingpå det här i dagens arbetsmarknadsläge. Det fannsingen vettig människa som kunde säga att manskulle spara något. Längre fram är det möjligt sparar.Vi skall aldrig säga aldrig, men jag hoppas att vi blirbefriade från det här ärendet i alla fall , så attvi i lugn och ro kan ägna oss åt annat.Anf. 38 () replik:Herr talman! Jag har just ingenting att invändaemot det som statsrådet sade. Det är snarare så attjag saknade en del, nämligen vad som händer medde äldre i vården. Jag gläds naturligtvis medregeringen åt framgångarna i sjukvården, att manhar kunnat korta operationsköerna osv. Men manfår inte bara håva in framgångarna och hoppas attdet inte får några negativa följder. Det finnsfaktiskt flera rapporter som tyder på att de äldresom har gett plats åt de akutsjuka har fått en sämrevård och sämre rehabilitering. Det har t.o.m.antytts från Socialstyrelsen.Det som jag egentligen efterlyser från Bo Könbergär ett besked om att regeringen vill ta till sig dessauppgifter, att regeringen är beredd att se överfrågan och är beredd att vidta åtgärder om detskulle visa sig nödvändigt.Anf. 39 Statsrådet ():Herr talman! Det område som tar upp ärförstås ett av de mest angelägna och ett av de mestomfattande, eftersom sjukvården i huvudsak är tillför de äldre som är i det skede av livet då man harmest krämpor.När jag uppehöll mig vid frågan omoperationsköerna var det därför att det förstås ärtrevligt att kunna tala om framgångar, men ocksådärför att det har varit en brist i svensk sjukvårdsom avsevärt avhjälpts under det gångna året.När vi hade en presentation av vad somhänt på det här området införPensionärskommittén, som är en kommitté föröverläggningar mellan regeringen ochpensionärsorganisationer, så gjorde föredragarenfrån , en av mest erfarnaläkare, bedömningen att de kortadeoperationsköerna i storleksordningen skullegälla just äldre människor. Det är inget konstigt idet. av alla som får gråstarr är över 70 år.Minskar köerna till gråstarroperation gynnar detframför allt äldre människor.Vad gäller ÄDEL-reformen, som ocksåtar upp, är vi mycket angelägna om att få enkontinuerlig uppföljning. Syftet med den frånriksdagens sida, när fattade beslut omreformen , var att man skulle få beskedså fort som möjligt om det fanns brister i systemetoch om det uppstod brister på fältet. Vi kommer attfortsätta att följa upp detta. Om det visar sig attsystemet fungerar dåligt, skall vi självfallet vidtaåtgärder. Det är syftet med själva uppföljningen.Anf. 40 ():Herr talman! I , liksom i många andraländer, har barns behov ofta ställts emot kvinnorsönskemål om självständighet och oberoende. andel kvinnor på arbetsmarknaden, särskiltkvinnor med små barn, har ibland i debatten ansettsstå i motsatsställning till barns behov av kontinuitetoch trygghet. Men den familjepolitik som viutformat i vårt land är med detta perspektiv unik.Den har haft som mål att både ge barn goda ochtrygga uppväxtvillkor och ge kvinnor och mänförutsättningar att leva ett jämställt liv.Politiken har inriktats på att stödja barnfamiljernaekonomiskt, främst via barnbidrag men också viabostadsbidrag. Den har inriktats på att ge allaföräldrar möjlighet att vara hemma med de minstabarnen genom en utbyggd föräldraförsäkring.Barnomsorgen har byggts ut med hög pedagogiskkvalitet för barnens skull.Vad har då den socialdemokratiskafamiljepolitiken betytt för samhällsutvecklingenoch människornas vardag? Jag skall ge någraexempel.För det första: Svenska kvinnor finns påarbetsmarknaden i större utsträckning än i någotannat jämförbart land. Utbyggd barnomsorg,flexibel föräldraförsäkring, generell välfärd med enutbyggd gemensam sektor i stort har gjort detmöjligt att kombinera barn och förvärvsarbete.För det andra: Det har också lett till den helt unikasituationen med både hög kvinnligförvärvsfrekvens och höga födelsetal, där Sverigeligger på tredje plats i . Det är någontingsom vi kan vara både stolta och glada över.För det tredje: Kvinnor har en stor valfrihetatt utforma sin livssituation på ett sätt som tidigaregenerationer kvinnor hade små möjligheter till.Utbildning, arbete och vård av barn är viktiga delari kvinnors liv, som kvinonr har möjlighet att läggaolika tyngdpunkt på under olika skeden i livet.Även en del män tar numera också chansen attkombinera barn och förvärvsarbete på olika sätt.För det fjärde: Valfriheten har möjliggjorts bl.a. avföräldraförsäkringen, som är mycket flexibel till sinkaraktär. Förutom att den ersätter den förloradearbetsinkomsten kan den användas flexibelt, somhel, halv eller fjärdedels dagar. Den kan också tasut t.ex. , och den räcker då i 17månader förutom garantidagarna.För det femte: En väl utbyggd barnomsorg med högpedagogisk kvalitet har en dokumenterat positiveffekt på barns utveckling.Sammantaget kan sägas att familjepolitiken harresulterat i en ökad jämställdhet mellan kvinnoroch män i vårt samhälle. Kvinnors deltagande iarbetslivet har påverkat samhällsutvecklingen istarkt positiv riktning. Vårt samhälle har blivitrikare. Välståndet har ökat.Herr talman! Hur ser regeringens alternativ ut?Vårt land befinner sig i en utomordentligt svårekonomisk situation. Tillväxten är negativ.Arbetslösheten fortsätter att öka. Över en halvmiljon svenskar, av arbetskraften, stårutan reguljärt arbete. Budgetunderskottet rusar ihöjden.Regeringen riskerar med sin ekonomiska politik attrycka undan grunden för den generellavälfärdspolitiken. Urholkningen av kommunernasekonomi slår mot barnen som grupp.Avgiftshöjningar, privatisering och skolpeng bidrartill en ökad skiktning mellan olika grupper av barn.Vad anser då regeringen och utskottsmajoriteten?Vilken bedömning gör man av läget?För det första: I utskottsbetänkandet citerar manbudgetpropositionen: ''Regeringens ekonomiskapolitik syftar till att förbättra det allmännavälståndet och därigenom skapa förutsättningar föratt utveckla och förbättra den offentliga sektornsinsatser för välfärd och social omsorg. I detta syftehar regeringen påbörjat en valfrihetsrevolution ochgenomfört insatser för dem som är särskilt utsatta. ''Tyvärr måste man konstatera att regeringen intelyckats särskilt väl med sina avsikter. Det är ju istället så, att den offentliga sektorn nu drar ned sinaresurser och sin service på ett sätt som direktdrabbar barn och deras familjer. Det är de mestutsatta barnen som drabbas först, men i takt medatt nedskärningarna accelererar kommer allt störregrupper barn att få känna av effekterna av denekonomiska politiken. hararbetslösheten trängt in i många familjers vardag.Enligt senaste beräkningar frånfebruari 1993 kommer alla typer av hushåll att fåsänkt standard . I synnerhetbarnfamiljer med små ekonomiska marginaler kanförutses få svårt att få ekonomin att gå ihop. Hit hörflertalet ensamstående kvinnor med barn. Barnenär också överrepresenterade blandsocialbidragstagarna. 1991 var en tredjedel avsocialbidragstagarna barn , medan deutgör av befolkningen.För det andra: Ett annat mål som anges imajoritetens skrivningar är valfrihet. Ett medel ärfullt utbyggd barnomsorg. I detta instämmer visocialdemokrater naturligtvis, men tyvärr talaräven här verkligheten ett annat språk. Hösten 1991var vi mycket nära målet en förskola för alla barn.Sedan dess har mycket hänt som vridit klockantillbaka. De stora nedskärningarna i kommunernadrabbar just barnomsorg och skola. Daghem ochfritidshem läggs ner, personal sägs upp, platsantaletminskar och fler barn skrivs in på de återståendedaghemmen resp. fritidshemmen. Detta innebärstörre barngrupper och färre anställda.Valfriheten inskränks kraftigt genom höjda ochdifferentierade avgifter. De differentieradeavgifterna styrs så, att föräldrar väljer så kortatillsynstider som möjligt. Höga enhetstaxor, som endel kommuner har infört, missgynnar kraftigtlåginkomsttagare. Valfriheten inskränks ocksågenom administrativa regler. Barn utestängs t.ex.vid föräldrars arbetslöshet eller barnledighet.Många kommuner har satt en 18-månadersgränsför rätt till plats. Ensamstående ochlåginkomsttagare får begära bistånd enligtsocialtjänstlagen för att kunna återgå till sitt arbeteeller sin utbildning.För det tredje: Vidare skriver utskottsmajoriteten:''svensk familjepolitik är i allt väsentligt inriktad påatt sörja för kvaliteten i barns uppväxtvillkorgenom generella insatser -- -- --''. Man talar ombarnomsorg och förebyggande åtgärder som viktigamedel.Till detta kan då sägas att påsocialministerns uppdrag kom med endelrapport med . I den konstateras att man i mångakommuner ser med oro på de besparingar somväntar innevarande och följande år. På många hållanser man det vara tveksamt om besparingarna kangenomföras utan att kvaliteten och tillgänglighetenblir lidande. Det finns en risk för att allt fler barninte klarar barnomsorgens stora grupper och lågapersonaltäthet, vilket ställer krav på merspecialverksamhet. Det kan ge ökad segregeringoch medföra att den för så unikanormaliserings- och integreringstanken gårförlorad. Detta skriver alltså Socialstyrelsen.Frågan är då vilka slutsatser regeringen ochutskottsmajoriteten drar av detta.För det fjärde: Utskottsmajoriteten skriver ocksåatt en utvidgad lagreglering av kommunernasansvar på barnomsorgsområdet bereds förnärvarande. Detta har vi nu hört sedan regeringentillträdde . Vi har inte sett till någotförslag, och den ekonomiska utvecklingen ikommunerna gör det -- såvitt jag förstår -- alltsvårare att fylla en sådan lagreglering med ett reelltinnehåll. Socialminister är juinte här. Han kan därför inte svara på den härfrågan.För det femte: Utskottsmajoriteten förhåller sigmycket avmätt till idéen om vårdnadsbidrag. Manskriver att ett sådant förslag skall läggas fram när deekonomiska förutsättningarna så medger. Det är juupplysande, eftersom det innebär attvårdnadsbidraget kommer att skjutas långt in iframtiden. Desto märkligare är den karusell runtfrågan om vårdnadsbidrag som vi har upplevt imassmedier sedan den borgerliga regeringentillträdde. Utspelen från framför allt kds har avlöstvarandra. I en ekonomi i kris, när situationen förmånga barn och barnfamiljer försämras månadefter månad, är det mycket anmärkningsvärt attregeringen kan gå ut och lova en reform imångmiljardklassen. Men inte bara det: ettvårdnadsbidrag går ju fullständigt på tvärs mot denhittills förda familjepolitiken. Det riktar sin uddmot kvinnors rätt till arbete och jämställdalevnadsvillkor. Det skulle vara mycket intressantom dagens debatt kan klargöra vad det är somgäller i denna fråga.I dag finns en växande oro -- dokumenterad av fleratidigare talare -- i samhället som också påverkarbarnen. Vad är det som händer?I grunden handlar det naturligtvis för osssocialdemokrater om en annan ekonomisk politiksom minskar arbetslösheten och som främjartillväxt och utveckling i vårt land. Men det handlarockså om att i ett svårt ekonomiskt läge för såvälstat som landsting och kommuner hävda kravet påen större långsiktighet i hanteringen av sparbeting,rationaliseringar och omorganisationer.Förutom kravet på långsiktighet i de politiskabesluten kräver vi också en medvetenhet grundadpå kunskap om barns behov och en kunskap omkonsekvenser av olika handlingsalternativ.Bristande insikt nu kan ge oss mycket storakostnader . råder ett bedövandeekonomperspektiv på det mesta i vårt land. Inteminst betänkandebekräftade detta perspektiv. Därför välkomnar viSocialstyrelsens fortsatta arbete på temat Barnsvillkor i förändringstider. Vi utgår ifrån attregeringen tar de resultat som kommer under nästaår på stort allvar.I vår reservation nr 3, som finns fogad till utskottetsbetänkande, ställer vi krav på en god barnomsorgför alla barn genom att det skapas garantier förkvalitet, rättvis fördelning, rättssäkerhet och rätttill plats.Den grundläggande rättigheten är en lagstadgadrätt till plats. Då riskerar inga barn att ställasutanför. Det är mycket angeläget att lägga fastkvalitetskrav som skall gälla all barnomsorg oavsetthuvudman. Det handlar om mål för verksamhetenoch väl utbildad personal. Till kvaliteten hör ocksågarantier om rättssäkerhet, sekretess ochlikabehandlingsprincipen samt möjligheten tillinsyn och kvalitetsbedömning av verksamheten.Detta är av central betydelse, inte minst i ett skededå alternativa driftsformer utvecklas ibarnomsorgen.För att garantera alla barn valfrihet och rätt tillbarnomsorg får inte avgifter och intagningsregleranvändas som sorteringsinstrument.Detta kan tyckas vara självklarheter, men hittillshar regeringen varit ointresserad av att lösa dessafundamentala frågor för att garantera en godbarnomsorg. Det skulle vara intressant att få vetavarför.Det sammantagna intrycket av regeringensfamiljepolitik är att man står djupt splittrad medkds i ena hörnet och i det andra. Synenpå jämställdhet och kvinnors ställning i samhället,synen på gemensamma sektorn och dess uppgiftersamt synen på viktiga utvecklingsfaktorer för barnskiljer regeringspartierna åt. Spelet omvårdnadsbidraget pågår inför öppen ridå. Det ärdärför som vi aldrig får se något förslag till lag ombarnomsorg. Det pågår ett systemskifte ikommuner och landsting. Därför pläderar RosaÖsth för en grundtrygghet i stället förinkomstbortfallsprincipen isocialförsäkringssystemen, som ChatrinePålsson pläderar mot rättighetslagstiftning.Många barn och barnfamiljer i får det alltsvårare, men de kommer att överleva. Frågan ärhur länge regeringen gör det.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 1,3, 5, 11, 12 och 13.Anf. 41 ():Herr talman! har tidigare här i dagyrkat bifall till de krav som presenteras i vårmeningsyttring, som är fogad till detta betänkande.Jag ansluter mig givetvis till detta yrkande.I dag har debatten varit ganska hovsam, tycker jag.Tonen har varit förhållandevis vänlig. Det har interiktats några direkta utfall mot vare sigregeringsföreträdare eller andra. Den här s.k.samsynen har naturligtvis en annan sida.Om socialpolitiken är ett uttryck förmaktförhållandena i samhället, kan vi se hur dessahar förändrats. Ett exempel på detta är bl.a. detbetänkande som vi nu behandlar. Då kan vinaturligtvis säga att detta inte är konstigt. Svenskafolket har genom val markerat att man vill ha ettsystemskifte.De blivande regeringspartierna hymlade inte medvad man skulle komma att göra, och man har i stortsett försökt att uppfylla sina vallöften. I vissa fallbeklagar jag den energi med vilken regeringen harfört den här kampen, därför att det är just fråga omen kamp. Även om man tidigare i debatten i daginte har använt det ordet så är det ändå exakt vaddet är fråga om, och om vem som har makten isamhället.På oerhört många områden inom socialpolitiken ärdet fråga om försämringar. Dessa försämringarmotiveras på olika sätt. Ett sätt kan vara att manhelt enkelt säger: Nej, detta är alls icke enförsämring utan en förbättring, fast på litet siktnaturligtvis. Regeringens politik syftar till attutveckla och förbättra insatserna för välfärd ochsocial omsorg. Då påbörjar man genomförandet avvalfrihetsreformer i välfärdspolitiken.