prot · GH095 · 1993-10-12 00:00:00 — Där forskningen visat att deallmänpreventiva effekterna av ytterligarehöjningar av risken för fängelse är obefintliga ellermarginella, hänvisar justitieministern till ''sundaförnuftet'' som bevis för att sådana effekter finns.Då det inte kan visas empiriskt att ytterligarefängelse inte ger brottsminskande effekter, bör enrationell kriminalpolitik satsa på något annatutifrån den allmänna principen att det minstskadliga ingreppet skall användas.Justitieministern har också introducerat en nyprincip för straffmätning, nämligen: ''Genom attstraffa brottslingen upprättar staten brottsoffret''.Denna princip innebär att spärrarna mot ökadanvändning av fängelsestraff kan sättas ur spel. Förhur motBevisa att det inte krävs ett, två, fem fängelse för gärningsmannen för att offretskall bli ''upprättat''? Risken att hamna i ettvedergällningstänkande är påtaglig.Skulle regeringen vilja införa dennastraffmätningsregel i , kommer denknappast att vara brottsoffren till hjälp. Vadbrottsoffret i normalfallet önskar är ekonomiskkompensation, någon att prata med och iförekommande fall läkarvård -- inte ''upprättelse''genom högre straff för gärningsmannen. Det är vadundesökningar på området visar. Den halva miljonkronor som en årsplats i sluten anstalt kostar kansäkert användas bättre för att upprätta brottsoffret.Internationell erfarenhet visar att brottsnivån intebestäms av straffnivån. Justitieministern har självframhållit detta: ''Allmänt sett tycker jag att det hosmånga finns en överdriven tilltro till lagstiftningensbetydelse i det brottsbekämpande arbetet. Ombrottsligheten drastiskt kunde minskas endastgenom att antog nya lagar, skulle detta hagjorts för länge sedan. ''Justitieministern bör följa denna kloka insikt istället för att aktivt föra en politik som snabbt ledertill att fängelsebeläggningen slår rekord för 1900-talet. Det finns ju andra vägar att gå: exempelvisrestriktiv alkoholpolitik för minskning avvåldsbrotten, avkriminalisering enligtÅklagarutredningens förslag, omprioritering avPolisens resurser till mer skydd av medborgarna,påverkan av tillfällesstrukturen för att minskabrottsligheten, kraftig satsning på stödpersoner förunga lagöverträdare på väg in i en brottslig karriäroch företagssponsring av jobb till persistentaförmögenhetsbrottslingar.Sedan kvarstår naturligtvis den ständiga frågan:Hur förbättra levnadsförhållandena för dem sombefolkar våra fängelser? Det är det entydigaresultatet från alla undersökningar att de som sitteri fängelse har sämre uppväxtvillkor, sämreutbildning, sämre hälsa, sämre bostad, sämreekonomi och sämre situation på arbetsmarknadenän övriga medborgare. De som sitter i fängelsernaär förlorare. För dem gäller verkligen: brott lönarsig inte.Av central betydelse för beivrandet av dentilltagande brottsligheten är att göra väsentligtstörre satsningar på den brottsförebyggandeverksamheten än vad som görs för närvarande.Med anledning av det anförda får jag ställa följandefrågor till justitieminister . Vilka belägg har justitieministernför attytterligare straffskärpningar skulle minskastraffnivån?2. Vilket lagligt stöd finns enligt justitieministernför att staten genom bestraffning av brottslingenupprättar brottsoffret?3. Är den beräknade utbyggnaden av antaletfängelseplatser med ca 1 400 till en uppskattadnybyggnadskostnad beräknad med ca 2 miljarderoch årlig driftskostnad med ca 700 miljoner kronorändamålsenlig och försvarlig?4. Vilka alternativ till fängelse är regeringenberedd att verka för utöver samhällstjänst ochintensivövervakning?5. Vilka åtgärder vill regeringen föreslå för attförbättra förhållandena för dem som befolkarfängelserna, i syfte att förhindra återfall och främjaen bättre social anpassning efter frigivningen?6. Vilka ytterligare satsningar påbrottsförebyggande åtgärder vill regeringen göra?30 § Kammaren åtskildes kl. 16.41.Förhandlingarna leddes av talmannen.