prot · GG0972 · 1993-03-10 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:72Onsdagen den 10 marsKl. 9.001 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesProposition1992/93:226 till jordbruksutskottetMotion1992/93:Fi91 till finansutskottet2 § Den ekonomiska politiken ochbudgetregleringen m.m.FöredrogsFinansutskottets betänkande1992/93:FiU10 Den ekonomiska politiken ochbudgetregleringen m.m. (prop. 1992/93:100 delvis)Anf. 1 HANS ():Fru talman! En svensk samhällsforskare har i enskrift utgiven av ''framtidssekretariatet'' -- om jagminns rätt heter skriften Långt borta och nära --gjort ett intressant påpekande. Han konstaterar attdet inte bara är så att det vi gör har betydelseför framtiden utan kanske än mer att våruppfattning om framtiden har betydelse för nuet.Framtiden framstår säkert för många såsomosedvanligt osäker, för att inte säga oroande ochkanske t.o.m hotfull. Vi möts i alltflernyhetsmedier av allt fler eländesbeskrivningar.Men det är också så att betydelsefulla förändringarsker i ett alltmer accelererande tempo och i alltvidare cirklar. Det är svårt att i en sådan situationfinna fotfäste, identitet och trygghet. Detta är ettallvarligt problem, då vi kanske mer än tidigarebehöver tro och på vår förmåga att taoss ur svårigheterna.Visst har vi problem med ett skenandebudgetunderskott, fallande produktion och högarbetslöshet. Men det som egentligen är mestförunderligt är att detta lilla land långt här uppe inorr på utan tillgång till någraegentliga naturresurser har kunnat utvecklas till ettav världens rikaste länder. Det som har skapatdenna situation kan inte helt ha försvunnit ur våråsyn över . Om vi verkligen vill det, har vigoda möjligheter att hämta tillbaka det vi harförlorat.Vi kan inte spara oss ur de ekonomiska problemsom vi nu har. De flesta besparingarna leder baratill ökad arbetslöshet, och det är ingen hjälp. Vårtstörsta problem är inte budgetunderskottet, ävenom jag långt ifrån vill nonchalera detta. Det störstaproblemet är produktionsbortfallet eller våroförmåga att utnyttja den arbetskraft på 600 000människor som går arbetslösa. Det kanskemotsvarar ett produktionsbortfall på uppåt 300miljarder kronor.Det satsas förvisso stora belopp påarbetsmarknadspolitik, men tyvärr går alltförmycket åt till passiva kontantunderstöd.Arbetslinjen har fått vika. Genom indragningar hosbl.a. landets kommuner skapas arbetslöshet i denena änden och kontantunderstöd i den andra. Detär inte bra för ekonomi och naturligtvisinte heller för dem som blir arbetslösa.Ett annat område är byggandet. Det är oklokt atthandskas med detta så att allt fler byggjobbare blirarbetslösa med ökade kontantunderstöd såsomföljd. Också på detta område har regeringen varitförödande passiv. Det är genom ihärdigt arbete iutskotten och i som vi nu äntligen harnått fram till en situation där detta problem kanangripas. Det är bedrövligt att det har tagit så långtid att komma till skott i denna fråga. Vi vet alla attdet finns arbeten som förr eller senare måsteutföras och att det är klokt att utföra dem nu.Jag hoppas att vi inte skall behöva uppleva fleronödiga förseningar på detta område. Det kommerinte att accepteras. Faran med den högaarbetslösheten nu är risken för att vi etablerar enlångtidsarbetslöshet av kontinentalt mönster.Därför måste alla goda krafter samverka för att viskall komma till rätta med arbetslösheten. Detfordras både initiativkraft och en viss djärvhet omdet skall gå.Vi borde nu kunna räkna med draghjälp frånexportindustrin, som har fått en mycket kraftigsänkning av sina kostnader. Efter några svåra årbehöver industrin naturligtvis en förbättring ocksåav sina vinster. Men det vore olyckligt om dettaskedde genom en hög prisnivå och inte genom envolymökning. Med hänsyn till den ökadeekonomiska aktiviteten i vår omvärld borde detvara möjligt både att med starkt förbättradkonkurrenskraft uppnå resultatförbättring och attta i anspråk ledig produktionskapacitet och uppnåen vinstförbättring.Det sägs allt oftare i den allmänna debatten att vihar levt över våra tillgångar och att ytterligarebesparingar därför måste göras. Det är naturligtvisett svårförståeligt påstående för dem somdagligdags kämpar för sitt uppehälle, men det ärockså från saklig synpunkt ett tveksamt påstående,i varje fall om man studerar frågan över rimligatidsperioder.Det är uppenbart att vi nu under ett par intehar intäkter som räcker till våra utgifter. Men omman utvärderar utvecklingen , kan man inte belägga påståendet att vi leveröver våra tillgångar. --1991,ett årtionde som ibland kallas förlorat, ökadebruttonationalprodukten i fasta priser med 18 %eller i fast penningvärde. Detbetyder att vi i hade 220 miljarder meratt disponera i real köpkraft än vi hade 1982, och vilevde ju relativt hyggligt även då.Hur kan det bara bli sämre? Kommunerna har ingapengar. Landstingen har inga pengar. Staten haringa pengar. Inte heller de enskilda har någrapengar, sägs det. Ändå har vi 220 miljarder kronormer att disponera än vi hade 1982. Manmåste ju fråga om det lönar sig med tillväxt undersådana förhållanden.Är det den offentliga sektorn, som det påstås, somhar expanderat och tagit i anspråk pengarna? Nej,kommunerna har i stället för fått underdenna period. Staten har fått . Denoffentliga sektorn totalt sett har inte tagit i anspråkmer än sin andel av tillväxten. Är det medborgarnasom har tagit hand om pengarna? Nej, de har fåttprecis i ökat konsumtionsutrymme i fastapriser räknat. Men en betydande del av tillväxtenhar gått till investeringar för framtiden. Det är svårtatt finna belägg för att vare sig s.k. vanligt folk ellerden offentliga sektorn har levt över sina tillgångar.Fattas det pengar, får man nog leta efter dem någonannanstans än hos de här nämnda grupperna.Hur är det då med framtiden? Ja, om den kan manfinna uppgifter i budgetpropositionen. Där sägs pås. 11 att förutsättningarna för att den svenskaekonomin skall komma stärkt ur krisen är goda. ''Lågkonjunkturen har utnyttjats till att förberedaden svenska ekonomin för en kommandeinternationell konjunkturuppgång.'' På annan platsi propositionen beräknas tillväxten komma attuppgå till , vilket historiskt sett är enmycket hög tillväxt.Av det sagda tycker jag att man kan dra slutsatsenatt vad som behövs mer än något annat är att såsnabbt och så kraftfullt som möjligt få fart påSverige igen. Vi kan inte klara oss ur krisen genomatt spara oss ur den eller genom skattesänkningar.Det är mot denna bakgrund anmärkningsvärt attregeringen inte vill medverka till att vårt programför förnyelse och tillväxt genomförs.Fru talman! Jag förutsätter att inriktningen av denekonomiska politiken kommer upp till behandling iden fortsatta debatten. Jag skall därföravslutningsvis ge några kommentarer till avsnittsom handlar om budgetpolitikens inriktning.Regeringen angav i förra årets finansplan attregeringens viktigaste uppgift var att sänkaskatterna. I budgetavsnittet på s. 51 i betänkandetanges att regeringen nu återkommer till sammaämne, och utskottet skriver att skattetrycket kanbehöva sänkas framöver. Även dessaskattesänkningar som motiveras utifrån ett EG-perspektiv måste finansieras genom besparingar,konstateras det.Med ett budgetunderskott på 200 miljarder kronoroch en skenande statsskuld, är det ytterstegendomligt att regeringen för fram förslag omytterligare skattesänkningar som en del i denekonomiska politiken. Jag tror att BengtWesterberg har gjort en riktig diagnos när hankonstaterar att det inte finns så särskilt mycket meratt ta, vare sig på den offentliga konsumtionen ellerpå transfereringarna, i vart fall inte om mansamtidigt vill föra en anständig fördelningspolitik. mån vi inte förmår arbeta oss ur krisen i det härlandet, är det inte skattesänkningar som är det mestaktuella.Jag blev förvånad, för att inte säga förtvivlad, närjag i gårdagens Eko hörde att skatteminister far omkring i och talarom som ett nytt skatteparadis. Vad händermed människor när de far långt bort? Man tar sigför pannan och undrar om detta är bra förförnuftet.Utskottsmajoriteten har i betänkandet på s. 55funnit det ytterst anmärkningsvärt att visocialdemokrater inte har redovisat vilkabesparingar som vi vill förorda. Vi har i vår motionförklarat oss beredda att under vissaförutsättningar medverka till utgiftsminskningar påsammanlagt , dvs. medsamma belopp som de av regeringen angivnautgiftsminskningarna. Vi har ansett och anser attnya besparingsförslag bör insättas i ett långsiktigt,samlat och hållbart program, annars är risken storatt det som vi gör inte passar med det som vikan behöva göra under kommande år.Sparförslagen måste in i ett sammanhang.Utskottsmajoritetens uttalande är dessutom ytterstanmärkningsvärt och likaså dess yrkande om avslagpå vår begäran i betraktande av att regeringen självföreslår besparingar på ytterligare 25 miljarderutan att ange hur detta skall ske och vilka effekterdet skulle få. Utskottsmajoriteten konstaterarsålunda på s. 53: ''Besparingarna undertreårsperioden preciseras inte närmare. ''I propositionen tilläggs att finansministern är villigatt i diskutera framlagda förslag, i förstahand minskade utgifter. Också det är märkligauttalanden.För det första är den vanliga ordningen här iriksdagen att regeringen lägger fram sina förslag,och sedan reagerar oppositionen på dem. skalldet tydligen vara tvärtom i denna kammare. Förstskall oppositionen lägga fram sina förslag. Sedanskall regeringen opponera på våra förslag och läggafram sina förslag. Det är omvända världen i dettasammanhang.Vi har begärt att regeringen redovisar ettlångsiktigt, samlat och hållbart förslag. Kom meddet så skall vi reagera, och så får vi se vad vi kandiskutera. Det underliga är att det är precis det somvi föreslår som utskottsmajoriteten skriver längstned på s. 3 i betänkandet. Sedan yrkarutskottsmajoriteten avslag på vårt förslag, därföratt man har precis samma uppfattning som vi.För det andra är de antydningar som finns frånfinansministern och regeringen om möjligabesparingar ytterligt tveksamma. Sålunda nämnerfinansministern att bostadsstödet kan minska i taktmed sjunkande ränta. Men om räntan sjunker,minskar bostadsstödet i statsbudgeten med ca 800miljoner kronor för varje procent som räntan gårned. Men de som har de tyngstaboendekostnaderna i landet, är de som bor i 80- och90-talsbyggda hus med statlig räntegaranti. De fårdet inte ett dyft bättre om räntan sjunker, eftersomderas ränta är garanterad. Vad som händer är attstatens kostnader minskar. Det är i och för sig bra,men det är inget bra motiv för att minskabostadsstödet.Det har inte heller gått att få någon rimlig uppgiftom hur stort det strukturella underskottet är. Ivåras angavs att budgetunderskottet skulle bli 70miljarder, och det sades att det strukturellaunderskottet var en tredjedel eller möjligen hälftenav detta, alltså som högst . Nukonstaterar man att 105 miljarder avbudgetunderskottet, som har ökat till 198miljarder från de tidigare 70 miljarderna, är ettstrukturellt budgetunderskott. Inte kan dennaökning av budgetunderskottet med 128 miljarder iallt väsentligt vara en effekt av att det strukturellabudgetunderskottet har ökat? Inte kan detstrukturella budgetunderskottet ha ökat från 35 till105 miljarder? Det är andra skäl som ligger bakomförändringen av budgetunderskottet. Det är inte ensiffra som är rätt, och det är en skriande brist påordentlig analys både i budgeten och iutskottsmajoritetens betänkande. Regeringentycks helt enkelt sakna kontroll över sin budget.Fru talman! Det framstår som alldeles klart att debesvärliga problem som vi står inför inte kan lösasgenom att följer budgetpropositionen.De kan inte lösas genom att man gör till ettskatteparadis eller förvandlar det till etttvåtredjedelssamhälle. Vad som behövs ärframför allt gemensamma lösningar för att ta ianspråk ledig arbetskraft och ledigproduktionskapacitet. Det är verkligen svårt att troatt det skulle bli bättre i det här landet om färrearbetade.Fru talman! Jag ber slutligen att få yrka bifall tillsamtliga socialdemokratiska reservationer ibetänkandet.Anf. 2 BO G JENEVALL (nyd):Fru talman! Jag skall först göra några kommentarertill anförande. Jag vet inte om jaghörde fel eller missuppfattade honom när han sadeatt var ett land som utan några egentliganaturresurser hade byggt upp ett av världens rikasteländer . Det måste ha varit något fel ikonceptet eller en felläsning. är juverkligen ett land som har stora naturresurser.I övrigt fanns det en hel del i hans anförande somjag kan instämma i. Men det fanns naturligtvisockså en hel del som skiljer oss. Men jagåterkommer till det.Fru talman! genomgår sin värsta kris imannaminne. Vad gör då vi politiker? De som harvalt oss har med all rätt utgått från att vi gör allt vadsom står i vår makt för att lösa problemen. Men hur är det med förmågan?Partitaktik går tyvärr alltför ofta före. Det ärnämligen ett fåtal i varje parti som bestämmer.Modet att ta de obehagliga besluten är därfördåligt. Man vill alltid försöka att manövrera så attde politiska motståndarna tvingas till de obehagligaoch därmed impopulära besluten.Vad blir då resultatet? Det blir inget, om inteomständigheterna tar över och styr. Det var vadsom hände , vilket resulterade i de bådakrispaketen, som inte styrdes av någon inneboendebeslutskraft, utan av marknadens rationellahandlande.Vi talar om krisen. Vi talar så mycket om krisen attden snart har blivit vardagsmat. Den slinker undan.Vi talar alltid i miljarder av naturliga skäl. Men dehar börjat förlora litet grand av sitt värde.Jag tycker att pengarnas värde får en större tyngdom man tittar på statsskuldens ökning, som alltså är260 miljarder för innevarande period. Det innebäratt vi lånar i en takt av iminuten.Nästa budgetår betalar vi en ränta -- omräknad påsamma sätt -- på statsskulden, fru finansminister,som uppgår till , dygnet runt,. Jag tror att det här är siffror somåtminstone skakar om våra väljare, om det nu interubbar mina kolleger.Regeringen har kommit med ytterligare ettbesparingsförslag på 11,9 miljarder. Det är bra,men det räcker bara till ungefär hälften av räntanpå ökningen av statsskulden. Även det indikerarden nivå som regeringen har lagt sig på, liksom detstörsta oppositionspartiet, som underligt nog inteens har angett några besparingar, men sagt att manär villig att göra besparingar i sammastorleksordning.Vid den debatt som vi hade för sedan tog jagupp ungefär samma saker. Jag tyckte det varunderligt, fru finansminister, att så mycket avdebatten ägnades åt de besparingar somSocialdemokraterna inte visade, utan att ens någotberöra de besparingar som vi har anvisat sommöjliga. Vi har inte ens tänkt eller trott att det ärnågonting som skall kunna genomföras, ochgenomföras snabbt. Men vi trodde faktiskt i vårenfald att det skulle vara tillräckligt intressant föratt man skulle sätta sig ned och diskutera på ettsakligt sätt. Men det hände absolut ingenting.Jag vill upprepa en annan sak som aldrig blirbemött, konstigt nog. Vi fick utstå smälek. Vi blevhalvt idiotförklarade under valrörelsen och ävenunder vårt första år i för vårabesparingsförslag på 196 miljarder . Enbesparingstakt på i runda slängar 30 miljarder perår.I höstas antog regeringen och Socialdemokraternatillsammans två sparförslag -- det var bra, detstödde vi -- i en årstakt som är dubbelt så hög somden vi hade föreslagit. Tänk om man hade lyssnatlitet grand på det vi sade i stället för att göra narr avoss. Då kanske vi kunde ha undvikit en del av denhär krisen, eller i varje fall fått den i litet merkontrollerade banor.Jag sade en hel del även i den allmänpolitiskadebatten om att vi verkligen eftersträvade att få igång en diskussion. Jag betonade det genom att gåupp i replik på mina kolleger i utskottet ochverkligen stryka under att vi skulle få vettigadiskussioner i utskotten. Det bekräftades i viss månatt så skulle ske. Då tror åtminstone de som ärutanför det här huset att så också har skett. Men detär precis vad det inte har gjort.Jag har med en dåres envishet försökt att ta upptemat på våra möten. Det har, jag höll på att sägasom vanligt, inte lett till någonting över huvudtaget. Det har inte lett till någon diskussion överbordet som är värd namnet. Det har inte lett till har satt sig ned och funderat och diskuterat.För att riktigt stryka under detta bad jag att få vissasaker till protokollet, som jag vill citera här. Det ärprotokollet för finansutskottets sammanträde den18 februari. Där står ordagrant:''Under överläggningarna föreslår Bo G Jenevall(nyd) att utskottet har en övergripande diskussionom statsbudgeten.Förslaget avslås med hänvisning till att man enligtriksdagsordningen inte kan gå in på annnat utskottsberedningsområde.Bo G Jenevall vidhåller som sin uppfattning attfinansutskottet har möjlighet att ta initiativ påannat utskotts beredningsområde och vill ha dettaanmält till protokollet. ''Vi anser nämligen att det finns möjlighet inomgällande regler, vilket vi faktiskt fick bekräftat pådet följande sammanträdet i finansutskottet. Vifattade faktiskt ett övergripande beslut över andrautskott när det gällde ROT-åtgärderna. Det är vimycket glada för. Det bevisar, menar jag, att vi möjligheten. Men varför tar man den inte, ochvarför fungerar det inte?Jag tror personligen att det beror på att man ipartierna sitter fast i det politiska manövrerandetoch i revirtänkandet i utskotten. Det är barockt närvi har en situation där landet blöder, pengarnarinner ut och det verkligen behövs beslutskraft. Dågömmer sig partierna bakom reglerna och tar intetag i problemen.Jag tycker att vi skall skämmas allihop inför våraväljare, inför svenska folket, när vi inte vågar ta tagi saker och ting. När vi låter gamla rutiner -- så harvi alltid gjort, så kan man inte göra osv. -- leda ossi vårt arbete. Hur skall vi bära oss åt för att få enändring?Vi är ett litet parti. Vi är ett nytt parti. Vi har vårafel och brister. Men vi erkänner dem åtminstone. Viförsöker på olika sätt att få till stånd en ändring.Hur skall vi bära oss åt för att få den till stånd? Vivet inte.Men jag har lärt mig att tycka om mina kolleger här.Jag är imponerad av kunnandet hos de allra flesta.Man och man emellan finns den där beslutskraften.Men den stoppas av några stycken i varje parti sombestämmer. Det är så. Det är en liten klick i varjeparti som bestämmer. Resten av oss är egentligenknapptryckare, om vi skall dra ut tanken i dessförlängning.Vi måste få till en förändring. Jag kommer då in påen annan viktig punkt, som vi också har talatmycket om. Det är den korta räntan. Varför görman inte något åt den? Vi får väl bytariksbankschef, eftersom han bromsar. Det tyckerjag faktiskt är hög tid att göra. De flesta, och alltfler av våra kända ekonomer, anger att den endamöjligheten att få fart på hjulen är att kraftigt sänkaräntan. Varför gör man då inte det?Jag kan nämna att vi har varit mycket kritiska motRiksbanken. Vi är så kritiska att vi i en motion somväcktes , och som förresten bordladesnu , inte är beredda att geriksbanksfullmäktige ansvarsfrihet.Naturligtvis kommer det att röstas ner med 14--1 iutskottet, för de övriga partierna harrepresentanter i riksbanksfullmäktige. Vi villmarkera att man inte kan driva för riket så viktigafrågor och sedan inte ta ansvaret för det. Det är intefråga om ekonomiskt ansvar för dessa människor,men om vi skulle få gehör för vår motion skulle deti alla fall bli en ny riksbanksfullmäktige.ROT-åtgärder skall jag inte gå in på meradetaljerat, även om jag skulle kunna tala mycketom dem, utan jag överlämnar frågan till minkollega i bostadsutskottet, iStockholm, som dessutom är suppleant ifinansutskottet.Låt oss titta litet på statistiken. Det är ofta tråkigtatt läsa statistik, men ibland är det intressant. Vihade en försörjningsfaktor på 0,92. Den ärnu 2,28. Återigen det gamla slitna uttrycket: Hurmånga offentliganställda skall vi bära på ryggen?Siffrorna är intressanta ur den synvinkeln att devisar att vi lever över våra tillgångar. Jag säger somHans Gustafsson, att vi aldrig kan spara oss urkrisen. Det har jag sagt från dennatalarstol. Vi måste få hjulen att snurra. Det är frågaom att både spara och stimulera. Det är alltså frågaom att både gasa och bromsa, när vi talar om olikavägar. Det är tänkvärda siffror.Det betänkande som föreligger och som videbatterar är gammal skåpmat. Man har inteuppmärksammat att vi har en kris. Det här ärregeringens ekonomiska politik, där man skall talaom hur vi kan lösa problemen. Men här är ju ingalösningar. Man har som vanligt tagit sex takter häroch fem takter där.Vi fick i går -- jag vet inte om tajmningen varmedveten, förmodligen inte -- ta del avLindbeckkommissionens alster. Jag var med påpresskonferensen och lyssnade på vad som sadesdär. Jag tycker naturligtvis att det var särskilt roligtför vår del, därför att det till väldigt stor del är Nydemokrati-politik i rapporten. Med andra ord: detkanske inte är så mycket oförnuft i en del av deförslag som vi har lagt fram. Vi delar naturligtvisinte allt, och allt är väl kanske inte lämpligt attgenomföra heller. Men det finns många goda ordsom vi kunde ta till oss som politiker, därför att dehar sagts av någon annan som förhoppningsvis skallvara opolitisk.Man skulle kunna tala om detta hur länge som helstoch ta upp en mängd detaljer, men jag ser att mintaletid snart är slut. Man kanske, frufinansminister, skulle kunna byta ut finansplanenmot rapport.Fru talman! Jag vill härmed anmäla att vi yrkaravslag på utskottets hemställan i sin helhet ibetänkande FiU10.Anf. 3 HANS () replik:Fru talman! Först vill jag säga till Bo Jenevall atthan både hörde rätt och jag läste rätt när jag sadeatt vi inte hade några egentliga naturresurser attbygga vårt välstånd på. Jag menade naturligtvis inteatt vi saknar natur, för det har vi. Mennaturresurser i egentlig mening har vi väldigt litetav. Vi har ingen olja, ingen gas och praktiskt tagetingen malm. Om vi inte vore så skickliga att brytamalm skulle malmen inte ha något värde överhuvud taget i sammanhanget. Det är inte det somhar fört oss fram till en tätposition, utan det ärandra omständigheter.Jag observerade, fru talman, att Bo Jenevall i slutetav sitt anförande yrkade avslag på utskottetshemställan, som ju handlar ombudgetpropositionen. Det innebär att det nu finnstvå avslagsyrkanden. Jag utgår ifrån att Bo Jenevalltalar för sitt parti, och jag har ingen anledning atttro annat. Då finns det alltså ett avslagsyrkandefrån Ny demokrati, och det finns i vår reservationoch i vår motion yrkanden om avslag både när detgäller riktlinjerna för den ekonomiska politikenoch när det gäller budgetpolitiken.Därmed har vi kommit till ett onekligen intressantläge i kammaren. Det finns anledning att utgå ifrånatt två avslagsyrkanden möjligen skulle kunna bliett, eftersom de har samma syfte. Därför finns deti detta sammanhang anledning att överväga om intedet här tarvar att betänkandet återremitteras tillutskottet för att bereda tillfälle att överväga densituation som råder. Jag tänker dock inteframställa något yrkande i detta inlägg, för jag hartillfälle att återkomma senare.Anf. 4 BO G JENEVALL (nyd) replik:Fru talman! Det jag tog upp var ingen stor frågaegentligen. Vad jag tänkte på var att vi faktiskt harskogsresurser och malmresurser som är ganskaunika. Det är väl till stor del dem som vi har byggtmycket av vårt välstånd på.I övrigt tycker jag att replik varintressant. Jag ser fram emot att vi skall kunna enaoss om att återremittera ärendet till utskottet. Då,om inte förr, kanske vi verkligen för en gångs skullkan få en riktig diskussion i utskottet.Anf. 5 ():Fru talman! I ett tal till ett antal jublandebörsmäklare på 1976 sade dåvarandeamerikanske presidenten att arbetslöshetenpåverkar när allt kommer omkring avfolket medan inflationen påverkar 100 %.Finansminister är inte , ochCarl Bildt är inte , som utsåg tillvicepresident. Jag måste säga att det finns ganskamånga gemensamma drag mellan de resonemangsom förs av regeringen i finansplanen ochuttalandet av är inte bra med hög inflation.