prot · GG0961 · 1993-02-12 00:00:00 — Jag blir beklämd när jag lyssnar tillJohn . Han gör precis samma sak som hanbeskyller alla andra för att göra. Han talar om attkammarens ledamöter och politiker över huvudtaget kastar skit och dynga på varandra, men hangör själv precis samma sak.Eftersom det hör ihop med detta vill jag ta fasta påvad sade tidigare, nämligen att vibehöver moral och etik. Det innebär bl.a. att vigemensamt måste försöka vara konstruktiva. Manskall alltid lära av misstagen, men man skall intebara sätta sig ner och beklaga allt som har varit. Attlära av misstagen innebär också att man försöker seframåt och är konstruktiv. Om vi bara ägnar oss åtatt klaga i blir det aldrig bra. Men om vi kanse den kraft som finns i varje människa, även ipolitiker, och föra upp den kraften, kan vi få en godutveckling.Anf. 18 (nyd):Herr talman! sade en gång att man lärav historien att man inget lär av historien. Tala dåom för mig hur jag skall göra för att få er att vakna,eftersom ni inte gör det. Lyft på mattan någon gångoch titta hur det ser ut. Skall det vara så krångligt?Skall det behöva hända saker och ting här? Som jagsade tidigare är jag gammal grävmaskinist. Skall jagbehöva åka hit med grävmaskin och riva detta husför att det skall hända någonting? blöder.Har vi inte fattat detta? Jag anklagar er alla, inkl.mig själv. Men jag försöker göra något åt detta.Jag har fått nog, och det borde vi alla få som sitterhär. Det har gått långt. Vi kan ta domare somexempel. Man säger att mänskligt har vi gjort fel,men formellt riktigt. Ta hela den grupp avmänniskor som råkar illa ut i vårt rättssystem. Deblir fler och fler. Jag blir mer och mer förtvivlad närjag träffar alla dessa människor. JO, JK och helahögen är ett stort skämt. Det har bara blivit enskyddsfaktor.Det finns en grupp till som är ena riktiga, riktigabovar i . Det är samtliga chefredaktörer. Despelar med i detta spel, och sedan jagar de ossNydemokrater. Det är jättebra. De hoppar på oss.Men tänk om de skulle börja titta på alla er andraockså, då min själ.Vi får väl se. Jag tänker driva på. Det skall ni haklart för er. All makt kommer ifrån folket. Vi serhur det mullrar ute i buskarna men det händertyvärr inte så mycket. Men jag skall göra mitt föratt det skall mullra ännu mer.Törnman försökte. Han åkte hit ner till Stockholm.Men facket behandlade honom bara, pang, så ladehan sig på ryggen direkt. Så är det.Det är allmän skärpning som behövs ochsamarbete, det skriver jag under på. Men gör någotnu! Men det går inte.JämställdhetsfrågorAnf. 19 ():Herr talman! Att vi kommit långt här i närdet gäller jämställdheten mellan kvinnor och mänjämfört med hur det är i andra länder kan vi nogvara överens om.Men varför har vi nått så långt när detjämställdheten? Vad är det som har gjort att viinom samhällets olika områden har en hyggligjämställdhet mellan könen?Den helt avgörande anledningen till detta ärnaturligtvis att vi kvinnor deltar i arbetslivet i så högutsträckning som vi gör, jämfört med hur det är iandra länder.Insikten om att det egna arbetet, den egna lönen ärgrunden för frihet och oberoende, medförde under60--70-talen att det tidigare oavlönade hemarbetetmed barn och gamla, som kvinnor ägnat sig åt,måste organiseras som betalda arbeten.För att det skulle bli möjligt att förena barn ochförvärvsarbete måste barnomsorg och äldreomsorgbyggas ut i en gemensam sektor. Detta var också ennödvändighet för att industri, handel och privatatjänstesektorn skulle kunna anställa kvinnor ochtillfredställa arbetskraftsbehovet i samhället.Kvinnors höga förvärvsfrekvens, som blev en följdav att den gemensamma sektorn byggdes upp, harhaft en avgörande betydelse för ekonomioch uppbyggnaden av vårt välstånd.I de ekonomiskt och sysselsättningsmässigt svåratider vi nu befinner oss i, finns det reaktionärakrafter som förespråkar kvinnornas återgång tillhemmen. Och därmed också en återgång till ettsamhälle där vård- och omsorgsarbetet skall skötasoavlönat av de till hemmen ''återbördade''kvinnorna.Därför är den avgörande frågan för välfärden ochför jämställdheten mellan kvinnor och män,kvinnors möjligheter till arbete.Alltsedan den borgerliga regeringen tillträddehösten 1991 har vi socialdemokrater varnat för denpolitik som förts och dess konsekvenser försysselsättningen. Tyvärr har våra värsta farhågorbesannats.Över 330 000 människor är nu öppet arbetslösaenligt AMS senaste siffror. har kvinnornahaft lägre arbetslöshetstal än männen. Menutvecklingen tyder på att de närmar sig männenunder de kommande åren.Kampen för den fulla sysselsättningen har därförstörst betydelse för kvinnorna.Den borgerliga regeringens handlingsförlamningoch inkompetens inom detarbetsmarknadspolitiska området måste brytas. Detill intet förpliktande skrivningarna från regeringenom kvinnors betydelse för välfärd ochbetydelsen av jämställdhet mellan könen måsteersättas med beslut där dessa formuleringar ges ettkonkret innehåll.För att inte situationen nu skall försämrasytterligare krävs därför ett snabbt genomförande avdet socialdemokratiska handlingsprogrammet förtillväxt och arbete.För det första måste vi nu bryta ökningen avarbetslösheten och se till att arbetslöshetstalensuccessivt nedbringas. Det kan vi göra genom attsatsa på utbildning och investeringar iinfrastrukturen.Vår strategi för ökad jämställdhet mellan könenutgår ifrån att kvinnornas deltagande i arbetslivet,förvärvsfrekvensen, inte sjunker i förhållande tillmännens. Och att kvinnornas andel av landetsarbetsinkomster bör öka och därmed också derasekonomiska makt.En avgörande förutsättning för att nå detta är att viså fort som möjligt återvänder till den fullasysselsättningen. Det ger också förutsättningar föratt behålla våra offentliga välfärdssystem, som är såviktiga för kvinnors rätt till arbete.För det andra måste kvinnornas andel av deplanerade utbildningsinsatserna vara lika stor sommännens. Utöver detta krävs särskilda satsningarför kvinnor när det gäller vidareutbildning ochspecialisering inom vård- och omsorgsområdet.Särskilda tekniska och ekonomiskautbildningsinsatser behövs också för administrativtanställda kvinnor.För det tredje måste det ofrivilligadeltidsarbetandet upphöra. Deltidsarbetandekvinnor måste ges möjligheter till förtursrätt tillheltidstjänster. Dessutom måste regeringen snarastse till att 150-dagarsregeln iarbetslöshetsförordningen ändras. Den indirektadiskriminering av kvinnor som denna regel innebärmåste upphöra.För det fjärde måste en särskild satsning göras föratt stödja kvinnligt företagande. Här måsteregeringen återkomma till med ett samlatförslag baserat på och de kvinnliganätverkens konstruktiva förslag. I avvaktan pådetta vill vi socialdemokrater att det på varjelänsstyrelse inrättas ett för attstödja olika former av sysselsättningsskapandeaktiviteter riktade till kvinnor. Dessutom anser viatt det skall inrättas ett nationellt kunskapscentrumför stöd åt dessa regionala centra.Slutligen, men inte minst, måste regeringen genomen rad olika åtgärder kraftfullt verka för attarbetsgivarna ökar sitt engagemang och ansvar föratt uppnå jämställdhet på arbetsplatserna.Lågkonjunkturen får inte tas till intäkt för attnedprioritera jämställdhetsfrågorna och behovet avatt utveckla och förbättra arbetsorganisation ocharbetsmiljöer.En kraftfull satsning för att på nytt nå den fullasysselsättningen har en avgörande betydelse förkvinnors liv och ställning i samhället. Därmed ärden fulla sysselsättningen också av helt avgörandebetydelse för jämställdheten mellan kvinnor ochmän och bevarandet av vårt välstånd.Anf. 20 ():Herr talman! gick tillgeneralangrepp mot en 20-årig tjej som sitter iStockholms kulturnämnd. Den här tjejen hade påen kulturdebatt sagt att hon tyckte att Kulturhusetpå är fult. Det borde inte ha byggts,och det borde rivas och ge plats åt någonting som ärvackrare.Detta gillade inte . Hennesomdöme kom i bara några dagarsenare. Där kallar hon tjejen för ''fjompa'',''korkskalle''. Hon är -- säger -- ''enskamfläck för vårt kvinnliga kön'' och slutomdömetär inte sämre. Flickan är kort och gott ''ett levandetjafs''.Säger detta något mer än att har ettallmänt dåligt omdöme och inte står ut med tankenpå att det har kommit en generation efter henne --människor som är yngre, som har andravärderingar? Människor som trots -- eller kansketack vare? -- att de har uppfostrats med ClaireWikholms vedervärdiga barnprogram i TV-rutan ärotacksamma nog att nu slå tillbaka?Ja, det säger en sak till. Det säger att nuär slut. Med 70-talet hoppas jag att även 70-taletsinskränkta jämställdhetsdebatt tar slut. Rättmycket tyder faktiskt på det.När det gäller jämställdigheten tror jag attmänniskor som har gjort merskada än nytta. Den intoleranta Vänstern, somunder dominerade debatten, gjordefrågan faktiskt en otjänst. Vad och mångaandra lyckades med var att förstöra frågan för enhel ung generation och göra en hel generationimmun. ''Vilse i pannkakan'' och ''denkapitalistiska storpotäten'' var inte bara tristabarnprogram. De reserverade viktiga politiskafrågor för den extrema Vänstern.Jämställdhetsfrågan hade förtjänat ett bättre öde.I den meningen tror jag att vi nu har tagit stora klivframåt. finns det en mer begåvad, mernyanserad och mer tolerant jämställdhetsdebatt.Det är en av de goda saker som 80-talets renässansför marknadsekonomi, individualism ochpersonligt ansvar faktiskt har lett till. Inte så attproblemen är lösta, tvärtom, men det meningslösaklasskamps- och könskampsperspektivet är nuborta. Då kan också fler människor tala, och flermänniskor är beredda att lyssna.Just nu läser många människor bokBacklash, som handlar om jämställdhetsdebatten iUSA. Man behöver inte dela alla bokens slutsatserför att tycka att diskussionen faktiskt är ganskaintressant. har som landetsledande kvinnouttolkare skrivit förordet till denhär boken. Det är faktiskt litet synd.Det räcker inte längre med litet traditionellvänsterretorik och några artiga hyllningsfraser tillfacket, om man nu vill komma längre än mangjorde . ''håller grabbar på att irasande fart montera ner folkhemmet somkvinnorna byggt upp'', säger ochfortsätter: ''LO är ett av världens största kvinnliganätverk.'' Jag blir så trött. Detta är inte ens inärheten av en seriös 90-talsdebatt omjämställdheten.Jag tror att det är dags att nu börja om med enseriös debatt. och Mia-PiaBoethius i all ära, men jag tror de har missat delångsiktiga problem vi nu står inför. De krafsar påytan och tror kanske att ett nytt parti kommer attlösa problemen. Men problemen ligger mycketdjupare än så, och politiken är ju en del avproblemen.I tidskriften kunde man för någramånader sedan läsa om ''jämställdhetsdebattenstredje fas'', som sätter mäns och kvinnorsindividualitet i förgrunden och som inte i förstahand delar in mänskligheten i de minst sagttrubbiga kollektiven män och kvinnor, där var ochen antas kunna ha en åsikt som individ och inte somen delmängd (som det hette i mina matte-böcker).Detta ställer krav på företag, på politik och inteminst på ett ledarskap som anpassar sig efterenskilda människor. Och detta påverkar oss somfamiljemedlemmar.Jag och min hustru är naturligtvis olikavarandra, men vi har definitivt mer gemensamt ialla avseende än vad jag och och barnprogramskollegaStaffan har. Och det är väl tur.Det 70-talistiska grupptänkandet är inte baragammalt, det är ofta direkt korkat. Mia-PiaBoethius säger att kvinnorna minsann ''inte skrämsav Marknaden, utan nu ställer sig på framtidenssida''. Och centerkvinnorna angriper män somkollektiv för att ha skapat krisen och föreslår nu attkvinnor skall ta över och ''städa upp efter 80-talet''.Vad är det här för trams? Detta är bara dumt. Storaproblem eller fantastiska lösningar skapas inte avkollektiv, vare sig de kallas raser, kön ellerpolitiker. De skapas av enskilda, vanligamänniskor. Om vi inte kan förmå oss att släppa påjantelagen och låta enskilda människor pröva sinavingar, lyckas och ibland misslyckas, uppmuntravarandras försök att göra något stort och kräva attalla tar sitt personliga ansvar, då blir det aldrig merän en massa prat om jämställdhet.Jag tror att vi har några centrala problem inompolitiken. Alla kan de exemplifieras med att allt flerunga kvinnor flyr från partipolitiken. Det handlarinte främst om vanlig jämställdhet, för det är inte ilängden synd om kvinnorna som vänder politikenryggen. Det är partierna och politiken som bordevara bekymrade. Många -- de allra flesta vågar jagpåstå -- av de kvinnor jag känner som börjar ipolitiken och sedan slutar, de gör inte det i brist påjämställdhet, utan i brist på intresse förspelreglerna.Våra traditionella folkrörelser är ett avgörandehinder för att locka fler kvinnor till politiken. Sålänge politiskt ledarskap bygger på att man skallslåss i hierarkin och säga ''jag är bäst, rösta på mig''så tror jag vi kommer att ha gott om maktsugnagrabbar och ont om förtroendesökande kvinnor.Det är ju som bekant inte alltid så att de bästapolitiska ledargestalterna slåss för att få de finasteledarposterna.Om vi inte kan ändra spelreglerna inom politiken,så tycker jag att det är magstarkt av politiker att talaom hur resten av samhället borde fungera. Vårasvenska partier är inte dirket några föredömen --vare sig för resten av eller resten avvärlden. Så en smula ödmjukhet kanske inteskadar.Anf. 21 () replik:Herr talman! Det var ju ett måste jag säga faktisktganska intressant inlägg höll, ochdessutom väldigt avslöjande. Att ställa sig så högtovanför alla oss kvinnor och bedöma utifrån sittperspektiv hur långt vi har kommit medjämställdheten tyder ju, , på enmycket stor brist på ödmjukhet -- just det UlfKristersson faktiskt efterlyste i sina sista ord.Kampen för jämställdheten och dit vi har nått harju inte gått av sig själv. Den har varit beroende avett långsiktigt, tålmodigt arbete, där rätten tillarbete för alla kvinnor har varit grunden. Det hotasnu genom den borgerliga regeringens passivitetinom det arbetsmarknadspolitiska området.En annan förutsättning för jämställdheten mellankönen har varit uppbyggnaden av den offentligasektorn. Att kunna förena barn och hem med ettarbete har möjliggjorts genom utbyggnaden avbarnomsorgen och genom föräldraförsäkringen.Detta har varit en förutsättning för att vi har nått sålångt som vi har gjort.Att sedan ställa sig och nedvärdera och göra siglustig på det sätt gör över dettamycket tålmodiga och långsiktiga arbete sommånga kvinnor och män har ägnat sig åt under är bedrövligt.Jag tycker att den brist på ödmjukhet som UlfKristersson visar i sitt inlägg är förfärlig. Tror UlfKristersson verkligen att individuella, egna tag iden här frågan verkligen skulle ge det som vitillsammans, vi kvinnor i detta land och detSocialdemokratiska partiet har byggt upp? För migkrävs det faktiskt att vi går samman och ser till attvi har en struktur på de gemensamma åtgärderna.Det är en förutsättning. Individuellt och var och enklarar vi ingenting i den kampen.Anf. 22 () replik:Herr talman! Det handlar inte om strukturer ochallt det där gamla längre. Det handlar om någontingannat.I julas -- sent omsider, det medges -- läste jag bokenAtt lägga livet till rätta av som ärkvinnoforskare. Det är en oerhört bra bok. Honoch jag har säkert olika åsikter i många olika frågormen hon visar en sak väldigt tydligt: Tron på attpolitiken kunde lösa alla stora problem var detfundamentalt felaktiga i uppbyggnaden av densvenska välfärdsstaten.Jag tror vi har gjort någonting väldigt fel: Vi tror attpolitik kan styra människors liv. Att politiken kantala om för människor hur de skall leva sina liv, hurde skall ta hand om varandra, hur jämställda de kanvara. Vi kan fatta hur många politiska beslut somhelst -- så länge detta inte är förankrat i hur vanligamänniskor lever är det ganska poänglöst. Det bliren liten terapisysselsättning för kvinnor som tror attdet här leder till resultat. Jag tror att det är fel.I har man infört en lokal regel, medinnebörden att hälften av alla rektorstjänster skallkvoteras för kvinnor. Jag förstår naturligtvistanken. Den är utmärkt god. Det finns garanteratminst lika många duktiga kvinnor för Umeåsrektorstjänster, som det finns män. Men jag trorinte att det handlar om statistik. Det finns engrundläggande orsak till att färre kvinnor söker dentypen av jobb. Det beror inte på att kvinnorna ärmindre lämpade, utan därför att de inteuppmuntras till det.Rekryteringen inom offentlig sektor och inompolitik ser ju lika bedrövlig ut överallt. Vi kan dåinte nöja oss med att fatta beslut i och troatt människors uppfattningar och beteendenkommer att ändras.Det handlar inte om statistik -- att är bättreän . Det handlar om att respektera människorsindividualitet. Det handlar om att uppmuntramänniskor. Det handlar om ledarskap och om att,som politiker, våga hjälpa de människor som inteställer sig upp och säger: Jag är bäst! Det gäller atthjälpa fram de andra människorna. Men detta gårinte att göra, hur många program det än fattasbeslut om. Förändringarna är mer grundläggandeän så.I det svenska samhället börjar man nu komma tillinsikt om att politiken inte löser alla problem ochatt politiken inte är lösningen på det jämställdasamhället.Anf. 23 () replik:Herr talman! Politiken ger förutsättningar ochmöjligheter för människor att skapa sig ett bra liv.Om vi inte hade en utbyggd barnomsorg ochföräldraförsäkring skulle vi inte heller ha avde svenska kvinnorna i förvärvsarbete -- det skullevara en omöjlighet. Men detta har vi gjort möjligtgenom att fatta politiska beslut.Visst har politik en avgörande betydelse förmänniskors liv och leverne i detta land. Att påstånågot annat tyder på en djup okunnighet omsamhällsstrukturen och om hur samhället äruppbyggt.Visst beror kvinnors, traditionellt sett,underordnade ställning på strukturer. Det är ingentillfällighet att kvinnorna har haft svårt att nåfram till poster i beslutande ställning. De värstaexemplen på detta kan vi se inom näringslivet. Därbestämmer män vilka förutsättningar ochmöjligheter kvinnor skall ha för att komma fram tillsådana poster.Det handlar om strukturer. Vi kan påverka det här,dels genom att fatta politiska beslut, dels genom attvi alla tillsammans uppmärksammar detta genomolika attitydpåverkande insatser. Så här är det, UlfKristersson! Politiken betyder faktiskt det mestaför människors liv i detta land.Ulf borde faktiskt litet närmare studerahur jämställdheten i det svenska samhället harutvecklats. Att ha ett eget arbete är otvivelaktigtgrunden för jämställdhet mellan könen. Egetarbete ger frihet och oberoende, något som igrunden är hotat. borde ägna siglitet mer åt att fundera över det.Om vi inte klarar den fulla sysselsättningen, är detkvinnorna som drabbas hårdast. Hur ser UlfKristersson på det som uttalats iregeringsförklaringen -- och som jag också ställerupp på -- nämligen att ekonomi ärberoende av att vi har en hög kvinnligförvärvsfrekvens? Ställer inte upppå det?Genom politiska beslut kan man förändra. Om denpolitiska viljan finns, kan vi se till att skapa flerarbeten och fler utbildningsplatser. Det är genompolitiska beslut, , som vi kanpåverka människors liv i detta samhälle.Anf. 24 () replik:Herr talman! Om det vore så att politiska beslutkan förändra allt i världen, så skulle vi inte ha någraproblem i över huvud taget, eftersom vi harmer politik här än i något annat land i den friavärlden.Självfallet är jobbet viktigt. Men 2000-talets jobbkommer inte att se ut som . Allakommer inte att ha vanliga 9--5-jobb. Fler och flermänniskor kommer att söka individuella lösningar,och fler och fler människor kommer att jobbahemifrån. Tekniken ger oss helt nya möjligheter förmän och kvinnor. Det är därför dumt att fixera sigså fullständigt på det vanliga jobbet.Den offentliga sektorn är ju mycket bra i Sverige.Men problemet med den offentliga sektorn, någotsom inte ens kan förneka, är att enoerhört stor andel kvinnor i bokstavligttalat sitter inlåsta med en enda arbetsgivare. Närproblem uppstår och kvinnorna är missnöjda finnsdet ingenstans att gå.Alla andra människor kan välja mellan ochförhandla med olika arbetsgivare, och de kan tyckaolika om olika arbetsgivare. Men i den offentligasektorn riskerar man faktiskt att människor låses ini ett enda system.Jag återgår till själva politiken. Politiken är ettdåligt föredöme och inte ett gott, som . Väldigt många unga tjejer ställer sig denkritiska frågan när de ombeds att ställa upp till ettförtroendeuppdrag i politiken: Är jag verkligenkvalificerad för detta? Det är antagligen motsatsensom gäller för grabbarna. Få grabbar -- alltför få --ställer sig den nyttiga frågan: Vad har jag att ge pådenna post? Fler män än kvinnor tycks ju tycka atthöjden av lycka är att hänga ännu ett fint uppdragrunt halsen.Jag tror att det är här som vi måste börja. Om vi,som politiker, inte lyckas med att i politiken ta detledarskapsansvar som behövs -- utan låtermänniskor sig blodiga, låter människor blibesvikna, för att sedan sluta -- då skall vi intekomma och tro att vi har så mycket att lära demsom står utanför politiken. Därför menar jag att vipolitiker kanske skulle vara litetödmjuka och inte tro att vi har lösningen på allajordens problem.Tredje vice talman anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 25 ():Herr talman! Just ju pågår ett kvinnokonvent påGloben, med en mängd kvinnor från alla partier.De diskuterar och försöker ''peppa upp'' varandratill att göra kvinnors röster hörda.Man har inte hört många kvinnor som ställer sigupp och säger: Jag är bäst! Däremot är det väldigtmånga, framför allt unga manliga politiker, somglatt påstår att de är bäst och vet bäst -- t.o.m. vetatt politiken inte behövs.Varför är kvinnor så arga? I den amerikanskavalkampanjen talades det, framför allt frånrepublikanskt håll, mycket om att stärka familjenoch om de viktiga familjevärdena. Debatten därvisar att man kan mena mycket olika saker medorden: att stärka familjen. I republikanernastappning betyder det ingenting annat än att drivatillbaka kvinnorna från arbetslivet till hemmen.Samma tongångar hörs även här i frånkonservativt håll. Talet om att stärka familjen, ellerden lilla världen -- som det också heter -- har i regeljust den innebörden. Liksom i är det ofta ettstridsrop i kampen mot välfärdsstaten och ettstridsrop för en återgång till ett samhälle däromvårdnads- och omsorgsuppgifter sköttes avkvinnor utan betalning.Familjen betyder mycket för de flesta av oss. Ocksåvi folkpartister vill stärka familjen. Men med detmenar vi något helt annat än att gå tillbaka till detgamla mönstret, med en familjeförsörjande manoch en hemmavarande kvinna, utan egen inkomstoch ekonomiskt beroende av mannen.Att stärka familjen är att skapa ett barnvänligaresamhälle. Det är att inte tvinga mammor att göravalet mellan yrkesarbete och barn. Det är att fåmännen att ta ett större ansvar för hem och barn.Det är att sprida insikten om att barnen ocksåbehöver sina pappor och att papporna därför skallta vara på sin pappaledighet.Jämställdheten måste börja i hemmen. I varjefamilj kan man hitta goda skäl för attarbetsfördelningen ser ut som den gör. Men när viser det totala mönstret anar vi att det inte precis ärslumpen som ligger bakom. Det finns oftakonventioner, förväntningar från omgivningen ochmycket annat som betyder mer än individernasegen längtan och egna intressen.Situationen i hemmen fortplantar sig på olika sätttill arbetsmarknaden. Genom att kvinnorna harhuvudansvaret för hemmen minskar derasmöjligheter på arbetsmarknaden. De är oftahänvisade till arbetsuppgifter som inte kräver såmycket flexibilitet. Kvinnorna måste ju lämna ochhämta sina barn. Det skulle inte behöva vara ennackdel om samma villkor också gällde förmännen, men så är det ju inte.Kvinnor i karriärjobb upptäcker ofta att dekonkurrerar med män på mycket ojämlika villkor.Kvinnan har i bästa fall hittat en man som hon delarlika med. Men hon tävlar ofta med män som integör särskilt mycket hemma och som därför ständigtär beredda till övertid och utlandsresor.