prot · GG0983 · 1993-03-25 00:00:00 — Socialdemokraternas farhågor för atten person som behöver behandling för sittnarkotikamissbruk skulle underlåta att söka sådanbehandling av rädsla för att därigenom ange sigsjälv för brott saknar stöd i såväl vetenskap sombeprövad erfarenhet. Det har förmodligen aldriginträffat att en förundersökning avseendenarkotikabrott har gjorts som en följd av att någonsökt behandling för sitt missbruk. Det torde inteheller förekomma i någon större utsträckning att enmissbrukare söker vård frivilligt i ordets egentligabemärkelse, och det framhöll jag också i mittinledningsanförande.När missbrukare kommer under behandling skerdet nästan undantagslöst så sent att de redan harblivit kända av polisen, eftersom de har hamnat itungt missbruk och blivit föremål för någon form avlagföring.Herr talman! Det ligger för övrigt i sakens natur attdet inte finns anledning att göra anmälanbeträffande en person som frivilligt sökt hjälp försitt missbruk. De sekretessregler som finns inomsocialtjänsten och sjukvården samt reglerna omåtalsunderlåtelse ochförundersökningsbegränsning utgör tillräckligagarantier i det här avseendet.Jag förvånar mig litet över att , somrepresenterar Socialdemokraterna, är såindignerad över att det föreslås att fängelse skallinföras i straffskalan när det gäller eget bruk. Detframgick av hennes inledningsanförande attSocialdemokraterna inte tycker att fängelse ärnågon verksam påföljd. När jag kom in i kammarenpågick den föregående debatten. I den debatten vardet Socialdemokraterna som till varje pris villeinföra fängelse i någon straffskala. Jag kommer inteihåg i vilken. Då ansågs fängelse minsann varamycket verksamt. Vilken inställning harSocialdemokraterna egentligen till fängelsestraff?Anf. 82 () replik:Herr talman! , det gäller vår syn påmänniskor och vår syn på hur vi skall hanteramissbrukarvården. Jag kan nämna att desprutbytesprogram som finns på flera ställen ilandet, där det gäller att bekämpa HIV och aids,innebär att människor kommer för att få råd, för attdiskutera och för att ta itu med sitt missbruk.När det gäller frågan om fängelse i straffskalan ärdet väsentliga att människor blir av medmissbruket. Det är viktigt för att vi skall komma tillrätta med den grupp som efterfrågar narkotika.Kan vi inte få bort suget efter droger, kommerefterfrågan att bestå. Jag anser därför att fängelseinte är något alternativ. Det är inte hellerkontraktsvård, om kommunerna inte ställer upp påatt betala sin del. Runt om i landet sägs att omnågon döms till kontraktsvård finns det ingakommunala pengar till det. Kommunerna tar intesitt ansvar, och någon kontraktsvård kan då intekomma till stånd. I sådana fall återstår endastfängelse. Det kan inte vara alternativet när detgäller hur vi skall bekämpa missbruket och bli avmed efterfrågan på droger.Nej, , narkotikan måste bekämpasi alla delar av samhället. Vi vill därför inte äventyramissbrukarvården. Därför behövs särregleringenoch ansvarsfrihetsregeln.Anf. 83 () replik:Herr talman! Jag kan medge att fängelse inte ärnågot primärt mål när det gäller kampen motmissbruket. Men införande av fängelse istraffskalan när det gäller eget bruk kommer att hastor betydelse, därför att man då på ett tidigarestadium kommer att kunna få klart för sig vilkapersoner som är missbrukare. Möjligheten att görakroppsbesiktning har avgörande betydelse i dettahänseende. Därmed kan man också sätta inåtgärder till hjälp för missbrukarna.I de fall då lagföring sker kommer böter naturligtvisäven i fortsättningen att vara den vanligastepåföljden för enskilda missbrukare. Det skall docksägas att böter knappast kommer att ha någonstörre effekt på en djupt nergången missbrukare.En sådan missbrukare har vanligtvis inga egnapengar att betala med, och man kan sällan driva inböter hos honom. I sådana fall blir alltså målet attfå in personen under någon form av behandling.Det finns naturligtvis en del fall där det kan varaeffektivt att även ge ett kortare fängelsestraff för enperson som har missbrukat narkotika. Jag tänkerdå i första hand på personer som lever under socialtsett ordnade förhållanden och på en del nybörjare.För sådana personer kan ett fängelsestraff varaeffektivt som hot eller näsbränna.Att jag talar om personer som lever under socialtordnade förhållanden beror på att exempelviskokain i många fall har börjat användas avvälsituerade människor som cocktail vid privatafester och liknande.Anf. 84 (nyd):Herr talman! I regeringens proposition som liggertill grund för justitieutskottets betänkande nr 17föreslås att påföljden skärps vad gäller ringanarkotikabrott. Man vill införa fängelse istraffskalan för eget bruk. Vidare vill man införastörre möjlighet att genomföra drogkontroll ikriminalvården. Förslaget innebär bl.a. att det blirmöjligt att tillgripa tvångsåtgärder med t.ex.urinprov vid misstanke om konsumtion avnarkotika. Det är bra signaler. Ny demokratilovordar och stöder regeringens proposition i detavseendet. Men varför skall det gå ungefär fem årmellan varje åtgärd? kriminaliserade maneget bruk av narkotika, med endast böter istraffskalan.Enligt ett reportage i tidskriften --som utges av RNS, -- säger sig justitieminister nöjd med narkotikapolitiken. Regeringen harinte kunnat göra mer åt narkotikan än vad den hargjort , säger hon i reportaget. Men på enfråga om vad justitieministern tror om en ökningresp. en minskning av narkotikamissbruket svararGun att man skall akta sig för att tro.Justitieministern är skicklig på att leka med ordutan betydelse. Längre fram i reportaget ställs detfrågor om regeringens kontroll över situationen.Gun svarar att hon tror att regeringen harså god kontroll som någon. Vi vet att det är ett stortproblem säger hon. Tala om inkonsekvens! Manfrågar sig hur landets justitieminister kan vara nöjdmed narkotikapolitiken när hon tror saker och ting,vilket man ju skall akta sig för att göra.Det räcker inte att säga att regeringen vet att det ärett stort problem -- det har väl varit uppenbartlänge. Nej, justitieministern är inte trovärdig närhon uppenbarligen slår sig till ro och är nöjd.Gun säger vidare i reportaget attregeringen lägger fram förslag till en -- observera:en -- lagändring. Detta skulle visa att regeringen sernarkotikan som ett stort problem. Det är dettaförslag till lagändring som vi nu ser på riksdagensbord. Det är fråga om ganska små åtgärder och entunn proposition.Varför ser vi så litet av det 20-punktsprogram motnarkotikan som , egetparti, så ivrigt hänvisade till under valrörelsen?Nej, regeringens narkotikapolitik är plötsligtmycket urvattnad.I valprogrammet talades om att man skulle ökaantalet gatulangningsgrupper. Det är en bramålsättning, men då måste regeringen se till attpolisen har den lagtekniska möjligheten attkroppsvisitera misstänkta missbrukare. Man måstegöra det möjligt för polisen att utifrån sinprofessionalism avgöra var och hos vem man kanhitta narkotika att beslagta. JO har kritiserat dettaoch därmed pekat på bristen i lagstiftningen.Mitt förslag, vilket givetvis röstades ner i utskottet,är att man i polislagen skriver att polisen skallupprätthålla lag och ordning. Just ordet ''skall''saknas i det sammanhanget. Detta skall sesmot den allmänna ingripandeskyldighet sompolisen enligt polislagen har.Hur skall man få resurser till att sätta ingatulangningsgrupper när regeringen ochSocialdemokraterna tillsammans -- på den punktenvar de eniga! -- vill minska anslaget till polisen med500 miljoner ? Det minskar jumöjligheterna att erhålla de resurser som behövsför inrättandet av gatulangningsgrupper.Birthe Sörestedt talade om programmet förutdelning av fria sprutor i regi.Jag har stor respekt för , som harklinisk erfarenhet speciellt från arbete medhaschmissbrukare. Men sedan hon började med dethär programmet för utdelning av fria sprutor harhon inte så stort stöd bland sina kolleger inomnarkomanvården.Tillbaka till regeringens åtgärder. Det finns mångasaker som denna regering behöver åtgärda för attbli trovärdig i sina uttalanden om att man vill föraen restriktiv och konsekvent narkotikapolitik.Detta får jag väl återkomma till iinterpellationsdebatter med regeringensföreträdare.Avslutningsvis yrkar jag bifall till utskottetshemställan i betänkande JuU17.Anf. 85 () replik:Herr talman! har synpunkternär det gäller åtgärder i allmänhet för att kommatill rätta med narkotikaproblemet. Jag kan inte seatt Ny demokrati har fogat någon reservation tillbetänkandet. Det förvånar mig att kommer dragande med de här synpunkternahär i kammaren, men i och för sig borde jag väl hakunnat förutse det, eftersom Ny demokrati tydligendriver olika frågor i utskott och kammare -- vi harju nu sett det.Självfallet är de åtgärder som föreslås ipropositionen inte de enda som måste vidtas pånarkotikaområdet. Det måste vidtas en mängdolika åtgärder för att vi framgångsrikt skall kunnabekämpa narkotikan. Det här är en åtgärd -- den ärviktig, men det kommer fler.Anf. 86 (nyd)replik:Herr talman! Att jag inte har fogat någonreservation till betänkandet beror på att vi i Nydemokrati stöder betänkandet. Betänkandet är ensignal, som visar att vi är på rätt väg.Anledningen till att jag tog upp var att jag såg reportaget om hennessynpunkter i narkotikafrågan. Jag hade inte settreportaget innan det här ärendet behandlades iutskottet. Vad jag reflekterade över var att honkände sig nöjd, att regeringen var nöjd med dennuvarande narkotikapolitiken. Då blev jag litetfundersam. Det behövs ju, som , en rad åtgärder. Det var närmast det jag hadeatt anföra. Jag är ledsen att jag inte såg reportagetinnan vi behandlade ärendet i utskottet.Anf. 87 ():Herr talman! har ingen egen motionmed anledning av den här propositionen och alltsåingen motion som behandlas i det här betänkandet.Vi kommer att rösta med Socialdemokraternasreservation nr 1 och med nr 2 om nr 1 bifalls avkammaren.Att det behövs ansträngningar för att minska ochhelst eliminera försäljningen och bruket avnarkotika är vi väl alla överens om, men vi skiljeross åt i uppfattningen om hur långt man kan gålagstiftningsvägen utan att man får motsattaeffekter. Vi menar att man måste inse att mankanske inte kan lösa narkotikaproblemetlagstiftningsvägen. En person som har fastnat inarkotikaberoende behöver vård och får inteskrämmas bort från att söka vård av rädsla för attbli åtalad för sitt missbruk.Jerry påstår att missbrukaren själv intesöker vård, men det förekommer ändå rätt ofta atten missbrukares föräldrar eller andra söker vård åtmissbrukaren. Tyvärr är nog de föräldrar mångasom har fått uppleva att den här vården inte alltidfinns att få.Det vi behöver göra är att se till att det finnsbehandlingsmöjligheter, men i stället att man skall låsa in narkomanernaför att minska efterfrågan. Hur många nyafängelseplatser anser att detkommer att behövas för att gatorna skall rensasfrån narkotikamissbrukare?Tillbaka till frågan om att sabotera frivilligheten.För narkotikaberoende händer det ju liksom föralkoholister ibland under behandlingen att de fåråterfall, men det behöver ju inte betyda att det integår att fortsätta behandlingen. Det förslag som nuligger på bord innebär däremot att dennarkotikaberoende anger sig själv om han gårtillbaka till behandlingen efter ett återfall.Anf. 88 () replik:Herr talman! Jag har redogjort för varför vi anseratt ansvarsfrihetsregeln inte skall finnas kvar ochvilken betydelse fängelse i straffskalan skulle ha.Eftersom möjligen inte hörde minredogörelse, kan jag bara upprepa att jag ärövertygad om att ett införande av fängelse istraffskalan kommer att ha sin största betydelse påså sätt att man på ett tidigare stadium kommer attkunna se vilka personer som är missbrukare, bl.a.genom att man då kan genomförakroppsbesiktning, och att man därmed också i tidkan sätta in rätt åtgärder.Det kommer givetvis inte i praktiken att leda till attett stort antal personer skall sättas i fängelse. Men,som jag sade, även ett kortare fängelsestraff kan föricke nedgångna missbrukare ha den funktionen attde inte fortsätter med sitt missbruk. Det är ungefärsamma funktion som det kan vara för den som åkerfast för rattfylleri, nämligen att han får sig enordentlig tankeställare och kanske slutar supainnan han sätter sig i bilen.Men, som sagt, jag har redan redogjort för dettaoch gör det inte igen.Anf. 89 () replik:Herr talman! För det första hörde jag JerryMartingers första inlägg, och för det andra talar hanprecis som om vi hade en utbyggd vård förnarkotikamissbrukare, som vi faktiskt inte har.Man kan inte jämföra ungdomar med enrattfyllerist som efter ett fängelsestraff skulle få entankeställare. För ungdomar handlar det mycketom att identifiera sig. Hamnar man i fängelse harman kanske identifierat sig som en brottsling.När det gäller ungdomar som av naturen är nyfiknamåste det handla om att de får tillräckliginformation om narkotikamissbruk och att de haren meningsfull sysselsättning och en trygg uppväxt.Därför behöver vi daghem, skolor, fritidshem,kultur och idrottsaktiviteter av god kvalitet. Det ärprecis de områden som det nu skärs ner så mycketi.Jerry säger, att får nu bara polisenmöjlighet att gå fram till och kroppsvisitera en ungperson och sedan ta in honom för urinprovstagningför att konstatera att han har brukat narkotika ochdärefter sätta honom i fängelse, så kommer det attinnebära att den unge inte använder narkotika mer.Det är ju ett väldigt förenklat sätt att se på en svårproblematik.Anf. 90 () replik:Herr talman! Det är en värld som skiljer deborgerliga partiernas syn på narkotikapolitiken ochVänsterpartiets syn. Den politik som förespråkasav regeringen skiljer sig från den som förespråkasav så till vida att den borgerligapolitiken kräver av missbrukarna att de skall låta blinarkotika.Att ställa krav är i det här hänseendet att bry sigom. Vår politik innebär att vi bryr oss om demänniskor som är på väg att hamna i social misär.Vänsterpartiets syn på missbrukarna är mer cynisk.De förespråkar en låt-gå-politik. Man bekymrar siginte om människor i riskzonen. Det är först närdessa stackars människor har etablerat ett allvarligtmissbruk som man är beredd att ingripa, men då ärdet ofta för sent.Den narkotikapolitik som helt bygger på attmissbrukare frivilligt skall söka vård är inte en branarkotikapolitik. Vi vet av erfarenhet att det ärmycket ovanligt med frivillighet i det häravseendet.Därav kan vi dra slutsatsen, som jag också gjorde imitt inledningsanförande, att motivationen att sökavård inte är något som kommer inifrån eller uppstårspontant. En sådan motivation är i stället i hög graden spegling av omvärldens attityd ochförhållningssätt gentemot missbruk ochmissbrukare.Ett tryck på narkotikamarknaden enligtpropositionens modell bör därför leda till, som jagtidigare sade, en större benägenhet att söka vård --inte tvärtom.Min jämförelse med rattfylleristen gjorde jag baraför att understryka fängelsestraffetsallmänpreventiva funktion.Anf. 91 () replik:Herr talman! och ärnog ensamma om att tro på fängelsestraffetsallmänpreventiva funktion.Visst är det en värld som skiljer ochVänsterpartiets syn på människor. Vi vill ha vård istället för fängelse.Det är inte först vid ett allvarligt missbruk somvården skall kunna sättas in. Det handlar om attbygga upp en vård där en förälder som söker vårdför sitt barn, som är missbrukare i ett tidigt skede,skall kunna få den vården. Det skallinte vara så att förälderns sökande av vård för sittbarn är detsamma som att ange sitt barn så attbarnet riskerar fängelse.Andre vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 92 (nyd)replik:Herr talman! När man hör om tvång och icke tvång inser man att honlever i en värld för sig. Detta är den flumpolitik somman hade förut.Jag vet att det var många narkomaner som gick in på Rålambshov när kostnaden förmissbruket var ca . Då vart detför jobbigt att stjäla ihop tillräckligt mycket för atthålla sig med sin drog, och man gick frivilligt in påRålambshov. Så minskade man ned sitt behov medmetadonmetoden tills man klarade sig med drogerför . Sedan gick man ut igen, ochså höll man på. Det är en flumpolitik.Berith talade om att föräldrarna skall sökavård. Men föräldrarna vet ju inte att deras barn ärmissbrukare! Det kan ta två, tre, fyra eller fem årinnan de vet det.I går man in aktivt och säger:Ställer du inte upp på att ta ett urinprov, dåbetraktar vi dig som narkoman.I och med att vi inför fängelsestraff i straffskalan fårman möjligheter till tvångsåtgärder. Då kan mansätta in åtgärderna tidigt när man vet att personernamissbrukar, eftersom man får möjlighet attverkligen kontrollera om de har narkotika i blodet.Det är då man kan sätta in åtgärderna.Det är nämligen drogen som styr individen och intetvärtom. Jag skall inte hålla någon större utläggningom narkotikans verkningar, men det är först ensmekmånadsfas -- man brukar kalla den så -- dåman möjligtvis kan kontrollera sitt drogintag. Mensedan tar drogen överhand och styr individen. Manhar ingen egen vilja. Därför behövs dessaskärpningar.Jag lovordar regeringen för att den nu tar till det härsista steget och inför fängelse i straffskalan förkonsumtion, och därmed möjliggör tvångsåtgärder.Anf. 93 () replik:Herr talman! går ganska långttillbaka, och då kan man också konstatera att detframför allt är de gamla narkomanerna somfortfarande åker ut och in i fängelserna.Men skall vi tala om dagens lagstiftning ochdagens möjligheter, och då vill jag fråga: AnserKarl att den vård han talar om finns?Finns det möjlighet att genom en skärpt lagstiftningge dessa ungdomar vård? Eller handlar det om skall öka antalet fängelseplatser och att manskall rensa gatorna?Anf. 94 (nyd)replik:Herr talman! Jag håller med om attdenna vård inte finns . Men vi kan konstateraatt har kommit mycket långt när detgäller att ta hand om narkomaner, och man haringen narkotika där ute. Ny demokrati menar atthotet om straff kräver av narkomanen, när hankommer in på anstalt eller när han riskerar att fåfängelse, att han aktivt ingår i ettmotivationsprogram. Det kan ske utanförfängelset.Exempelvis kan den misstänkte narkomanen fåvälja mellan fängelse och två årsbehandling. Narkomaner är precis som alla andramänniskor -- de är sig själv närmast. Ett ordentligtstraffhot får dem förmodligen att välja de lindrigaretvå åren. Trots allt är det nämligen så, att när manhar knarkat väldigt mycket vill man sluta, men mankan inte göra det frivilligt utan stöd. Man säger skall sluta, men det blir återfall på återfall.Vi vill höja straffet. Vi vill ha alternativ med krav.Valet är tämligen lätt. I stället för att man måstesitta i fängelse , ovillkorligt, tror vi att detär mycket bättre att man kan välja i enbehandlingsmetod.Anf. 95 () replik:Herr talman! Jag vill fråga : Vadmenar att vi skall göra undertiden, eftersom vi inte har den vård som behövs?Ryms alla på ?Debatten blir väldigt förvirrad när både KarlGustaf och hela tidenblandar ihop grava narkomaner och debuterandenarkomaner. Det behövs olika åtgärder och olikabehandlingsmetoder för unga debuterande och förgamla grava narkomaner.Andre vice talmannen anmälde att anhållit att till protokollet få antecknat atthan inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 96 ():Herr talman! Jag hade egentligen inte tänkt gå uppi den här debatten, men efter och delvis också efter anförande vill jag säga några ord.Man skall ta narkotikasituationen i påutomordentligt stort allvar. Vi har ett allvarligtnarkotikaproblem, som vi måste sätta in betydandeåtgärder mot.Jag känner också en väldigt stor oro över vad somkan hända med tanke på den utveckling av nyanarkotikaströmmar som kan komma från f.d.Sovjetunionen, med dess transportvägar som såsmåningom kan nå Sverige.Även om man ser på situationen på ettutomordentligt allvarligt sätt, tror jag att JerryMartinger kan hålla med mig om att vi i ,sett ur ett internationellt perspektiv, har lyckatsbemästra narkotikasituationen på ett ganskahyggligt sätt. Narkotikaproblemen ochnarkotikamissbruket i har varit mindre äni många andra västeuropeiska länder. Det har välberott på att vi har bedrivit en sammanhållennarkotikapolitik, som så att säga har stått på tvåben.Det ena benet har stått för restriktivnarkotikapolitik, med polisiära medel och medresurser till rättsväsendet. Det andra benet har ståttför en väl utbyggd vård och behandling, ellerambitionen att ha en en sådan, för att nåmissbrukarna och för att förmå dem att ta sig ur sittberoende av narkotika.Nu känner jag utomordentligt stor oro för att ''detandra benet'' är på väg att vika sig. Och viker sigdet benet, den utbyggda vården och behandlingenute i landets kommuner, raseras grunderna för densammanhållna narkotikapolitiken. Då riskerar viatt få en mycket allvarlig narkotikasituation i dethär landet, ett ökat missbruk, en allvarligaresituation, som påminner om den som man har imånga andra västeuropeiska länder.Jag tänker nämna några exempel på vad som är påväg att hända i landets kommuner. I Stockholmhalveras resurserna inom narkomanvården. IMalmö har den institutionaliseradenarkomanvården splittrats upp och i stort upphört.Runt om i landets kommuner pågår en successivnedrustning av samhällets insatser när det gällervård och behandling av narkomaner.Jag tycker att skall ta sig enordentlig funderare, när han nu ställer så stort hopptill den här lagstiftningen, om det inte är förlustenav ''det andra benet'' som är det riktigt allvarligahotet mot en framgångsrik narkotikabekämpning ivårt land.Anf. 97 ():Herr talman! Till vill jag säga attäven jag oroar mig för att narkomanvården skärsned i flera av landets kommuner.Lars-Erik talar i övrigt nästan på samma sättsom . Jag tvingas då konstatera attdet tycks vara en värld som skiljer den verklighetsom jag skildrar och den verklighet som Lars-ErikLövdén skildrar.Jag kan nämligen inte hålla med om att vi kommitså långt när det gäller narkotikabekämpningen iSverige. är utsatt för ett mycket hårt tryckfrån de internationella narkotikasyndikaten. Förbara någon timme sedan tog jag del av den senastestatistiken från tull och polis i det här avseendet.Det var verkligen ingen rolig läsning, det kan jagförsäkra. Det finns enorma partier narkotika iSverige som ligger och väntar på missbrukarna.Häromdagen tog 5 kgamfetamin, och Eskilstunapolisen tog . Detär bara två exempel.Jag vill understryka det som jag sade till BerithEriksson, nämligen att man måste kräva avmissbrukarna att de skall låta bli narkotikan. Attställa krav i det här sammanhanget är att bry sigom. Att föra en politik som bryr sig om människor,vilket blir följden av de åtgärder som föreslås ipropositionen, är enligt min mening den endavägen att komma fram till en lösning avnarkotikaproblemet.Den politik som tydligen även är en form av låt-gå-politik, där maninte tillräckligt bekymrar sig om människor ifarozonen, förrän det är . En sådan politikkan jag inte tro på.Anf. 98 ():Herr talman! kan inte ha lyssnatriktigt på mitt anförande. När jag uttrycker enoerhört stor oro för vad som är på gång ute ikommunerna när det gäller nedrustningen avnarkomanvården, är det en oro som återspeglar attjag bryr mig om missbrukarna.Det är oerhört cyniskt att man å ena sidan är medom den nedskärning som leds av den borgerligaregeringen och av borgerligt styrda kommuner, ochatt man å andra sidan säger attnarkotikamissbrukarna i större utsträckning, pågrund av själva bruket, skall sättas i fängelse. Detär straffhotet som framöver skall gälla. Det är ettväldigt cyniskt resonemang.I mitt inlägg, , gav jag uttryck förden oro som jag känner också över de nyanarkotikaströmmarna till . Det här skall vita på allvar, och det skall vi bekämpa med ''detandra benet'', som jag försökte beskriva. Vi skallbekämpa det med repressiva insatser i form avpolisiära resurser och tullresurser när det gällerexempelvis gatulangningsgrupper. Men ensammanhållen narkotikapolitik behövs om vi skallbli framgångsrika i narkotikabekämpningen.Anf. 99 ():Herr talman! Att bara uttrycka oro är inte det bästasättet att bry sig om.