prot · GG0965 · 1993-02-19 00:00:00 — Den aktiva prispolitik som vi iSverige bedrivit på olika områden när det gällergifter -- jag tänker då på både alkohol och tobak --är förstås ett verksamt medel för att få en lägrekonsumtion än vad vi eljest skulle ha haft.För bara några månader sedan -- det var idecember -- fattade på regeringensförslag beslut om en höjning av tobaksskatten somjag tror är kraftigare än som någonsin varit fallet.Det är klart att det har effekter på tobaksbruket.Allra mest gäller det förstås, som jag nämnde i mittsvar till , ungdomarna.Sedan skall jag gå in på de konkreta saker som finnsmed i det lagförslag som finns hosLagrådet. I lagförslaget tas upp just några av desaker som klagar över. StefanKihlberg klagar över att det i barafinns restriktioner som bygger på frivillighet och på vissa ställen, t.o.m. i riksdag,kan utsättas för icke önskvärd rök. Det handlaralltså om icke frivillig rökning. Lagförslaget syftartill en förbättring av situationen i just dettaavseende.Om man vill kan man, som gör,påstå att detta är meningslöst eller verkningslöst.Men jag tror inte att hon egentligen görtobaksfrågan så att säga någon tjänst genom denbeskrivningen.Lagförslaget innehåller en klar uppmaning tillarbetstagare och arbetsgivare att ge sig i kast medfrågan om bruket av tobak på arbetsplatser,speciellt -- som det uttrycks i aktuell lagparagraf --för att förhindra att någon mot sin vilja utsätts förrök. Om/när den föreslagna lagstiftningen träder ikraft har alltså avsevärt störremöjligheter att se till att han på sin arbetsplats, dvs.här i , slipper utsättas för rök, om departer som lagstiftningen åsyftar tar sitt ansvar ienlighet med lagstiftningen. Tas inte det ansvaret,får väl i egenskap av lagstiftare prövafrågan om hur man skall bära sig åt för att fåriksdagen som arbetsgivare att skärpa sig. Men jaghoppas att det inte skall behöva bli aktuellt.Vad gäller övriga lokaler, exempelvis hotell ochrestauranger, föreskrivs i förslaget en skyldighet attse till att det på alla hotell finns hotellrum som ärrökfria. Man skall veta att man, om man tar in påett sådant hotell, har en god chans att få ett rum därman slipper rök.Vidare föreskrivs det att man på restauranger medmer än 50 platser skall ordna att en del av utrymmetär fritt från tobaksrök.Dessutom föreskrivs åtgärder vad gäller offentligalokaler av olika slag.En del kan tycka, och jag har full respekt för denåsikten, att man skulle kunna gå längre ochförbjuda rökning på alla hotell och restauranger, påarbetsplatser osv. Jag kan alltså ha respekt för denuppfattningen. Däremot har jag väldigt svårt attförstå den som i likhet med hävdaratt detta är lika med noll och ingenting.Otvivelaktigt innebär föreslagna åtgärder i ställetett steg åt det håll som exempelvis två frågor som väl väckt mest diskussion idebatten är dock inte dessa nämnda, utandet är frågan om tobaksreklamen och frågan omåldersgränser. Båda dessa förslag fanns med i dengamla tobaksutredningen. Som jag nämner i mittsvar till råder det inget tvivel om attmarknadsföringen har effekt. Alla vi som tror påt.ex. marknadsekonomin tror attmarknadsföringen har effekt på konsumtionen.Som jag i egenskap av regeringens föredragande ide här frågorna ser saken är problemet att dennariksdag med synnerligen bred majoritet våren 1991sade: Vi vill inte ta ställning till frågan förrän EGhar gjort det. Dåvarande riksdagsmajoritet, ivilken det parti jag företräder inte ingick, visstemycket väl att enstaka hade förbjudittobaksreklam. Man ville ändå avvakta denövergripande EG-prövningen. Inom EG är maninte klar i den frågan. Detta redovisar jag som skältill att frågan inte tagits upp i det härsammanhanget.Så till frågan om åldersgränser. Också den fråganbehandlade i samband medfolkhälsopropositionen . Föredragandeni den dåvarande regeringen gjorde bedömningen pågrundval av inkomna remissvar från organisationersom i första hand anknyter till barn och ungdom.Jag tänker på ERG, En rökfri generation, och påHem och Skola. Dessa avstyrkte förslaget omåldersgränser. Det gjorde man med den klassiskamotiveringen om ''förbjuden frukt'' och litet av detsom var inne på.Personligen är jag inte alldeles säker på att detresonemanget håller. Jag har tidigare uttalat migför åldersgränser i samband medremissbehandlingen av den dåvarandetobaksutredningen. gjorde sinbedömning rätt , och därför har vi inte tagitupp de frågorna.Herr talman! De här frågorna får vi senaremöjlighet att i detalj återkomma till. Det blir isamband med behandling av det förslagtill tobakslag som regeringen avser att överlämnanästa månad. Om förslaget bifalles, kommer det attinnebära ett steg i rätt riktning när det gäller attminska den passiva rökningen och att hålla tillbakarökningen i vårt samhälle.Anf. 7 ():Herr talman! Jag tycker också att regeringenslagförslag, sådant detta har läckt ut, är tandlöst. Engammal tandlös tiger skulle kunna säga att det ärbättre med en tand än ingen. Förvisso är det så.Men väsentligt bättre vore ett fullständigt garnityr.Det finns ju en lagstiftning . Jag var inne på deti mitt inledningsanförande. Problemet är bara attden inte tillämpas. Det är lätt att räkna ut varförlagstiftningen inte tillämpas. Det finns ju starkakrafter som är emot det. Men det gäller inte baratobaksindustrin utan också människor i allmänhet.Det finns nämligen en allmän flathet i den härfrågan. Därför är lagstiftningen mycket viktig. Denär ett stöd för exempelvis restauranger, företag ochmänniskor. Men ett sådant stöd finns alltså inte . Man kan inte åberopa ASS,Arbetarskyddsstyrelsen. De flesta känner inte tillatt den här lagstiftningen finns. Dessutom är dethela mycket komplicerat. Man måste gå viaskyddsombud o.d.Självfallet tror inte jag heller att lagstiftning löserproblemen. och jag ärfullständigt överens om att ansvaret är individens.Men samhällets ansvar är faktiskt att stödjaindividerna. Varför har man, tror MikaelOdenberg, gått mycket längre i det här avseendet iandra länder, t.ex. i och i , än iSverige? Jo, det är därför att man vet vilka starkamotkrafter som det handlar om, nämligen bl.a.tobaksindustrin.Man måste vara på det klara med atttobaksindustrin, liksom mången annan industri,måste ha en blåslampa i baken för att agera. harman inom industrin blivit rädd för att ett förbudskall införas. Då säger man: Vi kan tänka oss enåldersgräns. Strategin är naturligtvis att förhindraett reklamförbud. Det här är gamla enkla knep.I en debatt i frågade en elevvad det beror på att harkatalysatorer i , medan bilarna i intefick katalysatorer --1989. I tvingade man fram det härgenom lagstiftning. Man vet att näringslivet ärsuveränt på att jobba och att det skall ha idealiskaförutsättningar därför, men det krävs mycket tuffatyglar på näringslivet. I har man trots alltvärldens äldsta erfarenhet av marknadsekonomi,skulle jag vija påstå. har en mycket stränglagstiftning för att tygla dessa marknadskrafter, ochdet behövs i också.Sverige har reklamförbud när det gäller alkohol --man får inte göra reklam för alkohol på samma sättsom för exempelvis tobak. Lagstiftningen motrattfylleri och liknande anses av alla vara mycketverkningsfull. Det är litet för enkelt att bara sägaatt det är individens problem och att som lagstiftarebara smita från sitt ansvar.Anf. 8 ():Herr talman! Jag fick kanske inte något svar påvems intressen som politiker egentligen företrädernär de inte stiftar en lag för att effektivt förhindraatt ungdomar hamnar i bruket av tobak, vilketsenare också kan leda till annat missbruk. Ingenicke-rökare skulle kunna föra en sådan agitationsom här har fört -- jag råkar bo isamma korridor som han, och jag är utsatt för hansfrihetsbehov ganska ofta. Han nämnde ingentingom att han själv röker, utan han sade att hans barninte röker.Det finns en mycket besvärande hänvisning till EGi det här sammmanhanget. Det finns ju ett väldigtstort motstånd mot EG, och man vet inte vilkenriktning det kommer att ta. Den proposition, somden förra regeringen lade fram för att komma åtproblemet med reklam för tobaksvaror, fick aldrigbifall med hänvisning till EG med orden: -- -- --innan man inom EG nått enighet om ettmotsvarande förbud. Detta är ju ett verkligtargument mot att gå med i EG, om det är så att EGredan nu bestämmer huvuvida vi skall införa lagar.I vanliga fall hänvisar man alltid till att vi kommeratt få behålla våra lagar om vi av hälsoskäl har merrestriktiva sådana än EG. används dettaargument i motsatt riktning, nämligen att vi inteskall kunna anta en effektiv tobakslag därför att viskall invänta EG:s ställningstagande. Många vet juatt det inom EG finns många länder som har lagarmot exempelvis reklam.I har man påvisat att i samband med att maninförde reklamförbud mot tobak halverades antaletungdomar som började röka. De började inte rökasenare heller. Det är just dit man vill komma: attinte börja med en massa olater när man är ung ochinte inser vad det innebär, nämligen att det ärberoendeframkallande och vanebildande att börjaröka och att det är väldigt svårt att sluta röka. Attvi tänker på detta, är jag mest angelägen om. Detfår inte bli så att vi inte skall kunna stifta en lag pådet här området i frihetens namn -- vems frihetförresten.Lagar i sig är normerande, inte bara vårt beteende.Något som är tråkigt är att ju mer omoralisk frihetsom vi kostar på oss -- utan hänsyn till andra, svagagrupper -- desto fler lagar måste vi ha. är detfaktiskt så, att det är rökarna som har framkallatbehovet av en restriktiv tobakslag. Det är rökarnasom har fått oss uppmärksammade på att det intehjälper med information och upplysning, att detinte hjälper att vänligt tala om att man kanske mårväldigt dåligt av den rök som pustas ut här och var,och att en lag måste stiftas.Jag önskar att statsrådet lämnar litet merupplysning om det här med EG och vems intressensom här företräds.Anf. 9 ():Herr talman! Jag tror inte alls att det endast är enlag som påverkar tobaksbruket eller påverkar omungdomar börjar röka -- långt därifrån. innan jag kom till har jag varitlärare, och jag har använt en stor del av min tid tillatt försöka uppmuntra ungdomar att inte börjaröka. Jag har också använt en hel del av min tid tillatt handgripligt ta hand om dem på skolgårdar föratt ta mitt ansvar att se till att de elever som jagkänner mycket stor gemenskap med och vill skall fåen bra livskvalitet inte börjar röka -- åtminstoneinte i skolan.Jag tror alltså inte ensidigt på en lagstiftning. Menskolan behöver i sitt viktiga informationsarbete alltdet stöd som går att få från samhället i övrigt. Tilldet stödet hör faktiskt lagstiftningen. Genom detförslag till tobakslag som kommer att läggasfram och genom det beslut som så småningomkommer att fattas här i visar man hurallvarligt man ser på den här frågan. Man visar omman vill göra allt som står i politikers makt för attunderlätta för människor att inte utsättas för passivrökning, och man visar om man menar allvar medatt det är oerhört viktigt att nya generationer intetar till sig denna vana, en vana som man så oerhörtlätt blir beroende av och som många har så svårt attbli kvitt.I en motion under allmänna motionstiden har jagtagit upp frågan om ett rökfriare samhälle. Jagnämner vissa åtgärder som jag vill se vidtagnagenom lagstiftning. Dit hör exempelvisreklamförbud och en åldersgräns, vilken jag kanskehar satt högre än någon annan har gjort. Jag harfaktiskt talat , och det är kanske litetöveroptimistiskt, men jag skulle vara mycket gladom åldersgränsen åtminstone blir . Risken föratt man börjar röka när man har blivit så gammalsom är ytterst liten. är man utsatt förkamrattryck, och påverkan från kamrater är väldigtstark vid en tidigare ålder.Detta gäller även för ungdomar undergymnasietiden. Många har vi lyckats få att intebörja röka , även om det ärmånga som också börjar då. Under de allra senasteåren har fler ungdomar börjat röka, medan det etttag nästan inte fanns någon i årskurs 9 som rökte.När man i gymnasiet går ut på rast tillsammans ellernär man går till ett kafé osv., är det väldigt lätt attgöra precis som andra. Faran för att börja röka ärdärför ofta stor i den åldern. Men jag har ocksåtalat oerhört mycket för information i frågan.Anf. 10 ():Herr talman! Jag vidgår gärna att avståndet som jagupplevde när jag hörde tala förstagången minskade i det andra inlägget. Men detberor också på att tonläget i det andra inlägget varannorlunda än i det första.I jämförelsen, som jag gjorde i mitt inlägg, om attsom civil person ta en tioåring i örat, försökte jagspegla hur farligt det är när man i samhället skaparen allmänt utbredd attityd som innebär: det här ärinte min sak; det är politikerna som skall ta handom problemet. Det är, tror jag, en attityd som är tillnackdel för det som vi vill åstadkomma.Det finns skäl till en viss realism i en sådan härfråga, där lagstiftningen måste utgå ifrånverkligheten, dvs. bruket av tobak. Om detta hadevarit en ny företeelse , så skulle tobakenantagligen totalförbjudas. Men hartobaksbruket funnits i vårt land,och kanske en tredjedel av svenska folket nyttjar påett eller annat sätt tobak. Denna omständighet gårinte att ducka för, och man måste utgå från dennaverklighet. Det är viktigt att undvika en övertro påatt man med politiska beslut kan påverka mänskligabeteenden.Jag reagerar mot det sätt på vilket många -- långtifrån alla -- debattörer har drivit frågan itobaksdebatten.Liisa Rulander gjorde sitt bästa för att låta kds levaupp till det förbudsrykte som kds ibland litetoförskyllt har haft över sig. Jag reagerar mot att enföreträdare för ett parti som gör anspråk på att varasärskilt intresserat av etik och moral argumenterarpå detta mycket oetiska sätt.Att man frågar vems intressen den som inte har denegna uppfattningen företräder andas just detta. tycker att den egna uppfattningen är väldigtren och fin och att den som har en annanuppfattning, exempelvis om reklamförbud,underförstått är köpt av tobaksindustrin, har andraskumma uppsåt, är ointresserad avfolkhälsoutvecklingen eller struntar i om barn gårunder till följd av tobaksbruk, är ett djupt oetisktsätt att argumentera på.Till yttermera visso är det ytterst oetiskt att stå häri kammaren och påstå att man blir störd av min rök.Jag slutade att röka för . Jag harhaft ett smärre återfall, men jag vågar påstå att detinte har stört föregående talare. Man för intedebatten på det sättet.Jag respekterar de talare som tror att reklamförbudoch åldersgränser är bra metoder, men jag delarinte den uppfattningen. Jag tror att ni har fel, ochjag kräver respekt för min uppfattning, och jag villinte höra några insinuationer om att jag skulleföreträda några skumma intressen.Jag företräder samma intressen som alla andraledamöter av denna kammare, nämligen de väljaresom har valt mig.Anf. 11 Statsrådet ():Herr talman! Jag tror att de mera grundläggandefrågorna har berörts av den förutvarandedebattomgången.Stefan var inne på att det i denlagstiftningen som han kritiserade åtminstone fannsnågon tand. Det var väl ett något begränsaterkännande, med tanke på att han i ett av sinatidigare inlägg var så missnöjd med att det i dagbara finns frivilliga restriktioner, t.ex. pårestauranger, hotell, arbetsplatser och i lokaler.Men låt oss inte käbbla mer om detta , utanbara konstatera att detta handlar om att vi tar stegi rätt riktning.Liisa Rulander ville diskutera frågan om vad detfinns för bakomliggande intressen. Jag tycker ocksåatt det är ett debattargument som är svårhanterligt.Under mina år i politiken har det väldigt oftaanvänts på ett sätt som jag har haft litet förståelseför, att man i stället för att diskutera sakfrågan harvelat diskutera vilka intressen som finns. Självfalletvar det inte avsikt att det skulle bliså . Jag bara noterar att det hartillämpats på det viset.De skäl som jag har för det lagförslag som jag harlagt fram för regeringen, och som regeringen påmitt förslag har remitterat till Lagrådet har jag fleragånger redovisat öppet i massmedia och även ikammaren.Jag känner mig osedvanligt oskyldig till EG-frågan,om man vill kalla den så. Jag var själv inte med ikammaren . Det parti som jag tillhördetyckte inte att man behövde avvakta detta, utan dettyckte att man kunde ta ställning tilltobaksreklamen m.m.Om skulle ha en annan bedömning -- i mycket väl kan ta ställning till de härfrågorna utan att avvakta det hela -- vill jag säga attriksdagen ju som alltid är suverän i dessa frågor. Jaghar däremot tyckt att det har varit litet olämpligt attregeringen skulle gå tillbaka till medförslag som var motsatta dem som hadetänkt sig. Detta får väl, som sagt, tas upp i sambandmed att man diskuterar de här frågorna.Sammanfattningsvis tar vi med detta lagförslag stegframåt. Det är den första tobakslagen vi har iSverige. Om arbetsmarknadens parter tar sittansvar kommer den rimligen att leda till att mångamänniskor som drabbas av passiv rökningslipper att göra det. Detta -- tillsammans med deinsatser som vi gör via Folkhälsoinstitutet ochprisinstrumentet -- bör kunna leda till en fortsattminskning av tobaksbruket i vårt land. Deteftersträvas såvitt jag förstår av samtliga som haryttrat sig i denna debatt.Anf. 12 (nyd):Herr talman! Jag vill bara konstatera en gammalklok sanning, att det inte är vad man säger somgäller, utan det är handlingarna som visar de äktavärderingarna. Därför blir det så viktigt att vi ihandling visar att vi menar allvar när vi säger att vibryr oss om människor.Därmed återkommer jag till det som jag börjademed. Vi har ett stort ansvar när det gäller denpassiva rökningen. Vi har ett ansvar att se till attingen människa mot sin vilja tvingas röka ochinhalera ämnen som bevisligen är utomordentligthälsovådliga. Detta är det moraliskt och etiskt settallvarligaste problemet.Vuxna människor som medvetet väljer att rökaskall få göra det. Däremot skall ungdomarsjälvfallet skyddas, eftersom vi vet att etableringensker i de yngre åldrarna.Jag vill också vara realist, och jag påstår att jag ärdet. Just därför tror jag att vi måste ge stöd genomen lagstiftning.Under större delen av mitt vuxna liv har jag jobbati näringslivet, i och nära ledningsfunktioner. Jag vethur man resonerar i näringslivet. Man får inte varaaningslös och tro att det är annat än kommersiellavärden som styr. Det skall vara på det sättet. Detär inte ett företags uppgift att ta socialt ansvar församhället. Det är vår uppgift.Jag har i många sammanhang sagt att samhälletaldrig kan ta ansvar. Det är bara medborgarna,enskilda människor, som kan ta ansvar, men detkrävs ett stöd. Det kan lagstiftningen vara.Det skall inte vara så som det bevisligen är -- enligtalla de samtal och brev som jag har fått --, attmassor av människor, inkl. riksdagsledamöter ochtjänstemän i detta hus är förtvivlade. De törs intesäga ifrån, eftersom de känner att de blir mobbade.De vill inte vara gnälliga när det finns rökare på ettantal ställen. Det är det allvarliga problemet. Detär där lagstiftningen kan ge hjälp och erbjuda stöd.Restaurangägare säger samma sak. De säger att degärna skulle vilja införa rökförbud, men att det avkonkurrensskäl inte är möjligt.En lagstiftning gör att det blir rättvist för alla. Dengör att konkurrensen inte förskjuts.SAS kunde införa rökförbud inrikes på grund av attdet inte fanns några konkurrenter. SAS hade aldrigvågat göra det om det hade funnits en konkurrentsom inte hade gjort samma sak. Det är sådana härsaker som gör att det är så viktigt.Avslutningsvis tror jag att vi kan vara rättoptimistiska. Jag är ganska övertygad om att dennaädla beslutskammare, om statsrådet inte hinnerskärpa lagstiftningen, kan hjälpa till på den härpunkten. Jag är övertygad om att det finns en bredmajoritet för betydligt mera tänder i munnen påtigern.Anf. 13 ():Herr talman! Statsrådet hänvisade faktiskt just tilldetta med EG i sitt svar. Det argumentet fannsmed, och det var därför som jag tog upp detta. Detär viktigt att komma ihåg att det inte är något braargument för att vi skall vänta, att hänvisa till EG:sställning i frågan. Det inverkar på ett negativt sätt iEG-debatten.Det finns många sätt att agitera på. Jag tyckermycket riktigt att en fråga som är relevant måstekunna ställas. Jag är en ärlig sökare i denna fråga.Jag kan absolut inte se vad det är för idé med att visom mår dåligt av rök skall utsättas för passivrökning och vad det är för idé med att det inte skallfinnas ett reklamförbud för att förhindra ungdomarfrån att lockas till detta rökande.I sådana här frågor kan jag inte förstå motpartenssida. Det erkänner jag. Därför frågar jag vemsintresse det är som ligger bakom. Allt talar emotdetta. Allt talar för att vi skall skärpa lagstiftningen.Därför söker jag ärligt ett svar. Jag tror inte alls attdet finns några skumma intressen. Detta är mera ettärligt sökande i att förstå motparten och förståvarför det blir som det blir.Jag vill passa på att gratulera tillbeslutet att sluta röka. Det är mycket imponerandeatt man i vuxen ålder kan sluta. Jag kan väl tatillbaka litet av den kritik jag kanske slängde urmig. Men det är faktiskt så att det är 349 ledamöteri detta hus, och av dem sägs 52, enligt enundersökning, vara rökare. Ändå svävar detständigt en rök i hela huset. Det är bara ett avexemplen på varför vi kanske måste lagstifta litetmer när det gäller offentliga miljöer osv.Jag hoppas att vi, genom det som har sagts här, skallkomma litet mer i samförstånd. Det som har sagtskanske skall skärpas till litet ytterligare.Jag vill bara skicka med statsrådet mina tankar närhan går tillbaka till departementet.Hos en stor majoritet av hela svenska folket -- intebara i -- finns det önskemål om enskärpning i denna fråga. Och som , vilket jag tyckte var mycket bra, blir det meden lagstiftning lika för alla som vill ha rökfritt. Detbehöver inte bli en konkurrensfördel att ha rökare,utan det kan vara en konkurrensfördel att harökfritt.Anf. 14 ():Herr talman! Jag vill uttrycka min stora glädje överdet sade om att här har enmöjlighet att gå längre än regeringen, och det ärverkligen vad jag hoppas på. Jag hör inte till demsom vanligtvis hoppas på att skall köraöver regeringen. Jag hoppas att vi skall vara enigaoch stå bakom regeringens propositioner. Men i dethär fallet har jag faktiskt en stark önskan. Det ärbra att höra att statsrådet ser det somen möjlighet.Jag tycker att det fanns vissa saker som var ologiskai resonemang. Han talade omatt han tyckte att det var bra att man tog barn ochungdomar i hampan och försökte få dem att avhållasig från att röka. Men han säger också att det leddetill att han sprang in i buskarna och tjuvrökte. Detär ju detta man är rädd för när man argumenteraremot att vi skulle ha ett rökförbud för ungdomar.Man säger att de kommer att göra tvärtemot baraför att de inte får, och det är ju precis vad MikaelOdenberg själv gjorde. Trots detta tycker MikaelOdenberg att det var bra att de vuxna försöktehindra honom.Vi kan aldrig hindra ungdomar från att försökaröka. Men däremot kan vi hindra dem från att köpatobaksvaror genom en lag. Därigenom sätter vi engräns. Det är också ett sätt för vuxna och för denlagstiftande församlingen att ta ansvar.Vi måste naturligtvis förbättra vår information. Jaghar kommit med en hel del förslag om att vi särskiltskall inrikta oss på blivande föräldrar. Dessutommåste vi naturligtvis fortsätta och ytterligareintensifiera arbetet i skolan för att göra det meraresultatrikt.Vi bör således inrikta oss på unga föräldrar. Vi skallha en slogan om att alla barn skall ha rätt att växaupp i en rökfri hemmiljö. Det värsta av allt är attbarn i sina hem kan utsättas för rök dag ut och dagin. Det är naturligtvis oerhört svårt att lagstifta omdetta, men det är egentligen inte utom allamöjligheters gräns. Vi lagstiftar om att barn inte fåragas av sina föräldrar. Vi går in och talar om vadman inte får göra i hemmen. Jag tycker att det ärbra, att föräldrar inte får aga sina barn.