prot · GG0949 · 1993-01-11 00:00:00 — Men våra egna medborgare får inteleva på en standard som är lägre än den somflyktingar, vars välfärd riksdag och regering är såmåna om, har här.Vilka är det som går runt i och plockar isoptunnorna?Det är helt vanliga gamla svenskar som har arbetati hela sitt liv. Dra ned och ändra påflyktingpolitiken och dess administration! Vi somsitter här i måste faktiskt förstå att vi ärvalda av folk och inte av någon annan.Nu har rena skandaler avslöjats inomInvandrarverket. Vad görs i praktiken? Ja,egentligen görs ingenting. Man talar om problemeten stund, och sedan tror man att det skall gå över.Man skall inte låna till konsumtion. Men det gör vii dag. Vi lånar och låter våra barn och barnbarnbetala för konsumtionen. Jag upprepar siffran 458miljoner . Kom ihåg den siffran! Det ärdet åtagande vi ger dem. Snacka om familjepolitik!Man brukar faktiskt inte heller låna för att ge bortpengar. Men det gör vi. Vi har lånat upp 360miljarder , och sedan ger vi bort 25--30miljarder i bistånd. Detta gör vi trots att vi får höraatt det förekommer korrumption och vapenhandeloch att det inte fungerar i mottagarländerna. Dettaär svenska folkets pengar. Varför halverar man intebiståndet nu? Varför inser man inte att den bistraverkligheten finns här hos oss och iÖstersjöområdet? När skall vi vakna upp?Vad leder dessa resonemang till? Jo, fru talman, deleder till något som jag starkt vill anbefalla ochåterkomma till senare -- en ekonomisksäkerhetskonferens. Jag menar en stor samling --kanske lika stor som -- med människorutifrån verkligheten. Vi kan inte bara ha politikeroch nationalekonomer på en sådan konferens. Detskulle vara ungefär som att låta patienter medpapegojsjuka och obducenter ta hand om ettsjukhus. Vi måste ha en blandning av människorsom verkligen kan komma med konstruktivaförslag. Då kan det här lösas. I annat fall tror jagknappast att det är möjligt.(Applåder)Anf. 8 ():Fru talman! Det finns mycket som man skullebehöva diskutera efter det föregående inlägget.Men i detta mitt första inlägg skall jag ändock be attfå vända mig till finansministern.En grupp mycket oroliga kvinnor i kommunhar skrivit till finansministern. De ville komma ochtala med ministern direkt, men det var inte möjligt.Därför skrev de följande brev:''SysterFår vi kalla dig så? Och har vi någon anledning attgöra det? 'Vi', det är Dackes döttrar, ett nätverk av kvinnorfrån främst kommun. Det är oss du nekat attmöta öga mot öga. Vi förstår att du har mycket attgöra, men tycker ändå du borde lyssna till osskvinnor ute i vardagen. Vi vet att du medverkat tillatt dra in frånkommunsektorn. Det var ett dåligt beslut!Du förstör därigenom våra möjligheter till bra vårdoch omsorg, våra möjligheter till arbete, våra barnsvillkor och miljö i skolan och på dagis.Vet du att vi sparat och gnetat, skurit ochrationaliserat, effektiviserat och omorganiserat iåratal i vår kommun och i vårt landsting?Det enda som återstår är att direkt lägga nervårdavdelningar på lasarettet och biblioteksfilialer,konsthallar, fritidsgårdar, fritidshem och dagis.Och kan du tänka dig att dagbarnvårdarna föreslåsfå ännu sämre villkor. Men redan har dagis fått flerbarn och färre personal, aktivieringen förpensionärer är nerlagd och mycket annat.Vad är det för mening med att vårdplatser stårtomma, att vårdpersonal är arbetslös närmänniskor behöver vård? Vi förstår inte logiken.Någon har beskrivit kommunernas framtid som ''ettsvart hål' när din politik slår igenom fullt ut. I dettasvarta hål ramlar kvinnor och barn först, samtförstås invandrare, handikappade och andra svagagrupper. Är detta värdigt ett rikt land som ?Är detta vad du kallar tillväxt?Vi kräver av dig att du i solidaritet med kvinnor ochbarn tar tillbaka nedskärningarna inomkommunsektorn.Vi kräver också att du häver skattestoppet. Det ärväl det minsta man kan begära att människorna ikommun och landsting själva får bestämmaskattesatsen.Vi är många som har fått nog. Du kommer att fåhöra av oss igen. Men fortfarande vill vi tro att dulyssnar och handlar utefter solidaritet och rättvisa. ''Jag delar dessa kvinnors oro och syn på saken. Detgör vi i . Jag känner mig privilegieradatt just få företräda alla dekvinnor som känner den här oron, och alla mänsom anser att vård och omsorg inte är enkvinnofråga utan en fråga för oss människor.Sveriges Kommunaltjänstemannaförbund, ,har gjort en undersökning av hur de kommunalaindragningarna kommer att slå . Manhar räknat ut att av besparingarnakommer att tas ut på barnomsorg och grundskola.Det slår främst mot tjänster som barnskötare,lärare, hemvårdare och förskollärare.SKTF har också uppskattat hur många tjänster detrör sig om i hela landet. Totalt ca 31 000heltidstjänster kommer att försvinna.Detta är ett resultat av politiska beslut som fattas iden här . Det är inte fråga om någonminskad orderingång, som fallet kan vara i t.ex.exportindustrin. Det är faktiskt resultatet avpolitiskt fattade beslut.I den här undersökningen har man också tittat pånedskärningarna i . Det konstateras attomsorgen och utbildningen kommer att få bäraöver hälften av besparingarna. Detta är enutveckling som oroar väldigt många människor iSverige . Den innebär ökad arbetslöshet förkvinnor och minskade möjligheter för kvinnor attha ett arbete inom andra sektorer. Vi är dubbeltberoende av den offentliga sektor som handharvård och omsorg. av de anställda inom vårdoch omsorg är kvinnor. Vi som inte arbetar inomdet området är beroende av att den fungerar för attvi skall kunna sköta vårt arbete. Så ser situationenut.Med detta menar jag inte att arbetslösheten skullevara en kvinnofråga. Jag vet att arbetslöshetendrabbar alla i samhället. Den drabbar kvinnor, mänoch ungdomar. Inte minst ungdomarnas situation äroerhört viktig.Alla har här talat om arbetslösheten. Vi är överensom hur destruktiv den är. Det finns emellertid ensida av arbetslösheten som jag tycker att vi ocksåskall lyfta fram -- nämligen den politiska sidan. Vadhänder när så många människor hamnar utanförsamhällets trygghetssystem och utanför arbetslivet?Vad händer när så många politiska partier främstriktar sin politik till dem som redan har arbete?Vem skall tala för de arbetslösa? Vad händer ominget politiskt parti gör det? Det skapar grogrundför en politisk utveckling som är mycket oroande.Vänsterpartiet tycker naturligtvis också attarbetslösheten är den viktigaste frågan och att manman måste göra något åt den. Vi har kommit medmängder av förslag när det gäller infrastruktur ochsatsningar på utbildning. Vi har också kommit medmånga olika förslag i stil med dem som t.ex.Socialdemokraterna har presenterat, som IngvarCarlsson tog upp i sitt inledningsanförande här ochsom skrev om i en artikel iAftonbladet . Det ärutmärkta förslag och paket. Jag ställer mig fråganvarför det inte händer någonting. Varför sätter viinte fart? Varför kan man inte se till att de pengarsom behövs för dessa satsningar verkligen kommerut? Varför låter man människor gå ut i arbetslöshetoch leva på bidrag i stället för att låta dem vara igång i produktivt arbete?Det är många som ställer sig den frågan i dag.Socialdemokraterna säger sig vilja komma till rättamed det här. röstade man emellertid emotde förslag här i risdagen som man nu förespråkar. Ipraktiken har Socialdemokraterna ställt sig påsamma sida som den borgerliga regeringen, dvs.man överger de arbetslösa.De förslag som regeringen lägger fram i det nyabudgetförslaget innebär också att det är dearbetslösa som skall betala. Det finns en cynismsom breder ut sig i samhället . Den är mycketoroande. Förespråkare för Arbetsgivareföreningensäger att alla satsningar på låglönegrupper ärfelsatsningar. De säger att man inte kan görasatsningar på dessa grupper, eftersom det innebäratt alla andra följer efter. Om man har som kodexatt alla skall följa efter går det naturligtvis inte.Men vad är det som gör att man inte kan säga att viav våra knappa resurser skall satsa på just delågavlönade utan att de andra grupperna skall följaefter? Det är faktiskt något som man kan bestämmasig för.Vi tänker också ta upp frågan om räntan. Alla hartalat om hur nödvändigt det är att räntan sänks iSverige. Jag är inte ekonom, men jag vill ställa ettpar frågor som jag vet att många andra ställer.Varför blir det inte så om vi är överens? Varförhänder inte det som alla säger skall hända? Vembestämmer om den ekonomiska politiken? Vemskall fatta de beslut som behövs för att vi skall fåsänkt ränta. Rent formellt har jag förstått att detankommer på riksbanksfullmäktige. Men däri ingårockså riksdagsledamöter. Den politiskamajoriteten borde väl vara likadan som iregeringen. Om man vill ha sänkt ränta, måste detväl gå att fatta politiska beslut som leder till att vifår det.I dag finns det en tendens till att det är ekonominsom har greppet över politiken i stället för tvärtom.Det finns också en annan anledning till att så mångaär så förvånade över den utveckling som vi har . Många ekonomer av olika slag ställer sigfrågan hur det kommer sig att man bedriver enekonomisk politik som möjligen skulle passa i enhögkonjunktur men som absolut inte passar i denlågkonjunktur som vi nu lever i.Det finns också de som säger att det måste finnasett dolt budskap och ett dolt mål som man inte talarom. För mig är inte målet dolt utan tvärtom mycketöppet. Jag tror nämligen att regeringen och detstörsta oppositionspartiet ser som sitt mål enanslutning till den europeiska unionen och deteuropeiska ekonomiska och monetära samarbetet.Därför är det viktigt att bekämpa en inflation sominte existerar. Därför vill man inte ha en ekonomiskpolitik som innebär att vi skulle skjutabudgetunderskottet framåt och se till att människorfår arbete. Därför är man villig att offra dearbetslösa, de svaga grupperna och den generellavälfärdspolitiken. Detta är man villig att göra fördet s.k. högre målet att få ingå i den europeiskaunionens ekonomiska A-lag. Det är en cynisk ochoanständig politik. Det är beklagligt attEuropamålen och målet att få finnas med i deninternationella politiska eliten smäller högreför politiker än omsorgen om demänniskor som bor i . 9 Finansminister ():Fru talman! Det har här gjorts ganska intressantakommentarer till finansplanen och budgetförslaget.Om jag först vänder mig till , tyckerjag att huvudintrycket var att det han förespråkadeligger väl i linje med regeringens förslag. Han togupp ökade satsningar på infrastruktur, utbildningoch en väl fungerande social service samtbesparingar i socialförsäkringssystemet. Allt dettafinns det förslag om i finansplanen ochbudgetpropositionen. Jag tycker att det ger braförutsättningar för en fortsatt dialog här iriksdagen.Det gläder mig också att gavuttryck för en stark oro för budgetutvecklingen imotsats till den reaktion som hans parti avgav förett år sedan och i motsats till vad uttryck för.Ian tog framför allt uppfamiljepolitiken. De förslag som han tycks viljadriva vill jag bestämt ta avstånd ifrån. Han vill skall lägga om och rasera hela familjepolitikenoch att man t.ex. skall behovspröva barnbidrag. Jagtycker att detta skulle vara helt felaktigt och bidratill att skapa ett helt annat samhälle än det jag villmedverka till.Vi i skall vara väldigt glada över att vi nuhar en hög nativitet, att det föds många barn. Jagförstår att har samma åsikt somframfördes i något TV-program, nämligen att viinte har råd med så många barn. Det är alldelesgalet. Jag ser i stället det stora barnafödandet somett positivt tecken i samhället, som ett tecken på attdet finns optimism.En generell välfärdspolitik är en väldigt viktig delav regeringens politik, och alla de förslag som harpresenterats för , och som kommer attpresenteras för bygger just på att dengenerella välfärdspolitiken utgör ett omistligt inslagi en socialt rättvis ekonomisk politik.Flera ledamöter har tagit upp satsningar påinfrastrukturinvesteringar och tyckt att vi måste hafler sådana. Låt mig först säga att vi har tre gångerså stora investeringar i vägar och järnvägar ,som under den regeringsperiod när statsminister. Insikten om att detta är så väldigtcentralt är litet senkommen, men även en sen insiktär naturligtvis bättre än ingen insikt alls. Det äralldeles utmärkt att regeringen förhoppningsvis kanfå stöd i för de förslag som den nu läggerfram, nämligen att gå över till enlånefinansieringsmodell. Det är enfinansieringsmodell som skulle kunna göra detmöjligt att för framöver upprätthålla demycket omfattande satsningarna påinfrastrukturen. De samlade insatserna uppgår till --insatser som det alltså skulle vara möjligt att underen tid framöver upprätthålla. Det är närmare tregånger så mycket som i genomsnitt under 80-talet.Ingvar är upprörd överhistoriebeskrivningen i finansplanen. Det gör migen aning bekymrad, eftersom det är väldigt viktigtmed rätt insikt om vad problemen består av, närman skall motverka dem. Den diskussion som harförts väldigt länge har kanske mindre intresse förmedborgarna -- många är nog en aning less påkäbblet om vem som är orsak till än det ena än detandra problemet. Vad som däremot är av intresseför medborgarna, inte minst för dem som intehar de jobb som de vill ha, är vad som skall göras åtproblemen. Snarare än att bråka omhistoriebeskrivningen, som har en mycket blygsamplats i finansplanen, bör vi naturligtvis diskuteravad vi skall göra för att rätta till problemen -- därvisade en mer konstruktivinställning.Jag vill välkomna i denna förstadebatt där hon deltar i egenskap avpartiordförande. Jag vill också säga att det ärväldigt trevligt att bli kallad för syster i olikabrevsammanhang, gärna även i riksdagenskammare. Det finns avsnitt i finansplanen som tarupp just det problem som , nämligen hur alla vi kvinnor är -- mer änmännen faktiskt -- beroende av attsamhällsekonomin fungerar och växer, inte minstdärför att många av oss är direkt beroende av attden sociala servicen fungerar för att kunna behållavåra jobb. Som konsumenter är vi också beroendeav bra barnomsorg, bra sjukvård, bra äldreomsorg,m.m.Jag måste emellertid säga att vi kvinnor, om viskulle förlita oss till den ekonomiska politik somGudrun förespråkar, skulle få mycket attbeklaga. Hon säger själv att hon inte begriper såmycket av de ekonomiska sambanden, vilket tyvärrär alltför uppenbart med de förslag som hon förfram.Det som är angeläget att möjliggöra i vad gäller denoffentliga servicen är att inte slösa med pengar. Detgäller naturligtvis för många olika verksamheter,och inte minst för verksamheter som betalas medskattepengar. På förslag av regeringen sker nu ettmycket omfattande och väldigt konstruktivt arbete,ett nytänkande, för att effektivisera och få bättreservice med de slantar som finns.Många förleds att tro att det när det i deekonomiska tabellerna står exempelvis minus 0,9på raden för konsumtion betyder attservicen har blivit sämre. Det är alldeles fel. Det ärviktigt att notera att det betyder att verksamhetenhar dragit minskade kostnader. Själva servicen kanfaktiskt vara väl så bra, i många fall t.o.m. bättre.Det finns exempel inte minst inom sjukvården, somvisar att med mindre pengar har många människorskonkreta arbete på arbetsplatserna inneburit bättreservice för de sjuka, genom kortare vårdköer, m.m.Att möjliggöra den typen av effektiviseringar ochrationaliseringar är till stor fördel för alla, eftersomvi då kan få ut mer av de skattepengar som satsas.Det centrala temat i regeringens ekonomiskapolitik är kampen mot arbetslösheten. Jag tror,uppriktigt sagt, att det förenar oss alla här ikammaren. Det som är nödvändigt och somfungerar är den dubbla satsning som jaginledningsvis beskrev, nämligen att dels satsaytterligare på direkt tillväxtfrämjande åtgärder inäringslivet, dels fortsätta budgetsaneringen för attfå ned räntan.Det är inte så, , att man även omman väldigt gärna vill något kan direkt besluta omdet. Det måste nämligen hänga ihop med annat. Vialla vill oerhört gärna att arbetslöshetenomedelbart skall försvinna, men inte heller dettakan vi bara besluta om genom att klubba igenom ettfattat beslut i , utan det hela måste hängaihop. Vi vill att jobb skall tillkomma och finnaskvar, inte bara för dagen och för morgondagen,utan . Jobben skall vara tryggaoch säkra sådana. Det dubbla grepp somregeringen alltsedan regeringsskiftet har tagit, ochsom regeringen nu driver vidare genom direkttillväxtskapande åtgärder och fortsattbudgetsanering, visar sig nu kunna ge rätt resultat.Det finns många av oss här i denna kammare somhela tiden varit övertygade om att detta grepp ärdet riktiga greppet. kan vi också i verklighetense att resultaten börjar visa sig. Vi kan se att det fördelar av ekonomin faktiskt finns bättre möjigheter,vi kan se att det finns tecken påproduktionsökningar inom industrin, inomsmåföretag och inom andra delar av näringslivet,och vi kan se att de ansträngningar som vi gör gerresultat. Det är viktigt att kunna peka på att denekonomiska politik som drivs faktiskt ger resultat.Om man studerar årets finansplan finner man attdet är alldeles uppenbart att dessa resultat nu börjainfinna sig.Resultaten infinner sig inte alltid så kvickt som viskulle önska, men de är på väg, vilket är det viktiga.Det betyder att den ekonomiska politik som viföreslår har stora möjligheter att relativtsnart leda till önskade resultat. Det betyder islutändan fler jobb för enskilda människor. Manmåste då gå den väg som vi har beskrivit, nämligengenom tillväxtskapande åtgärder och fortsattbudgetsanering.Anf. 10 ():Fru talman! Först vill jag rikta några ord tillGudrun , eftersom vänsterledarenpassade på att angripa Socialdemokraterna i dennadebatt om regeringens budget. Om Vänsterpartiethade orkat vara med och fatta en del litet svårabeslut och hade kanske en del hot mot sysselsättningenkunnat avvärjas. Senast på Vänsterpartietskongress, har det avslöjats att man även inomVänsterpartiet anser att man i dessa avseenden varför svag. Problemet var att underhögkonjunkturen bedrev en politik som bättrehade passat i dagens lågkonjunktur.Det är mycket som flyter i just . Kronanflyter, regeringen flyter utan roder och avtalenflyter om SAF-ordföranden får igenom sina krav påföretagsanknutna löner.Jag tycker att det är mycket viktigt att vi nu fårordning, reda och stabilitet i ekonomiigen.Även om sade att det nog skall gå attfå någon samsyn mellan regering och opposition,måste jag konstatera att jag i finansplanen saknarstrategi för ökad tillväxt, strategi för att minskaarbetslösheten och strategi för hur regeringenlångsiktigt vill bearbeta obalanserna i svenskekonomi. Det tycker jag är allvarliga svagheter idenna finansplan och i denna budget. Vi kommerom att presentera konkreta förslag pådessa punkter.Jag vill gärna bemöta det som sadeom att regeringen nu satsar mer än under80-talet på infrastruktur. Det som regeringen nu villsatsa på är de åtgärder som vi i densocialdemokratiska regeringen hade förberettredan före vår avgång, eftersom vi sågavmattningen i konjunkturen.Självfallet skall vi satsa mycket mera påinfrastruktur , i den värsta lågkonjunkturensedan , än , då vigick på högvarv med det allra mesta. Menproblemet är att regeringen är för långsam och attdet som görs inte sker tillräckligt kraftfullt. Omriksdagen , tyvärr litet senkommet, kanrätt till detta med en fraftfull satsning påinfrastruktur när det gäller kommunikationer, närdet gäller vägar och järnvägar och när det gällersatsning på utbildning på alla nivåer, då kommerSocialdemokraternas röster att ligga för sådanaförslag, det kan jag försäkra.I dagens står följande ihuvudledaren: ''Vad behöver är tillväxt.Dagens budgetunderskott kan inte sparas bort.Med tillväxt och därmed lägre utgifter förarbetslöshet, räntor, bankstöd etc. samt högreinkomster när skattebasen ökas, kan däremotstatsfinanserna saneras. Räntepolitiken kan intebara inriktas för att mota inflationsmöjligheter1995. Den måste även utformas med tanke på attbefrämja tillväxt 1993 och 1994. Med rörligkronkurs och högräntepolitik riskerar atttappa såväl pengarna som smöret. ''Det är litet pinsamt för mig, och jag förmodar ävenför regeringen, att jag så ofta tvingas läsa högt urSvenska . Men vad gör man inte för attfå regeringen på litet bättre tankar.Även regeringens ekonomiska expert, , argumenterar egentligen, och har gjortdet ganska länge, för en sådan uppläggning av denekonomiska politiken som Socialdemokraternaförordar. sade redan för ett årsedan att regeringen måste passa sig så att Sverigeinte hamnar i en för låg inhemsk efterfrågan. Jaghar mycket svårt att förstå att regeringen intelyssnade på våra synpunkter i det avseendet när viförde våra samtal under hösten.När regeringen nu lägger fram egna siffror somvisar hur hårt detta slår i riktning mot ökadarbetslöshet, vill jag att regeringen skall tänka ompå denna punkt. Det finns ju åtgärder som snabbtkan vidtas.Om jag skall ta statsminister på orden ärdet faktiskt på det sättet att han säger sig vilja sänkamatmomsen och säger sig inte vilja ha den högremomsen på bensin . I så fall finns det enmajoritet för det, och då finns det möjlighet attmycket snabbt öka på efterfrågan på dessa punkter,men inte långsiktigt. När konjunkturen går uppåtmåste dessa åtgärder nämligen vidtas. Är det så attregeringen under julhelgen under förhoppningsvisavkopplande skridskoturer på hartänkt om på denna punkt, då finns det majoritet föratt vidta åtgärder. Jag tror att det vore bra förlandet och för medborgarna. Då skulle det varamöjligt att vidta sådana åtgärder i utskottsarbetet.Men det är bråttom. Vi har redan förlorat värdefulltid.Jag tror faktiskt också som , attmedborgarna är lindrigt intresserade av ettkäbbel om vad som hände och inte hände . Jag tror att vi alla vinner på om vi kan ta dendebatten -- det gör jag gärna -- , närvi har klarat av dessa akuta problem. Eftersom dethar blivit så populärt med havsbilder,introducerade av statsminister , någotmindre lyckat fortsatt av , skalljag säga följande. Jag tror att de passagerare som ärute i den här stormen på detta fartyg, inte förväntarsig att styrman och andra skall diskutera vad somgick fel under den tidigare besättningen under entidigare seglats, utan de förväntar sig attbesättningen gör allt vad den kan för att få skeppeti hamn och för att se till att passagerarna kommernågorlunda säkra med på seglatsen.Därmed kanske vi kan avstå från de mångainläggen på den punkten i finansplanen och ägnaoss åt framtiden och ägna oss åt de mycket svåraproblem som nu står inför.Jag vill avsluta mitt andra inlägg med att säga att jaginte känner någon skadeglädje över att jag fick rätti förra årets debatt. Ingenting skulle ha gjort miggladare än om det hade visat sig varafelbedömningar. är läget tyvärr ännuallvarligare, och då gäller det att vidta konkretaåtgärder. Det gäller att trots allt göra det i en andaav optimism och framtidstro, så att vi inte drabbasav nedåtgående negativa spiraler. Det finns enchans, med god vilja, att få på rätt kursigen.(Applåder)Anf. 11 (nyd)replik:Fru talman! Fru talmannen gillar intepersonangrepp. Det är riktigt. Men en riksdagsmani min närhet, känd för sina resor till , gjordetummen ned efter mitt anförande. Jag ber att fågratulera honom. Han förstod vad jag sade.Nej, , jag vill inte skapa ett sämresamhälle. Jag tycker om familjer, barn ochbarnbarn. De är samhällets ryggrad och alltihop.Men jag vill att vi skall leva inom våra tillgångar.Jag vill att de små medel som vi verkligen har skallanvändas för dem som behöver dessa medel bäst.Alla friska arbetande människor skall väl intebehöva bidrag? Varför skall man inte kunnabehovspröva barnbidrag? Visst kan det vara bra attha många barn, som sade. Om inteannat så kan ju fler på det sättet dela påstatskulden. Jag vill emellertid åter upprepa att somdet nu är går vi back i och lånar upppengar -- . Det är idet läget som vi skall agera. Tänk er hur man skulleha reagerat om detta hade gällt ett företag.