prot · GG0958 · 1993-02-09 00:00:00 — ca 6 000 vanliga pass och ca4 000 flyktingpass . Det är ovanligt blåögtsett, om vi tror att dessa pass är borttappade. Detskulle innebära att det i tappades 30 passom dagen, vilket jag inte tror på. Många av dessapass dyker i stället upp som något slagsinternationell handelsvara. Det kan inte vararimligt att vi genom att vara så passiva ochhandfallna i denna fråga underlättarflyktingsmugglingen. Det finns, menar jag, skäl tillatt vi gör någonting åt tillämpningen av de reglersom vi har på den här punkten.Anf. 100 Justitieminister ():Herr talman! Jag har uppfattat frågan som en frågakopplad till personer som undergår straff. Det ärorsaken till att mitt svar inte omfattar frågan omflyktingpassen. Jag uppfattade denna mer som enbisats i hela frågan. Jag kan hålla med om att detbeträffande den frågan finns speciella problem.Men om vi håller oss till det, som jag har uppfattatatt frågan gäller, nämligen personer som är föremålför kriminalvård, så är det inte fritt att få pass, utandet är mycket strängt reglerat. Utan att få taställning till några specifika fall är det viktigt förmig att på nytt få påpeka det jag sade i slutet,nämligen att de nuvarande reglerna i passlagen --om de tillämpas korrekt -- ger tillräckligamöjligheter.Anf. 101 ():Herr talman! Eftersom reglerna inte tillämpaskorrekt måste man konstatera att då bör man väl ialla fall se över dem eller på något sätt markerainför dem som handlägger ärendena att det då ochdå sker ganska grava missar i sammanhanget. Detintressanta är att svenska pass, som inte ens dugertill att legitimera sig med när man skall ta ut pengarpå banken eller posten, på detta sätt kan skapamycket stora problem genom att de kan underlättaflyktingsmugglingen och att människor som inte ärhederliga kan undandra sig sitt straff.Med tanke på att statsrådet inte har uppfattat enväsentlig fråga som jag tog upp kan jag kanske,efter att ha studerat frågan ytterligare, återkommatill densamma. Det kan inte vara rimligt att vi hardet på det sätt som vi har i dag.Överläggningen var härmed avslutad.26 § Svar på frågorna 1992/93:345, 346, 357 och358 om sexuella övergrepp mot barnAnf. 102 Justitieminister ():Herr talman! Såväl , , som med utgångspunkt från en meddeladhovrättsdom angående sexuellt umgänge med barnställt frågor till mig.Gullan frågar vilka lagändringar jag ärberedd att vidta för att få lagen i bättreöverensstämmelse med svenska folketsrättsmedvetande i ett fall som detta.Göthe frågar vilka åtgärder jag är bereddatt vidta för att göra lagstiftningen mera adekvatoch lättolkad när det gäller sexuella övergrepp motbarn.Barbro frågar vilka åtgärder jag ärberedd att vidta för att lagen bättre skallöverensstämma med brottets svårighetsgrad ochdet allmänna rättsmedvetandet.Lennart frågar vilka åtgärder regeringenavser att vidta för att korrigera den aktuellalagstiftningen.Jag vill, som jag har gjorthär i , betona att jag varken får eller villuttala mig om domstolarnas rättstillämpning i ettenskilt fall. Dessutom vill jag särskilt framhålla attmålet ännu inte är slutligt avgjort.Även med beaktande av detta kan jag inte dölja attjust brott mot barn berör också mig på ett alldelessärskilt sätt och att det inte är någon tvekan om attvi alla delar de starka känslor som ett mål av dennakaraktär väcker.Brottsbalkens regler om sexualbrott har varitföremål för upprepade översyner under senare år.Så sent som ändrades vissa av dessaregler, bl.a. de som handlar om våldtäkt. Syftetmed ändringarna var att stärka skyddet för barn ochungdomar mot att bli utnyttjade i sexuellasammanhang och att i strafflagstiftningenytterligare markera allvaret i sexuella övergreppmot barn. Det kan påpekas att brottet i den domsom nämns i frågan var begånget före dessalagändringar.Jag vill i detta sammanhang också nämna attregeringen överlämnande ett förslag tillriksdagen om höjda straff för bl.a. sexuelltofredande och barnpornografibrott.Den straffbestämmelse som är aktuell i dettasammanhang, nämligen sexuellt umgänge medbarn, infördes i sin nuvarande form . Brottetkan bestraffas med fängelse i högst . Dennastraffsats har ansetts vara tillräcklig, men detutesluter givetvis inte att förhållanden kanframkomma som medför att saken måsteomprövas. När det gäller brottsbenämningen kanjag hålla med vissa kritiker som hävdat att ordetumgänge inte är helt adekvat, när det gäller vissagärningar som täcks av denna bestämmelse.Som nämnts i budgetpropositionen utarbetas förnärvarande inom mitt departement en promemoriabl.a. angående en översyn av preskriptionsreglernaför sexualbrott. Dessutom kommer frågan om eneventuell kriminalisering av innehav avbarnpornografi att behandlas i sammapromemoria. Jag avser att undersökaförutsättningarna för att i det sammanhangetberöra de nu aktualiserade frågorna.Jag kommer vidare att uppmärksamt följarättsutvecklingen och ta initiativ till de ytterligareändringar av lagstiftningen som kan visa sigerforderliga.Avslutningsvis vill jag understryka att de effektersom kan nås genom strafflagstiftningen trots allt ärbegränsade. Ytterst handlar det om ettförebyggande arbete, att se till att övergrepp inteäger rum. Här har varje vuxen människa ett ansvaroch en uppgift att fylla. Det är vår skyldighetgentemot barnen att få dem att våga inse att de harrätt att bli respekterade, att de har rätt att säga ifrånoch att det aldrig är deras fel om en vuxen förgripersig på dem.Anf. 103 ():Herr talman! Tack för svaret, fru justitieminister!Jag blev -- liksom vågar jag säga, en majoritet avsvenska folket -- mycket upprörd över att ett lägrestraff tilldömdes den då 65-årige mannen i Götahovrätt därför att den 8-åriga flickan inte gjordemotstånd.Ett barn skall över huvud taget inte behöva utsättasför sexuella handlingar från en vuxen. Detta är vihelt överens om. Om sådana perversa handlingarändå sker måste enligt min uppfattning straffet varamycket hårt. Det skall över huvud taget inte finnasnågra förmildrande omständigheter som grund fören lägre staffsats. Naturligtvis delar jagjustitieministerns uppfattning om vikten av deförebyggande åtgärderna.Lagen har ändrats så sent som . Somlekman är jag förundrad över att man ändå i denhär domen har tillämpat den tidigare lagstiftningen.Vad som är viktigt i de här fallen är att vi har enlagstiftning som är så kristallklar att det inte gesnågra möjligheter att misstolka lagen. Tolkningenmåste stämma överens med svenska folketsrättsuppfattning.Jag tycker att justitieminiterns svar är ganskapositivt. Men jag hoppas naturligtvis på ett beskedom att vi snart på bord kan få ett reelltförslag till ändring att ta ställning till. Kanske vi kanfå ett svar på detta nu: Kommer det ett förslag somgör att vi verkligen kan slippa sådana härtolkningar?En annan viktig fråga är naturligtvis nämndernassammansättning. I det nämnda fallet var dettydligen endast kvinnan som hade inlevelseförmågaoch som begrep hur ett brott som detta skulledömas. Jag hoppas att vi också kan uppnå en ökadsträvan till utbildning av nämndemän. Vad kanjustitieministern säga i den frågan? Det som skettär förvisso ingen kvinnofråga och det gläder mig attdet finns två män här i kammaren. Här måste vimän och kvinnor i arbeta för att alla barni världen över huvud taget skall kunna känna sigtrygga mot sexuella övergrepp.Anf. 104 jag ger ordet vill jag erinraom att kammaren inte får överlägga omlämpligheten eller rättsenligheten av domstolsavgörande i enskilt fall.Anf. 105 ():Herr talman! Låt mig, efter att ha tackat statsrådetför svaret, säga att jag inte tror att det ärsignifikativt för män att göra konstiga bedömningaroch att tolka lagen på visst sätt, även om det härhandlar om något som i vissa fall kanske kanbedömas som närmast liggande kvinnan ochmodern.Jag hörde förvisso till dem som reagerade. Utan attkvälja dom vill jag säga att det var två saker somupprörde. Det ena var att majoriteten avHovrättens ledamöter hade en så märkligmotivering för strafflindring. Det andra ärnaturligtvis strafflindringen i sig.Är det möjligt att formulera en lagtext så att detinte för en rätts ledamöter går att komma så snett iförhållande till allmän rättsuppfattning?Var och en som skriver lagar önskar göra dem såkristallklara att misstolkningar inte kan ske.Jag är naturligtvis glad över att statsrådet har svaratutförligt och givit sin ganska temperamentsfulla synpå detta ämne. Men det finns i svaret en sak somger mig anledning att fråga. Statsrådet säger där atthon i samband med en departementspromemoriaavser att beröra de nu aktuella frågorna. Om det nuinte visar sig rimligt att komma in i denpromemorieskrivningen, kan statsrådet då tainitiativ på annat sätt?Anf. 106 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret. Jo, vivet att vi inte får diskutera enskilda fall här. Menenskilda fall kan ju leda till en principielldiskussion. Har vi en lag som är så utformad att dennär den tolkas går på tvärs mot rättsmedvetandet,måste vi såsom lagstiftare aktualisera helaproblemet -- för detta är ett allvarligt problem.De skärpningar av denna lagstiftning som har gjortsär bra och flera är på gång. Men när en dom avdetta slag slås upp och går ut i samhället, signalerarden ju att detta brott ändå inte är så farligt. Detfinns förmildrande omständigheter. Barnet gjordeinte motstånd. Det är precis på tvärs mot vad visjälva åsyftar. Var och en som kan litet om barn vetju att ett barn i en sådan här situation ärdödsförskräckt. Man är rädd för sitt liv, och då görman inte motstånd utan man är till lags till desssituationen är över. Så det finns i detta fall ingaförmildrande omständigheter.I årets motionsflod förekommer väldigt mångamotioner kring våld och barn. De är ofta koppladetill våld mot kvinnor. De innehåller olika förslag,som kommer på bord. Jag undrar dockom det inte vore bra att samla dessa motioner ocholika förslag till en gemensam behandling och ha endebatt i kammaren om hela paketet. Sedan kundeman meddela allmänheten att vi har tagit ett samlatgrepp kring detta med våld och övergrepp mot barnmen också mot kvinnor. Jag hoppas att vi undervåren kan få denna möjlighet. Det handlar ju omatt förebygga, bota, lindra och rehabilitera.Anf. 107 ():Herr talman! Naturligtvis instämmer jag i flera avde bedömningar som de tidigare frågeställarna hargjort. Även jag vill tacka justitieministern försvaret. Det är ett väldigt bra svar, som visar påjustitieministerns berättigade engagemang i dennafråga. Det gör en avsevärt trygg; det vill jagunderstryka.Inte minst resonemanget kring behovet av ettförebyggande arbete eller ett arbete för att ändrasynen och beteendet i samhället när det gäller dessafrågor är bra redovisat. Men jag vill framhålla attdet finns flera olika instrument att generellt arbetamed mot det sexuella våldet. Jag vet attjustitieministern är medveten om detta. Jag kansåsom exempel nämna arbetet motvåldspornografin och arbetet för att stöttakvinnojourer och våldtäktskliniker. Det finns enmängd instrument att utnyttja, vilka har att göramed det förebyggande arbetet.Såsom lekman kan jag inte undgå att tycka att detär underligt att lagen, i en situation där mannen inteanklagar barnet för att ljuga -- den situationen är julitet passerad i den fråga som vi nu diskuterar --utan där det är uppenbart att det har begåtts ettsexuellt övergrepp mot ett barn, är så formuleradatt den inte med tvingande nödvändighet leder enhovrätt till att döma för våldtäkt. Därför blir mingenerella fråga till justitieministern: inte lagenvara så utformad att ett sexuellt våld som utvecklasmot ett barn i ett fall som det nu aktuella leder tillatt domstolen med tvingande nödvändighet dömerför våldtäkt?Anf. 108 Justitieminister ():Herr talman! Jag vill börja med att kommentera ettpåpekande som gjorde, somjag tycker är viktigt och som vi alla torde varaöverens om. Vi får inte diskutera ett enskilt fall.Samtidigt är det angeläget att vi följer vad somhänder för att se om regering och riksdag har setttill att vi har tillräckligt bra lagar. Vi måste kunnaföra principiella diskussioner, och vi måste kunna tainitiativ till lagändringar.Jag tycker också att jag i mitt svar tydligt harmarkerat att jag är intresserad av att fortsätta denöversyn som är påbörjad. Vi vet ju, som jag sade,egentligen ännu inte om vi har ett nytt fall, eftersomärendet inte är avslutat.Som princip tycker jag att det om en gemensam behandling av dessa frågorär riktigt. Jag tror att vi har en rätt god uppfattningom hur vi egentligen vill att reglerna skall se ut.Men skulle vi ha en gemensam behandling,kommer det att ta innan vi får någraförändringar över huvud taget.Gullan frågade hur snabbt vi kundegenomföra förändringar. Ett av skälen till att viarbetar på en departementspromemoria är att vi villåstadkomma snabbare förändringar.Jag vill också påpeka att skälet till att senare tidslagstiftning inte tillämpas är förbudet motretroaktiv lagstiftning. Det förbudet tror jag att viprincipiellt är helt överens om. Däremot tror jaginte att vi kommer att klara av att medlagstiftningens hjälp formulera oss så tydligt ochförutsebart att vi kan täcka alla situationer som kandyka upp i framtiden.Anf. 109 ():Herr talman! Vi är medvetna om att vi inte fårdiskutera enskilda domar. Men är detriksdagsledamöters sätt att aktualisera frågor. Vihar sett att justitieministern kommer att agera fören bättre tingens ordning. Det är vi naturligtvisglada för.Jag hävdar fortfarande att det måste ha varit någotfel på lagen när man kan göra så illa mot ett litetbarn och rätten ändå tar fasta på att flickan integjorde motstånd. Det är fruktansvärt om vi lever iett samhälle, där små barn kan utsättas för detta.Vi vet nu att justitieministern är en kvinna medhjärtat på rätta stället. Hon har reagerat precis omvi har gjort och blivit upprörd. Vi vill göra lagenbättre. Vi hoppas nu naturligtvis på en snabbförändring. Jag tackar för detta och önskarjustitieministern lycka till med ett bra förslag, somvi får ta ställning till.Anf. 110 ():Herr talman! Jag tackar justitieministern för dekompletterande synpunkterna.Jag avsåg tidigare det skrivna svarets formulering.Justitieministern hänvisar till budgetpropositionenoch säger att det inomdepartementet utarbetas en promemoria, bl.a.angående en översyn av preskriptionsreglerna försexualbrott. Justitieministern fortsätter:''Dessutom kommer frågan om en eventuellkriminalisering av innehav av barnpornografi attbehandlas i samma promemoria. Jag avser attundersöka förutsättningarna för att i detsammanhanget beröra de nu aktualiseradefrågorna. ''Jag tycker att det här finns en öppning. Men vadavser justitieministern att göra om de som sysslarmed lagskrivning inte anser att de kan ta hänsyn tillde nu aktualiserade ärendena? Den straffskärpningsom nämndes tidigare är, såvitt jag förstår, en sakför sig.Anf. 111 ():Herr talman! Jag kanske skall förtydliga vad jagmenar med gemensam behandling. Det är mångafrågor som just nu ligger på bord. Detgäller propositioner med förslag om lagstiftning ochalla motioner som innehåller förslag omförebyggande insatser, behandlingsinsatser, hurman kan rehabilitera offer och förövare och utbildanämndemän. Jag anser att det skulle vara en poängi att man behandlade dessa frågorsamtidigt i riksdagsarbetet. Vi skulle då få ettganska kraftfullt betänkande som markerar föromvärlden hur viktig vi anser att den här frågan är.I annat fall får vi splittra upp behandlingen så attdet kommer en liten skvätt här och en liten skvättdär.Anf. 112 ():Herr talman! Jag förstår att lagstiftningennaturligtvis aldrig kan bli knivskarp, fullständig ochtotal och att det gäller på många områden. På dethär området måste det emellertid -- inte minst förbarnens skull men också i avskräckande syfte --vara fullständigt klart vilket brott man talar om.Det skulle därmed skapas ett försök till trygghet fördem som utsätts för ett sådant brott, vilket ärnödvändigt. Preskriptionstidens längd ärnaturligtvis också av avgörande betydelse för attgöra det möjligt för barn -- som kan leva i skräckunder mycket efter det att brottet harbegåtts -- att ta upp brottet.Jag vill än en gång tacka justitieministern. Om detfinns något område där lagstiftningen bör varaknivskarp så måste det vara det här området.Anf. 113 Justitieminister ():Herr talman! Vi måste självfallet sträva efter attlagstiftningen skall vara knivskarp, och vi måstelära oss av de händelser som har inträffat.I mitt svar talade jag om att undersökaförutsättningarna att i samband meddepartementspromemorian beröra deaktualiserade frågorna. Avsikten är att man i detsammanhanget kan se på möjligheterna attgenomföra förändringar, för att få till ståndändringar som stämmer med vårt allmännarättsmedvetande.Göthe , bakom detta uttalande liggerförhoppningen att vi skall kunna ta in även dessafrågor i samband med departementspromemorian.Det kan vi göra endast under förutsättning att detinte är alltför komplicerat och omfattande. Om viinte kan ta upp det här i samband med de övrigafrågorna beror det på att det krävs mera tid innanman kan få fram ett förslag. Redan i måndagsdiskuterade vi på departementet möjligheterna attta upp frågan i det här sammanhanget.Barbro tog upp frågan om gemensambehandling. Jag beklagar att jag missuppfattadehenne litet grand tidigare. Redan nu pågåremellertid en diskussion om hur vi skall kunnasamla de här frågorna som kanske främst rörSocialdepartementet och . Vihar redan en diskussion på gång.Överläggningen var härmed avslutad.27 § Svar på frågorna 1992/93:350 och 353 omutbildning av personal som handlägger ärenden omvåld mot barnAnf. 114 Justitieminister ():Herr talman! har frågat omregeringen avser att initiera ökadeutbildningsinsatser om barns behov och utvecklingbland domare och advokater.Margareta har frågat om det finns någonplan för utbildning av olika yrkesgrupper, t.ex.poliser, domare och advokater som har att göramed barn i svåra situationer.Frågorna är båda ställda mot bakgrund av en nyssmeddelad dom i och berör i alltväsentligt samma saker. Jag har därför valt attbesvara dem i ett sammanhang.Låt mig först säga att jag som justitieministervarken får eller vill kommentera enskilda domareller beslut från våra domstolar. Frågeställarna haremellertid ifrågasatt om bl.a. domarnas kunskaperinom områden som rör olika övergrepp mot barnoch barns reaktioner i sådana situationer ärtillräckliga. Frågan gäller även poliser, advokateroch personal. Frågor om misshandeloch sexuella övergrepp mot barn i olika åldrardyker upp i olika sammanhang i våra domstolar.Inte bara i brottmål utan bl.a. också i sådana målsom rör omhändertagande av barn och ungdomarenligt de sociala vårdlagarna och i vårdnadsmål.Till en början kan jag för domarnas och åklagarnasdel säga att dessa inte generellt kan förväntas hanågon expertkunskap om frågor som rör barnsreaktioner inför sådana brottsliga förfaranden.Domstolen har ju alltid möjlighet att inom ramenför en rättegång inkalla och höra den expertis somfinns i bl.a. barnpsykologi. Detta är dock inte alltidtillräckligt utan det är angeläget att domarna ochandra yrkesgrupper inom rättsväsendet ocksåsjälva har goda kunskaper om sexualbrott ochövergrepp mot barn. Därför pågår kontinuerligtinom både domstolsväsendet och åklagarväsendetutbildning för domare och åklagare i dessa frågorinom såväl grundutbildningen som denvidareutbildning som erbjuds. Domstolsverketanordnar exempelvis seminarier i straffrätt,vårdnadsmål och mål om omhändertagande avbarn där dessa aspekter behandlas ingående.Regionala studiedagar om sexualbrott arrangeraskontinuerligt och särskilt vad gäller incest för bl.a.länsrättsdomarna. Både domare och åklagaredeltar regelbundet i konferenser och kurser omdessa frågor som arrangeras av BrottsförebyggandeRådet, , PBU m.fl. I dessa fallbekostas deras deltagande av domstols- resp.åklagarväsendet. Även nämndemännen arrangerargenom sina egna organisationer och medekonomiskt stöd från seminarier,studiebesök och föredrag där frågor om sexuellaövergrepp och misshandel mot barn behandlas.Inom bedrivs i betydandeomfattning både grund- och vidareutbildning avpoliser i frågor som rör sexuella övergrepp ochmisshandel mot barn. Något som tangerar dettaämnesområde är också den utbildning i ämnet våldmot kvinnor som fått särskildaresurser från regeringen för att bedriva. Den riktarsig till ett mycket stort antal befattningshavareinom inte bara rättsväsendet utan också inomsocialtjänsten och sjukvården. Domare ochåklagare deltar även där.Även om det inte är mitt sakområde kan jag nämnaatt regeringen givit uppdrag attutarbeta ett åtgärdsprogram för att bl.a. höjakompetensen hos de verksamma inom individ- ochfamiljeomsorgen i arbetet med utsatta barn. De nuberörda frågorna är naturligtvis en mycket viktigdel i detta. Advokaternas kompetens i dessaavseenden är inte en fråga för regeringen men jagutgår från att deras egna organisationer erbjuder deutbildningar som kan behövas.Jag anser att den aktuella frågeställningen är bådeangelägen och viktig. Mot bakgrund av vad jag nusagt anser jag emellertid att den utbildning som bedrivs på område idessa frågor är väl ägnad att öka kunskapen om destora problem som hänger ihop med sexuellaövergrepp och misshandel mot barn. Jag tyckersammanfattningsvis inte att det nu finns skäl attvidta ytterligare åtgärder för utbildning avrättsväsendets personal beträffande dessaspörsmål.Anf. 115 ():Herr talman! Jag vill först tacka justitieministernför svaret. Jag vill också inledningsvis säga att jaghade förväntat mig att vi skulle ha haft engemensam diskussion om de frågor som olikafrågeställare har tagit upp, eftersom jag anser attdet rör sig om olika aspekter på samma fråga.Även min fråga inrymde frågeställningen om denhär lagen i sig är tillräcklig. Vi vet att sexuellaövergrepp mot barn hör till de brott som svenskafolket allra mest tar avstånd ifrån och allra mestönskar att samhället på alla sätt skall ingripa emot.Därför menar jag att frågeställningen om lagen i sigär tillräcklig också måste tas upp.Jag anser också att frågan om utbildning är mycketangelägen. Jag är tacksam för de olika uppgifter jaghar fått här. Men jag vill naturligtvis fråga omjustitieministern är nöjd med detta. Vi har här tagiten hovrättsdom som exempel för att göra frågornamera konkreta. Denna hovrättsdom visar att detfinns uppenbara brister i utbildning, möjlighet ochförmåga hos domare att, i det här fallet, sätta sig ini ett barns värld.Jag anser när det gäller den här domen liksomtidigare frågeställare att det är självklart att ettbrott där våld begåtts mot ett barn borde betraktassom våldtäkt, men vi skall inte här diskuteradomsutslaget.Jag vill återigen fråga justitieministern om honverkligen är nöjd med utbildningen. Finns det inteytterligare brister på detta område? Behövs det intemer utbildning inte bara på domstolsområdet utanockså, som min medfrågare här har angett, på detsociala området hos vårdare m.fl? Regeringenborde ta ett mycket större ansvar.Jag vill också återknyta till den fråga som nämndestidigare, nämligen möjligheten för regeringen attbehandla hela frågeställningen om sexuellaövergrepp mot barn i ett sammanhang.Anf. 116 ():Herr talman! Också jag ber att få tacka så mycketför svaret.I kunde man läsa om enman som blivit utsatt för våldtäkt när han var åttaår, han är . Han hade då han var ingamöjligheter att försvara sig mot den i styrka ochstorlek helt överlägsne mannen. Hade han gjortmotstånd så hade han förmodligen blivit dödad,trodde pojken vid det tillfället. Han kände ett starkthat mot den man som utförde våldtäkten och somhan inte kände eller var bekant med. Pojken troddeatt det var hans eget fel att han hade utsatts förövergreppet. En sådan handling kunde man ju baragöra mot den som var så litet värd som han var. Hanhade ingen pappa, och han levde på undantag isläkten och utanför en verklig gemenskap. Detta ärfritt återgivet av mig enligt för de våldtäkter som begicks mot de då åttaåriga flickorna upprörväldigt många i vårt land. Det kan ses av alla deledamöter som har ställt upp här . Den frågasom särskilt upprört är frågan om huruvida den enaflickan har gjort motstånd eller inte.