prot · GG0972 · 1993-03-10 00:00:00 — Det ärförst som kurvorna går upp och börjar liknavarandra -- jag vill inte alls sätta detta i sambandmed regeringsskiftet.Jag har sagt att vi har några dåliga år, men i längreperspektiv har vi anledning att vara både glada ochstolta och dra slutsatsen att vi kan ta oss ur det här.Johan har redan berört att ärett liberalt credo. Det är möjligt att det är så -- jagvill inte ha någon mening om det. Men jag äralldeles säker på att det inte är något socialt liberaltcredo som har presenterats. Det får vi väl anledningatt återkomma till.Nu har jag inte så mycket tid kvar att jag kan ta uppflera av frågorna som berördes. Men när det gällerfrågan om den offentliga förnyelsen är det inte så,, att förnyelsen ligger i att tabetalningen ur höger ficka i stället för att ta den urvänster. Förnyelsen ligger i att vi trimmar ocheffektiviserar den offentliga sektorn och att vipressar ner kostnaderna i den.Det innebär inga besparingar att flytta överansvaret för betalningen av de sociala förmånernafrån skattsedeln till privatkonsumtionen.Anf. 25 () replik:Herr talman! En rättvisande jämförelse mellan hurSverige och andra jämförbara länder har klarat sigunder 80-talet måste självfallet väga insysselsättningssituationen. Då är det helt klart att vilyckades mycket bättre än andra jämförbara länder.Det är en stor social fördel med situationen iSverige jämfört med andra länder. Det är heltodiskutabelt. Detta är vi överens om. Däremotverkar vi inte vara överens om hur den ekonomiskasituationen i övrigt har utvecklats.Det finns ändå både vetenskapligt och meraallmänbegripligt stöd för tanken att har levtöver sina tillgångar, att vår produktion harutvecklats sämre än den i andra jämförbara länder.Detta tyder på att det finns faktorer i den svenskaekonomin som inte är så bra som de borde vara.Under 80-talet var Socialdemokraterna katastrofaltsenfärdiga med att åtgärda dessa. Jag tänker påsakttereformen. Jag tänker påenergipolitikomläggningen. Jag tänker på fleraandra saker, inte minst den offentliga sektornsförnyelse, som vi har talat om.Ett tag hade jag en känsla av att mångasocialdemokrater själva insåg att de var inne på felspår . finns det rätt många tendenser,inte minst i inlägg, som tyder påatt Socialdemokraterna återgår till det spåret, attde är ganska traditionalistiska i sin uppfattning. Dettycker jag är bekymmersamt.Om man skall trimma och effektivisera offentligverksamhet, som säger, är jukonkurrens ett oöverträffat instrument. Det visarall erfarenhet. Vår politik baseras på att man skallbygga in konkurrenselement där så är möjligt i deoffentliga verksamheterna. Mensocialdemokraterna har varit mycket skeptiska tilldet. Det visar att ni också på dennna fundamentalapunkt, när det gäller strukturförändringar,fortfarande låter traditionalisterna ange tonen.Anf. 26 HANS () replik:Herr talman! För att då återvända till den fråga somvi kanske inte skall lägga så mycket tid på, har jagfortfarande inte sagt att inte har levt översina tillgångar. Jag har inte sagt detta. Jag har sagtatt enligt tillgänglig statistik är det inte denoffentliga sektorn och inte vanligt folk som har levtöver sina tillgångar. Om andra har gjort det -- desom nu kanske registreras i , ,och på andra håll -- har jag inte uttalat migom. Men detta är ett faktum. Jag har inte hittat pådetta. Jag har fått siffrorna från personer som harbättre möjligheter att bedöma detta än jag.När det gäller förnyelsen av ochkonkurrensutsattheten för den offentliga sektorntycker jag att det är bra om vi kan ha ökadkonkurrens om det kan leda till ökad effektivitet.Vi kan ordna en sådan konkurrens inom denoffentliga sektorn eller mellan privat och offentligsektor.Det finns en kolartro hos borgerliga företrädare påatt privata alternativ alltid är att föredra iförhållande till samhälleliga alternativ. Det finnsmycket dåligt stöd, vetenskapligt och empiriskt, fördenna hållning. Varje exempel som jag känner tillvisar på motsatsen. I går kunde man i Aftonbladetläsa en artikel av en journalist som hade åkt tillSchweiz för att bli opererad, vilket betalades av denoffentliga sektorn. Man kunde läsa om hur hanupplevde förhållandet mellan den privatasjukvården och den offentliga sjukvården i Sverige.Låt oss inte kasta ut barnet med badvattnet pågrund av doktrinära uppfattningar om attkonkurrens är bättre och effektivare i alla lägen.Det finns gott om exempel som visar på motsatsen.Låt oss diskutera detta med förnuft, sans och måtta.Använd konkurrens där vi kan vinna fördelar ocheffektivitet, men använd den inte som ettdoktrinärt inslag i utvecklingen framöver. Det ärviktigt att vi snabbt kan öka tillväxten ocheffektiviteten i vår samhällsekonomi. Men likaviktigt för upplevelsen av är att vi har enanständig och bra fördelningspolitik. Privatisering,marknadsekonomi och konkurrenskraft har i regelen tendens att gå ut över solidaritet ochfördelningspolitik. Därför skall man handskas meddessa ting med varsamhet och vara uppmärksam påkonsekvenserna. Jag tror inte att motsättningarnabehöver vara så stora om vi vore beredda att sättaoss ner och diskutera med förnuft och sans på denhär punkten.Anf. 27 () replik:Herr talman! Låt mig först uttrycka min glädje överatt den folkliga spargeneralen nu har innfunnit sig ikammaren. Vi kanske kommer att få höra denfolkliga sparlistan senare under debatten.Till vill jag säga att vi inte skallkasta ut barnet med badvattnet. Vi skall ha kvar eneffektiv offentlig sektor och en brafördelningspolitik. Men vi skall slänga utbadvattnet, nämligen alla gamlamonopolbestämmelser som hindrar konkurrensenatt åstadkomma den effektivisering som vi bådaeftersträvar.Vi har inte kolartron att allt blir bra om det överförsi privat regi, men vi har en stark kolartro påkonkurrensen som medel för att uppnå effektivitet.Jag skulle kunna avsluta i ekumenisk anda och sägaatt jag nu tar fasta på att säger är öppen för konkurrens. Men tyvärr har jaghört det så att jag inte riktigt tror pådet längre. Jag skrev en artikel i , där jag hade med femexempel på saker som regeringen har föreslagit.Socialdemokraterna har valt att gå emot på alla fempunkter. När det gäller den offentliga sektornsförnyelse är ni fortfarande en bromskloss, och detär mycket beklagligt.Förste vice talmannen anmälde att HansGustafsson anhållit att till protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt tilll ytterligare replik.Anf. 28 ():Herr talman! Låt mig börja med att kommenterajust . Det är framför allt tresaker jag avser att lyfta fram.För det första slår fastbetydelsen av ett gott samhällsklimat för en godekonomisk utveckling. De, som jag skulle viljakalla, icke-ekonomiska faktorernas betydelse lyftsfram i betänkandet på ett sätt som jag tror är nyttigtför diskussionen framgent. Jag och andrakristdemokrater har tidigare i denna kammarepoängterat att det finns faktorer utöver den direktaekonomiska politiken som är nog så viktiga för denekonomiska utvecklingen som alla konkreta beslutsom fattas i exempelvis finansutskottet. Utan att idetalj ta ställning till de olika förslag somkommissionen presenterat så anser jag att denfångat in väsentliga icke-ekonomiska aspekter påen långsiktig och sund ekonomisk utveckling. Dessbreda ansats är intressant och behövs för att vidgadiskussionen.För det andra poängteras vikten av institutionellaförändringar för att motverka kortsiktighet, minskadominansen av särintressen och förbättra ansvars-och maktdelningen i vårt samhälle. Vi kan gärnadiskutera de enskilda förslagen. Men låt oss intefastna i ett ställningskrig om t.ex. antaletriksdagsledamöter, utan försöka föra diskussionenpå ett övergripande plan. Jag delar intekommissionens slutsatser på alla områden. Men jagär övertygad om att den ekonomiska utvecklingenpåverkas av frågor som mandatperiodernas längd,budgetprocessen, särintressenas styrka,förhållanden i samhällsprocessen, etc.Men förändringar av spelreglerna i ekonominhandlar också om att enas om vissa hörnpelare i denekonomiska politiken som gör att trovärdighetenoch långsiktigheten förstärks. Här kommerRiksbanksutredningens förslag in i bilden. Trots attdet givetvis även här finns detaljer man kandiskutera så bygger utredningens resonemang, somför övrigt ligger helt i linje medLindbeckkommissionen, på insikten om vikten avatt vi fastslår vissa spelregler för hurpenningpolitiken skall skötas. Låg inflation är ensådan norm som vi behöver enas kring -- inte för attdet är något självändamål i sig, utan för att låginflation hjälper oss agera långsiktigt, attlångsiktigt främja sysselsättning och välfärd.Kortsiktigheten är nog politikernas störstafrestelse. Låt oss därför bygga in motkrafter motkortsiktighet. Låt oss enas om spelregler som detinnebär en stor politisk risk att bryta emot.Gemensamma normer, spelregler eller skall vi kalladet stödjepunkter är därför något som hjälper ossatt främja en god ekonomisk utveckling. Kan viexempelvis undvika hög inflation så slipper vi gödaspekulanter och kapitalägare på småsparare ochvanliga löntagares bekostnad. var väl ettårtionde som borde ha lärt oss detta en gång föralla.I sammanhanget skulle jag gärna vilja citera ettuttalande som fanns återgivet i tidningenByggnadsarbetaren nr 5/93. Uttalandet är gjort avden kände f.d. stinsen och aktiemiljonären . Han sade: ''För den late finns ingetbättre än inflation. Man tjänar massor av pengarutan att arbeta. Och när socialdemokraterna vunnitvalet kommer åter med hög, fininflation.'' Kommentarer kanske är överflödiga.För det tredje framhåller Lindbeckkommissionenatt vård- och omsorgstjänster som skallsubventioneras bör utformas som bidrag tillhushållen snarare än som offentlig produktion. Viär nu inne på den diskussion som Hans Gustafssonoch förde alldeles . Dettaskulle enligt öka valfriheten och pressakostnaderna. Samma slutsatser drog också kdsnyligen i den rapport som partiet utarbetat kringkostnaderna för att införa en vårdlön eller ettvårdnadsbidrag.När en del av subventionen går direkt tillföräldrarna ökar deras valfrihet. Samtidigtförstärks incitamenten att finna den billigastelösningen, och därmed ökar pressen påproducenterna att minska sina kostnader.Vårdnadsbidraget, som regeringsförklaringenpoängterar är en fortsatt högt pririterad reform, ärdärför ett sätt att minska de offentliga utgifterna påsikt. Jag vill dock betona att detta inte är detfrämsta argumentet för oss kristdemokrater för attinföra ett vårdnadsbidrag. Det är i stället detfaktum att vi behöver ge föräldrarna möjlighetenatt i större utsträckning välja den vård- och ochomsorgsform som passar just deras barn. Då blirdet goda uppväxtvillkor. Men det är som sagt intealltid de dyraste lösningarna som är de bästa för allai alla lägen.Herr talman! Låt oss förutsättningslöst diskuterahur vi skall kunna gå vidare utifrån de utredningarsom nu föreligger och skapa största möjliga enighetkring en långsiktig ekonomisk politik. Regeringensfinansplan anger ett långsiktigt besparingsprogramdär det första steget är en besparing på ca 12miljarder kronor. Det finns också med i detbetänkande vi skall ta ställning till i dag.Lindbeckkommissionens argumentation stärkerjust den åsikt som förs fram frånregeringspartierna.I reservation 6 i dagens betänkande skriversocialdemokraterna något som jag vill citera och tafasta på: ''Ett beslut om ett långsiktigt program försunda statsfinanser bör enligt utskottets meningfattas av ''. Jag tolkar dennaskrivning som att socialdemokraterna inser svenskekonomis problem men att man av taktiska skälännu inte presenterat sina besparingsförslag.Eftersom ni socialdemokrater säger nej tillregeringens konkreta besparingsförslag innebär erhållning, inte minst mot bakgrund avLindbeckkommissionens slutsatser, att pressen påer att redovisa andra besparingar nu är ännu större.Om exempelvis upplevs gåhårt fram med barnfamiljernas ekonomi, måsteSocialdemokraternas förslag vara renamardrömmen för dem, eftersom ni redan friat såmånga andra grupper från besparingar -- utom, vadjag vet, exempelvis barnfamiljerna.Socialdemokraterna säger att de inte vill redovisabesparingar eftersom de vill ha ett samlat grepp omfrågorna. I andra sammanhang harSocialdemokraterna sagt att de inte vill ha en à lacarte-politik där regeringen kan plocka bland olikasparförslag utan att se det totala sammanhanget.Man kan acceptera det resonemanget. Jag kanockså förstå om ni vägrar att ställa upp på enstakabitar i olika besparingsförslag. Men det är ju i siginget hinder för att offentligt redovisa hur ni ser påsaken och vilka besparingsförslag ni har --åtminstone för år ett, där regeringen konkretvisat vad man vill göra. Detta naturligtvis underförutsättning att ni har några förslag; det råder detvisst tvivel om.Socialdemokraternas agerande är, enligt minmening, självfallet ingenting annat än ett bevis påbristande politiskt mod. Därmed blir ocksåsocialdemokraternas agerande i detta avseende ettbra illustrationsexempel på det kortsiktigabeteende som bl.a. varnarför.Ett annat exempel på det dubbelspel somsocialdemokraterna nu bedriver kan vi läsa om ireservation nr 10. Land och rike runt, och även häri talarstol, sprids en bild av attsocialdemokraterna är emot den tyvärr nödvändigaoch smärtsamma indragningen på kommunernamed . Denna neddragning gicksocialdemokraterna emot och ville i sittbudgetalternativ i stället spara pengar genom attsuga ut 5 engångsmiljarder från samtinföra räntelån i bostadsstödssystemet; två förslagsom i dagens perspektiv hade varit renakatastrofen, om de hade genomförts. Det uppgesockså i reservationen att socialdemokraterna intedelar regeringens uppfattning att indragningen frånkommunerna skulle innebära en besparing. Omsocialdemokraterna verkligen står för detta bordedet väl inte vara några problem för er att läggatillbaka dessa , eftersom de,enligt er uppfattning, inte är någon besparing; alltsåinnebär det heller inte någon ökad utgift förstatskassan att lägga på dem. Detta undviker ni.Det kan bara tolkas så, att socialdemokraterna harsläppt sitt krav om att återföra de 7,5 miljardernatill kommunerna och därmed i praktiken accepteratdenna nödvändiga åtgärd. Men det vore bra omdetta erkändes så att vi slapp en, ,förvirrad debatt om detta.Att ni socialdemokrater fortsätter att ge sken av attvara emot besparingar och agerar som nigör i era motioner är en form av falskmarknadsföring och återigen ett uttryck för denkortsiktighet som vi skall hålla oss för goda för.ocialdemokraterna säger sig vilja, men vägraratt visa sin vilja. Man drar då slutsatsen att ettoppositionspari sällan har varit så tomhänt som . Det är ju snarare så att har ettstarkare och mer trovärdigt budgetalternativ änSocialdemokraterna. Så långt har det faktiskt gått.Herr talman! I socialdemokraternas ekonomiskamotion, liksom i denna kammare -- och för att intesäga ute på gator och torg -- försökersocialdemokraterna hamra in ett falskt ochförvrängt budskap, nämligen att regeringen givitupp kampen mot arbetslösheten, givit upparbetslinjen och medvetet driver upparbetslösheten. Detta är ett falskt påstående.Sanningen är att det har satsats såmycket pengar på AMS-åtgärder. I regeringensbudget får den direkta arbetsmarknadspolitiken 28miljarder kronor. Det finns en gräns för hur mycketAMS klarar av att administrera. Infrastrukturen fårför närvarande en upprustning som ligger mer äntre gånger högre än ; totalt 13-14miljarder kronor under innevarande budgetår. Tilldetta kommer den proposition som lades i måndagsmed satsningar på under denärmaste tio åren. En stor del av dessa pengar kanlånas upp för att tidigarelägga projekt som kan ochbör genomföras under lågkonjunkturen.Utbildning på olika nivåer byggs också ut kraftigt.Utöver detta har också ett ROT-programutarbetats med stimulanser av reparationer i egnahem, offentliga lokaler och allmännyttan. Detpaketet beräknas kosta 2,5 miljarder kronor.Ytterligare åtgärder kan förväntas framunder våren.Visst kan vi diskutera om regeringen gör rätt saker,om åtgärder av olika slag kan ske på ett effektivareoch bättre sätt, om ytterligare insatser kan görasoch hur finansieringen kan ordnas. Men att påståatt regeringspartierna har gett upp, och försökaskapa en bild av att vi struntar i arbetslöshetensgissel, det är en förvrängning av fakta som jag villkraftigt vända mig emot.Orsaken till den höga arbetslösheten är att vihamnat i det som varnade för ochkallade arbetslöshetens stålbad. Det förutsåg han ien av sina finansplaner. Men det som densocialdemokratiska regeringen då lyckades samlasig kring för att möta detta var det berömdastoppaketet som också fick attlämna politiken.Herr talman! Slutligen skulle jag också viljakommentera Bo Jenevalls inlägg. Han talade omoffentliganställda som det privata näringslivettvingas bära på sina ryggar. Jag skulle vilja markeraatt jag inte håller med om Bo Jenevalls bild av hurvi skall se på vilka som är tärande och närande i vårtsamhälle. Vi behöver människor från både denoffentliga och den privata sektorn. Vi skall inte sedet som att den ene bär den andre. De är ett parsom tillsammans bär . Men precis som i ettäktenskap måste det finnas balans mellan parterna.Det är där vi har problemet ; vi har fått obalansmellan parterna. Därför behöver vi långsiktigt styraöver resurser till den mer konkurrensutsatta delenav näringslivet så att vi får en bättre balans ochdärmed kan bära på ett bättre och starkaresätt.Herr talman! Den ekonomiska politiken rymmermånga målkonflikter. Det finns ingen endapolitiker eller expert, inte ens , somkan säga att här är den perfekta avvägningenmellan stimulans kontra återhållsamhet medoffentliga utgiter, mellan stram och expansivpenningpolitik, eller vilka motsatta dimensionersom nu finns i den ekonomiska politiken. Menregeringens linje känns i dessa svåra tider betydligtstabilare än det socialdemokratiska alternativet. Vihar en fortsatt svår väg framför oss. Jag tror attbreda lösningar skulle kunna underlätta färden pådenna svåra väg. Men då krävs att både regeringoch opposition lägger korten på bordet ochredovisar vad man vill göra. Kanske kan dåLindbeckkommissionens rapport ha det goda medsig att en utredning kan bli en plattform att förasådana samtal utifrån. Vi kristdemokrater skullevälkomna det. 29 HANS ():Herr talman! återkommer litetoväntat till frågan om besparing. Han säger att hanhar förståelse för att socialdemokraterna kan viljaha ett samlat program för besparingar. Men hantycker att man kan offentliggöra på vilket områdede skall ske, så att regeringen kan få titta på det.På s. 3 i betänkandet, skriver utskottsmajoriteten:Skall de rådande problemen kunna lösas på ettvaraktigt sätt, krävs att saneringen av de offentligafinanserna bedrivs målmedvetet och enligt en iförväg uppgjord plan som sträcker sig över flera år.Det är precis det som vi har begärt och som niskriver är förutsättningen för att komma till rättamed detta. Varför går ni då emot det? Det måsteväl vara regeringen som skall redovisa dennalångsiktiga plan? Det är regeringen som regerar,förmodar jag. Man får redovisa sin långsiktiga planså att vi kan titta på den. Sedan får vi diskutera omvi med utgångspunkt i den kan hitta gemensammalösningar att klara de långsiktiga problemen.Stefan Attefall hade bra argument för vår motionoch vår hållning. Han inledde nämligen med attsäga att kortsiktigheten är den största faran förpolitikerna. När så ett parti vill visa långsiktighetavvisar den långsiktighet som hansjälv har frågat efter i betänkandet. Det är en heltorimlig hållning.Sedan till frågan om arbetslinjen och AMS-åtgärder. Jag sade i mitt anförande, ,att jag tycker att det satsas mycket pengar påarbetsmarknadspolitik. Men det satsas för mycketpå passiva åtgärder och inte tillräckligt påarbetslinjen.Vi har föreslagit åtgärd efter åtgärd för att flermänniskor skall få arbete. Man behöver inte gå tillLindbeckkommissionen för att inse att nästan varjearbete som utförs av en person som eljest skullevara arbetslös är bättre än att vederbörande passivtuppbär kontantunderstöd. Det råder inte brist påarbete i det här landet. Däremot råder det brist påpengar, utom när det gäller att betala utkontantunderstöd.Stefan Attefall tar upp en sak som vi varit inne påflera gånger. Det gäller hanteringen av frågor somgäller den offentliga sektorn. Såvitt jag förstårpläderar för en sorts vårdcheck medvilken människor skulle kunna göra sina inköp därdet är billigast. På det sättet skulle det bli ökadkonkurrens. Men den vägen är jag mycket tveksamtill.En annan professor som jag lyssnat på -- det härmed professorer är ju så viktigt --, nämligenIngemar i , tyckte inte att Malmökommun skulle subventionera besök påStadsteatern. I stället skulle man få en check, fördet fanns säkert de som i stället valde att äta en godmiddag. Men de som vill gå på teater kommer dåinte att ha någon teater att gå till. De skulleundandras friheten och alternativen. Så är det ävenpå det här området, . Det finns ingetsom heller visar att det som här nämns är billigare.Anf. 30 () replik:Herr talman! Först något ombesparingsprogrammen. Jag sade inte att jag höllmed om att er linje var klok när det gällde er viljaatt ha ett samlat grepp för att kunna ta ställning. Istället kunde jag förstå hur ni resonerat. Däremottycker jag att ert resonemang inte håller när detgäller ert påstående att det inte finns någonredovisning av hur regeringspartierna vill spara.Men det finns konkreta detaljuppgifter. För förstaåret gäller det . Vidare finns deten skiss över uppläggningen för de kommandeåren. Det finns t.o.m. uppgifter om vilka områdenman bör röra sig inom. Dessutom finns det eninbjudan till vidare diskussioner om detaljerna.Men om de detaljerna behöver vi inte fatta beslutännu.Jag tror att långsiktigheten i regeringens finansplanär vida bättre än den som fanns i desocialdemokratiska finansplanerna under 80-talet.Jag instämmer i vad andra talare har sagt, nämligenatt det tycks vara fråga om att försöka smita undangenom att hänvisa på detta sätt. Men ni kunde välåtminstone sträcka er till att ange inom vilkaområden ni kan tänka er att spara. Om ni gjordedet, skulle vi komma en bra bit på vägen. Kom intebara med det berömda exemplet om att flytta utarbetsskade- och sjukförsäkringen urstatsbudgeten. Det är något som inte kangenomföras . Kanske kan ett första steg tas omnågot år.Arbetsmarknadspolitiken sägs alltför myckethandla om passiva åtgärder. Ja, det beror på denstora volymen. Det har blivit så många arbetslösa.Men det görs faktiskt många aktiva insatser för attlindra arbetslösheten, för att möta denna och för attförsöka använda tiden till att göra något som blirbra för framtiden. Bl.a. gäller det satsningar påutbildning och infrastruktur.I era förslag, som ni skryter så mycket över, finnsdet säkert en hel del som är bra. Men mycket kanliknas vid detta med att slå in öppna dörrar. Erainvesteringsprogram genomförs i stort sett genomupplåning. Det satsas enormt mycket påinfrastrukturen. Det finns projekt i era katalogersom på grund av många olika omständigheter intekommer framåt. Runt om i landet har det tagitsfram exempel på hur man slår in öppna dörrar, påhur man föreslår sådant som ännu inte är praktisktgenomförbart på grund av olika planfrågor ochproblem på lokal nivå.Det finns säkert saker som vi skulle kunna ha vidarediskussioner om. Jag är öppen för sådanadiskussioner. Inte minst på utbildningssidan finnsdet väl en del intressanta förslag från er sida.Slutligen något om det här med vårdcheck. Jag trorinte på ett generellt system som innebär att pengarströs ut till medborgarna som får köpa den serviceoch vård som de vill ha. Det är alltså inte det somvi är ute efter. Vår konstruktion när det gäller t.ex.vårdnadsbidraget bygger på situationen inom detområdet. Det handlar om att undvika att någonhamnar i ett dåligt läge.För sjukvården måste det finnas ett system sominnebär att den svage verkligen får tillgång till brasjukvård. På område efter område finns det receptvad gäller detta med en bättre effektivitet iproduktionen utan att det slår mot den svage. Dendiskussionen kan vi gärna föra.