prot · GG0999 · 1993-04-26 00:00:00 — Jag hoppas också att ävenmänniskor som har erfarenheter ochkunskaper på det här området, t.ex. läkare ochannan sjukvårdspersonal, används direkt för att tahand om dessa flyktingar.Det är av största vikt att dessa kvinnor får kvinnligatolkar och kvinnliga offentliga biträden. Jag anseratt invandrarministern bör ge Invandrarverkettydliga signaler om detta.Just kommer 400 flyktingar från till flyktingförläggningen i minhemkommun i . Det är män, kvinnor ochbarn. Vilka krigsupplevelser de har vet jag inte.Men själv tänker jag göra vad jag kan tillsammansmed frivilligorganisationerna för att stödja ochhjälpa dem. Jag är helt övertygad om att den socialakontakten som svenskar personligen kan ge äroerhört viktig. Det är bra att invandrarministern nutänker skriva till frivilligorganisationerna. Jaghoppas att det sker snabbt, eftersom det är svårtmed dessa kontakter.Jag förstod inte riktigt statsrådets svar när det gällerdet arbete som utförs vid FlyktingmedicinsktCentrum i för att kartlägga antaletsexuellt torterade kvinnor och barn från det fornaJugoslavien för att därigenom kunna lägga uppbehandlingsprogram. Vi vet ju att det finns kvinnorsom har utsatts för sådant våld. Utifrån det bordeman kunna utforma behandlingen. Antalet kvinnorbehöver egentligen bara påverka omfattningen aven sådan behandling. Det är angeläget attinsatserna sker snabbt för att inte konsekvensernaför dessa kvinnor skall förvärras ytterligare. Avserinvandrarministern att skynda på ett sådantbehandlingsprogram?Jag har ytterligare en fråga att ställa tillinvandrarministern. Det är för övrigt samma frågasom ställde. Hur kommerbehandlingen av asylärendena att påverkas när detgäller dessa kvinnor? Som jag ser det måste derasupplevelser utgöra ett särskilt skäl för asyl avhumanitära skäl, när man gör den samladebedömningen av asylärendet.Jag håller med om att svaret ärnågot defensivt beträffande vittnesmålen omsexuella övergrepp. Invandrarministern säger attdessa vittnesmål kan komma att överlämnas till FNeller annat internationellt organ. Det bör väl varaen målsättning och en stark avsikt att överlämnadessa vittnesmål för att krigsförbrytarna skallkunna ställas till svars.Anf. 25 (-):Fru talman! Också jag vill tacka för svaret på våragemensamma interpellationer. ''Vad våldet må skapa är vanskligt och kort, och dörsom en stormvind i öknen bort'' skaldade iden ofta citerade dikten . Tyvärr hade hanhelt fel. Det våldet skapar lever kvar imänniskors kroppar och i deras själar.Det vi ser hända i är en verklighetsom är långt värre än vad vi för sedanbara kunde betrakta som en ondskefull ochfruktansvärd mardröm. Vi som lever i omvärldenhar naturligtvis ett enormt ansvar för att göra vad vikan för att stoppa det fruktansvärda som händermen också för att göra vad vi kan för att hjälp demänniskor som blir offren i dessa fruktansvärdaprocesser.Jag delar också uppfattningen att det viktigaste ärdet som kan göras i närområdet. Kulturministernsade i svaret att regeringen inom några veckorkommer att fatta beslut med anledning av FN:sappell från . Jag vet naturligvis attpolitisk handläggning av sådana ärenden alltid tartid. Men ändå vill jag gärna understryka den frågasom har ställts: När kommer detta besked?Vad är det fråga om för storlek på insatserna?Appellen kom före mitten på mars, och vi är nuredan i slutet av april, så därför känns ''inom någraveckor'' som en lång tid.Jag delar också kulturministerns uppfattning om attlyhördheten är viktig. De handläggare som dessakvinnor möter måste vara lyhörda, de måste kunnalyssna sig till vad kvinnorna har att säga.Jag blir därför litet förvånad över att det i svaretsägs att bedömning är attpersonalens lyhördhet kommer att göra det möjligtatt ge kvinnor som drabbats av dessa systematiskavåldtäkter hjälp genom de befintliga systemen,t.ex. Delarkulturministern verkligen den uppfattningen? Självhar jag väldigt svårt att föreställa mig att det räckeratt lyssna på kvinnorna och sedan länka in dem i envård som inte alls är avsedd för att möta den härtypen av fruktansvärda erfarenheter och att hjälpatill att läka de själsliga sår som har uppstått.Jag tror för min del att det behövs helt speciellasystem för att möta kvinnor med sådana här behov,och jag är litet bekymrad över att kulturministernenligt svaret tycks tro att detta är något som vi kanlänka in i den vanliga sjukvården. Det handlar omfruktansvärt ovanliga upplevelser, och jag tror också måste hitta nya metoder att möta dem.Jag vill ta upp en liten delaspekt som inte harberörts så mycket i de tidigare inläggen fråninterpellanterna, nämligenfrivilligorganisationerna. Jag delar uppfattningenatt deras insatser är oerhört värdefulla, och jagtycker att det är bra att kulturministern avser attfråga dem om de kan öka sina insatser. Men detvore också bra om kulturministern kunde frågadem om de behöver någon typ av ekonomiskt stödfrån regeringen, om regeringen kan ställa upp meddet, och om de möter hinder i sin verksamhet, omdet finns något som kunde förändras i de attityderde möter, t.ex. bland personalen på olikaförläggningar, och om man i så fall kunde hjälpa tillatt undanröja de hindren. Jag tror att de insatsersom frivilligorganisationerna kan göra är oerhörtviktiga.Kulturministern skriver i svaret: Det kan inteuteslutas att man internationellt kommer att ordnarättegångar för att döma dem som har gjort sigskyldiga till de här fruktansvärda brotten. Denpassiva formulering som används -- ''det kan inteuteslutas'' -- förvånar mig. Jag tycker att Sverigeborde inta en mer aktiv, pådrivande roll i detsammanhanget. Jag tror att en sådan typ avrättegång eller tribunal skulle kunna förberedasgenom att vi här samlar upp det vi kan bidra med,den kunskap som finns här om vad som har hänt idet . Det kunde ske genom att vii ordnade någon typ av konferens för attsamla upp de kunskaper som finns här, så att dettasedan kan föras vidare på ett systematiskt sätt iinternationella sammanhang.Anf. 26 Kulturminister ():Herr talman! Jag vill först be om ursäkt för detlånga svar jag lämnade inledningsvis, men det hörtill ovanligheterna att åtta kvinnor faktiskt ställerden här typen av interpellation.Jag börjar ändå nu bli alltmer optimistisk omengagemanget i för den här frågan. Det harvarit väldigt tyst , och det harpå många håll sagts att det har varit svårt att få tillstånd ett engagemang -- det gäller inte minstfrivilligorganisationernas olikainsamlingsverksamheter. Jag tycker nog ändå att viunder , då vi har sett fasansfullabilder från det i TV, har kunnatmärka ett något större engagemang. Människor harfrågat: Vad kan vi hjälpa till med? Vad kan vi göra?Det var därför alldeles utmärkt att AnnikaÅhnberg här frågade hur vi skall kunna stimulerafrivilligorganisationerna. Jag är beredd attuppmärksamma dem på att de naturligtvis harmöjligheter att t.ex. besöka asylsökande på våraförläggningar. Det sker redan, men engagemangetfrån oss svenskar kan bli ännu större. Det är ensjälvklarhet att man på olika sätt skall stödjafrivilligorganisationerna, inte minst derasinsamlingsverksamhet.Maj Britt frågade om insatser direktriktade till kvinnor och barn. Röda korsets socialaprogram där nere kom ju till stånd tack vareSveriges stöd, och det är också direkt riktat tillkvinnorna och barnen, liksom även Caritasprogram. Dessutom finns ett annat svenskt projektsom drivs via Rädda barnen men som dock intestöds av staten utan fungerar genom insamlademedel.Det behövs alltså mer stöd. fattade förinte så länge sedan beslut om att ställa ytterligare150 till förfogande. Inomregeringen kommer vi att behandla FN-appelleninom en snar framtid. Vi är från regeringen bereddaatt skynda på SIDA:s handläggning av dessaärenden, vilken lämnar ett underlag för de bidragsom vi ger.Vi har tidigare gett ett massivt stöd till UNHCR,och det kommer vi att fortsätta med. Som jagpåpekade i mitt svar finns det dessutom, inomramen för den nya appellen, program som riktasdirekt till kvinnorna. Vi kommer att lägga särskildvikt vid de programmen.Det frågades också om jag delar uppfattningen attdet är väsentligt att kvinnor kan vara tolkar ochombud. Ja, jag delar den uppfattningen.Invandrarverket har redan åstadkommit en del,och man är beredd att också ta upp frågan omombud. Vi skall inte bortse från att man påInvandrarverket, som formellt har att hanteramånga av de här frågorna, har tagit många egnainitiativ och ligger väl framme.Det har också ställts frågor beträffande FN-appellen och varför vi väntar. Besked har redangivits UNHCR om att vi kommer att fortsätta attge stöd till UNHCR. Vi har från svensk sida varitmycket pådrivande. var och var förtvivlad över att hon inte fick någrapengar alls. Bl.a. det var bakgrunden till att vi toginitiativ till den stora , ochdärigenom fick den appell som då var ute fulltäckning. Efter det har det inte varit någrabekymmer. har man gått ut med en ny appell,som avser perioden april--december.Några av interpellanterna har sagt att mitt svar varpassivt i fråga om en krigsförbrytardomstol ochmöjligheten att lämna uppgifter omkrigsförbrytelser. Det är möjligt att formuleringeni svaret kan uppfattas som passiv, men ingen kanvara omedveten om det arbete som i det härsammanhanget har lagt ner, bl.a. viaCorellkommissionen, som ju har tagit fram ettsystem för detta. Regeringen har aktivt gått ut tillexempelvis flyktingförläggningar ochinvandrarbyråer och uppmanat dem att se till attden som eventuellt vill lämna upplysningar omnågon krigsförbrytelse går till polisen. Vi har aktivtanimerat människor att gå till polisen. hardet också kommit in ett femtiotal sådanaanmälningar till UD.I svaret sägs att det ''sannolikt'' blir enkrigsförbrytarrättegång. I den formuleringen liggeren förhoppning om att en sådan skall komma tillstånd. Vår bedömning är dessutom att detförmodligen kommer att ske. Svaret frånregeringen är alltså mycket aktivt vad avser denfrågan.Jag blev litet förvånad över uppgiften att några avde våldtagna bosniska kvinnorna skulle ha fåttavslag på sin ansökan om att få stanna i Sverige.Det fattas över huvud taget inga beslut beträffandebosniska kvinnor, så det kan inte ha förekommit.Ingen har fått avslag, men ingen har hellerfått bifall. Som jag har sagt harInvandrarverket nu skickat ett antal ärenden tillregeringen för att få vägledning om hur man skallgöra med personer som kommer från Bosnien.Anf. 27 MAJ ():Herr talman! Jag vill först slå fast det jag tycker ärdet viktigaste av allt, nämligen att vi tydligenallihop är helt överens om att det krävs massivainsatser och att vi alla vill ställa upp på det. Det trorjag är mycket viktigt.Jag fick inte riktigt något svar på min fråga om hurpass mycket regeringen är beredd att utöka detekonomiska stödet. Det är nog många som undrar,men vi kanske får svar i nästainlägg. Vi har emellertid fått besked om att detbehövs ett utökat stöd, att regeringen vill skynda påoch att man vill ge fortsatt stöd till UNHCR.Jag noterar också det positiva i attinvandrarministern ändå säger att hon delar våruppfattning att det är viktigt att det finns kvinnligaförhörsledare, kvinnliga offentliga försvarare ochkvinnliga tolkar. får väl lyssnaordentligt med båda öronen och förstå att det är ensignal från både regering och riksdag. Vi vill gärnase till att man på inte bara gör vadman kan, utan gör något mer än vad man kan. Deskall lägga ned en stor ambition i det arbetet.Det finns många skäl till att det är nödvändigt atti just sådana här fall ha kvinnliga tolkar, som intekommer från den andra sidan i konflikten, eller attha kvinnliga förhörsledare och kvinnliga offentligabiträden. Vi vet det från våldtäktsfall i , ochvi vet det också från de internationellaförhandlingarna.Jag fick däremot inte besked ominvandrarministerns uppfattning om det förslagsom behandlar om ett särskiltinstitut liknande det som finns i förtorterade och traumatiserade flyktingar. Ett sådantskulle uppenbart fylla en mycket stor funktion iSverige. Också på den punkten vore det bra med ettpositivt svar från regeringen. Ärinvandrarministern beredd att föreslå extrainsatser?Det tar sin tid, som alla vet, att först få ettutredningsförslag, och sedan remissbehandla detoch så få det till ett regeringsförslag. I avvaktan påatt ett sådant institut kommer till stånd, som jaghoppas att det verkligen gör, vore det bra att få ettuttalande om att man är beredd att satsa extra förden här professionella behandlingen. Till syvendeoch sist står och faller allting med detta. För att överhuvud taget ha en möjlighet att hjälpa dessakvinnor -- och barnen som det också är fråga om --ur sin traumatiska upplevelse måste det till massivprofessionell kunskap. Det finns, som jag tror fleraav oss har sagt här tidigare, en benägenhet att intevilja tala, att skämmas, att gömma undan. Det är såoerhört viktigt att de professionella människor somarbetar med detta lär sig och vet hur det går till attfå fram uppgifterna för att därmed också kunnahjälpa de människor som är i nöd.Låt mig till slut bara säga att det behövs mycketmera av kvinnliga initiativ. Det fordrasförhandlingar, försoning, FN-insatser på denpositiva sidan -- det fordras väldigt mycket mer avdet tänkande som kvinnor representerar,flyktinghjälp och annat. Jag är glad för att det härförsta steget har tagits i riksdagen.Anf. 28 ():Herr talman! Jag sade från början att jag tyckte detvar ett positivt svar. Jag tycker att de ytterligarefrågor som har belysts har gjort att vi fått bra svarpå våra frågor. En sak kan väl kulturministern varanöjd med: att kunna gå tillbaka till den samladeregeringen och säga att kvinnorna i är såpåstridiga, att nu måste det här anslaget varamycket stort, för detta är viktigt.Så tycker jag att jag kan tolka allas vår uppfattningom detta.I läste jag en skakandeberättelse av journalisten och författaren , som berättade om sitt personliga mötemed en kvinna som blivit utsatt för engruppvåldtäkt. Kvinnan säger så här: ''Din egenkropp blir en fiende. Man hatar sig själv. Till slutdrömmer du om att dö. ''Vi kan knappast föreställa oss hur det känns fördessa kvinnor. Ändå tror jag att vi kvinnor kanskebättre än männen verkligen kan försöka leva oss ini hur det känns att bli så förnedrad.Man måste veta för att kunna hjälpa på bästa sätt --och inte i sämsta fall trampa in i människors liv,visserligen med god vilja, men ändå försvåra denläkningsprocess som det här är fråga om.Jag noterar med stor tillfredsställelse attFlyktingmedicinskt centrum i nu arbetarfram rekommendationer för hur de asylsökandekvinnorna och deras barn skall behandlas.Margareta tog upp en fråga som oftadebatteras i pressen, nämligenförläggningsverksamheten och de sanitäraförhållandena. Ingen vet bättre än jag vilkasvårigheter det är när det kommer tusen flyktingarfrån f.d. hit . Vi måste alltsåförstå svårigheterna, men måste vi göraallt vi kan för att förbättra förhållandena. Jag harsjälv varit på ort och ställe på flera förläggningaroch sett att det finns många brister. Det vore dockbra om kulturministern kunde säga någonting omdessa strävanden.En sak till är viktig. De flesta vill verkligenåtervända hem, det säger nästan alla samfällt. Ävenom det är till ett hem som är bombat så vill de tillhemorten.Jag ser också som en oerhört viktig gemensamuppgift för oss att finna former för dessa kvinnor attkunna repatrieras . Det är en uppgiftsom vi alla kan verka för.Anf. 29 ():Herr talman! Invandrarministern påpekar i sitt svarpå interpellationerna att SIDA har givit medel tillbl.a. i för en verksamhet riktad tillde utsatta kvinnorna i förläggningar i Kroatien.Det är bra. Det är också bra att stöder FN:sappell från för f.d. . I deningår insatser för flyktingkvinnor. Det behöverdock uppmärksammas att sådana insatser behövsockså för flyktingkvinnorna här i . Jag ansersåledes att det nu är dags att också titta litetnärmare på de kvinnor från f.d. somfinns i vårt land i slussar och förläggningar. I dengruppen finns många med djup ångest ochobearbetade problem. Man berättar inte i förstataget att man utsatts för våldtäkt, speciellt inte omman kommer från Bosnien-Hercegovina.Herr talman! Jag har inte av invandrarministernssvar kunnat utläsa att det finns någon struktureradplan över hur man kan hjälpa kvinnor från f.d.Jugoslavien på ett professionellt ochmänniskovärdigt sätt. Det talas ompsykiatriutredning och Flyktingmedicinskt centrumi , och det är ju bra. Men jag saknar enstruktur, en plan för hur man tänker gå till väga.Tänker invandrarministern utarbeta en sådan plan?Jag tycker att det är litet besynnerligt att med citatfrån socialförsäkringsutskottets betänkande talaom att man måste ta de våldtagna kvinnornassvårigheter att berätta om sina svåra upplevelsersom ett skäl till att inte försöka få tag i dessakvinnor som gått igenom hemska upplevelser.Vad det hela handlar om är dessa kvinnors storabehov av att bearbeta problemen och få komma tillmedicinsk och gynekologisk undersökning.Det måste finnas en väg att nå dessa kvinnor. Ärinvandrarministern beredd att försöka finna denvägen?Jag känner till en kvinnlig läkare från somnu är distriktsläkare i och som har tagitfram ett frågeformulär riktat till kvinnorna från f.d.Jugoslavien. Genom det frågeformuläret kan manfå fram, utan att direkt fråga, vilka kvinnor somförmodligen har utsatts för våldtäkter.Visst kan man få kontakt med och kunskap omsvåra problem om man verkligen vill. Men det ärockså viktigt att fånga upp de problem man stöterpå, dvs. att det finns möjligheter att hjälpa.Här tror jag att man måste ta hjälp av bådeprofessionella och frivilliga organisationer ochverksamheter. Framför allt de internationellafrivilliga organisationerna har både kunskap ochengagemang och tillgång till professionellamedarbetare.Varför inte ett landsomfattande projekt i samarbetemellan exempelvis Röda korset, Rädda barnen ochInvandrarverket?Anf. 30 ():Fru talman! Jag är glad att höra att man från svensksida inte är passiv när det gäller krigstribunalen ochvittnesmålen om krigsförbrytelser. Jag hoppas vifortsätter med all kraft, det är väldigt positivt.När det gäller asylbedömningen är jag mycketmedveten om att inga beslut fattas , och jag ärglad att det nu kommer ett antal ärenden tillregeringen.Jag vill ändå fråga invandrarministern vilken viktdessa sexuella övergrepp kommer att ha vid enasylbedömning. Kommer man att ta hänsyn till vaddessa människor har varit utsatta för? Som jag serdet är det omöjligt att skicka tillbaka människorsom varit utsatta för sådant till ett land somBosnien, ens om det skulle bli bättre förhållandendär.Jag fick inget svar på frågan om vadinvandrarministern tänker göra för att snabba pårekommendationerna om hur asylsökandevåldtagna kvinnor och barn skall behandlas.Vad jag förstod av svaret görs vidFlyktingmedicinskt centrum i enkartläggning av hur många som har utsatts försexuellt våld. Denna skall användas som underlag.Hanteringen verkar litet långdragen. Det är viktigtatt rekommendationerna kommer fram oerhörtsnabbt. Jag är ganska övertygad om att ju längre tiddet tar innan man får stöd och hjälp efter en sådanhär upplevelse, desto svårare blir det att hanteraden. Det är därför viktigt att det sker snabbt.Anf. 31 ():Fru talman! Jag har full förståelse för att statsrådethar svårt att hinna med att besvara alla frågor. Vidden här typen av interpellationsdebatt kunde man ioch för sig fundera på om inte statsrådet skullekunna ges för att få möjlighet att gesvar till så pass många personer samtidigt.Jag vill understryka att jag är glad över deförtydliganden jag fick på några punkter som fleraav oss tagit upp. En av dem är att passivitetsnarast handlade om ett uttryckssätt i svaret ochinte om en passivitet i verkligheten, vilket hadevarit betydligt värre. Mina frågor uppstod just medanledning av att jag har fått intrycket att Sverigegenom olika internationella insatser har varitpådrivande. Detta måste framkomma tydligare.När vi nu vill få frivilliga organisationer ochmänniskor att bli engagerade på olika sätt måste visom politiker, vare sig vi tillhör regering ellerriksdag, visa vilken vikt vi lägger vid denna fråga.Vi måste visa att det finns ett starkt engagemang påhögre ort i så att säga.Jag vill sedan nämna några andra frågor som togsupp. En av dessa har ännu inte blivit besvarad avkulturministern, nämligen den som Maj BrittTheorin och även jag tog upp ompsykiatriutredningen. Vi vet att det görs vissainsatser . De görs på ett mycket bra sättav Röda korset vid de har visat sig varaotillräckliga. Man når kanske 50 personer förlångvarig behandling och några fler för kortvarigbehandling. Men det är helt klart otillräckligt.Därför behövs insatser av den typ som man iPsykiatriutredningen har talat om.Fru talman! Jag vill också ta upp den fråga som jagsjälv väckte, nämligen frågan om en kvinna som harblivit våldtagen och som har fått avslag på sinasylansökan. Detta har hänt, kulturministern. Honkommer emellertid inte från Bosnien utan frånKosovo, dvs. Det handlar omen person som klart och tydligt har utsatts förvåldtäkt, vilket är dokumenterat. Detta har inteifågasatts av polisen. Kvinnan själv hävdar medbestämdhet att det var fråga om en våldtäkt som enform av tortyr. Hennes asylansökan har alltsåavslagits. Ett överklagande är nu aktuellt. Jaghoppas naturligtvis att beslutet kommer att ändras.Men detta har inträffat, och jag hoppas därför från regeringens sida mycket tydligt klargör attdet inte bör gå till på det här sättet, utan att manklart och tydligt uttalar att våldtäkt är en form avtortyr.Anf. 32 (-):Fru talman! Jag tycker att det var mycket bra attstatsrådet underströk aktiva arbete för eninternationell rättegång mot personer sommisstänks för krigsförbrytelser. Till skillnad frånkulturministern tror jag att det är viktigt att dettabetonas. Jag tycker inte att det alltför tydligtframgår av den allmänna debatten kring dessafrågeställningar.Jag vill återvända litet till diskussionen ommöjligheten för de kvinnor som kommer hit att fåhjälp med att bearbeta sina svåra upplevelser.Margitta tog i sitt första inlägg upp dekänslor av skuld och skam som kvinnor upplever ide här sammanhangen, vilket de inte alls bordegöra. Skulden och skammen är inte deras. Jag troratt det krävs omfattande utbildning för att denpersonal som skall möta dessa kvinnor skall kunnahjälpa dem att berätta om sina problem. Jag tror attdet var som tog upp dennafråga. Mitt intryck av det som sammantaget sägs iinterpellationssvaret är att utbildningen inte ärtillräckligt systematisk och omfattande, utan attutbildningen sker tämligen sporadiskt. När manhänvisar till allmänna råd om atterbjuda möjlighet till gynekologisk hälsokontrollbekräftas för mig att det saknas riktig insiktom hur man skall möta kvinnor som har dessafruktansvärda erfarenheter bakom sig.Självfallet måste vi respektera att dessa kvinnor harmycket svårt att tala om sina upplevelser, men manfår för den skull inte underlåta att markera att detinte är kvinnan som skall känna skulden ochskammen. Hon måste få hjälp och aktivuppmuntran att berätta om de fruktansvärdaerfarenheterna för att hon själv som människa skallfå hjälp och för att man skall få ett underlag för detfortsatta arbetet med t.ex. den internationellarättegången.Anf. 33 ():Fru talman! Det har tagit litet tid innanengagemanget i har väckts och vuxit. Menjag håller med om att det ändåkänns som att det nu finns en större väckelse fördenna fråga. I t.ex. görs kl. 12på en kvinnomanifestation för dessakvinnor. Det är klart att man kan rycka på axlarnaoch tycka att det är litet töntigt osv., men jag trorpå symbolhandlingar. Detta är en viktigsymbolhandling dels naturligtvis för de kvinnorsom själva deltar, men också för andra kvinnor, föratt väcka organisationer och svenska medborgareför vad som händer och sker i f.d. Jugoslavien.Den enda fråga som jag vill tillägga, som BirgitFriggebo inte riktigt svarade på, är frågan omasylskäl. Självfallet vet vi alla här att det ännu intehar varit aktuellt med asyl för dessa kvinnor och attett ärende har skickats till regeringen förbedömning.