prot · GG09125 · 1993-06-09 00:00:00 — En sak som och jag hargemensamt -- jag är förvånad över det -- är att vigör samma bedömning, nämligen attVänsterpartiet faktiskt har ett hållbararebudgetförslag än Socialdemokraterna. Jag blevförvånad när jag såg deras förslag.Detta kan faktiskt innebära en möjlighet att vi fårslut på talet om att bara bedriverpopulistpolitik. Det gör att vi kanskekan skapa väldigt spännande allianser i dennakammaren. Men vi skall inte ta ut något i förskott.Jag tror dock att vi efter den här debattdagen kanlämna i alla fall diskussionen om att Vänsterpartietär ett populistparti som enbart bedriveröverbudspolitik.Jag tror att vi redan nu kan summera debatten ochsäga att den där diskussionen var sann en gång --det tror i alla fall jag. Men är den förbi. Vi kangöra konstruktiva insatser. Det har vi visat. Men,som sagt, mycket återstår.Slutligen, , det är knepigt attKristdemokraterna, som inser att besparingarmåste göras, ändå talar om ökade transfereringarsom redan kostar mer än 150 miljarder när detgäller hushållen. Det behövs ju minskadekostnader. Ändå säger man: Några miljarder skallvi allt öka med. I stället borde debatten handla omhur vi kan minska kostnaderna.Jag kan inte förstå hur man kan driva förslag somgäller vårdnadsbidrag för ett par miljarder.Debatten borde ju i stället handla om hur vi kanbringa ner kostnaderna.Anf. 114 ()replik:Fru talman! talar omförändringarnas tid. Det är riktigt, och det gäller påmånga håll och kanter -- även i Vänsterpartiet.Jag skulle vilja säga att hälften av här bådade gott. Restenvisade på att man kanske inte har kommit så långtän så . Det fanns ingen riktig insikt om dekrafter som skapar välstånd i ett land.Helt klart är dock att rörelseriktningen är rätt närdet gäller och kanske ocksåVänsterpartiet. Rörelseriktningen skulle kanske havarit ännu bättre om hade lyckatsmed sin kandidatur beträffande partiledarposten.Sedan talades det om ökade bidrag. Ja, det finns tvås.k. transfereringar som vi vill öka:vårdnadsbidraget och u-landsbiståndet. Här vill vihöja ambitionsnivån.Det sinnrika med vårdnadsbidraget är att detinnebär att ett slags marknadskraft samtidigtutnyttjas för att förbilliga offentligproduktion av barnomsorgen. I större utsträckningkommer besluten att ligga hos familjerna, inte ikommunpolitikernas händer. Härigenom blir detfler alternativ och en ökad valfrihet och flexibilitet.Av erfarenhet vet vi att sådant pressar nerkostnaderna och att man finner nya vägar.Därför ser jag detta som en investering föratt vi skall få en bättre fungerandebarnomsorg. Dessutom kan det bli lägre kostnader,utan att det här går ut över kvaliteten ibarnomsorgen -- något som utvecklingen i dagpekar mot. Kommunerna försöker ju att trycka inså många barn som möjligt på avdelningarna för attklara bl.a. det beslut om full behovstäckning somfattats här i kammaren av ochSocialdemokraterna. Men man säger att det skallvara full behovstäckning beträffande en endabarnomsorgsform. Detta är en lösning som ärsämre än den som kds förordar.Anf. 115 () replik:Fru talman! Jag har med intresse lyssnat på StefanAttefalls berömmande ord till Vänsterpartiet.Om jag får talmannens tillstånd att så att säga passatill vill jag upplysa om följande. Desom nu delar ut beröm var de som sedansade att upplåningsbehovet skulle gälla 100miljarder. är det 250 miljarder. Tänk om manräknat lika fel på ert alternativ som man gjort närdet gäller det egna alternativet.Det gäller de 35 miljarderna från kommunsektorn.Vi är väldigt många som är nyfikna och vill veta vaddetta innebär. Det finns många tolkningar. Jagskulle således sätta värde på om för sin tolkning av vad detta faktisktinnebär.Gäller det indragningar om 35 miljarder frånkommunerna? Hur många fler blir arbetslösagenom en sådan åtgärd? Låt oss få besked här!Stefan Attefall hade vänligheten att citera ur ett parriksdagsprotokoll. Det gäller ett par anförandensom jag tidigare hållit. Det var kloka ord som dåsades. De höll verkligen i det ekonomiska läge somvi då upplevde. Det ekonomiska läget är dock ettannat . Kom i håg att produktionskapaciteteni svensk ekonomi då var fullt utnyttjad. har viett gap mellan möjlig och faktisk produktion. Detrör sig om 10--av BNP -- så mycket meraskulle vi kunna producera med de resurser som vihar. Det är alltså något annat än det läge vi hadedå. Jag hoppas att förstår skillnadenmellan fullt kapacitetsutnyttjande och ettproduktionsgap på 10--12 %.När jag nu har lyssnat på , som ärden femte talaren från den borgerliga sidan, slår detmig: Tänk vilken energi ni har! Tänk vilken kraft nihar! Tänk hur mycket tid ni har för att förklara alltni inte kan göra mot arbetslösheten!Tänk om ni hade använt den energin, den kraftenoch till att förklara hur vi skall kunnabekämpa arbetslösheten! Då skulle det här hakunnat vara en intressant debatt, som hade getthopp för de 600 000 arbetslösa runt om i landet.Varför ägnar ni inte tid åt detta, ?Anf. 116 ()replik:Fru talman! noterade att jag riktadeberöm till . Jag vill uppmärksammaAllan på att jag också har riktat beröm tillbåde Ny demokrati och Socialdemokraterna, inteminst när det gäller engagemanget iarbetsmarknadsfrågorna.Allan frågade om de 35 miljarder somberör realt oförändrad konsumtion isaneringsprogrammet. Min tolkning är helt enkeltatt vi inte har råd med en realt ökad offentlig sektorframöver. Med tanke på de bedömningar som kangöras om pris- och löneutveckling och tillväxt,kommer det att innebära rationaliseringskrav påden kommunala sektorn på 1--. Detinnebär att vi måste fortsätta att försöka finnabilliga lösningar, för att det inte skall gå ut överservicen och verksamheten.När vi diskuterar vårdnadsbidraget vet vi attkonkurrens, flexibilitet och valfrihet kan bidra tilldetta, utan att kvaliteten försämras. Jag är oroligför att köra på i gamla hjulspår, då det kan försämrajust kvaliteten, bl.a. genom att det blir för storabarngrupper på daghemmen.Ett av de citat som jag läste upp här i kammaren vardetta: Erfarenheterna från tidigare försök med enallmän, påspädd efterfrågan har inte varit goda,varken här hemma eller utomlands. Det sade AllanLarsson . Det var ett allmäntkonstaterande.Regeringens och riksdagsmajoritetens inställningär att den allmänna påspädningen inte är enlyckosam väg. Däremot vidtas det ju expansivaåtgärder. Vi har antagit ett mycket expansivtprogram när det gäller infrastruktur, ett expansivtprogram för att satsa på de arbetslösa när det gällerbåde utbildning och olika typer avarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Här görs detmycket. Det är bl.a. därför som det också görsbesparingar inom en del åtgärder iarbetsmarknadspolitiken, för att få in flermänniskor i sysselsättning och utbildning. Därjobbar man vidare.Jag nämnde det förslag som diskuteras, om enmodell för att locka arbetsgivare att anställaungdomar efter en praktikperiod, genom attstimulera dem med sänkta arbetsgivaravgifter. Detär en riktig väg att gå vidare på, så attnyanställningar tidigareläggs, kanske . Jagtror att det är på det sättet som man måste försökaskynda på utvecklingen, som ändå börjar gå åt rätthåll.Det finns ingen passivitet när det gäller dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna -- det kan jagförsäkra om. Varje god idé frånSocialdemokraterna granskas säkerligen. kan också se att många olika tekniska idéerfrån socialdemokratins sida har anammats avregeringen. De diskussioner som fördes ärockså tecken på att man kan komma överens närman pratar om just de här sakerna.Anf. 117 () replik:Fru talman! Jag skulle vilja ta upp en aspekt avStefan Attefalls inlägg. Han talade kloka ord ometik och moral, och därför skulle jag vilja påminnaom den överenskommelse som träffades den 20september i fjol.Den borgerliga regeringen utfäste sig då att ickelägga fram förslag om kostnadskrävande reformerav typen vårdnadsbidrag. Man skulle inte göra detså länge som den statsfinansiella situationen var sådålig som den var då. Underskottet var ungefär 70miljarder. är det mer än dubbelt så stort.Därför frågar jag : Tänker ni stå fastvid det som sades då? Eller tänker ni bryta mot detoch överge det som borde vara god moral i dettasammanhang, nämligen att hålla sig till de villkorsom är uppsatta? Den överenskommelsen vilade pådet faktum att den här frågan icke skulleaktualiseras.Sedan vill jag ställa en fråga till med anknytning tilldetta: Varför tillämpar ni inte Skriftens ord om attbära varandras bördor? Hur kan kds vara med omen politik som gör allt fler arbetslösa, som gör alltfler bidragsberoende och som lägger de tungabördorna på de arbetslösa, de sjuka och dehandikappade? Är det inte dags att ompröva denpolitiken, ?Anf. 118 ()replik:Fru talman! Om jag får börja med frågan om etikoch vårdnadsbidragsreformen, gjorderegeringspartierna ett uttalande om att man inte dåskulle lägga fram förslag om vårdnadsbidrag. Manskulle göra det när ekonomin så tillät.Det innebär självfallet att man inte kan lägga framnågot förslag som är ofinansierat. Men om man kanfinna en finansieringsmodell som inte får negativaeffekter för ekonomin, finns det ingenting somhindrar att man lägger fram ett sådant förslag, närde partier som skrev under uttalandet finner tidenvara lämlig för detta.Exakt hur förslaget kommer att se ut, exakt vilkenfinansiering det kommer att bli och exakt när detträder i kraft kommer att stå klart för övriga inom kort.En sak kan vara klar över:vårdnadsbidraget kommer att vara fullt utfinansierat -- även om jag tror attdet innebär besparingar på den totala offentligasektorn på sikt.Det är nämligen mycket viktigt för oss, när vi taransvar för ekonomin, att det är balans mellanutgifter och inkomster. Det är precis den inställningsom vi delar med , som i DagensIndustri säger att det är fel avSocialdemokraterna att nu öka underbalanseringenav budgeten. Det är precis den insikten som viförsöker hålla oss till och som socialdemokratinsaknar. Därför kan vi lägga fram förslag om ökadeutgifter till vårdnadsbidrag, till handikappreformoch till andra åtgärder, t.ex. för de sämst ställdapensionärerna. Vi finansierar nämligen förslagen.Det handlar om omfördelningar, inte om att ökastatsbudgetunderskottet.I den socialdemokratiska motionen och ireservationen till detta betänkande intecknar manalltså ett nej till en kommande reform, som manännu inte har sett, som en besparing. Bara detta använder uttrycket ''besparing'' i dettasammanhang är något märkligt. Den enda logiskaslutsatsen av detta är att man godtar finansieringen,som vi kommer att presentera, och villtillgodoräkna sig den för sitt budgetalternativ, menman säger nej till reformen.Så kan man självfallet göra, men det är en ny tekniki . Jag är ganska ny här i kammaren, menjag har inte uppfattat att det är normalt att användaen sådan teknik. Andra kanske kan tala omhuruvida jag har fel i det avseendet.Allan undrade varför vi inte tillämparSkriftens ord om att bära varandras bördor. Vi trorinte att det finns några enkla lösningar. Vi tror att vi är inne i enbesvärlig omställningsprocess, och vi försöker sågott vi kan att finna lösningar som gör att vi kanvända den ekonomiska utvecklingen. Det tog osslång tid att hamna där vi befinner oss. Det kommerinte att ta lika att komma bort frånproblemen, men åtminstone . Till dessförsöker vi klara ut de problem som dyker upp påvägen. Men vi har restriktioner, som skapades avden ekonomiska politik som fördes ,och de är svåra att komma runt. Det dilemmat sittervi i, och det erkänner vi, men vi försöker hanteradet på lämpligast möjliga sätt.Anf. 119 Finansminister ():Fru talman! är det sedanSverige lämnade den fasta växelkursen.Förändringen var inteönskad, och jag tänker inte föreslå att dagen skallhögtidlighållas på något sätt, men inför riksdagenssommaruppehåll tycker jag att det finns anledningatt något summera hur svensk ekonomi harutvecklats sedan dess.Det fanns en del som drog en lättnadens suck närkronan släpptes fri att flyta. Det var och är fel. Låginflation och ökad tillväxt är precis lika viktigt nusom då. Expansion genom lägre räntor kan vi fåbara om finanspolitiken är tillräckligt stram ochhåller inflationsförväntningarna i schack, ocharbetet med att förändra de offentligautgiftssystemen måste fortsätta. Allt det här ärprecis lika nödvändigt nu som före den 19november, om vi menar allvar med att återfåtillväxt och skapa nya jobb -- och det gör jag.En central lärdom är att små länder har allt attvinna på mera internationellt samarbete. Den härslutsatsen har även andra länder dragit, och den ärför mig ett mycket viktigt skäl för medlemskap iEG. Konstigt nog finns det fortfarande de som villha mindre av europeiskt samarbete och inte mer.Mer samarbete mellan olika länder poängteradesmycket intensivt vid i Parishäromveckan. Det mötet ägnades nästan helt åt endiskussion av frågan hur man skulle få bättretillväxt och mindre arbetslöshet. Låt migomedelbart slå fast -- detta har bäring på dagensdebatt, -- att inget land förespråkadenågra ofinansierade skattesänkningar, inte ensländer med betydligt bättre offentliga finanser änSverige. Budgetsanering för att underlätta för lägreräntor var nummer ett på åtgärdslistan, ochdessutom förespråkades som sagt mer samarbete iform av öppen och fri handel, som främjarkonkurrens och förnyelse.Det finns en delrapport från , somdiskuterades vid mötet. Rapporten handlar omarbetslösheten, och den visar på en mycketintressant skillnad och å ena sidan ochEuropa å den andra. harde nya jobben i tillkommit nästan enbartinom den offentliga sektorn, medan det är denprivata sektorn som har expanderat i ochJapan. Vid var man överens om attdet framöver i alla dessa områden är i den privatasektorn som de nya jobben måste komma.Av anförande att döma vill han ökaden offentliga sysselsättningen. Det vore en sorts70-talslösning nu , och detta skulle intefungera.Jag måste upprepa en fråga som och som inte fick något svar: Har AllanLarsson helt glömt bort internationaliseringen avvåra ekonomier? är ingen isolerad ö. Vimåste lösa våra problem i den miljö i vilken vi lever.Vi kan inte låtsas som om vi levde isolerade frånalla övriga verkligheter.Det som främst betonades vid ,förutom budgetsaneringen, var åtgärder för att ökaflexibilitet och rörlighet på arbetsmarknaden. Jagtror att vi också kan förbättra vår egen situation pådet området. Därnäst betonades åtgärder för attförbättra och stimulera småföretagsamheten ochförbättringar inom utbildningssystemen. Detta är,som kammarens ledamöter väl vet, enpolitikinriktning som ligger mycket väl i linje meddagens svenska politik. Jag tyckte att det var väldigtbra att få klarlagt.Fru talman! ekonomi är fortfarande iobalans. Det främsta beviset på detta är den högaarbetslösheten. Alldeles för många människor ivårt land har egna erfarenheter av att inte ha någotriktigt arbete att gå till eller har anhöriga sombefinner sig i den situationen. Alldeles för mångahar egna erfarenheter av den förödmjukelse detinnebär att inte behövas och av att privatekonominoch självkänslan urholkas.Regeringen har därför presenterat mycketomfattande arbetsmarknadspolitiska åtgärder, ochdärför måste den ekonomiska politiken fullföljas,så att svensk ekonomi återfår sin växtkraft ochriktiga jobb skapas.Det finns nu tecken på att ekonomin börjar röra sigåt rätt håll. Jag säger inte detta på grund av attockså jag råkar ha läst , utan mina skälför att säga detta är främst att räntorna sjunker ochkronkursen stärks -- . Det vittnar om enpolitik som fungerar.Sedan i november i fjol har räntorna trendmässigtsjunkit -- både de korta och de långa. Det senare ärfaktiskt särskilt viktigt, eftersom de långa räntornaär en av mätarna på inflationsförväntningarna. Atträntorna nu är lägre är väldigt bra, eftersom detinnebär en stimulans av ekonomin. Storleken påden här stimulanseffekten är naturligtvis inte så lättatt mäta och uppskatta. Vi har påFinansdepartementet gjort preliminärabedömningar som visar att räntebördan förhushållen och för företagen sammmantaget harminskat med ,räknat på helår. Den här stimulanseffekten, följdenav att räntorna har sjunkit, motsvarar alltså ganskamycket pengar.Det är inte bara så att räntorna har sjunkit, utanglädjande är att kronans värde har ökat.Det innebär att risken för en tudelning avekonomin, som har diskuterats av och till, faktiskthar minskat. Det vore inte bra om en del avekonomin, exportsidan, växte väldigt snabbt och enannan del, den inhemska ekonomin, som ju ärstörre, krympte mycket snabbt. Risken för ensådan utveckling minskar nu.Exportsektorn går förvisso allt bättre, mensamtidigt minskar den åtstramning, den krympningsom sker av den inhemska sektorn. Detta beror delspå just de lägre räntorna, dels på att deinflationsimpulser som följer av kronans utvecklinghar blivit mindre. Höjda importpriser har alltså fåttmindre genomslag därför att kronan har blivitstarkare, mera värd. Det betyder konkret attlöntagarna, alla som går och köper saker, får meraför sina slantar.Priserna kommer inte att stiga lika mycket ellernästa år som man förut trodde. I stället för enprisökning med , som ligger ikompletteringspropositionens bedömning, räknarvi nu med att priserna kommer att stiga medungefär en halv procentenhet mindre, dvs. Även räknar vi, på grund av denpositiva utvecklingen i fråga om kronkursen ochräntorna, med en lägre prisökning -- i stället för enprisökning , som vi förut trodde skullebli fallet, räknar vi nu med 2,8 %.Allt detta är positivt för de individuellamänniskorna, för hushållens köpkraft.Socialdemokraterna säger i utskottsbetänkandetatt man inte skall fästa så stor vikt vid att hållaprisökningarna nere. Jag tror för min del att deflesta hushållen tycker precis tvärtom -- de gillarlåga prisökningar, eftersom det innebär att de kanköpa fler varor och tjänster för sina pengar.Jag skulle gärna vilja fråga : Vad ärdet för fel på att stimulera köpkraften genom lägreprisökningar?Sjunkande räntor och en stigande kronkurs innebärdessutom att utlandets förtroende för svenskekonomi stärks och att kostnaderna förutlandsupplåningen begränsas.De positiva tecknen som jag nämnde och som harfigurerat i debatten tidigare -- fler exportorder,färre konkurser, fler investeringar, fler ledigaplatser och t.o.m. litet bättre budgetprognoser --måste ju vart och ett tolkas med viss försiktighet.Men sammantaget menar jag att de ger en bild aven ekonomi i vilken framtidstro och dynamiskutveckling börjar infinna sig. Avgörande för att denpositiva utvecklingen kan fortsätta och fågenomslag i fler jobb är att vi inte ger upp nu.När röstar igenom detfemåriga programmet för budgetsanering är enviktigt etapp i processen mot en mer positivutveckling avklarad. Tillsammans med tidigarebeslut innebär detta att de offentliga finansenaförstärks med underde kommande åren. Detta ökar stabiliteten ochtrovärdigheten i finanspolitiken.Det skulle därför vara väldigt bra att frånSocialdemokraterna få klarlagt att ni, om ni skullekomma att regera, inte kommer att riva upp debesparingar som nu fattar beslut om. Ensådan situation skulle nämligen skapa osäkerhet.Socialdemokraterna kan väl aldrig tro, AllanLarsson, att det skulle vara bra för den svenskaekonomin och framtidstron att nu skapa osäkerhetom den framtida budgetpolitiken ochfinanspolitiken?Fru talman! Det har under den här våren talatsganska mycket om fördelningspolitik, och det ärbra. Det är viktigt att man håller detta perspektivlevande och att bördor fördelas på ett rättvist sätt.Därför gör vi på fortlöpandestudier av effekter av olika förslag, för att se hurolika människor och olika grupper av människorpåverkas. Vi gör också analyser avfördelningseffekterna av att ingenting göra, av attlåta bli att spara i de offentliga utgifterna eller låtabli att genomföra andra förändringar. Det kan förstunden synas vara ganska bekvämt att undvika desvåra sparbesluten, och det är viktigt att veta vadsom i så fall händer.Det visar sig då att budgetunderskottet skulle bliännu större. Statens upplåningsbehov skulle ökakraftigt. Räntorna på statsskulden skulle ta alltstörre del av skatteinkomsterna i anspråk. Överhuvud taget skulle det mesta bli sämre. Detta visarsig vara den absolut sämsta fördelningspolitiken avalla.För det första skulle hela folkhushållet bli fattigareav en sådan icke-politik. Tillväxten skulle bli sämreoch jobben färre.För det andra visar det sig, intressant nog, attbördorna skulle läggas tyngre på hushåll med lågainkomster. En sådan icke-politik skulle nämligenleda till att de hushåll som har högre ekonomiskstandard skulle få bära en mindre del av bördorna,medan hushåll med låga inkomster skulle få bära enbetydligt större del. Det beror naturligtvis påarbetslösheten, inflationen och räntorna. Det voreutomordentligt orättvist. Det skulle vara intressantatt höra om även tycker så.För det tredje visar våra fördelningsstudier attfördelningen mellan generationerna skulle blioacceptabel. Våra barn och barnbarn skulle få ståför notan för 80-talets spekulationsekonomi ochden dåliga ekonomiska politiken. Det vore en barn- och ungdomsfientligpolitik, och det skulle sannerligen inte medverkatill att sunda värderingar i samhället återskapas,något som jag tror är mycket viktigt.Jag vill därför fråga omSocialdemokraterna verkligen på fullt allvar menaratt man skall fortsätta att skjutaunderskottsproblemen . Menar nisocialdemokrater verkligen att underskotten nuskall ökas rejält i stället för att minskas? Är det intei verkligheten så, , att ni vet att ensådan politik enbart duger i opposition?Fru talman! Den centrala fördelningspolitiskafrågan är orättvisan i att vissa har ett arbete ochandra inte. Denna orättvisa kan bara rättas tillgenom en politik som leder till tillväxt och riktigajobb. Det är en politik som återskapar dynamiken iden svenska ekonomin, som släpper fram alternativtill offentlig produktion, som låter monopolutsättas för konkurrens och som framför alltmöjliggör för små företag att växa sig stora.Det centrala är att fortsätta att förbättra villkorenför de små och medelstora företagen och förnyföretagandet. Småföretagaren, som person, ären nyckelperson i en dynamisk marknadsekonomi.Småföretagaren är en människa som är idérik ochhar skaparkraft. Småföretagaren passar sällan in istora rutmönster eller i socialdemokratiskaplanlösningar, utan han eller hon behöver en fri ochmera individualistisk miljö. Han eller hon måsteuppmuntras och få hjälp med att pröva sina olikaidéer. Han eller hon -- för det är påfallande ofta enhon -- måste mötas av sådana villkor ochskatteregler att det lönar sig att pröva någontingnytt, att investera, att öka produktionen och attanställa ytterligare människor. Han eller hon måstesom småföretagare veta att det finns ett välfungerande socialt skyddsnät, om idéer skullemisslyckas. Det kan hända även den bäste. Attuppmuntra småföretagandet och ändra attitydentill småföretagandet är en långsiktig process sommåste genomsyra politiken under många årframöver. Jag menar att detta är det positiva sättetatt motverka arbetslöshet. Man kan räkna påmånga olika sätt. Om varje företag anställde baraen enda person ytterligare skulle det bli 200 000 flerjobb, och småföretagen ligger överallt, inte bara istorstadsområdena.Det bekymrar mig att störstaoppositionsparti så ensidigt tar de sysselsattas partiframför de arbetslösas, så ensidigt försvarar facketsintressen framför individens och så envetetbekämpar den här typen av förnyelse till fömån fördet bestående. Den som t.ex. säger nej till höjdaegenavgifter och ja till höjda marginalskatterförhindrar möjligen att facket förlorar någramedlemmar, men han förhindrar också framtidatillväxt och jobb. Den som säger nej till en allmänobligatorisk arbetslöshetsförsäkring hjälper kanskenågra fackliga organisationer att värva någonmedlem men hjälper inte den person som blir utanjobb, som blir arbetslös. Detta måste ju vara detcentrala.