prot · GG0991 · 1993-04-14 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:91Onsdagen den 14 aprilKl. 9.001 § LedighetTalmannen meddelade att iStockholm (s) ansökt om ledighet för enskildaangelägenheter den 1 --31 maj.Kammaren biföll denna ansökan.Talmannen anmälde att () skulletjänstgöra som ersättare för iStockholm.2 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesPropositionerna1992/93:189 till trafikutskottet1992/93:192, 208 och 217 till skatteutskottet1992/93:230 till utbildningsutskottet1992/93:236 till kulturutskottet1992/93:241 till skatteutskottetMotionerna1992/93:Jo93--Jo95 till jordbruksutskottet3 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återSocialutskottets betänkande 1992/93:SoU15Utbildningsutskottets betänkanden1992/93:UbU11 och betänkanden /93:TU25, TU26och betänkande 1992/93:JoU16Bostadsutskottets betänkanden /93:BoU11och BoU15--BoU18Meddelande om samlad voteringTalmannen meddelade att lagutskottetsbetänkanden LU22, LU36, LU37 och LU38 samtsocialförsäkringsutskottets betänkande SfU7 skulleavgöras i ett sammanhang efter avslutad debatt.4 § Olovliga bortföranden av barn samtvårdnad och umgänge m.m.Föredrogslagutskottets betänkande1992/93:LU22 Olovliga bortföranden av barn samtvårdnad och umgänge m.m. (prop. 1992/93:139).Anf. 1 ():Fru talman! Det betänkande som vi nu behandlarbygger på en proposition och 21 motioner somomfattar ett flertal olika förslag och yrkanden, menlagutskottet lägger ändå fram ett enigt betänkande.Det kan i och för sig betyda att det kanske inte fårså stor uppmärksamhet, eftersom det brukar varadebatterna i kammaren och konflikterna som fåruppmärksamhet utåt. Men detta är ett mycketviktigt betänkande, inte minst för de barn som vi ilagutskottet har önskat att värna om.Förra året var det ganska stor uppmärksamhetomkring en del av det som vi behandlar ibetänkandet, nämligen de olovliga bortförandenaoch de svåra frågorna omkring barn iinternationella relationer, där det slutar på dettragiska sättet att ett barn förs till ett annat land, omöjliggör för en förälder att över huvud tagetutöva någon umgängesrätt så att föräldern kanskeinte får se sitt barn , om ens någonsin.Lagutskottet hade en stor hearing omkring dessafrågor. Mycket av det som vi beskriver ochvåra ställningstaganden bygger på det som komfram vid den utfrågningen.Även om vi formellt avstyrker alla de motioner sombehandlas i detta betänkande, vill jag ändåunderstryka att det finns mycket som är tänkvärt idessa motioner. Vi för långa resonemangomkring frågorna. Men utskottet anser att detmesta redan är tillgodosett. I en del saker delar vi iutskottet över huvud taget inte uppfattningen imotionerna. En del saker påkallar enligt utskottetinte något initiativ just nu från sida.Familjerätten i har under de senaste 20 årenförändrats med flera beslut, inte minst på detområde som handlar om vårdnad, umgänge ochtvister omkring detta. Hur förfar man ivårdnadstvister när barnet och båda föräldrarnainte bor tillsammans? Det här är kanske den allrasvåraste delen av familjerätten. Två grundidéer harlegat bakom förändringsarbetet. För det första ärdet barnens bästa som skall stå i förgrunden. Detär barnens rätt till båda föräldrarna. För det andra:lagen skall i största möjliga mån ge föräldrarnamöjlighet och rätt till umgänge och också stöttaföräldrarna i deras strävan att lösa tvisterna om engemensam vårdnad själva efter en separation.Så långt är allt gott och väl. Men det här ärsamtidigt ett bra exempel på ett område därlagstiftningen, möjligheterna att lagstiftningsvägenlösa konflikter, har sina begränsningar. En aldrig såeffektiv och klok lagstiftning, aldrig så effektiva ochkloka människor och instanser som träder in ochförsöker lösa eventuella tvister med hjälp av lagenkommer ändå till korta när människor inteaccepterar lagen, inte accepterar domstolsutslagoch framför allt inte kan se till barnets bästa.Man kan inte äga ett barn, heter det i en dikt. Jagtycker att det mest tragiska man kan se i denproblematik som vi nu diskuterar är att barnet blirett slagträ i en konflikt som för det mesta inte allshar med barnet att göra. Själva tvisten blir såuppslitande för barnet att det aldrig, oavsettutgången, kan sägas ha varit för barnets bästa,oavsett vad man sedan har för ambitioner i lagen.Som jag sade har de mest uppmärksammade fallenunder varit fall därumgängesrätten från den ena förälderns sida harutnyttjats, eller rättare sagt missbrukats, för attföra bort barn eller utsätta barn för övergrepp. Hurfår vi en lag och en tillämpning av lagen somskyddar mot detta, som vi skall klara densvåra balansgången att inte ytterligare försvåra föralla de föräldrar, framför allt fäder, som redantycker att de har väldigt litet stöd från samhället försin umgängesrätt som de förnekas? Om vi utgårfrån, som jag tror att vi alla gör, att barnen berikarlivet för sina föräldrar kan man verkligen förstå denförtvivlan och desperation som många föräldrarkänner, också morföräldrar resp. farföräldrar, omde avskärmas från kontakten med sitt barn ochbarnbarn.Jag skall nöja mig med att rent konkret peka pånågra saker som vi tar upp i betänkandet. Vibetonar vikten av att vi ytterligare kommer en bitpå vägen och kommer så långt som möjligt när detgäller de internationella överenskommelserna, attvi -- vid sidan om att försöka få med så månganationer som möjligt i de konventioner somreglerar det här internationellt -- också fortsättersträvan att komma överens bilateralt med de statersom inte har anslutit sig till konventioner och därdet kan finnas anledning för oss att vara specielltuppmärksamma, därför att det finns mångarelationer mellan över nationsgränserna.Utskottsmajoriteten pekar också på att det ärviktigt att , om vi träffar avtal och ansluteross till konventioner och vill att flera skall göra det,som nation själv lever upp till detta. Vi får intefördröja eller konstra till den process som uppstårom ett barn enligt ett domstolsutslag eller någonannan lösning av en vårdnadstvist skall återföras tillnågot annat land.Vi betonar också vikten av snabbare handläggningi alla de instanser som har att göra med tvistemål avden här typen, såväl hos de social myndigheternasom hos framför allt rätten. Vi tar upp frågan ombarns ställning i mål om vårdnads- ochumgängesrätt. Jag tror att man kan gå vidare närdet gäller möjligheterna att i större utsträckninghöra barnet.I enlighet med den proposition som behandlas ibetänkandet finns det också genom en nylagstiftning en tydligare markering av att rättenmåste beakta riskerna för övergrepp ellerbortförande, när den tar upp mål om vårdnad ochumgänge.En fråga som har diskuterats ganska mycket iutskottet handlar om de kunskaper som finns hosolika yrkesgrupper som kommer i kontakt medeller skall besluta i dessa ärenden. Det gälleralltifrån socialassistenter till domare. Vi hardiskuterat framför allt kring domarna, eftersom detfinns ett krav i en motion på att man skall införasärskilda familjedomstolar. Utskottet avvisar dettakrav, men framhåller att det är viktigt att denutbildning som har påbörjats i Domstolsverketsregi fortsätter. Det är också viktigt attSocialstyrelsens anvisningar ochBrottsförebyggande rådets forskningsresultat tastill vara när det gäller kunskaperna hos berördayrkesgrupper.Denna process är långt ifrån färdig. Det finns säkertytterligare saker som kan göras, både för atteffektivisera och för att spetsa vapnen när det gällerlagstiftningen. En fråga man ställer sig införframtiden är: Finns det något ytterligare som mankan göra för att undvika processer i sådana härmål? Vi har med stort intresse tagit del av det somDomstolsutredningen har kommit fram till omsamarbetsavtal eller avtal utan domstolensinblandning. Denna utredning har nyssremissbehandlats och är nu föremål förövervägande i departementet. Vi ser med stortintresse fram emot de slutsatser som man kommeratt dra, och vi förväntar oss naturligtvis förslag tillriksdagen.Fru talman! Diskussionerna och arbetet kring dessagrannlaga frågor fortsätter säkert. Det har ettviktigt symbolvärde att utskottet lägger fram ettenigt betänkande . Man önskar att dettafaktum skulle kunna utgöra en signal till deföräldrar som tvistar om vårdnads- ochumgängesrätt, att är enig omgrundprinciperna i lagstiftningen. Det är barnensbästa och barnens rätt till båda sina föräldrar somskall gälla.Anf. 2 ():Fru talman! Jag vill med stor glädje understryka detsom utskottets ordförande har sagt här, och det görjag som representant för majoriteten i utskottet. Viär väldigt glada för att vi kan lägga fram ett enigtbetänkande för i dessa viktiga frågor.Jag vill naturligtvis också yrka bifall till hemställani betänkande LU22.De två huvudpunkter som regeringen lyfter fram isin proposition är just det som harbetonat. Den första punkten är att man skalleffektivisera förfarandet när ett barn har förts borteller bortrövats. Det kan gälla både inom ochframför allt utom landet. Det är väldigt arbetssamtför alla inblandade, såväl barn som föräldrar, närtiden bara går. Det är de skador som då kan uppståsom man vill undvika.Den andra punkten är att domstolen i än högre gradskall beakta risken för att barnet utsätts förövergrepp eller för att barnet bortförs, kvarhållseller på annat sätt far illa. Rättens ansvar här för attta hänsyn till det enskilda barnet poängterasverkligen i lagstiftningen.Utskottet har också uttalat att en möjlig väg attkanske pröva mera är att använda kontaktpersoneri dessa sammanhang. Det skulle underlätta att nåmålet, att föräldrar så mycket som möjligt fårumgås med sina barn, även under svåraförhållanden.Vi har också i utskottet haft en genomgång avmånga av de frågor som tas upp i motionerna.Diskussionen har varit djup och ingående. Jag villän en gång understryka värdet av att vi är eniga iden här frågan.Utskottet gjorde en resa . Vi besökte bl.a.familjedomstolar i . För min personligadel anser jag att det finns intressanta inslag i sådanadomstolar, eftersom de gör det möjligt attytterligare lyfta fram familjerättsfrågorna i vårträttssamhälle, att skapa intresse och kanske litetstatus kring dessa frågor. Då kan kunniga ocherfarna människor attraheras tillfamiljelagstiftningen. Men vi är ännu inte mognaför familjedomstolar -- ett krav som har tagits upp ien motion -- enligt diskussionerna i utskottet. Detär helt klart. Men det finns intressanta inslag.Utskottets strävan är att oavsettfamiljeförhållandena se till barnets bästa. Man kantyvärr kostatera att familjesituationen i vårt landmånga gånger är mycket splittrad ochförhållandena blir alltmer komplicerade.Lagstiftaren kan då koncentrera sig på barnet ochbarnets relationer till båda sina föräldrar. Tyvärrkan vi inte nå hundraprocentigt fram till det målsom vi vill uppnå med lagstiftningen, vilket ocksåMaj-Lis Lööw sade. Det krävs också att föräldrarnaverkligen inte bara visar sin bästa vilja utan även ipraktisk handling värnar om sina barns rätt tillumgänge med båda föräldrarna. Utskottet är dockenigt om inriktningen att eftersträva barnets bästa idessa situationer.Fru talman! Avslutningsvis vill jag återigen yrkabifall till hemställan i utskottets betänkande nr 22.Anf. 3 ():Fru talman! Frågan om olovligt bortförande avbarn har varit föremål för många överläggningarhär i kammaren. Den har engagerat företrädare församtliga partier. Det är bra att så har skett,eftersom det är en fråga som upprör de flesta av oss.Barn skiljs från sina föräldrar, och trots att det finnsdomar kommer inte barnet till den förälder som hartilldömts vårdnaden. Därför tycker jag att det ärbra att det har kommit ett förslag för att stärkasituationen för de barn som hamnat i de oroligavårdsnadstvisterna.Precis som tog upp här tidigare, trorjag inte att vi kan gardera oss mot alla situationer.Det kommer tyvärr på nytt att inträffa att barnskiljs från föräldrar. Trots att det finnsvårdnadsdomar som tilldömer den förälder som idetta fall bor i vårdnaden om barnen,kommer detta säkerligen att upprepas. För deföräldrar som trots allt hamnar i den situationen ärdet viktigt att lagstiftningsvägen och genom socialainsatser på alla sätt försöka att förebyggasituationen, att göra det svårt för föräldrar attolovligen utföra barn ifrån , att underlättaoch ge allt tänkbart stöd från samhället. Det ärsådana åtgärder som vi kan vidta. Därför tycker jagatt förslaget i betänkandet för saken framåt.Det som jag tycker saknas något i betänkandet ochdär man inte har kommit så långt är, som vi itidigare motioner har efterlyst, just insatser för ettstarkare stöd från svensk sida -- UD,socialförvaltningen eller, som har föreslagits,inrättande av en avdelning inom Socialstyrelseneller någon annan central instans -- för att geprofessionell hjälp till föräldrar som befinner sig idenna situation. På detta område finns detfortfarande brister.Det är viktigt att vi också uppmärksammar de falldå inte fullföljer sina förpliktelser. Jagtänker då på ett fall som var uppe i endomstol -- jag tror att det var i -- därmamman tilldömdes vårdnaden efter att olovligenha utfört sitt barn ifrån , där pappantidigare hade tilldömts vårdnaden. Det är viktigt ser detta från båda sidor, så att man inteensidigt tror att svenska föräldrar hela tidenberövas vårdnaden, utan att det faktiskt ocksåhänder åt det motsatta hållet. Från svensk sidamåste vi då vara beredda att respektera de lagar ochdomslut som finns i andra länder och inte försvåra.Andra frågor som tas upp i detta betänkande ärumgängesfrågor, där representanter från samtligapartier i en motion har tagit upp hur man skallstärka barnens ställning just i umgängesmål. Derättsliga instanserna måste i mycket högre gradlyfta fram barnets rätt till sina föräldrar och barnetsrätt att föra sin talan, så att det inte blirföräldrarätten som får dominera.Jag kan konstatera att vår motion inte hartillstyrkts, men ser jag att positionernahar förts framåt. Man har i utskottet i stortunderstrukit våra krav, och man upprepar att måsteske förändringar här. Det skall inte finnasschablonmässiga domar som innebär att en ettåringeller tolvåring skall ha precis sammaumgängesregler med den förälder som är tilldömdumgänge, utan man måste se det individuellt. Detfinns och har tidigare funnits krav från utskottetsom inte har lett till några förändringar. Ibetänkandet hänvisas till en pågåendedepartementsutredning i vilken sägs att ett sådantförslag skall presenteras 1993. Vad jag har förståtthar detta hävdats. Det är väl bara attkonstatera att ett förslag i den riktning som stärkerbarnens situation nu måste komma.En annan fråga som har tagits upp i samma motion,liksom i flera andra motioner, gäller utbildning avdomare. Vi hade också tagit med kravet påutbildning av advokater. Men det anses attriksdagen inte har rätt att lägga sig i den typen avfrågor. Men jag vill understryka att den frågan ärlika angelägen. Man pekar i betänkandet på en radinsatser som har gjorts för att ge mer kunskap ochutbildning till just domargruppen. Men jag kankonstatera att det i förhållande till behovet ändå ärlitet som sker och att det är svårt att få fram pengartill sådan verksamhet. Det krävs säkerligenbetydligt mer än det som redan är på gång.Jag vill också bara kort kommentera den motionsom har lagt vad gällersammankoppling av incestärenden ochvårdnadsmål. Förvisso är det som står ibetänkandet sant, att redan nuvarande lagstiftningskall gardera att detta inte sker. Men vetvi att de föräldrar som hamnar i situationen medmisstanke om incest känner sig tvingade att låtasina barn umgås med den förälder som de befararhar begått incest med sina barn. Det gör att dennafråga är mycket grannlaga, och jag tror att den ändåkvarstår, även om lagstiftningen så att säga inte ärett hinder i vägen. Men det är viktigt att man följerden för att se till att dessa barn skyddas extramycket.Slutligen vill jag ta upp frågan om umgängesresor,som finns med i detta betänkande. Det är ettgammalt krav som många gångerhar framfört, nämligen att föräldrar som bor väldigtlångt ifrån det barn som man har umgängesrätt medoch som kanske har dålig ekonomi, skulle få rätt tillbidrag för att kunna fullgöra sin umgängesplikt ochse till att det blir av att de träffar sina barn. Detfinns också andra förslag från pådetta område som jag definitivt tycker kan beaktas,nämligen att man i stället skulle ge rätt att yrkaskatteavdrag på grund av umgängesresor. För minoch del spelar inte det sätt på vilketman gör detta så stor roll. Det kan mycket väl varapå det sätt som anför. Men det ärviktigt att dessa frågor tas upp, och att man ser tillatt underlätta för den förälder som harumgängesrätt och som bor långt ifrån sitt barn. Detskall inte vara så, att föräldrar som vill använda sinumgängesrätt inte skall kunna göra det avekonomiska skäl. Man pekar i betänkandet på attdet fanns en departementspromemoria, som tackoch lov stoppades därför att det fanns många dåligaförslag i den. I promemorian skulle också fråganom umgängesresor tas upp. Men i och med att detinte blev någon proposition om bidragsförskotten,menar jag att frågan om umgängesresor kvarstår.Jag hoppas att man från departementets sidakommer att ta upp dessa frågor, därför att det ärviktigt att man löser dem.Till slut vill jag bara yrka bifall till betänkandet. Jagkonstaterar att vi får fortsätta att arbeta med dessafrågor. Det känns definitivt inte så, att de är lösta ioch med att vi har fattat beslut om de förslag somfinns i betänkandet. Arbetet måste fortsätta.Anf. 4 ():Fru talman! I detta betänkande behandlas min ochKent motion om stärkt skydd motbortrövande av barn. I motionen pekar vi på denoro och rädsla som många mammor upplever närhotet har uttalats. Jag har vid ett flertal tillfällenträffat just dessa mammor, och jag kan inte med ordbeskriva hur de upplever sin situation. De stårnämligen under en psykisk press inför att derasbarn skall tas omhand och föras bort någonstans därde inte kan få kontakt med dem.Genom de samtal som jag har haft har jag ändå fåtten del klart för mig. Vad är det egentligen somspirar upp i en mammas huvud i en sådan situation?Det är åtskilliga frågor. Finns det över huvud tagetnågon förutsättning för att det skall bli ett braumgänge mellan mig, pappan och barnet? Skall jagbehöva leva i hemlighet därför att pappan har hotatmed att röva bort barnet? Har jag i detta samhälleändå inte rätt till ett bättre skydd inför det hot somjag står inför?Ja, det är några av de frågor som ganska direkt harställts till mig.Fru talman! Jag tror inte att någon mamma vägraratt tillåta umgänget med pappan. Hon vet attbarnets umgänge med både pappa och mamma ärvälgörande för dess fortsatta framtida utveckling.Men där vägran mot umgänge uppstår har detsjälvklart sin grund i mammans rädsla för att heltförlora barnet genom ett bortrövande eller -- somjag skulle vilja uttrycka det -- ren kidnappning.Kan det vara rätt att en mamma döms att därför att hon står inför just detuttalade hotet om att barnet skall rövas bort ochföras till ett annat land? Jag anser inte det.Man skulle kunna orda ganska mycket om justdessa olika fall. Men jag skall för att knappa in påtiden nöja mig med att instämma i vad Maj-LisLööw konstaterade i sitt anförande. Det är positivtatt utskottet har varit enigt. Det är positivt attfrågorna förs framåt. Jag instämmer också i EvaZetterbergs uttalande att det inte får stanna meddetta. Arbetet måste fortsätta så att vi kan få enordentlig lösning på problemet.Till sist, fru talman, beklagar jag att inteBortrövade barns förening, en ideell organisation,har kunnat få det vi pekar på i vår motion, nämligenett bidrag för att kunna stå till tjänst för dessamammor, som verkligen behöver allt stöd.Anf. 5 ():Fru talman! Trots det relativt starka socialasamhälleliga skyddsnät som finns i far ändåmånga barn illa. De kan utnyttjas sexuellt avnärstående vuxna. De kan leva i själslig ochkroppslig vanvård och misshandlas , en delt.o.m. Ofta förekommer olika former avbarnmisshandel samtidigt.Sexuella övergrepp mot barn är kanske det mesttabubelagda brott som finns. Både pojkar ochflickor drabbas. Den faktiska förekomsten avbarnmisshandel och sexuella övergrepp är okänd.Olika undersökningar från skilda länder visar att,, 5--av alla kvinnor och3--av alla män har utsatts förpåtvingat sex av en vuxen.Trots föräldrars rätt till sina barn enligtföräldrabalken och barns behov av att ha båda sinaföräldrar anser jag att barnets uppgifter och önskani rättssammanhang måste ha stor betydelse, närbarnet på olika sätt uttrycker dels att det utsatts förövergrepp, dels att det inte vill träffa en förälder.Det är också viktigt att man sätter tilltro till denpersons uppgifter som känner barnet bäst och även tillmäter denna persons vittnesmålograverad och full betydelse vid en rättsligprövning.Det måste anses fel och från barnets synpunkt helträttsvidrigt att se på och bedöma incest som envårdnadstvist, vilket man kan få intryck av ibland.Jag tycker att man i så fall ser alldeles för lätt påproblemet och inte har trängt in i vad fråganegentligen gäller. Det går inte att dölja de svåraproblem som incest innebär genom att se förbi deuppenbara signaler och vittnesmål som bl.a.barnet, den andre föräldern, daghemspersonal,lärare och andra ger. En fråga om incest får irättsliga sammanhang inte göras om till en fråga omvårdnad.Det talas ibland om risken för falsk anklagelse närdet gäller incest. Men enligt all tillgänglig litteraturär det ytterst ovanligt med falsk angivelse. Det endafall som man känner till är en man, som gjorde enfalsk angivelse om en påstådd incest mellan enkvinna och ett barn. Han erkände sedan attanmälan var falsk. Det finns nästan inte hellernågra kända fall utomlands.Den föreslagna ändringen av 6 kap. 15 §föräldrabalken är bra. Den innebär att beslutet omumgänge skall påverkas när det finns faktiskaomständigheter som pekar på en risk för sexuellaövergrepp. Det förslaget tillgodoser viktiga delarav kraven i min motion.Det är också viktigt att både utredare ochbeslutsfattare på alla nivåer, inklusive domstolar,har kunskaper så att de kan tolka barnsbrottsberättelser för att rätt kunna hantera dessaberättelser och barnens situation. Det är enkatastrof för ett barn, då en incestmisstänktförälder eller annan som har begått ett brott motbarnet frias i domstolen. Rättsväsendet och andrainstanser som möter barn som far illa behöver hakunskap om hur barn som är offer för sexuellaövergrepp skall bemötas.Personalen vid barnavårdscentralerna, i den övrigaprimärvården och inom barnomsorgen bör så fortsom möjligt få en ökad utbildning i hur manundersöker och upptäcker barn som misshandlas,inklusive utsätts för incest. De måste också läras attuppmärksamma symtom på psykiska problem hosbåde barnen och föräldrarna. Ett sätt att göra demisshandlade barnen synliga är att satsa mer påbarnhälsovården, då av alla barn iförskoleåldern undersöks där med jämnamellanrum.Ytterligare ett sätt att hjälpa barn så att de inte farilla är att satsa på föräldrautbildning. Jag anser attden verksamheten måste få ökad status ocherkännande från samhället.Frågan om barn som far illa måste ständigt hållasaktuell och på olika sätt bevakas. I det arbetet anserjag sammanfattningsvis.att barn såsom brottsoffer måste ges ökat stöd,att samarbetet mellan lokala och regionala organmåste bli bättre för att på ett bra sätt hjälpa barnsom far illa,att tilltron till barns vittnesmål i rättsligasammanhang måste öka,att incestfall inte skall bedömas såsomvårdnadstvister ochatt personal, poliser, psykologer, jurister,barnhälsovårdspersonal och andra som har att göramed barn i svåra situationer måste vara utbildadeför den uppgiften.Fru talman! Jag har inte något annat yrkande än ombifall till utskottets hemställan. Jag gläder mig åt attutskottet har varit enigt.Anf. 6 ():Fru talman!