prot · GH0935 · 1993-12-02 00:00:00 — Jag ville bara påminna omatt vräkningstalen under de goda åren, t.ex. 1990,även om de låg något under dagens siffror inte varså mycket lägre att man kan säga att hela problemetberor på att det nu är kristid. Om jag minns rättskedde 5 000 vräkningar och 6 1991.Det var innan de akuta problemen med högarbetslöshet och annat uppstod. Det finns alltså ettpermanent problem med personer som har svårt attklara av sina hyresbetalningar. Det är naturligtvisett problem som vi på olika sätt måste attackera.I mitt interpellationssvar redovisade jag en lång radåtgärder som regeringen har vidtagit. De är ettuttryck för att vi ser allvarligt på dessa problem. Jagnämnde våra olika försök att genom förenklingaroch förändringar få ner kostnaderna inybyggnationen. Jag talade om de förändradebostadsbidragen, som syftar till att skapa entydligare fördelningspolitisk effekt. har isina analyser av bostadsbidragen också påvisat pengar från bostadsbidragen under de senasteåren har gått till personer med lägre inkomster ochhöga bostadskostnader.Vi har ändrat hyreslagstiftningen, vilket vi redanhar varit inne på, för att förstärka hyresgästernasmöjligheter att i ett besvärligt läge bo kvar ochsocialnämndens möjligheter att ingripa ochförhindra att vräkning sker. Vi har redan påbörjatarbetet med att på olika sätt stimulerabudgetrådgivningen i kommunerna. Ytterligareåtgärder kommer att vidtas i samband medskuldsaneringslagen. Genom Socialstyrelsenförstärker vi insatserna för att stödjasocialnämndernas handläggning av sådana härfrågor.Till detta kommer den kartläggning somSocialstyrelsen gör och den arbetsgrupp inomFinansdepartementet som jag nämnde.Regeringen har på olika sätt tagit frågorna på stortallvar, och regeringen har mycket konkret tagit itumed dem. Vi får se hur långt dessa åtgärder räckeroch om det finns behov av ytterligare åtgärder. Fördagen är det min bedömning att vi får nöja oss medde åtgärder som har gjorts och avvakta vilkaeffekter de får. Sedan kan vi avgöra om det finnsskäl att återkomma.Anf. 8 ():Fru talman! Det är svårt att leda i bevis attbostadssubventionerna skulle ha drivit uppkostnaderna. och ägde det omfattande kontorsbyggandet rum.Det skedde faktiskt utan subventioner.I krisuppgörelsen var vi överens om att man skulledra in 3 miljarder. Vi sade dock att det skulle varaen rättvis fördelning. Hur den rättvisa fördelningenskall vara har vi inte lyckats komma överens om.Dessutom tycker vi inte att det går att dra in dessapengar i det läge som landet nu befinner sig i.Vi har tagit fram ett bostadspolitiskt program somantogs på vår kongress. Det skall utformas mer idetalj. Vi återkommer till det.Den bostadspolitik som regeringen för innebärhöjda kostnader. Den för med sig ökad segregationoch ett ökat antal vräkningar. Jag skulle viljaavsluta med att citera vad skriver i sinutredning: ''valfrihet på bostadsmarknaden förflertalet hushåll kan förverkligas endast om detfinns ekonomiskt utrymme för egna beslut''. Dettagäller inte dem som är vräkningshotade.Anf. 9 HANS ():Fru talman! I socialministerns senaste inlägg fästerjag mig vid att han talar om vad som har gjorts ochvad man nu tänker göra. Han säger att man skallverka för information och en skuldsaneringslag.Man skall avvakta och sedan analysera. Det är en alldeles för passiv hållning tillproblemen. Därför ville jag i mitt förra inläggmarkera problemets storleksordning.Det är nödvändigt att göra ytterligare insatser föratt få ner hyrorna. Socialministern kommenteradeexempelvis inte förslaget om rätt till retroaktivtbostadsbidrag vid hyresskuld.Den stora frågan är naturligtvis hur det går medbesparingsförslaget på 3 miljarder. Socialministernkommenterade inte om man är beredd att avvaktamed den mycket drastiska åtgärden, vilket jagtycker är rimligt, till dess att ekonomin förbättrashär i landet.Anf. 10 Socialminister ():Fru talman! Jag skall fatta mig mycket kort.Jag skall erkänna att vi inte närmare har analyseratfrågan om retroaktivt bostadsbidrag. Det kännsdock som om det vore att flytta pengarna från enkassa till en annan.Om socialnämnden, när man hjälper någon attklara hyresbetalningarna så att en vräkning kanundvikas, upptäcker att den vräkningshotadepersonen inte har fått bostadsbidrag, men ärberättigad till det, skall man självfallet ordna så attpersonen får det i fortsättningen.Just nu vågar jag inte ha någon bestämduppfattning om huruvida retroaktivt bostadsbidragskulle vara någon lösning på problemen. Jag harlitet svårt att se att det skulle vara så.Marianne nämnde att det var ettomfattande kontorsbyggande i slutet av 80-talet.Jag vet inte riktigt hur det kom in i den härvräkningsdiskussionen, men det stämmer. OmMarianne menar att det förhållandet attregeringen då tillät en överhettning i ekonomin,genom att släppa fram det omfattandekontorsbyggandet, bidrog till att driva uppkostnaderna tror jag att det är korrekt. Det är klartatt detta tog mycket arbetskraft i anspråk. Därmeddrevs kostnaderna upp. Det uppstod en väldiginflationsspiral som hade sitt ursprung inom dennabostadssektor.På den tiden arbetade jag, dess värre med fögaframgång, i opposition för att överhettningen skulledämpas. Om den hade gjort det skulle läget ha varitbetydligt bättre i dag.Jag har noterat att både ochHans Göran önskar sig mer av det mesta.Det får anses vara oppositionens privilegium.Överläggningen var härmed avslutad.3 § Svar på interpellationerna 1993/94:34 och 35om barnens situationAnf. 11 Socialminister ():Fru talman! och har i två i huvudsak likalydandeinterpellationer ställt följande frågor:Är socialministern beredd att verka för attnedskärningarna av det familjestöd, som bl.a.barnomsorg, mödra- och barnhälsovård, psykiskbarn- och ungdomsvård, fritidsverksamhet står förstoppas?Är socialministern beredd verka för attföräldrautbildningen inom mödra- ochbarnhälsovården får en renässans och ökad status?På vilket sätt ämnar regeringen i handling visa attSverige är berett att prioritera barnen, dvs. att ienlighet med sträva efter att tilldet yttersta av sina resurser söka förverkligabarnens rättigheter?Genom en uthållig och konsekvent satsning på barnoch familjer har vi i skapat godauppväxtförhållanden för de flesta barn. Det visarockså den , som interpellanternarefererar till.Det är inte heller enbart materiellt som de flestabarn får en bra uppväxt i . Det finns numerai det svenska samhället förståelse för barns behovoch respekt för deras rättigheter. På den punktenkan många av oss konstatera att mycket har skettbara under vår egen livstid. Sådan behandling avbarn som var helt accepterad är i dagkriminell. Ett exempel är aga i barnuppfostran. Detvar för några decennier sedan ett normalt inslag iuppfostran både i familjen och skolan men är sedan1979 förbjudet i lag.Huvudsinslagen i den svenska familjepolitikenbestår av generella åtgärder. Ekonomiskt stöd gestill och service erbjuds alla barn och familjeroavsett ekonomiska eller sociala förhållanden iövrigt. Barnbidrag, föräldraförsäkring,barnomsorg och barnhälsovård är exempel på dettagenerella stöd.Vi har goda erfarenheter av den politiken.Generella bidrag delas ut och annat stöd erbjudsutan stora administrativa kostnader. En sådanpolitik skiljer inte heller ut dem som är merberoende av stöd utan ger det på lika villkor till alla.Men ibland räcker inte generella medel. De måstekompletteras med andra insatser. Familjer medlåga inkomster och höga bostadskostnader fårbostadsbidrag och många ensamstående föräldrartillförsäkras en rimlig ekonomisk standard genombidragsförskottet.Det finns också i vårt land barn som far illa ellersom av andra skäl behöver särskilt stöd. Dethandlar bl.a. om barn som utsätts för sexuellaövergrepp, barn som växer upp med missbrukandeföräldrar och barn med handikapp. Till dessa riktarsig individ- och familjeomsorg.Det finns ett samband mellan de olika delarna avpolitiken. Goda generella insatser bidrar till attminska behovet av riktat stöd.Vi befinner oss nu i en djup lågkonjunktur med högarbetslöshet och ett mycket stortbudgetunderskott. De ekonomiska problemenkräver svåra prioriteringar inte minst i kommuneroch landsting, som svarar för väsentliga delar avden välfärdspolitik som berör barnen. 90-taletsstora utmaning är att med begränsade resurserupprätthålla god kvalitet i service som vänder sig tillsåväl barn och familjer som äldre och sjuka.Margareta och har i sinainterpellationer tagit till utgångspunkt att stödet tillbarnen är i fara genom den förändring ochförnyelse som kommuner och landsting nugenomgår.Jag vill inte utesluta att det kan finnas kommuneroch landsting där förändringar har lett tillförsämrad kvalitet. Men att det generellt skullevara så finns det inga belägg för. Det är uppenbartatt det i kommunerna och landstingen har funnitsoch i många fall alltjämt finns möjligheter attminska kostnaderna utan att försämra kvaliteten.Forskning har också visat att det finns ett sambandmellan hög kompetens och låga kostnader i t.ex.barnomsorgen. Det är ett av skälen till attförskollärarutbildningen nu förlängs.Det finns en fara i att blåsa upp enskilda exempeloch göra dem allmängiltiga. exemplifierar i sinainterpellationer med stora sparbeting inom denpsykiska barn- och ungdomsvården i bl.a.Stockholm. Jag har låtit kontrollera den uppgifteneftersom jag fann den oroande. Det visade sig dåatt det i över huvud tagetinte finns några krav på besparingar i den psykiskabarn- och ungdomsvården. Efterfrågan på PBU:stjänster har ökat markant och därför harlandstinget budget tvärtom reserverat 20miljoner kronor extra för verksamheten. PBU:sbudget i omfattar totalt165 , så det extra anslaget innebären avsevärd höjning.Jag tar ändå farhågorna om att omställning ochförnyelse i kommuner och landsting riskerar attdrabba barnen på största allvar. Men jag tycker attdet är viktigt att få en korrekt bild av verklighetenoch inte basera eventuella åtgärder på enstakauppgifter, som dessutom kan visa sig vara felaktiga.Därför har regeringen, såsom jag harredovisat för kammaren, på mitt initiativ givitSocialstyrelsen i uppdrag att följa hur situationenutvecklas för barn och ungdomar i kommuner ochlandsting. De utsatta barnens situation skall särskiltbelysas. Menredan i mars i år lämnade en förstarapport avseende situationen hösten 1992.Då var bedömning att barnenditintills hade klarat sig väl i kommunerna.Socialstyrelsens rapport tyder också på attkommunerna verkligen har prioriterat de mestutsatta barnen. rapporterade styrelsenom vissa farhågor för vad som sker . Enrapport om detta får vi alltså om några månader.Först då kan vi avgöra om det finns anledning attvidta ytterligare åtgärder från statsmakternas sida.Jag vill också peka på att regeringen har tagit flerainitiativ för att förbättra de verksamheter somMargareta och tar upp. Iriksdagen behandlas just , som alla känner till,regeringens förslag till skärpningar avkommunernas skyldighet att tillhandahållabarnomsorg. Förslagen till lagändringar isocialtjänstlagen innehåller också kvalitetskrav vadgäller personalens utbildning eller erfarenhet,lokalernas storlek och utformning ochbarngruppernas sammansättning och storlek.Regeringens uppfattning är också att det bör varaen strävan att barn, om föräldrarna så vill, fårbehålla en plats i förskolan även när de socialaförhållandena förändras, t.ex. om en förälder blirarbetslös eller är föräldraledig i samband med attytterligare ett barn föds. För att ge kommunernarimliga möjligheter att uppfylla lagens krav på fullbehovstäckning träder lagen i kraft den 1 januari1995. Men jag utgår ifrån att kommunerna redanunder kommer att anpassa sig till lagensintentioner vad gäller t.ex. kvalitetskraven.Socialstyrelsen har också fått i uppdrag att utformaoch genomföra ett program för att utvecklasocialtjänstens förhållningssätt till utsatta barn ochderas familjer, det s.k. Barn i fokus-projektet.Satsningen tar sikte på att höja kompetensen ochöka medvetenheten hos socialarbetare och andrasom arbetar med utsatta barn. Förmågan att se,förstå, beskriva och bemöta utsatta barns behovskall utvecklas. arbetar inomprojektets ram med åtgärder inom en lång rad olikaområden: spädbarnsverksamheter, unga mammor,gravida missbrukare, sexuella övergrepp mot barn,missbrukarnas barn, vårdnad och umgänge, vård ifamiljehem, flyktingbarn. Särskilda medel haravsatts för detta utvecklingsarbete som syftar till attsätta barnens bästa i främsta rummet.1994 är FN:s familjeår. I har vi tillsatt enkommitté för att samordna aktiviteterna i anledningav familjeåret. Inriktningen är att bygga upp ochföra ut kunskaper om barn och familjer och attstimulera diskussionen om hur vi kan stödja defamiljer som har särskilt stort behov av samhälletsinsatser. För att ge stöd till verksamheter som villpröva nya arbetsformer i syfte att skapa ökadlivskvalitet och effektivare skyddsnät kring barnoch ungdomar har regeringen ställt 10miljoner kronor ur Allmänna arvsfonden tillförfogande.Regeringen har också föreslagit attkommunerna skall få skyldighet att erbjudafamiljerådgivning. Om föräldrarna snabbt får hjälpmed att reda ut problem i samband med separationeller andra förändrade förhållanden i familjen, gerdet också barnen ett bättre utgångsläge.Barnens behov uppmärksammas också av denalkoholpolitiska kommission (S 1991:17) somregeringen har tillsatt. Kommissionen har i uppdragatt kartlägga och analysera missbruketskonsekvenser för missbrukarnas familjer.Kommissionen skall också bedöma vilka insatsersom behöver göras för att möta särskilt barnensbehov av stöd.Margareta och berör ocksåi sina frågor föräldrautbildningen och mödra- ochbarnhälsovården. När det gällerföräldrautbildningen har regeringen ett uppdragfrån att se över denna fråga. Regeringenöverväger nu formerna för och innehållet i en sådanöversyn.Regeringen har också anslagit särskilda medel förförsöksverksamhet med föräldrautbildning förblivande pappor. Det är ett sätt att förnya ochvitalisera föräldrautbildningen.Fru talman! Låt mig erinra om att regeringenför tillsatte förstabarnombudsman. Hennes huvuduppgift är attbevaka efterlevnaden av iSverige. Inrättandet av en barnombudsman är enviktig markering. Vi fäster stor vikt vidbarnkonventionens anda och innehåll och ärangelägna om att konventionen följs både i vårteget land och ute i världen.När det gäller har också den som har granskat första rapportmed anledning av konventionen inte funnit attSverige skulle bryta mot konventionen menframfört vissa allmänna rekommendationer ochvissa detaljsynpunkter. Jag har tidigare i kammarenredogjort för kommitténs bedömning.Jag menar, med hänvisning till det jag har sagttidigare i mitt svar, att regeringen i handlingprioriterar barnen i den mening som FN:sbarnkonvention kräver av oss. Om det i kommandegranskningar av eller i de årligarapporter som barnombudsmannen skall avge tillregeringen framkommer något annat, är visjälvklart beredda att ta initativ för att åtgärda debrister som kan finnas.Anf. 12 ():Fru talman! Jag får tacka för svaret, som jag tyckervar innehållsrikt och i många stycken positivt.Vid ett sammanträffande för sedan medbarnpsykologer som representerade olikaverksamhetsområden framkom det, som ocksåbekräftades genom en undersökning i kvällspressenför någon vecka sedan, att tusentals barn far illa iSverige . Trycket på barn- ochungdomsmottagningarna ökar. Antalet ärendenökar mycket kraftigt. På en plats i landet har deökat . Den troligagenomsnittliga ökningen är enligt psykologerna ca20 %.Här följer några röster från psykologerna: . När det blir färre kuratorer ochmindre personal i skolorna kommer fler till oss. Vijobbar med familjer där det finns barn upp till tolvår och upplever en markant ökning av antaletärenden. Det finns många missbruksproblem ochrelationsproblem. De familjer som lever påmarginalen kanske klarar sig i hyfsade tider meninte . Barnen får bära ett jättestort ansvar. De ärmer eller mindre övergivna. Föräldrarna har nogmed sitt. En del barn klarar av att söka upp andravuxna, utanför familjen, andra gör det inte.Ökningen beror på två saker. Dels ökar denallmänna belastningen på familjer i den tid vi leveri. Det är oroligt och krisigt. Dels minskarresurserna i samhället, till skolor och dagis t.ex.Långt ifrån alla barn som far illa kommer till oss.Därför kan detta vara toppen på ett isberg.Problemen ökar . Kanske fungerar desociala nätverken sämre, konstaterar och frågar sigpsykologerna.Fru talman! Socialministern säger att det är en faraatt blåsa upp enskilda exempel och göra demallmängiltiga. Han anser att och jaggör det i våra nästan likalydande interpellationergenom att peka ut den psykiska barn- ochungdomsvården i Stockholm.Jag håller med om den faran. Men i mininterpellation talar jag inte om några nedskärningarpå den psykiska barn- och ungdomsvården, PBU,i . Däremot beskriver jag att människorefterfrågar verksamheten mer och att trycket harblivit större, vilket också många av PBU-verksamheterna stämmer in i.Fru talman! Jag anser att det ökade antalet ärendenpå barnpsykiatriska mottagningar kan tas som enmätare på att många barn inte mår särskilt bra i vårtland . Jag tycker det är viktigt att man ger aktpå de signaler som sänds ut från det nätverk sombyggts upp inom den offentliga sektorn, där denbarnpsykiatriska verksamheten är en del.Jag tänker också på alla de andra olikaverksamheter som handlägger ärenden som harmed barn att göra och på den personal som direktarbetar med barnen. Det är viktigt att lyssna pådem.Fru talman! Socialministern berör i sitt svar mycketlitet, ja nästan inte alls, det förebyggande ochuppspårande arbete som bedrivs inom bl.a. mödra-och barnhälsovården. Med anledning av denprocess som den offentliga sektorn nu genomgårifrågasätter jag att man verkligen tänkt igenom dekonsekvenser omstruktureringen av primärvårdenoch husläkarsystemet får för de förebyggandeverksamheterna, mödra- och barnhälsovård.Ett sätt att hjälpa föräldrar och barn är att kommain i ett tidigt skede av en i sociala sammanhangnedåtgående process, d.v.s innan problemenuppkommer. Om några instanser har denmöjligheten så vill jag påstå att det är mödra- ochbarnhälsovården. Jag vill också påstå att mångaomstruktureringsdiskussioner under senare tidbl.a. inneburit att det direkta eller indirektaifrågasättandet av verksmheterna gjort attpersonalen där mer eller mindre tappatarbetsglädjen. Ändå vet vi vilken stor betydelsejust de verksamheterna har för välfärden i vårt landi ett brett perspektiv.Sverige är ju ett föregångsland för världens olikaländer inom just dessa områden. Det sänder felsignaler till omvärlden om dessa verksamheter drasner eller lågprioriteras.Är socialministern beredd att lyfta fram mödra- ochbarnhälsovården och skolhälsovården i det socialaskyddsnätet?Jag håller helt med om att vi har byggt upp ettomfattande skyddsnät inom kommuner ochlandsting. Det går att utveckla vidare, fru talman.Det behöver inte bara vara den offentliga sektorn.Men i allt omstruktureringsarbete är det viktigt attinte kasta ut barnet med badvattnet. Vi har inte rådatt kasta bort erfarenheter och kunskaper.Samarbetet mellan olika verksamheter bordeexempelvis kunna utvecklas mer. Föräldrarserfarenheter och kunskaper borde också kunna tastill vara mer. Ett arbete för att föra verksamheten iden riktningen tycker jag skulle vara en finmålsättning för det familjeår som socialministernnämnde.Det är bra att regeringen just beviljat 10miljoner kronor ur Allmänna arvsfonden för attpröva arbetsformer för att skapa ökad livskvalitetoch effektivare skyddsnät kring barn ochungdomar. Det är ett väl tajmat sammanfallandemed besvarandet av de här interpellationerna.Jag tycker också att det är bra att man har tillsatten barnombudsman för att vaka över barnensintressen, framför allt med tanke på vårt landsuppföljning av . Men man måstevara försiktig så att man inte låserbarnombudsmannens händer med oklara ochalltför snäva direktiv. I så fall är risken stor att honblir både udd- och kraftlös. Barnen behöver i dagkraftfulla förespråkare.Fru talman! är ett viktigträttesnöre för arbetet med barns rättigheter, mentyvärr verkar faktiskt en del departement -- dockinte -- och andra myndigheterinte veta om den eller ha kunskap om vadbarnkonventionen innebär.Är statsrådet beredd att medverka till att bl.a. detbyråkratiska systemet, departement och verk, fårordentlig information om vad den konventionenegentligen innehåller?Anf. 13 ():Fru talman! Jag vill tacka socialministern för detutförliga svaret på vår gemensamma interpellation.Jag vill först klart och tydligt deklarera att minutgångspunkt är att jag är, och har varit, enmycket nöjd förälder -- eller för att tala med det nyasättet att uttrycka sig: en mycket nöjd kund vadgäller barnomsorg, skola, mödra- ochbarnhälsovård. Jag tycker att jag som svenskförälder haft anledning att hylla den personal somarbetar inom det här området och har kunnat gemig och mina barn en bra start.Att jag har valt att tillsammans med MargaretaViklund ta upp dessa frågor beror på att jag tyckeratt på många områden är barnen hotade. Dentrygghet vi har byggt upp just för barnen i ,och som lyfter fram, den är i daghotad. Vi har inte samma självklara rätt till en trygguppväxt för våra barn.Interpellationen har tagit upp frågan om hurnedskärningarna i kommun och landsting drabbarbarnen. Jag är övertygad om att det går att göramånga förändringar utan att det behöver drabbabarnen.Socialministern låter påskina att vi tar upp enskildaskräckexempel och gör dem allmängiltiga. Jag villpåstå att det tyvärr inte är enstaka exempel, utanatt det finns många exempel på hur barnomsorgen,skolan och barnhälsovården klart negativt påverkasav de besparingar som satts in under flera år.Den storleksordning som vi talar om när det gällerminskningar på förskolan är ungefär 3,7 %.Tillsammans med skolan svarar förskolan förminskade kostnader på drygt 1,6 miljader.Jag kan dra fram en rad olika exempel på hur dessabesparingar ser ut. Barngruppernas storlek harökat. är det vanligt med grupper på 17--18barn och inte ovanligt med grupper på 22 barn. Jaghörde t.o.m. ett exempel på 23 barni en grupp. och jag har tidigarediskuterat gruppernas storlek inom barnomsorgen,men jag har inte fått något besked om vargränsen går. För egen del tycker jag det är helt klartatt 23 barn verkar vara en oerhört stor grupp pådagis.Vi har andra exempel. Fritidshemmen i Stockholmoch deras personal har halverats. Avgifterna harkraftigt höjts och håller på att höjas iStockholmsområdet och runt om i vårt land.Hemspråksundervisningen har minskat. Tidigaregavs den åt av invandrarbarnen, men det harskett en minskning till mellan 1990 och 1992.Undervisningstiden har minskat, klasstorleken harökat.I en officiell skrift från ,''De STORA små förlorarna'', beskrivs hurdäremot antalet skolbarn i har ökatmed . ''De mest drabbade områdena harvarit de verksamheter, som är direkt inriktade påatt hjälpa och stödja elever med svårigheter ochsärskilda behov. ''Speciallärarverksamheten har också minskat undersamma period, liksom tjänster som talpedagogero.s.v. Jag anser alltså att situationen på det områdetinte är särskilt god och inte gynnar de svagastebarnen.Sedan, fru talman, vill jag gärna ta upp frågan omPBU och nedskärningarna som vi åberopade i vårinterpellation. Jag tycker att det hade varit bra omBengt också hade kollat bakgrundentill vår oro. I , för att ta ettkonkret exempel, förelåg förslag om mycket storanedskärningar innan budgeten antogs. Det gälldenedskärningar i PBU-verksamheten med ungefär 8miljoner kronor. Det som hände -- och det är jagnaturligtvis mycket glad över -- var att man i sistastund, på själva budgetmötet, ändrade förslaget.Man lade tillbaka dessa 8 miljoner och ladedärutöver på 8 miljoner extra till PBU och 4miljoner för hela nämndens verksamhet. Dethandlar alltså inte om totalt 20 miljoner extrakronor.Det är således en utmärkt vändning som har skett iStockholm. Men det beror ju på den oerhörtkraftiga tillströmning som varit -- det handlar om20--ökning.