prot · GH0943 · 1993-12-14 00:00:00 — De systemförändringar av vårtskolväsende som pågår har främst sinutgångspunkt i ekonomiska omprioriteringar avborgerlig modell, snarare än i den nya läroplanen.Allvarligast är tendenserna till ökadsegregation, som blir allt tydligare.Skolan har i de flesta kommuner fått vidkännasnedskärningar. Det har i första hand gått ut överden elevvårdande personalen. Vidare skärs antaletgrupptimmar ner och klasstorlekarna ökar. Skolansmöjligheter att stödja barn och ungdomar medsärskilda behov av extra personalstöd har minskat.Det är upprörande att se hur regeringen blundar fördetta, som den genom överkompensationtill de privata skolorna aktivt medverkar till ettsegregerat skolsystem.Vi socialdemokrater anser att skolresurserna måstefördelas utifrån de verkliga behoven i skolorna. Detgår då inte att tillämpa en enkel per capita-modell,dvs. Detta strider mot den likvärdigaskolan. Det är och förblir oacceptabelt för osssocialdemokrater.Detta innebär ingen inskränkning i föräldrars rättatt välja skola för sina barn. Men vi kommer aldrigatt acceptera att föräldrar skall tvingas att välja bortden närmaste skolan, därför att den inte har en medandra skolor likvärdig kvalitet. För oss är det avutomordentligt värde att ocksåfortsättningsvis har en skola för alla, en skola som --med ord -- ''ska förberedabarnet för ett ansvarsfullt liv i ett fritt samhälle i enanda av förståelse, fred, tolerans, jämställdhetmellan könen och vänskap mellan alla folk, etniska,nationella och religiösa grupper och personer somtillhör urbefolkningar''.Det är av utomordentligt värde att vi har en braskola som möjliggör ett aktivt kunskapssökande föralla barn.Herr talman! De särskilda yrkandena återkommerandra socialdemokratiska talare senare till.Anf. 58 (nyd):Herr talman! I en från förra veckanbekräftades ånyo vad som redan tidigare var käntbland utbildningspolitiker, nämligen att harvärldens dyraste skola. Dess värre har vi inte denbästa. -- ironiskt nog, eller var detmöjligen planerat? -- anordnade elever,ivrigt understödda av en av lärarnas fackligaorganisationer, en stor demonstration där detgenomgående temat var Stoppa nedskärningarna.Man skulle kunna instämma i det som stod somrubrik för en artikel som en berömd och meraerkänd samhällsdebattör skrev, nämligen att ösapengar över skolan löser inte dess problem.Redan i vår motion skrev jag att vi välkomnarregeringens proposition om ny läroplan förgrundskolan. Jag gav den beröm som jag gärnaupprepar. Vi tycker i grunden att den är bra och attden är ett positivt steg mot en friare, meravariationsrik och kvalitetsinriktad skola. Det ärmed nöje som jag ger statsrådet beröm på denpunkten.Det hindrar dock inte att vi tycker att det saknas endel. Propositionen är ett väsentligt steg, men pånågot sätt saknar vi ändå tunga bitar för att manverkligen skall kunna skapa bästa skola.Denne samhällsdebattör som jag talade omskrev också att byggnaderna i ett samhälle visar hurvi värderar verksamheten. Han tog ochRiksdagshuset som exempel. På de byggnadernaser man att vi värderar den politiska verksamhetenutomordentligt högt. I den skola där jag fick störredelen av min utbildning fanns det också en högtvärderad verksamhet. Den är en av de mermonumentalt pampiga byggnaderna i . Denär fortfarande en skola. Men att döma av hur deskolor som mina barn går i ser ut, verkar det somom samhället inte bryr sig om kunskap och bildningsärskilt mycket. Jag tror dess värre att densymboliken är riktig.I dag är det snarare förfall och dåliga arbetsmiljöersom kännetecknar skolbyggnaderna rent fysiskt,även om det har skett en förbättring på senare tid.Läraryrkets status är en annan utmärkt vägvisare.Det var ett högstatusyrke men är nästan ettlågstatusyrke. Vad annat kan det bli när enlågstadielärare i princip har nästan samma slutlönsom en lektor?Lärare har blivit motståndare tillförändringar. Det är i och för sig logiskt med tankepå hur lärare har lurats ochmisshandlats av skolpolitiker. Ännu längre tillbakavar lärarna tvärtom spjutspetsar som stod förbildning, drev utvecklingen och verkligen stod ifrontlinjen. Vi önskar att det skulle bli så igen.Jag tycker att betänkandet också litet grand speglaratt vi politiker lätt förlorar oss i detaljer ochglömmer helheten. En är en helhet som dess värreinte ens behandlas i betänkandet -- och som jaglärde mig att det knappt ens går att diskutera --gäller förlängningen av skolår och därmedåtföljande undervisningsskyldighet för lärarna.Jag fick i förtroende beteckningen att jag var modigsom vågade ta upp frågan över huvud taget -- såladdad är den. Ändå konstaterar regeringen ipropositionen att har det kortaste skolåretoch därmed den minsta undervisningsskyldigheten,den minsta läxläsningen och de kortasteskoldagarna bland jämförbara länder. För mig ärdet en omöjlig kombination i ett längre perspektiv,såvitt vi inte tror att svenska elever är så mycketsmartare, så mycket mer receptiva ellerintelligentare än andra länders elever. Man kanönska sig att så är fallet, men jag tror inte det.Därför tycker jag att det är en väsentlig fråga, detär inte en avtalsfråga. Att förlänga skolåret är enpolitisk fråga.Jag kan inte låta bli att konstatera det ironiska i attjag som beskylls för att tillhöra ett populistiskt partikallas modig när jag driver en föga populistiskfråga. Men det kan vara litet nöjsamt för det.Lärarna är en annan nyckelfaktor som man inteheller får diskutera. Visst är lärarkvalitet ochkarriärvägar i mycket en facklig fråga, men ocksåen politisk fråga. Det enda sättet för skickliga lärareatt göra karriär är att sluta vara lärare.Inte minst mot bakgrund av att intagningspoängenhar varit så låga, vet vi att problemen existerar. Detfinns ett problem med bristande kvalitet. Vi tar inteitu med det, även om förutsättningarna nu ändrasså att det på det lokala planet blir möjligt att ta itumed det i större utsträckning.En reflektion som jag inte kan undvika: Ärpolitikerna rädda för lärarfacken? Jag sade tidigareatt jag tycker det är förståeligt att lärarna kännersig misshandlade. De har en ganska bistererfarenhet. Det är viktigt för oss politiker attverkligen med kraft driva frågan, om vi vill haEuropas bästa skola.Från dessa mer övergripande och väsentligahelheter vill jag nu gå över till de skolpolitiskadetaljerna. Skolans värdegrund har blivit enmärklig fråga. etik och västerländskhumanism har helt plötsligt blivit värdeladdadeord.Herr talman! Jag har ärligen lagt ned mycket energipå att försöka förstå debatten, men jag förstår denfortfarande inte. Den blir inte mer begriplig efterLena Hjelm-Walléns och tidigare talares inlägg idebatten.Jag får tvärtom en känsla av att det finns en vilja attmissförstå. Det finns en vilja att hälla grus i det härmaskineriet. Diskussionen i utskottet visar att vi ärfullständigt överens. Det har vi sagt många gånger.Men så fort ordet '''' dyker upp går en delledamöter fullständigt i spinn. Man får inteanvända det ordet. Det är värdeladdat och utlöseruppenbarligen mer eller mindre traumatiskaupplevelser hos en del politiska företrädare. Jagförstår inte det.Jag tycker att debatten har litet grand av pigdebattöver sig. Det är en fullständig vulgärdebatt, sominte alls handlar om vad det egentligen är fråga om.Man sade att pigdebatten var en semestersväng förvikarierande journalister som inte förstod vad dethandlade om. Man avskrev den ända tills någraseriösa personer sade: ''Snacka om att chikanerahederligt arbete! ''Det är något av samma sak med etik ochvästerländsk humanism. Att förneka att vårtsamhälle står på detta fundament är att tilltro någotslags stalinistisk historieskrivning. Man förnekarnågonting som är uppenbart självklart, därför inte vill att det skall vara så. För mig är detobegripligt hur vuxna, tänkande människor kangöra det.Jag skall för säkerhets skull förklara att jag på intetvis är utskickad av kds, om någon nu tror det. Jagbetraktar mig som mycket . Hela min fostranoch hela mitt värdesystem vilar på den kristnaetiken och på den västerländska humanismen. Menjag har fått en konfessionslöskristendomsundervisning, fastän ämnet hettekristendom. Läraren var redan på den tidendefinitivt kapabel att se ämnet somreligionskunskap.Jag är inte medlem i något som helst samfund, inteens i , men jag betraktar migicke desto mindre som i ordets verkligamening. Det är jag faktiskt stolt över.På den punkten är vi fullständigt överens medmajoriteten. Vår reservation när det gällervärdegrunden har en annan bakgrund. Vi delar somsagt till utskottets bedömningar. Men på enväsentlig punkt saknar vi ett resonemang. Detgäller målkonflikten i att välkomna ettmångkulturellt samhälle och att göraklart att skolan inte får vara värdeneutral utan skallvärna etik och västerländsk humanism. Vimenar att det finns en uppenbar målkonflikt i detta,i all synnerhet som man inte definierar vad sommenas med ett mångkulturellt samhälle. Med denallmänna betydelse som människor i allmänhetlägger in i uttrycket finns det en målkonflikt. Vitycker det är synd att inte utskottet heller vill föraen djupare diskussion om det.Att målkonflikten finns, åtminstone i Stockholmsskolor, är alldeles uppenbart. Varför går annarsrektorerna i till skolförvaltningen för attfå vägledning om hur man skall hanteravärdekonflikter som dyker upp i skolorna? Jagtycker att det är synd att man på den punkten intekan finna vägledning i utskottets betänkande. Dethade besparat skolorna många problem.En annan liten klassiker -- skulle jag vilja påstå --är hemspråksundervisningen, där vi har enreservation. Jag skall inte utveckla resonemangetlängre, utan vill bara konstatera att den härdebatten dess värre är svårt känsloladdad. Jag villockså igen ge uttryck för en ärlig förvåning över fortfarande driver denna fråga med så stortkänslomässigt engagemang, när det uppenbart intefinns några som helst belägg, som uppfyllervetenskapliga krav, för att man når de mål man vill.Låt mig också för säkerhets skull understryka attdet är uppläggningen av hemspråksundervisningensom vi är kritiska mot, intehemspråksundervisningen som sådan. Den fårhjärtans gärna öka eller minska, det har vi ingasynpunkter på. Men den får inte, som den är ,vara knuten till skolan och påverka den negativt.Vi har också understrukit, men inte fått gehör för,vikten av att en sund själ skall finnas i en sundkropp. Vi menar att undervisningen i idrott ochhälsa måste utvecklas väsentligt i skolan. Vi harföreslagit att den skall utgöra ett dagligt inslag. Detfinns länder som har lyckats med det, menmajoriteten vill uppenbarligen inte att vi skalllyckas med det i Sverige.Vi lyckades inte heller övertyga utskottet om detviktiga i att införa det övergripande ämne som vikallar för vardagskunskap eller social kompetens.Under det ämnet skulle man förmedla många av dekunskaper som inte är ämnesrelaterade. Inte hellerpå den punkten lyckades vi övertyga någon annan.Därför blir tyvärr effekten att mycket av det som ärbra i t.ex. barn- och ungdomskunskapsämnetförsvinner.Timplanen har blivit en kompromiss. Jag tycker attden är bra som den ser ut, även om vi hellre hadesett att man hade haft en garanterad minimitid isamtliga ämnen som något slags golv, för att pålängre sikt avveckla den helt. Vi anser emellertidatt man inte bör göra det förrän man har skarpastyr- och uppföljningsinstrument. Sådana finns intei skolorna, och vi vill undvika ett kattrakandemellan olika lärargrupper. Bristen på ledarskap göratt man får problem i skolorna där man inte bordeha det.Jag skall inte starta en betygsdiskussion. Jag harsuttit i Betygsberedningen och lärt mig att omnågonting är typiskt svenskt, så är det att manifrågasätter att det skall finnas betyg i skolorna. Detfinns inget annat land i världen där man ifrågasätterbetygen. Det är så självklart att man bör få enfeedback på sina prestationer, även när man ärganska liten. Men i har man lyckats laddaden här frågan politiskt. Jag kan inte finna någonannan orsak till det än att det är något slagsrudiment av en jantelags- ochjämställdhetsdiskussion, som går ut på attmänniskor blir lika långa, lika tjocka och likadumma, om man inte mäter längden och vikten pådem. Något intellektuellt hederligt resonemangbakom idén att inte ge eleverna återkoppling finnsinte.Vi har ett eget förslag i betygsfrågan, men vikommer att stödja utskottsmajoritetens förslag,eftersom vi tycker att det ligger så nära vårt --speciellt sedan utskottet har justeratpropositionsförslaget.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 2,12 och 24 samt till motion 1993/94:Ub14, yrkande 7under moment 66.Anf. 59 ()replik:Herr talman! Jag vill bara göra ett klarläggande i enav de frågor som tog upp. Han sadesig vara bekymrad över att satsar så mycketpengar på skolan. Detta var inte korrekt uttryckt --''satsade'' borde han ha sagt. Siffrorna är nämligenframräknade till 1991. Därefter kan StefanKihlberg vara lugn, eftersom det harskett stora nedskärningar. Det är detta som elever,lärare och många här i protesterar emot.För övrigt skulle jag vilja säga till även om han betraktar sig som , såbehöver inte skolans värdegrund etiketteras somkristen etik.Anf. 60 (nyd) replik:Herr talman! Jag är inte bekymrad över att detsatsas så mycket pengar på skolan. Däremot är jagbekymrad över att vi relativt sett får så litet valutaför pengarna. När vi satsar så mycket borde vi haen betydligt mycket bättre skola. Det är detta sombekymrar mig. Jag tycker att det i skolan finns enbrist på effektivitet och kvalitet, något som jag intetycker att man kan försvara. Jag anser inte att viskall minska investeringarna i utbildning, utan jaganser att vi skall öka utbytet av dem.Det är så, , att skolan och helavårt samhälle vilar på etik och västerländskhumanism. Även de ord som ersätta detta med är just exemplifieringar avkristen etik och västerländsk humanism, något somför mycket få människor är slagord. Jag förstår intehur man kan uppfatta detta som slagord. Det är jufundamentet för hela vårt samhälle, och självfalletskall detta fundament finnas kvar.Jag är i varje fall inte revolutionär.Anf. 61 ():Herr talman! ställer sig bakom heladen meningsyttring som jag har fogat tillbetänkandet, men jag nöjer mig med att yrka bifalltill hemställan i min meningsyttring undermomenten 1, 32, 57, 69 och 74.Det har lagts ned mycket arbete på de betänkandenvi skall behandla i kammaren, och jag villpassa på att rikta ett tack till utbildningsutskottetskansli för det enorma arbete som där har lagts ned.Herr talman! Egentligen borde inte fattade beslut om läroplan för , betyg m.m.som utbildningsutskottet nu föreslår attfatta. Jag skall här inte föreslå det, även om detvore lockande. skulle kunna anföragoda argument för att inte fatta dessa beslut. Jagskall anföra några av dessa argument.Vi har en läroplan förgrundskolan -- Lgr 80 -- som är väldigt bra men somkanske aldrig har fått fungera fullt ut i skolan. Denkanske aldrig helt slog igenom ellerimplementerades, som det också kallas. Det är intealldeles främmande för mig att dra en sådanslutsats, och jag gör det efter många besök som jaghar gjort i svenska skolor.Vi har nog egentligen aldrig haft en skola som fulltut verkat enligt de intentioner hade närbeslutet om Lgr 80 fattades. Det beslut somriksdagen då fattade skiljer sig också kvalitativt påett markant sätt från det beslut som kommeratt fattas. Dagens beslut kan sägas innebära etttrendbrott inom svensk utbildningspolitik i såmåtto att nu genomdrivs både grundläggandetexter i läroplanen och ett betygssystem med minstamöjliga politiska majoritet. Det förraläroplansbeslutet byggde på en bred politiskkompromiss.I beklagar vi detta, eftersom vi intetror att skolan är betjänt av bräckliga politiskabeslut. Utbildningspolitiken måste vila på hyggligtstabila politiska majoriteter. Fram tillregeringsskiftet hade vi en sådan traditioninom svensk utbildningspolitik.Den politiska konstellationen ochen bit in bestod ofta avSocialdemokraterna, mitt parti, ochFolkpartiet. Det är bara att konstatera att inuvarande läge låter sig både ochFolkpartiet köras över av och kds närdet gäller såväl betygsfrågan som det som kallasskolans värdegrund, nämligen etik ochvästerländsk humanism. -- Jag återkommer straxtill det senare.I betygsfrågan har utskottet visserligen gjortjusteringar i regeringens förslag, men så här ieftertankens tid inställer sig ändå frågan omutskottets förslag inte blir sämre än regeringens.Vi var från sida beredda att ocksåi denna fråga gå långt för att åstadkomma en bredkompromiss. Det är inte obekant att vi vill ha enbetygsfri skola, men vi hade kunnat tänka oss att taBetygsberedningens förslag som grund för enkompromiss i betygsfrågan. Men när man iutskottet inte ens är beredd att diskutera denutredning som vi föreslagit om villkoren,möjligheterna och förutsättningarna för en heltbetygsfri skola, må man bara konstatera attberedskapen till förhandlingar och, för all del,nytänkande inte är särskilt väl utvecklad -- för attuttrycka det milt.Kanske just betygsfrågan kan utgöra något av ettsignum för den skolpolitik som temporärt slåsfast. Det talas i propositionen om valmöjligheter,inflytande, lokala val, osv. Det förefaller medandra ord vid en första anblick som om dennaskolpolitik skulle vara något av ettdecentraliserande verk. Men studerar manregeringsförslaget och den borgerligautskottsmajoritens förslag i dess helhet, så växerbilden av en mer detaljstyrd skola fram.I förslaget till beslut sägs visserligen att skolansstadieindelning tas bort, men införs enrad olika ''kontroller'' , någotsom helt klart kommer att direkt eller indirektskapa nya stadieindelningar i . Vi haraldrig varit anhängare av stadieindelning, ochfrågan är om vi i stället för en skola indelad i trestadier löper stor risk att få en skola som är indelad ifyra till nio stadier, allt beroende på vilken styrandeeffekt betygssättande och provverksamhet kommeratt ha. Vad som kommer att gälla framöver tror jagberor på vilket av de borgerliga partierna manställer frågan till. Så här splittrat ser det ut.Det bör också noteras att vad som föreslås närdet gäller betygen kraftigt strider mot vad bådalärarförbunden pläderade för vid sin uppvaktningav utbildningsutskottet. Det är aldrig bra att gåemot en samlad lärarkår -- fråga mig, jag vet!En annan fråga som med rätta väckt ganska storuppmärksamhet är det som i regeringens förslagkallas skolans värdegrund, särskilt då det slås fastatt denna skall vara förankrad i etik ochvästerländsk humanism samt att skolan skall hävdadessa värden. Det har väckt farhågan att skolan kankomma att ge upp sin neutralitet i grundläggandelivsåskådningsfrågor.Vi i anser att bruket av sådana härformuleringar, litet slarvigt påhängda, kan få ytterstallvarliga konsekvenser. Detta är allvarligt justdärför att sådana formuleringar reser frågor om ochfarhågor för deras faktiska inverkan på skolansbehandling av moralfrågor och etiskaståndpunkter. Särskilt då vi befinneross i en brytningstid historiskt, kulturellt, socialtoch politiskt är det viktigt att inte slå fast den eneseller andres monopol på olika moralläror.Såsom dessa begrepp används i betänkandet blir deockså rent degenererande ur bildningsaspekter. Ettaktivt sanningssökande kan inte ha sinutgångspunkt i någonting som hävdas av eninstitution som har en myndighetsutövandefunktion. Det är orimligt.Ett aktivt sanningssökande kan inte ha sinutgångspunkt i en hävdelse, eftersom varken moraleller etik är givna en gång för alla tider. En debattom den västerländska humanismens rimlighet bliromöjlig om det är skolans uppgift att hävda denna.I varje fall stimulerar det inte till diskussion ochsökande. Än mer urvattnat blir det då vi är mångasom vet att vad som kan kallas etik ocksååterfinns exempelvis i både judendomen och islam.Men ändå skall alltså just den kristna etikenhävdas. Det blir på det sättet liksom litet begränsat.Vi får inte slarvigt slänga in etiketter på det somskall uppfattas som skolans värdegrund. Inyhetssändningar i går sades att dessaformuleringar togs med därför att kds hotade medatt lämna regeringen. Om detta är sant, ökar dettainte respekten för utskottets beredning av ärendeti det här avseendet.Vi lever i en brytningstid. Barn utsätts också församhället utanför skolan, bl.a. arbetslösheten,kraftiga nedskärningar inom den offentligasektorn, stora förändringar inom familjen ochannat. Det ställs ökade krav på föräldraskapet. Viborde därför ha en läroplan som hade sinautgångspunkt i brytningstidens problem och i dennya tid som vi står inför. Det har inte detta förslagtill läroplan. Det är gamla metoder man försökertillämpa på den förväntade samhällsutvecklingen.Sammantaget kan väl sägas när det gäller frågan ombetyg och skolans värdegrund att detta inte är någotfall framåt. Det handlar inte om någon förnyelseeller om någon strävan eller förmåga att mötaframtiden med något så när uppdaterade metoder.Detta är snarare ett försök med gamla metoder. Vifår hoppas att skolledarna och den svenskalärarkåren är så pass professionella och att vi snartkan bilda en annan majoritet i denna kammare, såatt det inte framöver blir rektor, betyg och religiösintolerans som bildar treenigheten i den svenskagrundskolan.Det finns mycket att säga i denna fråga, och jagåterkommer i repliker.Anf. 62 ():Herr talman! Nya läroplaner är alltid att betraktasom någon form av milstolpar iutbildningshistorien. Den nuvarande -- Lgr 80 --har, som var inne på,fortfarande mycket gott i sig, men har blivitinaktuell på grund av de förändringar av skolansstyrning och annat som har skett till följd av desenaste årens riksdagsbeslut. Det är framför allt tvåpropositioner, dels den som kallas Skolansutveckling och styrning, /89, delsAnsvaret för skolan, som på sätt och vis påbörjarden process som vi nu är inne i. Kommunen blevhuvudman och försvann dessutomdet tidigare sektorsbidraget, som har ersatts medett kommunalt utjämningsbidrag. Mål- ochresultatstyrning ersatte en central detaljstyrning.Den läroplanskommitté som den förra regeringentillsatte har med sitt betänkande lagt grund för detförslag som vi diskuterar.Regeringen har i propositionen dragit ett parkonsekvenser av de tidigare fattade besluten; delsatt tona ned de centrala timplanernas betydelsesom styrinstrument, dels att ge slutbetyg när måletnåtts, dvs. efter hela slut, i nian.För första gången får vi en gemensam läroplan förhela den obligatoriska skolan: ,särskolan, specialskolan och sameskolan. Inteminst föräldrarna till barn i särskolan vet jag harhaft ett stort och varmt önskemål om att det skullebli en gemensam läroplan. Dessutom får visamtidigt en gemensam läroplan för de frivilligaskolformerna. Regeringen betonar i propositionen1--12-perspektivet, där man ser hela skolgångenfrån årskurs ett i till årskurs tre igymnasiet som en sammanhängande utbildning.Man brukar ibland kalla den en sömlös utbildning.Jag tror att det finns olikheter mellanregeringspartierna och Socialdemokraterna i synenpå vad läroplanen skall innehålla. En delreservationer pekar på det, t.ex. reservation 3 omdemokratisk fostran och reservation 5 om detkommunalpolitiska ansvaret och rektors ansvar.Det finns ingen oenighet i sak i dessa frågor, men vitycker att det av vissa skäl är viktigt att hålla nereomfattningen på det här läroplansdokumentet.Målet är att läroplanen skall läsas av alla i skolan.Den borde om ett tag ligga sönderläst på varjenattduksbord i varje lärarhem. Jag tror mig veta attmånga i skolan faktiskt inte har läst Lgr 80,eller läst den mycket fragmentariskt, på grund avdet omfång den faktiskt har. Det som finns i lagar,förordningar, kursplaner och i andra styrdokumentmåste inte nödvändigtvis stå iläroplansdokumentet.Allt som står i läroplanen är självfallet viktigt, menviktiga ting finns alltså även i andra dokument.Timplanen tonas ned, som jag har sagt tidigare.Förut var hela medelstilldelningen uppbyggd på ettantal timmar som skulle ges i olika årskurser.Propositionen föreslog endast en rekommenderadtimplan utom i svenska, matte, språkval ochelevens fria val. Därmed skulle möjligheten förlokala och individuella val öka.