prot · GG0997 · 1993-04-22 00:00:00 — Detfinns inga möjligheter att vi klarar att höjaderas kompetens så att det får en effekt så att dekan undgå en fördubbling av befolkningen. Därförmåste man jobba hand i hand med detta och intefnysa åt preventivmedel. Det görs faktiskt i en delkretsar inom SIDA och UD.Låt mig gå tillbaka till . Om alladessa länder lämnade ett bistånd på av BNI,vilket är FN:s mål, skulle 4--av detta räcka föratt täcka de behov som finns . Eftersom intealla länder har nått dit måste vi göra ännu mer.Vad gör då på det här området? Jag villhänga kvar till vid detta. Vi gör väl i ochför sig en ganska bra insats. Det är väl avvårt totala bistånd som går till det som kankategoriseras som familjeplanering och renabefolkningsåtgärder. Av detta går 85 %multilateralt in i FN-systemet till UNFPA och IPPFoch bilateralt. Sedan har vi på särskildaprogram. Men även där, om man synar det somSIDA har gett, har en del gått till de multilateralabidragen, som om det inte var nog med dessa 85 %.Jag håller med om det som sade.Det var som på grund av sin abortpolitikdrog tillbaks sina bidrag till de stora organen. Nuhar ju både Clinton och lovat vissa pengar,och jag tror t.o.m. att de har blivit utbetalda. Dåbehöver kanske inte ligga kvar på 10--20 %.Vi är ju dock ett ganska litet land, åtminstonejämfört med USA.Det är bra att är framåt på det här områdenationellt. Vi är jätteduktiga på detta. Jag såg enrapport där vi av 29 länder hamnade på 2:a plats närdet gäller att tillgodose befolkningen medinformation och spridning av preventivmedel. Vi ärett land som verkligen borde kunna gå i bräschenför detta och kämpa för det.Jag tror att tiden är mogen för en rejäl satsning iSverige. Man kan ju tycka att vi redan gör det. Menjag tror att det behövs mer engagemang frånsvenska organ och från svenskar i dessa system. Viskall inte bara skjuta över allt på , IPPF ochUNFPA. Vi måste få i gång svenska intressekrafter.För att göra detta skrev vi en fempartimotion.Tanken var att det skulle vara en sjupartimotion,men vi hann inte riktigt få med Socialdemokraternaoch . Jag tror i och för sig att de flestaskulle kunna skriva under motionen som sådan.I den här motionen fanns det ett okonventionelltgrepp. Det var att man, utöver dessa stora ramaroch alla stora belopp som leder fram till dessamiljarder, skulle anslå ett par miljoner till en nybefolkningsorganisation i . Den skulle bli enavknoppning från en holländsk stiftelse som jobbarmed de här frågorna. På det sättet skulle mankunna få i gång några frivilliga organisationer iSverige.Men det gick inte därför att det klarar inte ettutskott av, har jag förstått . Det var ett försök ialla fall. Vi får försöka vidare på andra håll med denorganisationen. Jag tycker ändå att det är ensvaghet att vi inte har mer flexibilitet, inte ens förett par miljoner. Vi skulle kunna ha en fond iutskottet. Då säger man att vi skulle få så mycketkrav dit.FN har ju en konferens. Nästa århandlar den om befolkningsfrågan. Då skulle vikanske kunna ''nischa in'' det för litet fräscha idéeroch litet experimenttänkande. Jag vet inte, det ärbara en idé.Jag tror också att vi skulle behöva ett mer operativtbistånd. stod jag i denna kammareoch talade om det som alla vet att jag förespråkar,dvs. Jag tror att man skullekunna göra om SIDA så att det skulle bedriva ettmer operativt bistånd, kanske med utgångspunkt iett regemente. Där skulle SIDA kunna jobba ihopmed enskilda organisationer, kyrkor, näringslivosv. för att t.ex. samla ihop material, skicka utkatastrofhjälp och jobba med de tekniskaprojekten. Man skulle även flytta Sandöskolan. Vihar inte alls föreslagit att skallläggas ned, utan det skulle i så fall integreras idenna enhet.Om man gjorde så, skulle allt finnas på ett ställe.Sverige är inte så stort så att man inte skulle kunnasamla denna verksamhet på ett ställe. Människorskulle komma dit efter att ha varit ute i världen ochjobbat innan de stack ut igen. Det skulle finnas ennärhet till fältet som jag tror är önskvärd. Dettaskulle man göra i stället för att sitta i skjortärmarnapå på finns säkert många personer inom som skulle tycka att det var ganskaskönt att kasta av sig slipsen och sitta på just ettsådant här ställe där de hade mer närhet tillverksamheten. Jag tror inte att problemen har medpersonkemin att göra. Jag har möjligtvis viss kritikmot ledningen.Jag hade tänkt att ställa ett par frågor till AlfSvensson, men han har gått. Jag kanske kan fåsvaren via fax. Jag vill få fört till protokollet att hankan faxa från på mitt faxnummer 08--14 00 35.Kan tänka sig att, utöver SIDA:sramar och de mutilaterala bidragen, satsa mer påfamiljeplanering? När vi visar upp oss i skullevi då kunna säga att vi i harhöjt beredskapen.Är villig att i direktiven till denEngblomska utredning som det talas om möjliggöraatt frågan om ett mer operativt bistånd utreds? Manskulle kunna skapa en myndighet som var merkonkret och operativ genom att slå ihopRäddningsverket och vissa delar av BITS ochSIDA.Slutligen vill jag nämna något som jag tycker ärväldigt viktigt, nämligen att få i gång det personligaengagemanget hos människor. Vi hörde att manhade skickat in pengar till UD, 110 000 tror jag detvar, för att skall kunna nå 1-procentsmålet.Ett fel vi har begått i är att vi även inombiståndet har för mycket offentlig verksamhet.Gemene man tycker att han eller hon betalar såmycket skatt att SIDA får ta hand om biståndet. Vihar tagit bort förutsättningarna för det personligaengagemang och den välgörenhet som finns imånga andra länder. Varför finns det sådant i dessaandra länder? Jo, man har en avdragsrätt förvälgörenhet. Jag tror att det skulle vara mycket braför att införa något liknande. Människorsom har ett överskott och sparade pengar skulle dåinte behöva skatta för att de skickar i väg litetpengar. De skulle kunna dra av dessa pengar. Detskulle även gälla företag.Jag föreslår att tar en lunch med BoLundgren och diskuterar detta vidare.Lars Moquist har yrkat bifall till de reservationersom vi i Ny demokrati tycker är de viktigaste, menvi står självfallet bakom de flesta. Eftersom allafjäskar inför talmannen för att korta ned tiden ikammaren, tänker inte heller jag göra flerayrkanden.Anf. 106 ():Herr talman! Jag tycker att det är angeläget att ivarje diskussion om framhålla att detsker mycket glädjande i det vi kallar tredje världeneller u-världen. Den bild av kompakt mörker ellerbrist på utveckling som man ibland kan se imassmedier och på andra ställen är inte korrekt.Det sker en mycket snabb utveckling på åtskilligahåll. Vi ser en förändringens vind i u-världen, somfaktiskt är lika omfattande som den som finns iÖsteuropa.Det finns exempel på länder som har gått frånabsolut fattigdom med hungersnöd till relativtvälstånd på så som en generation, dvs. En så snabb utveckling är nog unik ivärldshistorien.Det leder till att den typ av utveckling som manklarat av i dessa länder kommer att smitta av sig.Länderna blir föredömen för andra länder när detgäller att kunna ha en hög tillväxt -- kanske 8---- under inte bara utan heladecennier i rad.Den diskussion som ibland förs om att det blir enökad klyfta mellan i-länder och är till storadelar inte korrekt. Det blir en ökad klyfta mellanvissa u- och i-länder, men klyftan minskas i mångaandra fall ganska snabbt. Den klyfta som uppstårfinns inom u-världen. Den uppstår mellan ländersom har kommit in i en mycket snabb tillväxt ochett mycket snabbt utraderande av fattigdom och deländer som är stagnerande. Skillnadenmellan reformländer och stagnerande länder i u-världen är på väg att bli stor.Reformländerna, dvs. de länder som växer snabbt,har stora befolkningar. Mer än hälften av u-världens befolkning finns i de snabbväxandeländerna. Det finns också grupper av länder somlitet trevande är på väg att komma in i denna godatillväxttakt. Det är naturligtvis de delar av Asiensom ligger vid som utgör det storatillväxtområdet. Vi kan se tendenser till att vissaländer i också börjar få ordning påsina ekonomier och få en stark tillväxt. Det kanskemest glädjande av allt är att se att , det landsom så länge har varit präglat av konsekvent storfattigdom och låg tillväxt, nu också börjar ta sinatrevande steg för att kanske möjligen komma in isamma glädjande utveckling. Det är ännu för tidigtför att säga det definitivt.De reformländer som har lyckats för konsekvent enmycket enkel politik. Den innebär att man satsar påen marknadsekonomi som leder till en ekonomiskoch social utveckling. Den självägande bonden ärryggraden i det här, därför att lantbruket är detcentrala -- den viktiga och riktiga startpunkten i allutveckling. Man kan inte gå förbi lantbruket omman skall få en hållbar utveckling för den bredabefolkningen.Man gör också en stark satsning på småföretag. Vikan observera att hela u-världensbefolkningstillskott, det som bl.a. RichardUlfvengren talade om, faktiskt skall sysselsättas ismåföretag. Hela detta väldiga tillskott avmänniskor skall finna sin utkomst i småföretag. Detunderstryker hur viktigt det är att man för ennäringspolitik som just ser till att man får en mycketstark och dynamisk småföretagsutveckling.Man har en begränsad men effektiv offentligsektor. Det som med nödvändighet måste ske ioffentlig sektor skall skötas väl och utankorruption. Man överlåter däremot till den privatasektorn att sköta mycket av det som sköts bäst där.Dessa mycket enkla tumregler får nu storefterföljd. Från att tidigare ha tittat mycket påEuropa och förändrar manperspektivet i u-världen. Man är mindre intresseradav våra råd och föredömen och mer intresserad avde länder som faktiskt har presterat ett gottresultat. Denna förskjutning i perspektivet är enannan intressant förskjutning.Tyvärr är den ljusa bild jag tecknar inteheltäckande. Det finns fortfarande många ländersom ligger kvar i stagnation och som har fastnat ifeodalism eller socialism och har svårt att ta sig urden. Det verkar som om det fortfarande finnsmånga länder i och som harmycket svårt att få till stånd denna goda cirkel.Monopol, statsägande och stagnation präglarekonomin.Det är nu viktigt att vi i genombiståndspolitiken ser till att våra programländersnarast möjligt förflyttar sig från den stagnerandegruppen, i den mån de tillhör den, till dendynamiska gruppen -- den som utvecklas snabbt.Det kommer att bli en mycket stor och central deli biståndspolitiken att se till att länderna får godatillväxttal och att de kommer in i den goda cirkeln.Man skall också komma ihåg, för att åter anknytatill det som sade ombefolkningstillväxten, att en snabb ekonomisktillväxt normalt -- om även inte alltid -- också visarsig vara det bästa sättet att få ned den mycket högabefolkningstillväxten. När man får ett materielltvälstånd utöver det rena minimibehovet verkar detfaktiskt ganska generellt, om än med vissaundantag, också vara så att man minskarfamiljestorleken.Den klyfta som jag nu har talat om gäller framförallt ekonomiskt och socialt. Det är på motsvarandesätt på väg att uppstå en klyfta inom u-världenmellan länder som är demokratier och dem somfortsätter med förtryck, enpartistater etc. Härpågår på många håll en diskussion, inte minst iSydostasien, kanske med start i , om atten regim med ett visst mått av auktoritär inriktningskulle vara nödvändig för att få till stånd en snabbekonomisk utveckling. Det finns ingenting somtyder på detta.Vi har också sett att en hel del av de länder som harvuxit mycket snabbt har gjort det som devarit demokratier eller genomgått en mycket snabbutveckling mot demokrati. Det är viktigt attSveriges röst här är klar och tydlig, eftersom dennadebatt ännu inte är riktigt avgjord. Man kan sägaatt den står och väger. kan nog göra eninsats genom att ständigt peka på just dessaförhållanden.Jag kan för övrigt nämna att utrikesministern just iSingapore höll ett tal om att demokrati ochutveckling låter sig väl förenas -- något som på sinahåll väckte irritation i den aktuella regionen.Vi har en just nu pågående mycket viktig processsom gäller demokratisering.Guvernören driver ståndpunkten attHongkongs befolkning skall få så långt möjligtdemokratiska rättigheter innan Hongkongåterförenas med . Skulle det lyckas,kommer det att vara viktigt inte bara för Hongkongsjälvt utan framför allt för världens i särklass störstaland, där demokratin på detta sätt skulle kunna fåett stöd.För vår del bör vi naturligtvis känna ett alldelessärskilt ansvar för våra samarbetsländer i u-världen. Vi kan där trots vår ringa vikt ändå ha ettinflytande. Då är det viktigt att vi talar klartext ochhär i påtalar de brott som sker motmänskliga rättigheter och de ofullkomligheter somfinns i demokratin. Det största inflytande som vikan ha på detta område har vi väl just i de ländersom vi har samarbete med.Herr talman! Ekonomi och demokrati är två viktigadelar i detta sammanhang. Jag tänker ta upp enliten fråga som kan vara värd att beröra, nämligenintresset för regionala samarbetsformer. Jag harmärkt att man på åtskilliga håll i u-världen ärmycket intresserad av det föredöme som deteuropeiska ekonomiska samarbetet utgör.Man har tyvärr på åtskilliga håll inte något starktekonomiskt samarbete med sina grannar. Det ärlitet bisarrt, eftersom det normalt är med grannarsom man har det tätaste utbytet. Man har kansketraditionellt haft större kontakter med ellermed de utvecklade industriländerna. Men harman glädjande nog ett begynnande intresse för attockså samarbeta med sina nära grannar.Detta växer fram i Stillahavsasien. Vi ser det ocksåi , där , det nordamerikanskafrihandelsområdet, inkluderarsamarbete mellan utvecklade industriländer, USAoch , och ett stort u-land. Att ett sådantsamarbete är på gång är världshistoriskt unikt. Vifår nu innerligt hoppas att den nya amerikanskaadministrationen med kraft driver att dettakommer i gång.Men vi kan också se detta på andra håll. I Sydasienär med grannländer på väg att söka formerför samarbete. Kanske kan vi hoppas att vi, om vifår ett demokratiskt och vitalt , får se ettmotsvarande regionalt samarbete växa fram där.Det vore av oerhört stor betydelse för att fåen region med tillväxtmöjligheter, vilken kunde gemera hopp till denna kontinent, som så väl behöverutveckling.Vi skulle naturligtvis behöva detta också iarabvärlden. Jag har varit på ochberättat om de europeiska samarbetssträvandena.Man konstaterade då att vi i har börjat i enklok ände, nämligen med handel och med att tabort gränshinder. Vi har börjat med saker somberör hela ekonomin och vanliga människor. Iarabländerna har man däremot mera ägnat sig åtutrikespolitiska uttalanden, som inte trängt ned tillbefolkningen och därför inte har kunnat få någonförankring.Jag tror att de europeiska samverkanssträvandena,där man bygger upp ett fredligt samarbete mellanländer som har befunnit sig i krig medvarandra mer eller mindre -- vi skall integlömma att historiskt sett är den blodigasteav alla världsdelar -- kommer att bli ett viktigtföredöme också i tredje världen. Genom vårsträvan att gå in i den europeiska gemenskapen harvi ytterligare något att tillföra i vår dialog medutvecklingsländerna.Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillutskottets hemställan i utrikesutskottetsbetänkande.Anf. 107 (nyd)replik:Herr talman! Jag kanske missförstod vad GöranLennmarker syftade på när han påstod att en snabbekonomisk utveckling skapar en lägrebefolkningsökningstakt. Det fungerar säkerligenexempelvis i Stillahavsasien och de regioner somGöran Lennmarker talade mest om, men vi vet juatt det i inte finns någon möjlighet attskapa en snabb ekonomisk tillväxt. Därför är detviktigt att i stället arbeta på med annan inriktning.Det paradoxala, som jag undrar om GöranLennmarker har några synpunkter på, är att deområden som beskriver har fåttbetydligt mindre bistånd än exempelvis allt det somvi har pumpat in i under alla år. Bland annathar president i uttryckt sig ungefärpå det sätt som litet grand hånadesför, nämligen att man har bedövats av bistånd. Manhar där faktiskt fått mera bistånd än man frånbörjan begärt. Åtminstone har man fått en delsaker som man inte hade önskat. Detta har litetgrand förlamat länder i och fört in dem påen kollisionskurs.Det vore intressant att höra om någon synpunkt på detta.Anf. 108 ()replik:Herr talman! Sambandet mellan snabb ekonomisktillväxt och fallande befolkningssiffror är faktisktmycket tydligt. Enda undantaget är egentligenoljestaterna i , där man inte kan se ensådan utveckling.Jag tror vidare att har fel omhan menar att man inte kan räkna med snabbekonomisk tillväxt i . Jag tror visst att det ärmöjligt. är inte dömt att fortsätta istagnation. Något motsvarande sade man tidigareockså om många andra områden. Jag minns att manför länge sedan talade om att skulle varaomöjligt att utveckla, eftersom koreanerna varkonfucianer. säger man tvärtom att de kundeutvecklas just därför att de var konfucianer. Manhar ibland haft en tendens att för snabbt stämpla utländer.Jag tror alltså att har fel i dettaavseende. Jag menar att har godamöjligheter att utvecklas och även att utvecklassnabbt. Förhoppningsvis får vi se en snabbförskjutning både mot marknadsekonomi och motdemokrati.Däremot är det kanske korrekt, som RichardUlfvengren säger, att biståndsflödena ochutvecklingstakten inte alltid står iöverensstämmelse med varandra. Något som gettStillahavsasien mycket har varit tillgång tillmarknader, framför allt marknader, sombetytt och -- det skall vi veta -- betyder oerhörtmycket för Stillahavsasiens utveckling.Det väldiga hade 19 miljarder ihandelsöverskott i förhållande till förra året.Det motsvarar en tredjedel av hela världens u-hjälp. Jag säger detta bara för att illustrerastorleken av de ekonomiska strömmar som detgäller. Självfallet är det handeln som kommer attvara det centrala.Förhoppningsvis skulle ett demokratiskt Sydafrikafå möjligheter att bli en snabbt växande ekonomi,om man nu får en både demokratisk och klokekonomisk politik. Därmed skulle man kanskekunna dra nytta av världshandeln. Det är svårt attgöra det, om man är mycket fattig. Biståndetbehövs för att se till att det blir en sådan utvecklingatt man kommer upp på den nivån att handeln blirviktigare än biståndet. Men om man är på enmycket låg nivå, krävs det bistånd för att hjälpa tillmed detta.Anf. 109 (nyd)replik:Herr talman! Jag håller med att man i de områden där man fått en snabbekonomisk tillväxt kan se en lägrebefolkningsökning. Men jag delar inte denuppfattningen att det skulle kunna gå så snabbt iAfrika, om vi fortsätter med dagensbiståndspolitik, den som vi nu har haft i 25--30 år.Jag skulle uppskatta om medsina framtidsvisioner och idéer var litet mera aktiv iutskottet för att hjälpa oss andra som vill ha enmera genomgripande förändring av biståndet.Också jag tror att det går, men vi måste ta nya,fräscha tag. Vi kan inte tillämpa sammasocialdemokratiska modeller som vi har haft i 25--. Jag hoppas att hjälper tillmed detta. Jag har ännu inte riktigt sett det, mendet ligger nu på utskottets bord en proposition ochnågra motioner, en från oss och en frånModeraterna. Det vore spännande om demotionerna för en gångs skull kunde få litet gehöroch inte bara sopades under mattan.Anf. 110 ()replik:Herr talman! Jag tror att vi också i kommeratt kunna se en ganska snabb utveckling framöver.Den lärdom som sprider sig stannar inte i ochLatinamerika, varifrån den har börjat sprida sigvidare. Den kommer till , ochpå sina håll är den redan på gång. Kan man bara fådetta att ta fäste någonstans -- det goda exempletsmakt är ganska betydande -- så är jag inte alls såpessimistisk.Jag tror också att ett klokt bistånd kan hjälpa tillatt föra länderna över den här tröskeln, men på denpunkten kanske vi har något olika uppfattningar. Vivet nämligen att omställningsprocedurerna i sigibland kan vara ganska smärtsamma. Att gå från enskyddad, centraldirigerad ekonomi till en öppen,exportledd ekonomi tar sin tid och det kräveribland också litet smärtsammaomställningsperioder. Om det är smärtsamt i t.ex.Ryssland, med den betydligt högre levnadsnivåsom ändå finns där, är det klart att en sådansmärtsam övergång i mycket fattiga länder iblandkan vara en fråga om liv eller död. I det avseendettror jag att just bistånd har en viktig effekt.Frågan om system måste naturligtvis trots alltavgöras av länderna själva. Vi kan inte, hur högaambitioner vi än har, tvinga på andra länderrecepten. Vi kan möjligtvis peka på exemplen, meni grunden, och framför allt i demokratier, måstefolket självt vara övertygat om detta.Anf. 111 ():Herr talman! Det har varit en i långa styckenmycket intressant diskussion. Tonen har varitkonstruktiv, det har diskuterats sakfrågor, och manhar verkligen lyssnat på argument. Detta är enligtmin mening något som också karakteriserarutrikesutskottets arbetsklimat.Flera talare, bl.a. , har i debatten sagtatt bistånd är svårt. Det är det förvisso. De görs , och de kommer också attgöras framöver.Jag tror att det kanske kan vara nyttigt att i det härsammanhanget lägga ett historiskt perspektiv, delspå utvecklingsländernas egen historia, dels påbiståndets historia. Jag kom att tänka på detta närjag lyssnade på . Hanmenade att förklaringen till den bristandeutvecklingen i utvecklingsländerna kundesammanfattas i tre punkter. Han talade om denokontrollerade invandringen till städerna,urbaniseringen, om näringsstrukturens brister ochom ineffektiviteten i statsapparaten. Förvisso är dethär problem som utvecklingsländerna har attbrottas med, men jag tror att det är viktigt att viockså sätter in dessa förhållanden i ett historisktsammanhang.Det var inte så länge sedan som dessa länder varkolonier. De var utsatta för kraftig utsugning,ibland folkmord. Vi känner väl till att degränsdragningar som har gjorts i många av dessaländer är helt felaktiga. Gränser har dragits genomfolkgrupper och folkslag, och folkgrupper ochfolkslag som inte hör ihop har sammanförts. Underkolonisationstiden har också gamla fina kulturerbrutits ner. Det är klart att detta sätter ärr och spår ifolksjälen, och dessa tar , decennier, kanskeårhundraden, att läka.Det är bara som premiärministerHarold stod i och talade om''The wind of change'', förändringens vind somskulle blåsa över den kontinenten. Det gjorde denförvisso -- det blåste kraftigt. Bara mellan 1960 och1990 har många länder blivit självständiga. Man harförsökt forma en bra stat av något som från börjaninte var en stat, och en mängd enorma svårigheterhar byggts in i systemet. Det är kanske inte såkonstigt att en del av dessa länder tog socialismeneller kommunismen som sin ideologi. De hade jusett hur kolonisatörerna, som kom från andraekonomiska system, hade burit sig åt.Jag tror att detta är viktigt att ha som bakgrund närvi närmar oss problemen och att vi har en vissödmjukhet inför det sammanhang vi skall vara medoch arbeta i, tillsammans med dessa länder ochmänniskorna där, som brottas med sina problem.Jag vill också lägga ett historiskt perspektiv påbiståndet som sådant. Vad är det egentligen förtidsrymder som vi talar om? Det traditionellabistånd som vi här talar om är inte så gammalt. Litetlängre bak i tiden ligger den verksamhet sombedrevs av de första biståndsarbetarna,missionärerna. De gav sig ut i världen för drygt 100år sedan, och de gjorde då samma saker sombiståndsarbetare gör . Visserligen hade derasverksamhet andra förtecken, men de arbetade ändåmed samma instrument och samma metoder. Deförsökte åtminstone, men omständigheterna varmycket knappa.Vi har här talat om åtgärder för exempelvisutbildning och läskunnighet. Detta var något av detförsta som missionärerna satsade på -- människorskulle lära sig läsa för att kunna tillägna sig andrakunskaper. Trots alla de satsningar som gjorts, delsav de tidiga missionärerna, dels i samband medbyggandet av skolor , delsunder dessa länders nuvarande självständighet, såväxer skaran av analfabeter.Deklarationen om de mänskliga rättigheterna slårfast att alla har rätt till utbildning. Ändå ärbristerna vad gäller grundutbildning i världenenorma , efter det att den historiskadeklarationen undertecknades.