prot · GG0965 · 1993-02-19 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:65Fredagen den 19 februariKl. 9.001 § LedighetTredje vice talmannen meddelade att UllaTillander (c) ansökt om sjukledighet under tidenden --den 2 april.Kammaren biföll denna ansökan.Tredje vice talmannen anmälde att AnnaCorshammar-Bojerud (c) skulle tjänstgöra somersättare för förslag av tredje vice talmannen beslötkammaren kl. 9.01 att ajournera förhandlingarnatill kl. 9.15, då statsrådet väntadesanlända till kammaren för att lämna svar påinterpellation 70 och fråga 361.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 9.15.2 § Svar på interpellation 1992/93:70 och fråga1992/93:361 om åtgärder mot tobaksrökningAnf. 1 Statsrådet ():Herr talman! Jag beklagar att jag har förorsakatdenna försening av kammarens handläggning avfrågorna.Stefan har frågat mig vilka åtgärder jagavser att vidta för att säkerställa att människor intemot sin vilja skall tvingas till passiv rökning, vilkaandra åtgärder jag avser att vidta för att minskatobaksrökningens skadeverkningar, vilka konkretaresultat och överväganden Tobaksutredningensförslag resulterat i samt vilka hinder jag ser iarbetet med kraftfulla åtgärder för att minskatobaksrökning och skydda människor mot ofrivilligpassiv rökning.Liisa Rulander har frågat mig om jag anser attlagförslaget om ny tobakslag tillräckligt skyddarvåra ungdomar.Då interpellationen och frågan rör sammaämnesområde besvaras de i ett sammanhang.Det är givetvis mycket angeläget att tobaksbruketminskas. Detta gäller både det direkta bruket ochs.k. Jag håller helt med StefanKihlberg om att rökning inte får ske påmedmänniskornas bekostnad. Regeringen beslötdärför att överlämna en remisstill Lagrådet med förslag till en tobakslag.Proposition med förslag om en sådan lag beräknaskunna överlämnas till under nästamånad.Liisa Rulander understryker att det är angeläget attungdomar hindras från att börja använda tobak ochser det som nödvändigt med ett förbud mot alltobaksreklam. I förslaget till en tobakslag föreslåsinte några ytterligare begränsningar avtobaksreklamen. Anledningen härtill är främst attriksdagen vid behandlingen av den s.k.folkhälsopropositionen (prop. 1990/91:175 Omvissa folkhälsofrågor) dels ställdesig bakom ett förslag från den förra regeringen omatt inte införa någon åldersgräns för inköp avtobak, dels uttalade att vi i bör avvaktaEG:s ställningstagande till ett förslag om förbudmot tobaksreklam innan vi i vårt land lägger framett förslag på detta område. EG har ännu inte tagitställning i frågan. När så sker avser jag att föreslåregeringen att återkomma med kompletterandeförslag.När det gäller direkta fråga om jaganser att nu framlagt lagförslag tillräckligt skyddarvåra ungdomar, vill jag understryka att jag anser attenbart en lag inte kan ge tillräckligt skydd, ens omden innehåller förbud mot reklam och andra meralångtgående restriktioner. För att kunna nedbringaanvändningen av tobak fordras åtgärder av olikaslag. Information och spridande av kunskaper bådebland ungdomar, allmänheten i övrigt och blandolika yrkeskategorier är ett viktigt inslag,prispolitiken ett annat. Enligt min mening är detemellertid också viktigt med viss lagreglering somkomplement till övriga åtgärder.Stefan påstående att inget konkret harhänt på området efter det att Tobaksutredningenlade fram sitt betänkande håller jag inte med om.Att en skattehöjning med per cigarrett ochmotsvarande höjning på andra tobaksvarorinfördes anser jag vara enmycket konkret åtgärd, som har enkonsumtionsdämpande effekt. Eftersom ungdomarär mera känsliga för prishöjningar på tobak änvuxna, bedöms åtgärden medföra att särskiltungdomar minskar sin rökning som en följd av attpriset stigit. Enligt vad jag erfarit har priset för ettpaket cigarretter ökat , eller ,sedan skatten höjdes.Vidare har inrättats. En avinstitutets viktigaste uppgifter är att arbeta för attminska användningen av tobak. För detta ändamålhar ett särskilt tobaksprogram upprättats.Stefan tar vidare upp att föreningenLäkare mot tobak inte tagits emot iregeringskansliet. Jag vill med anledning däravpåpeka att jag för min del tagit emot mångapersoner som velat framföra synpunkter itobaksfrågan. Ett sådant besök begärdes av engrupp som representerade flera organisationer,bl.a. föreningen mot tobak. Dennabesöksgrupp tog jag emot i fjol.Däremot har föreningen inte separat begärt att fåträffa mig eller mina medarbetare iSocialdepartementet.Som hinder för att minska tobaksrökningen ser jagfrämst marknadsföringen, vilken de resursstarkatobaksföretagen sköter mycket effektivt, samt detstarka beroende som nikotin medför och som gördet svårt att sluta röka och snusa när vanan väl äretablerad. När det gäller skydd mot passiv rökningär det min förhoppning att den tobakslag somregeringen kommer att föreslå riksdagenatt anta skall visa sig vara ett steg i rätt riktning. Jagär medveten om att vissa anser att förslaget inte ärtillräckligt långtgående. Med anledning härav villjag framhålla att jag kommer att följa utvecklingenmed uppmärksamhet och återkomma medytterligare förslag om detta skulle visa signödvändigt.Anf. 2 (nyd):Herr talman! Först vill jag framföra ett varmt tacktill statsrådet för svaret, även om jag måste erkännaatt jag blev besviken. Jag saknar i svaret tecken påhandlingskraft och engagemang för människorshälsa.Statsrådet säger följande i sitt svar: ''Jag håller heltmed om att rökning inte får ske påmedmänniskornas bekostnad. Regeringen beslötdärför att överlämna en remisstill Lagrådet med förslag till en tobakslag. ''Statsrådet fortsätter: ''När det gäller skydd motpassiv rökning är det min förhoppning att dentobakslag som regeringen kommer attföreslå att anta skall visa sig vara ett stegi rätt riktning. Jag är medveten om att vissa anseratt förslaget inte är tillräckligt långtgående. ''Förhoppningar är nog bra, men jag anser att de interäcker långt om man vill förändra till ett bättresamhälle. Det krävs krafttag om vi skall få till ståndrökfria arbetsplatser och slippa passiv rökning.Jag skall inte beskriva tobaksrökningens vådor. Omdessa är alla överens. Tobaksrök är vår tids störstahälsofara. Alla är överens om detta. Läkare,experter och t.o.m. rökare instämmer i detta.Tobak dödar fler människor är kokain, heroin,aids, bränder, mord, självmord, alkohol ochtrafikolyckor tillsammans gör. En jämförelsemellan åtgärderna mot dessa hälsorisker och demsom görs mot tobaksrökning blir nästan generande.Beräkningar säger att 100 miljoner människor iEuropa dör för tidigt på grund av rökning. Jagtycker att det är viktigt att göra en distinktionmellan passiv och aktiv rökning. Jag missunnar intenågon vuxen människa sin rätt att röka, men -- somjag skrev i min interpellation -- det får inte ske påandra människors bekostnad.Det är ju precis vad som sker , eftersom detinte finns mer än frivilliga restriktioner föroffentliga platser, restauranger och liknande. Detär en självklarhet att det borde finnas något slagsgeneralklausul. Generellt gillar jag integeneralklausuler, men här tror jag att det skullevara av värde att man slog fast att det är varjemänniskas självklara rätt att slippa passiv rökning.Konsekvenserna blir att rökning inte kan tillåtas it.ex. offentliga lokaler, men man skall naturligtvisinrätta rökrum eller dragskåp för dem som villröka.Om man tillämpade den lagstiftning som finnsredan i dag hade man kunnat undvika rökning påarbetsplatser och med fängelse straffa arbetsgivaresom bryter mot lagen. Jag tänker påArbetarskyddsstyrelsens anvisningar ochföreskrifter. I tobaksrök finns nämligen två ämnensom båda är klassade på den s.k. a-listan, vilketinnebär att de är helt förbjudna och icke fårförekomma på arbetsplatser.Om någon typ av kopiator hade släppt ut bråkdelenav vad en cigarrett släpper ut, hade den varittotalförbjuden och inte fått finnas på arbetsplatser.Lagstiftningen finns -- det har också framgått av enartikel i . I enlighet med densvenska arbetsmiljölagen harArbetarskyddsstyrelsen utfärdat en kungörelsesom förbjuder vissa cancerogena substanser iarbetslokaler.Detta innebär att det finns ett förbud mottobaksrök i arbetslokaler i teorin men inte ipraktiken, eftersom man inte tillämpar lagen. Jagtycker att det är anmärkningsvärt att dennalagstiftning inte tillämpas. Jag blir än mer orolig närstatsrådet uttalar förhoppningar. Det krävs mer.Även om man i en ny tobakslag skulle införaliknande bestämmelser, krävs det att man tillämparlagen och använder sig av sanktioner.Den som bryter mot föreskrifterna iarbetsmiljölagen kan faktiskt straffas med bötereller t.o.m. fängelse.Det är också pinsamt att jämföra med andra ländernär det gäller passiv rökning. I , ,, , , ochNorge har man mycket hårdare lagstiftning än iSverige. Vi brukar ju berömma oss av att ligga långtframme i liknande sammanhang. Det gör viverkligen inte.Den första fråga man möter på en amerikanskrestaurang gäller om man vill sitta i ''smokingsection'' eller i ''non-smoking section'', dvs. omman vill sitta i avdelningen för rökare eller iavdelningen för icke-rökare. I är det trotsallt fortfarande undantag att restauranger har bordför icke-rökare.Det är värre än så. Även detta vördade hus berörs.Det är i stort sett omöjligt att gå in i utanatt tvingas röka. Man kan inte röra sig i huset utanatt tvingas röka eftersom rökning är tillåten i t.ex.passager, foajén och bankhallen. Där tvingas allapassera.Jag skall återkomma i min replik till frågan omåtgärder mot den aktiva rökningen. Jag tycker attdet mest allvarliga är den passiva rökningen, därföratt den innebär att människor tvingas att röka motsin vilja.Anf. 3 ():Herr talman! Statsrådet säger i sitt svar att detgivetvis är angeläget att tobaksbruket minskas.Han fortsätter med att säga att det både gäller detdirekta bruket och s.k. passiv rökning. Det är medbesvikelse jag konstaterar att det är tomma fraserutan innehåll.Statsrådet hänvisar i svaret avslutningsvis till attresursstarka tobaksföretag sköter sinmarknadsföring så effektivt att den utgör ett hinderför att minska tobaksrökningen. Det är ju just hären tobakslag kan komma in!Det är inte marknadskrafterna eller de resursstarkasom skall avgöra hur människors hälsa skall vara.Där måste staten få komma in och lagstifta mot detsom är destruktivt.Jag har i min fråga pekat särskilt på ungdomarnasutsatta situation. Det är inte så att endast en lag kanskydda dessa ungdomar tillräckligt. Inte någonskyddas enbart av lagar. Det är dock med lagar somvi politiker kan ange riktningen för det vi medvackra ord försöker säga.Föräldrar, skolan och samhället är föredömen bådepå gott och på ont. Attityder kan vi däremot intelagstifta om. Här menar jag att en lag för det vi kanlagstifta om skulle vara bra.På en skola i har man gjort enundersökning där resultat från alla skolorredovisas. Jag har hört från den person som skickatredovisningen till mig att också statsrådet har fåttett exemplar via post. Undersökningen visar attmånga ungdomar på de skolor som har störst antalrökare har rökande föräldrar och förebilder påskolan som röker. Bara detta faktum visar hurtydligt det är att förebilder är viktiga.Här kommer reklamen in som en sorts förebild ochen sorts falsk njutning. Man får sällan med denegativa konsekvenserna, även om statsrådet talarom utbildning och information. Det räcker intemed utbildning och information. Attityder kan viinte lagstifta om. Det är alltså andra åtgärder sommåste till, och då får inte marknadskrafterna styra.Barn gör inte som vi säger utan som vi gör. Därförär förebilderna viktiga.Det finns också andra hälsorisker att tänka på --sådana som inte har tagits upp tillräckligt mångagånger i det här sammanhanget. på ett utmärkt sätt pekat på mycket av denpassiva rökningens hälsorisker. För specielltungdomar är rökningen en inkörsport till bruk avannat. Ingen som inte har rökt cigarretter rökerhasch. Man börjar med rökning och fortsätterkanske sedan till andra droger. Där kommerhaschet in.Jag har själv arbetat med ungdomar och vet attdetta är sanning. Jag tycker att det skulle varafruktansvärt om vi inte skulle kunna komma åtproblemen och lösa dem på ett positivt sätt. Det ärfruktansvärt att vi vuxna inte kan föregå med gottexempel.Vems frihet gäller det egentligen? Jag undrar i vemsintresse vi håller tillbaka en så effektiv lag, om viinte kan lagstifta om t.ex. reklamförbud ochåldersgräns för inköp. Det är viktigt att vi ställerden frågan, därför att det är vår framtid och vårålderdom det handlar om. Vem skall ta hand omoss, om vi inte tar hand om dem som skall ta handom oss när vi inte kan ta hand om oss själva?Tobaksrökningen får inte tabubeläggas. Självfalletskall de som vill röka få röka. Men de får inte göradet på vår bekostnad, eller på våra ungdomars ochbarns bekostnad. Jag skulle vilja att statsrådetbetonar frågan om i vems intresse vi agerar.Anf. 4 ():Herr talman! om tobakoch hälsa ägde rum i . inledning uttalade högstehälso- och sjukvårdschef följande, som vi redan harhört citera :''I i-länderna orsakas fler dödsfall avrökning än av sammanlagda dödsfall av heroin,kokain, trafikolyckor, dödsfall i bränder, självmordoch aids. ''Vi vet att man i vårt land talar om ett dödstal omkanske 10 000--12 000 människor vars död direkteller indirekt har förorsakats av rökning.WHO:s högsta medicinska ledning gav sammabesked, och man arbetar för en tobakspolitik medlångsiktigt handlingsprogram.Även i arbete mot cancer läggsstor vikt vid tobaksfrågan. Flera harförbjudit tobaksrökning i lokaler avsedda förallmänheten, och man har totalförbud för reklam,även s.k. förtäckt reklam, för tobaksprodukter. Iflera länder har man satt en åldersgräns för inköpav tobaksvaror.Många tror att rökning har blivit ett betydligtmindre problem i än det har varit.Så är fallet i ett längre perspektiv. var ungefär hälften av de män som var 16 åroch äldre dagligrökare mot av männen 1990--1991. Däremot har snusningen bland pojkar ochyngre män ökat . Åren1990--1991 var av kvinnorna dagligrökare.Det finns en oroande tendens till en ökning av rökningen bland barn ochungdomar. uppgav sig av pojkarnaoch av flickorna vara rökare. Om vi gårtillbaka till 1985 finner vi att motsvarande siffror iårskurs 9 i var bland pojkarna,alltså lägre, och bland flickorna, dvs. hela6 % lägre. Det finns således en oroande tendens attspeciellt unga flickor börjar röka, en tendens somär i ökande.När man tar del av det tandlösa och till utplåningmenlösa förslag till ny tobakslag som regeringenlångt om länge har lyckats samla ihop sig till, fyllsman av stigande förvåning. I det förslag som haröverlämnats till Lagrådet för yttrande går manigenom tobaksbrukets historia, hälsoperspektivetoch skadeverkningarna. Man visar att fler och flerländer i , övriga och andra delar avvärlden har tagit till drastiska åtgärder för att ingenmot sin vilja skall utsättas för tobaksrök och för attförsöka hindra nya generationer från att fastna i ettberoende som är svårt att bryta.Man redogör för de förslag som Tobaksutredningenkom fram till i sitt betänkande (SOU 1990:29). Vadblir sedan resultatet av allt detta? Man slår in redan öppna dörrar. Jagfrestas att säga: Det bidde inte ens en tumme -- detbidde ingenting. Det är verkligen inte ett dokumentsom regeringen har någon som helst anledning attvara stolt över. Det är inte heller ett dokument somvi som tillhör regeringsunderlaget i harnågon som helst anledning att vara stolta över. Detär inte ett dokument som tyder på någonansvarskänsla eller någon vilja att åstadkomma enförändring till det bättre när det gäller folkhälsan.Statsrådet kallas iblandsjukvårdsminister. Jag skulle hellre vilja kallahonom sjukvårds- och hälsominister, men i dettafall borde han i stället tituleras sjukminister. Hantalar om att det är angeläget att tobaksbruketminskar. Hur skall man då uttrycka en sådanangelägenhet? Man kan fråga sig om det budskapsom regeringen framför genom sitt förslag till nytobakslag uttrycker någon högreangelägenhetsgrad i önskemålet om att se enminskning av tobaksbruket.Kan det verkligen vara statsrådet att detta är det enda som regeringen lyckatsåstadkomma, det enda som man lyckatsgemensamt komma fram till?Inbillar sig verkligen regeringen att svenska folketskall kunna ta de hälsorisker som tobaksbruketinnebär på allvar, när regeringen funnit för gott attså uppenbart negligera dessa risker genom det somden har uttryckt i förslaget till ny tobakslag?Jag fick en påminnelse från , en kommitté som har utsetts avkommunfullmäktige i . Den har medförvåning tagit del av innehållet i det förslag tillproposition om ny tobakslag som har remitterats tillLagrådet.Kommittén uttalar att med den kunskap som finns , som är väl vetenskapligt dokumenterad,kommer situationen för ett mycket stort antalallergiker inte att förbättras. Det finns ingen annanluftförorening än tobaksrök som så klart är skadlig.Den påverkar utvecklingen av allergier och astmaoch åstadkommer en försämring hos personer somredan har astma och allergi.Jag återkommer senare till detta.Anf. 5 ():Herr talman! Jag har inte kommit hit för att gnällapå sjukvårdsministern utan snarare för attframhålla att jag tycker att lagrådsremissen tyderpå att det förslag till tobakslag som regeringen avseratt framlägga har blivit betydligt mera realistiskt änvad i varje fall jag hade anledning att befaratidigare.Låt mig först säga att det för mig är självklart attrökning och tobaksbruk är skadliga för hälsan.Faktum är att tobaksbruk är en av de farligareaktiviteter som vi kan ägna oss åt i livet. Vi sänkermedellivslängden med kanske fem till genomatt röka. Det är också oomtvistligt att det är bra omtobaksbruket i samhället minskar.Jag tycker att det är rimligt att man straffbeskattartobak för att på det viset försöka att hållatobakskonsumtionen nere. Jag tycker att det ärrimligt att satsa skattepengar på upplysning ochinformation, inte minst till ungdomar. Jag tyckerockså att det är rimligt att införa restriktioner,särskilt för att komma åt det problem som StefanKihlberg nämnde, dvs. att skydda tredje man.Men frågan är -- och det är det som tobakslagengäller: Hur långt skall man gå när det gäller förbudoch restriktioner?Jag menar att de olika uppfattningar som kommertill uttryck i debatten -- också här , t.ex. mellanmig och -- inte speglar olikainställning till tobaksbruket. De olikauppfattningar som uttrycks speglar olika inställningtill lagstiftningen och politiska beslut sominstrument för att påverka mänskligt beteende. Jagmenar att har en övertro på detta,medan jag har ett betydligt större mått av realism.Debatten handlar mycket om ansvarsfördelningenmellan å ena sidan oss som individer, föräldrar ochlärare, å andra sidan politiker, riksdag ochbeslutsfattare.Min gamla dotter , somjust nu far omkring ute i kammarfoajén, röker inte.Jag hoppas att hon inte heller kommer att börjaröka. Men frågan är: Är det mitt, hennes mors ochhennes eget ansvar, eller är det ansvaratt tillse detta?Inte heller min 15-årige son, som är i skolan,röker, och jag hoppas att han inte skall börja göradet. Men frågan är vem som har huvudansvaret fördet? Är det jag, han själv, hans mor ellerkammarens ledamöter som skall ta ansvaret fördetta?Visst kan politikerna ge mig och andra föräldrarstöd för att försöka tillse att barnen inte börjarröka. Men jag tror exempelvis inte att förslaget omen 15-årsgräns är särskilt bra, även om det verkaroerhört handlingskraftigt, , attefterlysa en åldersgräns. Jag tror inte att det hadehjälpt mig som förälder att hindra min son Mattiasfrån att börja röka. Jag tror tvärtom att risken hadevarit att han hade börjat röka just på grund av den.Kammarens ledamöter skulle göra en mycketstörre insats för att hindra ungdomar från att börjaröka, om de inte föreskrev en sådan gräns. När jagvar smög man sig in i en buske ochtjuvrökte, eftersom vuxenvärlden reagerade motdet. Men reagerar inte de vuxna. Om min sonhar tjuvrökt -- och det har han naturligtvis gjort --har han aldrig mött en riksdagsledamot på gatansom har tagit honom i örat och sagt: Unge man, inteskall du väl hålla på och röka! Så gör inte dagensriksdagsledamöter och andra vuxna. Man vändersig till det politiska samhället, till beslutsfattarna iriksdagen, och säger: Detta är er sak. Ni måstelagstifta.Jag menar att detta speglar ett i grunden felaktigtförhållningssätt till vad som bör vara föremål förpolitiskt beslutsfattande och en övertro påpolitikers möjligheter att påverka mänskligtbeteende.Flera här har talat om antalet människor som dör irökning och jämfört med antalet människor somdör i trafiken eller till följd av kokain- ellerheroinmissbruk. Men jag skulle vilja peka på enåkomma som sjukvården har väldigt svårt attkomma till rätta med, och i det sammanhanget ärsiffran för mortaliteten, dödligheten, . Denåkomman är livet. Det är farligt att leva. I längdenär det fullständigt utsiktslöst i det avseendet.Vilken bör den politiska uppgiften då vara? Vadbör målet för folkhälsopolitiken vara? Jo, det börvara att försöka förebygga ohälsa och utslagning.Det är ett gott skäl för att vi skall försöka minskarökningen så mycket som möjligt. Men kärnan ärinte livslängden, inte hur många som dör av den enaeller den andra åkomman och inte ens hur längeman lever. Kärnan är i stället människorslivskvalitet så länge de lever.Jag skulle vilja framhålla att livskvalitet faktiskt ärett ganska subjektivt begrepp. Den person sommotionerar för litet och som röker och tar enkonjak till kaffet lever kanske på ett dumt sätt frånvetenskaplig utgångspunkt. Men det sättet att levakan vara livskvalitet för den personen. Det måsteäven riksdag ha respekt för. Framför alltgäller det att inte överskatta möjligheterna att medpolitiskt beslutsfattande nå resultat.Vi har faktiskt nått ganska bra resultat på andravägar. Vi har gjort åtskilligt, men mycket återstårnär det gäller att komma till rätta med problemenmed rökning för tredje man. Mycket har dock, somsagt, hänt: Sammanträdesrum är rökfria.Tunnelbanor är rökfria. Det finns rökfriahotellrum. Rökning förekommer aldrig i t.ex. post-och banklokaler eller i Systembolagets butiker.Sjukhusen är rökfria. Rökning förekommer intelängre i taxibilar osv.Vi har nått långt med upplysning: Debutåldernbland ungdomar är högre än tidigare.Rökningen har minskat både blandmän och bland kvinnor -- om än främst bland män,och då från en högre nivå.Vi har alltså nått resultat genom upplysning, genomatt försöka sprida de kunskaper som vi trots allt harom rökningens faror. Jag tror att det är den rättavägen. Den vägen är mycket mera konstruktiv ochmed tanke på den djupare innebörden ocksåbetydligt mera moralisk. Det skall jämföras medtron på att med ett elegant klubbslag ochlångtgående restriktioner kan lösa de problem ochkomma till rätta med de vådor som rökningenmedför.Jag har inte läst lagrådsremissen utan baratidningarnas rapporter om vad regeringensproposition kommer att innehålla. Men jag ber attfå uttrycka min tillfredsställelse över den realismsom sjukvårdsministern och regeringen i övrigt harvisat i den här frågan.Anf. 6 Statsrådet ():Herr talman! Jag vet inte vad jag skall vara mestbekymrad över. Jag har ju fått både kritik ochberöm i den här diskussionen. Men låt oss försökafå litet proportioner på innehållet.Tobaksfrågan är vad gäller hälsorisker den störstafrågan i . Det finns förvisso frågor som inågon mening är betydligt allvarligare. Jag tänkerdå närmast på alkoholbruket och de socialaeffekterna av detta. Men rent hälsomässigt råderdet inget tvivel om att tobaksbruket är den enskildafaktor som förorsakar den största ohälsan.En mängd saker i samhället påverkar naturligtvisutvecklingen vad gäller tobaksbruket, t.ex. omdetta kommer att öka eller minska. diskuterarvi nästan enbart frågan om den tobakslag somregeringen avser att presentera förriksdagen, och det kan vi förstås göra. Men tillbilden hör också i hög grad en sådan sak somprispolitiken.