prot · GH0916 · 1993-10-27 00:00:00 — Insamlingen gav ett gottresultat, därför att folk är medvetna om de storarisker som följer med kvicksilver.Känner ni till att en termometertillverkare numerariskerar att få böta om han viddenna tillverkning använder kvicksilver itermometrarna?När det nu är så viktigt att kvicksilver skallförsvinna över allt, när skall det då tas i ordentligtför att få kvicksilvret att försvinna ur våra munnar?Amalgamer, som innehåller mer än 5 %kvicksilver, klassas av Kemikalieinspektionensåsom ''mycket farliga produkter'' och måste därförförses med en varningssymbol i form av engiftgubbe.Dentalt amalgam innehåller ungefär tio gångerhögre halt av kvicksilver, dvs. Såsomjämförelse kan jag nämna att till sammahälsofarlighetsklass hänförs bl.a. arsenik ochträsprit. Detta är ingenting som jag i egenskap avriksdagsledamot själv hittat på, utan detta harKemikalieinspektionen konstaterat.Riksdagen har redan beslutat att användningen avett antal farliga kemikalier, däribland kvicksilver,skall upphöra. Det är anmärkningsvärt att allabranscher som använder kvicksilver har varitmycket samarbetsvilliga och att de i många fall harslutat med kvicksilveranvändningen tidigare än devarit tvungna till. Men det finns ett undantag,nämligen Tandläkarförbund.Under de gångna årens amalgamdebatt har detframför allt varit tandläkare som försvaratamalgamet. De senaste årens miljödebatt tycks inteheller ha påverkat ledning.Sedan avmiljöskäl kom med sitt utredningsförslag omamalgamförbud -- inte av hälsoskäl av någonoutgrundlig anledning -- har förbundet sagt ett klartnej till ett förbud och dessutom uppmanat sinamedlemmar till strid.Samtidigt som tandläkarna som yrkeskår driverdenna kampanj är det tandläkare som fåttsamhällets förtroende att ta ansvar för attamalgamforskningen förs framåt.Frågan om amalgamets hälsoeffekter är i grundenen medicinsk fråga, men det är tandläkare som äransvariga tjänstemän både påRiksförsäkringsverket och på . Detär också tandläkare som är ansvariga förfördelningen av forskningspengarna inomMedicinska forskningsrådet.Vid försäkringskassorna är det alltså tandläkaresom lämnar avgörande utlåtande över de patientfallsom kan ge de vetenskapliga bevisen för attamalgam och andra tandvårdsmaterial kan orsakaohälsa. Detta måste betraktas som en besvärandejävssituation.En generell behandlingsprincip inom sjukvården äratt man skall ta bort alla tänkbara orsaker tillohälsa. Detta måste väl ändå gälla även problemsom härrör från tänderna! Sanering av amalgam påsjuka patienter bör initieras av läkare och betraktassom en medicinsk behandling, precis som röntgen,laboratorieprov, operationer.Med det system som gäller, skriver denbehandlande läkaren en remiss till en tandläkare,vilken i sin tur gör en ansökan hosförsäkringskassan. Det är sedan försäkringskassansförtroendetandläkare som skall bedöma ombehandlingen är motiverad. Patientens medicinskabehov avgörs alltså i en brevväxling mellan tvåtandläkare. I realiteten blir detförtroendetandläkaren som överprövar enspecialistutbildad läkares diagnos.Ingen annanstans i den svenska sjukvården går dettill på detta sätt. Förtroendetandläkaren kan alltsåomöjliggöra en behandling, som enligt en vissläkare är nödvändig, därför att patienten heltenkelt inte har råd att bekosta behandlingen själv.Dessutom skall vi komma ihåg att enligtSocialstyrelsen har tandläkare inte medicinskkompetens! Det är de personer med medicinskkompetens som måste få ett avgörande inflytande,även för de patienter som av olika orsaker anser sigdrabbade av tandvårdsmaterial.En förutsättning för att patienterna skall kunnabehandlas på ett adekvat sätt är att det finns ett välfungerande produktregister, med fullständiginnehållsdeklaration för varje enskild produkt. kan produkternas innehåll ändras hur somhelst, och jag har flera bevis på att de uppgifter somstår på en viss innehållsdeklaration inte gäller iverkligheten. Alla komponenter i material somskall användas måste provas på samma sätt somläkemedel, både var för sig och i kombination.Innan ett dentalmaterial planteras in i kroppen --munnen är ju faktiskt också en del av kroppen ochdessutom en ovanligt aggresiv del -- måste man vetaatt det inte skadar patienten. Någon sådanprövning har mig veterligen aldrig gjorts medamalgamet.Ett heltäckande register för biverkningar avdentalmaterial måste också införas ochbiverkningar måste redovisas på samma sätt somför läkemedel. Ett sådant biverkningsregistermåste göras både av läkare och av tandläkaretillsammans, eller var för sig.Tandproblem visar sig inte bara i munnen, utan detkan bli effekter i andra delar av kroppen.Socialstyrelsen gav ut allmänna råd, därdet bl.a. står: ''Patienter som förutom generellasymtom också har symtom från munhålan ellertuggapparaten bör undersökas även av läkare.Den medicinska utredningen måste varaförutsättningslös och baseras på patientens besväroch läkarens respektive tandläkarensundersökningsfynd. ''Där står också: ''Det åligger varje läkare ochtandläkare att i överensstämmelse med vetenskapoch beprövad erfarenhet meddela patienten de rådoch så vitt möjligt den behandling som patientenstillstånd fordrar. Det är synnerligen viktigt att dessapatienter får ett korrekt bemötande frånsjukvårdspersonalens och tandvårdspersonalenssida. ''Det här är fantastiskt vackra ord. Ja, orden ärvackra, men verkligheten är inte lika vacker.Det är många kvinnor och män som förtvivlat sökerhjälp för sina problem från tänderna. Det är mångakvinnor och män som förtvivlade konstaterar att deinte får någon hjälp.Det är alltså dags att se till att man lever upp till allade vackra ord som man har producerat under ettantal år.Herr talman! Jag yrkar inte bifall till motionernaSo411 och Sf288. Jag hoppas att de uppdrag somregeringen nu har fått inom det snaraste skallinnebära att vi i alla fall kan ta något positivt stegframåt.Anf. 142 () replik:Herr talman! Det var mycket intressant att lyssnatill , då hon sade många kloka ord. Viförefaller vara helt överens i sakfrågorna. Min frågatill henne är: Är verkligen nöjd medutskottets bedömning och med det som regeringengör? Ställer sig inte bakom denmeningsyttring där jag har fört fram i stort settsamma krav som hon förde fram i sitt anförande?Anf. 143 () replik:Herr talman! Det är en bedömningsfråga. Jag kanantingen ställa mig bakom eller invänta regeringens åtgärder.Som förstår, är det en lämpligarebedömning för min del att hoppas att regeringen,när man nu har chansen, går ett steg längre än vadEva gör i sin meningsyttring.Anf. 144 () replik:Herr talman! När den här frågan behandlades iutskottet hade chansen att se till attdetta blev majoritetens uppfattning. Då hade vikunnat skynda på avvecklingsplanen.Anf. 145 () replik:Herr talman! Det är ingen hemlighet att den härfrågan skär igenom alla partier. Det finns de som ärför, och det finns de som är emot.Anf. 146 ():Herr talman! Jag har engagerat mig iamalgamfrågan . Jag hargjort det på grund av att jag har mött människorsom haft stora problem men som inte hade denblekaste aning om att de led avkvicksilverförgiftning. Efter amalgamsanering harde blivit bra. Det är alltså inte fråga om någonplaceboeffekt, som det ofta talades om tidigare.Motståndet mot att ta problemen på allvar finns istort sett inte här i . Vi har gjort mångapositiva uttalanden. Men ändå händer det så litet.Motståndet mot att ta problemen på allvar finnsfrämst hos myndigheter, som ,, yrkesmedicinare ochTandläkarförbundet. Det gäller på central nivåinom -- många enskildatandläkare har helt slutat att använda amalgam ochklarar det på ett utmärkt sätt.I uttalandena från dessa myndigheter användsminsann ingen försiktighetsprincip, som vi taladeom när vi diskuteradeelöverkänslighet. Nej, här skall det fullt ut bevisasvetenskapligt att det finns risker innan manerkänner något som helst problem. Just den härtvärsäkerheten är oroande. En viss ödmjukhet vorepå sin plats. Det finns otaliga exempel påmiljöproblem som ingen har velat ta på allvar först,men som sedan har visat sig vara reella.All vetenskap skall vara sökande, har jag fått förmig. Jag skulle vilja säga, att där tvärsäkerheten gårin, går vetenskapen ut. inlägg var etttydligt tecken på det.Leif talade om farsoter. Det härjade engång en farsot bland munkarna i , och dedog som flugor. Ingen visste först vad det beroddepå, men det visade sig att det var bly ivattenledningarna. Det var alltså ett reelltproblem. Det finns inbillade men också verkligafarsoter. Sådana saker skall tas på allvar.Vetenskapsmännen har olika uppfattningar i denhär frågan -- det är det viktigaste att ta till sig.Många forskare har ägnat mycken tid och kraftunder stort motstånd åt att forska om detta.Jag skall ta upp några delfrågor. Jag har väckt enmotion med ganska många yrkanden. Man säger att det inte finnsnågot material som kan ersätta amalgamet. Det ärsant -- det finns inget material som helt generelltkan ersätta amalgamet. Men det finns olika typerav material som kan ersätta amalgam.Vi har år efterlyst produktkontroll ochbiverkningsregister för att skapa ordning när detgäller hur de olika tandlagningsmaterialen ser ut,hur de fungerar och hur de skall kunna hanteras påett bra och vetenskapligt sätt. Det har gått oerhörttrögt. Man hänvisar nu till EG-direktiv, vilket manhar gjort . Men vi i Sverigebör också kunna ha rutiner för detta.Riksdagen har anvisat pengar till forskning omdessa frågor. Det har visat sig att både de somfördelade pengarna och de som fick pengarna i storutsträckning hade en i förväg bestämd uppfattningom att amalgamet inte var något stort problem. Detvisar också på svårigheterna.Man pekar på att det skulle kosta så mycket pengaratt sluta med amalgamanvändningen. Jag vet intehur man har fått fram sifferuppgifterna, men jag ärganska övertygad om att man bara har räknat medde kostnader som rakt av kan avläsas efter någontyp av metod. Jag är övertygad om att man inte harräknat med att sjukskrivningarna minskar ommänniskor får hjälp med amalgamsanering.Jag har också, precis som gjorde, pekatpå det orimliga i att en tandläkare överprövar enläkares utlåtande när det gäller att ställa diagnosenom någon är sjuk av amalgam. Det handlar just ompatienterna. De möter fortfarande mycket storaproblem och har stora svårigheter att få hjälp. Detberor till stor del på de allmänna råd som har gettsut av och Socialstyrelsen.Redan 1990/91 uttalade att det är rimligtatt den som på grund av sjukdomsbesvär vill bytaut sina amalgamfyllningar skall kunna göra det påett enkelt sätt och till en rimlig kostnad. Deutredningar som anser börföregå en amalgamsanering är såvälkostnadskrävande som tidsödande. Man beslutadealltså att detta skulle bli enklare i framtiden.Men detta har inte genomförts avRiksförsäkringsverket, utan tandläkare tvingasfortfarande utföra omfattande och obetaltpappersarbete, som tar mycket i anspråk.Detta får till följd en utdragen sjukskrivningsperiodför patienten. Det slutar ofta med att patientensjälv får bekosta något som i själva verket är ensjukvårdande behandling.Jag skall inte ta upp tiden längre med den härfrågan. Jag tänker inte yrka bifall till min motion,även om det är mycket frestande. Jag inser att detinte händer något mer om jag yrkar bifall till minmotion just nu.Men jag vill skicka en uppmaning till regeringenoch departementet att visa handlingskraft i den härfrågan. Vi måste vända handlingsförlamning tillhandlingskraft. Jag vet att det är en kompliceradfråga, men vi har inte tid att vänta på beslut sålänge. Jag lyssnade på tidigare. Hanhänvisade till alla de beredningar som pågår. Det äri och för sig positivt, men vi som har jobbat meddetta är betydligt mer otåliga än vadde som kommit in i detta litet senare kanske är.Herr talman! Jag vill avsluta med att skicka meddetta till regeringen.Anf. 147 () replik:Herr talman! Jag vill också bekräfta det MarianneAndersson tar upp, nämligen vilka kostnader viskulle kunna bespara den enskilde och samhället.En person med kvicksilverförgiftning skulle kunnaåtergå till arbetslivet efter en sanering i stället föratt vara sjukskriven och sedermera gå över iförtidspension. Det är stora kostnader som kanundvikas på det viset. Det skall också finnas mednär man beräknar vilka kostnader förtandvårdsmaterial dessa förslag skulle innebära.Det var egentligen inte därför jag begärde replik,utan jag vill fråga en sak. Avden beskrivning som ger kanman få intrycket att problemen finns på bl.a.Socialstyrelsen. Det är där de inte har åtgärdatproblemen tillräckligt snabbt. Jag kan instämma idetta och även i beskrivningen från avhur man på enbart använder sig avtandläkare när man tar upp dessa frågor i stället förmedicinsk expertis. Man använder sig inte heller avMetallbiologiskt centrum i som harmycket god kunskap på området.Detta är ju gott och väl, , mendet är ju inte bara där problemen finns. Riksdagenkommer ju sannolikt att rösta mot mitt förslag omatt vi skall besluta om avveckling . Riksdagenvill rösta emot en fullständig varudeklaration,produktregister och biverkningsregister. Det ärriksdagen som säger nej till detta. Jag vet att detfinns motstånd runt om på olika håll. Men om viinte ens har en klar och tydlig beställning frånriksdagen på när amalgam skall vara avvecklat, hurskall vi då kunna få genomslagskraft hos dem somskall utföra detta? Vi måste ju börja själva.Jag tycker inte att den beskrivning som MarianneAndersson ger över att vi i alltid har varitöverens och drivit fram frågorna riktigt stämmer.Anf. 148 ()replik:Herr talman! Jag är beredd att ge regeringen ochdepartementet en chans eftersom de håller på attarbeta med frågan. Det var därför som jag inteyrkade bifall till min motion . Men min otålighetär ganska stor, som jag sade tidigare. Det är svaret.Anf. 149 () replik:Herr talman! Varför inte hjälpa departementet litetpå traven genom att klart och tydligt tala om vadriksdagen anser? Det kan ju inte försämra saken.Anf. 150 () replik:Herr talman! Som jag sade tidigare, har jag fullförståelse för den otålighet som många har. Men jagtror också att det är alldeles riktigt som MarianneAndersson säger. Vi måste avvakta att vi får ettfullödigt material och att det kommer fram.Samtliga dessa frågor ligger under beredning. Detvore helt fel att sätta ut ett datum som vi inte vetom det kan hållas eller inte.Jag vill också kommentera det som nämndes omrelationen läkare--tandläkare. Detta är områdendär man har olika kompetens. Det gör att dettabygger på ett förtroendefullt samarbete. kanman få se att den ena partens kompetens inomområdet är bättre. Människor söker ofta för vad detror är kvicksilverbesvär, men det visar sig varabettfysiologiska besvär. En inslipning gör då att deblir besvärsfria. Detta kan inte en läkare avgöra.Det måste en tandläkare göra. Vi måste ha respektför det samarbetet och understryka vikten av att detfungerar på ett utmärkt sätt.När det sedan gäller produktkontroll, biverkningarm.m. menar jag att den lag som vi beslutade om ivåras, och som gäller från , ommedicintekniska produkter är så anpassad till EGatt den tar upp alla dentalmaterial, även deprovisoriska. Det finns möjlighet att föreskriva ominformation, produktkontroll, biverkningar osv. tillden myndighet som har uppdraget. Det finnslagutrymme för detta. Vi behöver inte göra någotåt det. Där kan man travestera yttrandeoch säga: I riksdagsmän ilen icke så fort. Vad somskall göras är allaredan gjort.Anf. 151 ()replik:Herr talman! Till det sista vill jag säga att det är gottoch väl att det finns lagutrymme. Jag hoppasverkligen att det blir något gjort också. Vi har settså att det inte händer så mycket efterde beslut som har fattats här. Just när det gällersådana här svåra frågor är det ganska ofta på detsättet. Det är oerhört viktigt att vi följer dennafråga.Det är klart att tandläkare och läkare har olikakompetens. Det är viktigt att de samarbetar. Jagreagerar mot att man egentligen inte vill prata omkvicksilverförgiftning utan kallar det för avvikandereaktioner mot kvicksilver och amalgam. Det kanvara allergier och liknande. Det är en liten del avdem som har problem som är drabbade av detta.Det är viktigt att man också väger införgiftningssymtom och liknande. Det kan ju varabåde det ena och det andra.Det är oerhört viktigt att man ställer en ordentligdiagnos. Under alla år har man inte arbetatmed diagnoser på ett medicinskt sätt. Det har varittandläkarna som har hanterat detta. Det ärnaturligtvis delvis ett stort fel eftersom detta ocksåär ett medicinskt problem.Anf. 152 () replik:Herr talman! Detta med diagnos är pudelns kärna.Diagnos är svårt. Det vet jag av egen erfarenhet.Det är inte alltid så lätt att kommendera fram endiagnos. Det är ett svårt område.Det gäller också för provtagning och förgiftning. Vivet vissa värden där vi måste säga att detta ärkvicksilverförgiftning. Utan att bli alltför tekniskkan jag säga att när man tar blodprover hittar mannästan aldrig dessa värden på dem som söker. Manhittar normala och ibland utomordentligt lågavärden. Det kanske beror på att man letar på felställe.Bl.a. i har man tittat på hur det ser ut medkvicksilver inne i t.ex. blodkroppsceller. Där harman möjligen hittat ett samband mellan nivåer ochsymtom. Detta är alltså fortfarande något avgrundforskning. Det kan inte användas som enrutindiagnostik ute. Här finns det inte braprovtagningsinstrument . Det är också enanledning till att frågan tål beredning.Anf. 153 ()replik:Herr talman! Vi vet att blodprover är mycket svårt.De som har förhöjd kvicksilverhalt i blodet -- jagkänner faktiskt sådana som har haft det -- är mycketilla däran. Den saken är klar. Det håller jag medom.Men det finns också ställen som i , där manarbetar med detta. Det finns också läkare ute ilandet som har utvecklat ganska förfinade metoderför att ställa rätt diagnos på ett vetenskapligt sätt.Jag känner själv några sådana läkare. De har ocksåfått ett bra resultat av den behandling som har följt.Allt detta är ju en kedja som skall skötas på rättsätt. Det har vi säkerligen inte olika uppfattningom. Det skall ju ske på ett riktigt och bra sätt.Men jag tycker att det är oerhört olyckligt när manvägrar att befatta sig med frågan. Det är bådemänskligt och samhällsekonomiskt alldeles för dyrtför att vi skall hålla på med det.Anf. 154 BO ():Herr talman! Under förra mandatperiodenanordnade en omfattande utfrågning omamalgamet och dess eventuella effekter. Resultatetblev att uttalade att amalgam varolämpligt som tandfyllnadsmaterial och beslöt attdet skulle avvecklas när man hade hunnit få framfullgott ersättningsmaterial. Den dåvarandesocialdemokratiska regeringen gav ett uppdrag tillSocialstyrelsen att utreda en avveckling avamalgamet.Jag upplevde att gjorde en jättestorinsats vid den hearingen genom attriksdagsledamöterna tog till sig människornas oro.Fram till dess hade dessa människor betraktats påsamma sätt som kvinnor i övergångsåldern, meddepressioner som det inte var något att bry sig om.Om det är något som svensk sjukvård skall akta sigför är det att inte ta till sig människors oro.Dessutom lade ut påforskning dels om eventuella hälsoeffekter, dels omalternativ.Riksdagen har under den här mandatperioden efterförslag från socialförsäkringsutskottet beslutat attändra bestämmelserna så, att den som efter enmedicinsk bedömning anses kunna ha obehag avamalgam skulle få möjligheter till ersättning vidsaneringen. Detta är bakgrunden.Frågan är vad som händer och vad regeringen gör.Det har kommit mycket klagomål över attRiksförsäkringsverkets anvisningar som utarbetatspå grundval av beslut är för snäva.Riksdagen ville att man skulle hjälpa utsattapatienter, men regler är försnäva.Vidare har, som andra talare här tagit upp, kritikriktats mot att förtroendetandläkarna i nuvarandeorganisation överprövar också medicinarnasåtgärder. Som bekant är det för den som lagartänder en helt annan värld som öppnar sig när mangår in på andra specialiteter som gällermänniskokroppen. Jag finner det personligenorimligt med en ordning där enförtroendetandläkare överprövar annan medicinskkompetens.Frågan är också vad som har hänt med de 3--4miljoner kronor som anslogs. Amalgamenheten iUppsala och Metallbiologiskt centrum i Uppsalahar nämnts här. Banbrytande i deras arbete är attde inte enbart ser frågan utifrån kvicksilver- ellertandläkarsynpunkt utan ser på den ur denmedicinska synpunkten av ohälsa. Det viktiga ärnaturligtvis att ställa sig frågan vilken inverkankvicksilvret i amalgam har på vår hälsa.Man har inte kunnat mäta detta. Som LeifCarlson vet får man inte fram det genom blodproveller urinprov. När man i går in i cellernakan man konstatera att trots att det sagtsatt det inte blev något läckage, förekommer detläckage. Man har också sagt att detta inte kan tasupp i kroppen. säger man att det visst kan tasupp i kroppen.Nästa steg är vilka hälsoeffekter detta får. Jagtycker att man i denna forskning redan har kommitså långt att hälsoaspekten måste komma fram på etthelt annat sätt.Jag har sett att man nu i den internationellaforskningen prövar eventuella samband mellanhöga kvicksilverhalter och Alzheimers sjukdom.Också sådana effekter måste tas med i denbedömning som skall göras. Jag har även sett enstudie från Forsknings- och utvecklingsrådet iUppsala i vilken det visas att amalgamavskiljarna iutsläppssammanhang inte fungerar. Alltså går detut kvicksilver i naturen. Det finns studier frånkrematorierna som visar att väldigt mycketkvicksilver går ut från dessa. Industrin och övrigaintressenter har varit överens om att ta bortkvicksilvret, men här fortsätter man att användadet. Jag förstår inte logiken i detta.Det har gjorts samhällsekonomiska beräkningar avvad amalgampatienter som snurrar runt isjukvårdssvängen egentligen kostar i form avsjukfrånvaro osv. Också på den punkten finns ettfint underlag.Regeringen har rapporterna från Socialstyrelsenoch andra, kunskaperna i ochsamhällsekonomiska bedömningar att ta till sig.Regeringen måste nu ta ställning, och jag vill frågaLeif när regeringen kommer att lägga framsin proposition. Utredningen har legat hosSocialstyrelsen . Jag utgår frånatt regeringen har en sådan planering ochberedskap att man kommer att lägga fram enproposition till , så att denbeställning som har gjort hos regeringenkan utföras planenligt. Jag vill höra vad LeifCarlson säger på den punkten.Anf. 155 () replik:Herr talman! Något exakt datum för detta kan jaginte ange. Vi är överens om att detta ärkomplicerade frågor och att de skall färdigberedas.Så sker nu också med samtliga frågor. Det är ensjälvklarhet att sådant som inte fungerar, t.ex. närdet gäller amalgamurskiljarna, skall rättas till. Detfinns inga hinder för det. Jag tror inte att det rådernågon oenighet om det här eller om att åtgärdernabrådskar, men jag tillstår att jag inte kan ange någotdatum.Det är mycket lätt att se det litet fascinerande i nyaforskningsresultat som kommer fram, t.ex. vadgäller kvicksilverhalten i cellerna. Man kan ocksåse att kroniska trötthetssymptom kan försvinna närkvicksilvret tas bort ur tänderna. Men det har ännuså länge publicerats kolossalt litet om detta. Manmåste har litet mer att hålla sig till än muntligaberättelser i ett fascinerande ämne. Som grund förbeslut krävs mer av hårdfakta, publicerade verkligadata.Vi måste acceptera detta, om vi skall få entrovärdighet i vårt agerande mot allmänheten. Vimåste ha en god grund att stå på. Personligaberättelser från forskare och andra är intressantaoch trevliga, men kan inte tjäna som en sådangrund, utan det krävs mer.Anf. 156 BO () replik:Herr talman! kan kanske få fram ensignal till regeringen från debatten att det frånriksdagen visas en otålighet och att många nuförväntar sig att det kommer en proposition.Debatten skulle då resultera i att en sådansignal kommer fram till regeringskansliet.Jag håller vidare med om att manmåste få fram vetenskapligt publicerade fakta.