prot · GG0997 · 1993-04-22 00:00:00 — Det finns i världeni dag nästan 1 miljard vuxna analfabeter -- mer änen vuxen av fyra är analfabet. Kvinnorna drabbashårdare än männen. I utvecklingsländerna ärnästan hälften av alla vuxna kvinnor analfabeter,och de har inte tillgång till tryckt kunskap, somskulle kunna hjälpa dem att förbättra sina liv ochskapa en bättre framtid.Dessutom har mer än 100 miljoner barn igrundskoleåldern aldrig varit inne i ett klassrum,och om inte omedelbara åtgärder vidtas löper depåtaglig risk att bli 2000-talets vuxna analfabeter.Av dessa 100 miljoner barn är 60 miljoner flickor.På tröskeln till det nya århundradet möter världenallvarliga globala utmaningar, såsom enormaskuldbördor, en snabb befolkningsökning, som dethar talats om i debatten, krig, våldsbrott ochmiljöproblem. Läskunnighet och grundutbildningär viktigt, ja avgörande, eftersom det erbjudermöjligheter att frigöra och mobilisera intelligensför att bekämpa dessa problem.UNDP, , och hartillsammans med 155 länder antagit en aktionsplanför att komma till rätta med analfabetismen ivärlden. Man har tillsammans satt upp tre mål.För det första: Grundutbildningen skall görastillgänglig för alla barn, ungdomar och vuxna.För det andra: Inlärningsmålen skall förbättras fören överenskommen procent av en åldersgrupp,exempelvis av alla 14-åringar, så att de kantillgodogöra sig en definierad kunskapsnivå.För det tredje: Antalet vuxna illitterata skall skärasner till hälften av nivå till slutet av dettaårtionde, och skillnaden och ojämlikheten mellanantalet manliga och kvinnliga analfabeter skallkraftigt reduceras.Det här är en målsättning som ligger något lägre änden man drog upp 1990. Då var målet att utrotaanalfabetismen . Man har numärkt att man inte klarar det, men den nuvarandemålsättningen är ambitiös som den är.Om vi skall fortsätta den historiska återblicken: enannan sak som missionen arbetade med varsjukvården. Det ledde till byggande av kliniker ochsjukhus, utbildning, hälsovård och barnavård.Detta har lett vidare, till det vi hört mycket om : befolkningsfrågan och familjeplanering.Afrika är en kontinent som mycket sent startadearbetet med familjeplanering, men i mångaafrikanska länder har man börjat känna optimism,då man sett att det är möjligt att på mycket kort tidvända ökningstakten hos befolkningen.I har man lyckats fåned det antal barn en kvinna föder under sinfruktsamma period av livet, det s.k.fruktsamhetstalet, från 8 till 6,7 barn. I Botswanahar det gått från 6,5 till 5 barn under enfyraårsperiod.I måste politiker och opinionsbildare fåkunskap om befolkningsökningens konsekvenser.Ibland kan det finnas anledning att överväga lagarsom hindrar människor att gifta sig vid alltför lågålder. I är den legala åldersgränsen föräktenskap tydligen 12 år.Inte sällan kan det uppstå konflikter mellan å enasidan radikala krav på upplysning omfamiljeplanering och tillgång till preventivmedeloch å andra sidan både kulturella och religiösavärderingar.Detta måste lösas från land till land och på ett sättsom inte motverkar familjeplaneringens syfte.Infrastruktur var också en sak som man tidigt togitu med. Missionen byggde vägar, dammar ochbroar. Man byggde upp administration. Allt ingicki det vardagliga arbetet. Det fortsätter det nutidabiståndet med.Allt detta kostar pengar. Det engagemang vi hört från Ny demokratis talare är mycket lovvärt.Men det rimmar litet illa med de resurser som Nydemokrati är beredd att sätta till i biståndsarbetet.Låt mig bara ta en sak från betänkandet här i dag:om Ny demokrati skulle få majoritet skulle detbetyda att tolv av de länder vi stöder på olikasätt ekonomiskt i biståndet skulle få noll kronor ifortsättningen. Det framgår av betänkandet attländer som , , , , , , , ,, , utvecklingsarbetet iCentralamerika och utvecklingssamarbetet iSydamerika skulle få noll kronor. Jag är av denuppfattningen, och det är också ochandra partier som står bakom betänkandet, att denrika världen måste vara beredd att inte bara medord tala om dessa saker, utan också görauppoffringar och ge ekonomiska resurser för attklara en rättvisare värld.Med dessa ord, herr talman, önskar jag yrka bifalltill hemställan i utskottets betänkande.Anf. 112 (nyd)replik:Herr talman! tog först uppatt hade kritiserat att vi bidragit tillatt bygga upp deras statsapparater och gjort demmera byråkratiska. När han säger ''vi'' menar hanbåde kolonisatörerna, kanske engelska ellerfranska, men även de svenska insatserna med densocialdemokratiska förkärleken till personer somKaunda och andra.För att ta igen -- eftersom det är där jagspenderat mest tid i -- så har man sett hurden byråkratin fungerar diktatorisktstyre. Man blir litet förvånad över att inte ettvästland som , eller de andra givarna, harkunnat påverka mer och ställt litet större krav påmottagarlandet att gå i en annan riktning om detskulle uppnås en utveckling.Men man hade sin tro. Det är vår förhoppning nuatt den nya regeringen kan förändra.Karl-Göran Biörsmark går mera rakt på sak närhan kritiserar Ny demokratis bidragsdel. Vi vill haett lägre bistånd än vad säger att vi inte vill ge några pengar alls till 12av 19 programländer. Men detta är inte riktigt sant.Detta rör sig ju om landramar, och Ny demokratihar föreslagit att man skall ta bort landramarna. Vistöder i princip de andra resonemang som framgårav regeringens proposition. Man skall jobba på ettannat sätt med mer strategier, kanske koncentrerasig på vad man skall göra i dessa länder totalt sett,eller i regioner, eller i hela världen. Man skall läggaupp en policy för detta. Det behöver inte sluta medatt det inte blir några pengar till dessa länder.Vi vill fortfarande satsa på katastrofbistånd överhela världen. Vi vill jobba mer medexportkreditgarantier. Vi vill göra renaprojektsatsningar, få i gång frihandel osv.Det är därför litet orättvist att säga som Karl-GöranBiörsmark gör, men visst: stirrar man sig blind påden 25-åriga socialdemokratiska modellen medprogramländer osv, fungerar det så här i riksdagen.Även om vi framlägger en väldigt visionär tankeblir det avslag på den rakt av. Vi måste försöka hittanågon sorts transfereringsmodell, och då har viskurit radikalt i de enskilda belopp som nämns ipropositionen och i betänkandet. Men Karl-GöranBiörsmark vet att vår långsiktiga plan, , är att göra en radikal förändring i bådebiståndsmyndigheter och inriktning.Karl-Göran Biörsmark kan vara lugn: Det blirsäkert pengar till dessa länder också i vettigaprojekt. Finns det inga vettiga projekt, och uppståringet tycke mellan länderna, då blir det ingapengar.Anf. 113 ()replik:Herr talman! Först detta med ländernas struktur.Richard Ulfvengren tar exempel från , frånKaundas land. Visst, för det landet gick det snett såsmåningom. Men jag försökte framföra att vimåste se med en viss ödmjukhet på den historiskaverklighet som man har verkat i. Vi måste tänka påden svåra frihetskamp som kom först, efter denkoloniala tiden. Dessa länder vände sig då ofta tillde motpoler som fanns till kolonisatörerna,nämligen de kommunistiska socialistiska länderna.Det var ofta där de hämtade sin ideologiskainspiration, och det tycker jag inte är så konstigtegentligen. De fastnade i detta, som andrakommunistiska socialistiska länder också gjorde.Det skedde inte bara i gamla kolonier, utan även iÖsteuropa, vilket vi känner till, tills detta systembrakade samman. Då har man att ta itu med densituationen och bygga upp något ur de ruiner somdet systemet lämnade efter sig.Det är ju bra att det nu har kommit klara ochtydliga signaler till demokratiutveckling. I dessaländer är många i opposition. I fannsmånga som var i opposition med Kaunda, och denoppositionen var tacksam för de signaler somkommer från västvärlden om att satsa pådemokrati. Det var precis en sådan signal debehövde. Detta systemskifte har svept över mångaländer. I detta har vi, tror jag, i västerlandet medvåra klara signaler om demokrati haft storbetydelse.När det gäller resurserna kommer vi naturligtvisaldrig att bli överens. Min enkla filosofi är att deuppgifter vi har framför oss är oändliga. Det finnsett rättvisekrav däri att vi som ändå sitter i en heltannan ekonomisk situation i västvärlden har ettmoraliskt ansvar för att hjälpa till ekonomiskt. Dågår vi tyvärr i fel riktning när vi minskarbiståndet i stället för att öka det.Anf. 114 (nyd)replik:Herr talman! Helt kort vill jag bara säga att den härdemokratiutvecklingen är lovvärdig och äruppskattad.Låt oss ta som exempel igen. Det är ettland där mycket bra saker har hänt. Den nyepresidenten har uttryckt att det är jättebramed demokratisering, därför att man tidigare imånga år i sina valkampanjer försökt nå fram meninte lyckats. är de där. Han har faktiskt belysten rad problem med lämnat bistånd. Därför tyckerjag att det är viktigt att man inte bara säger att mannu infört demokratiseringsdelen ochmarknadsekonomin, utan att det här måstefullföljas rakt igenom hela vår organisation.Man måste kanske också se över vissapersonligheter inom vårt biståndsagerande, vilkainte riktigt tagit det här till sig. Det kan gällapersoner som lättvindigt byter partifärg. Jag tror attdet vore lämpligt att se över det här så att man ävenute på fältet agerar så som regeringen önskar.Jag återgår till att diskutera anslagsfrågan. och jag har tidigare i dennakammare diskuterat denna. Jag har viddessa tillfällen sagt att utmaningen för ett land somfaktiskt inte är särskilt ekonomiskt starkt -- kan ju inte påstå att ärdet med en skuld om 1 biljon, somSocialdemokraternas gruppledare, , sade -- är att se över alla bidrag. Jag kommerfrån en företagsvärld där man är van vidrationalisering och effektivisering, och jag ärövertygad om -- det tror jag också -- att verksamheten inom de svenskabiståndsorganen inte är hundraprocentigt effektiv,varken inom UD, SIDA eller BITS. Är det då så felatt föreslå FN:s långsiktiga mål på av BNIoch säga att vi skall krama ur lika mycket -- helstmer -- bistånd till fler människor; detta till en lägrekostnad? Det är en utmaning Karl-GöranBiörsmark, och den tror jag att Karl-GöranBiörsmark kan skriva under på.Jag kan hålla med om vikten av effektivtbistånd. Men jag tror inte att man kan få det omman inte först börjar krympa organisationen ochbygga om den. Sedan kan man, när det går bra förSverige igen, öka på.Anf. 115 ()replik:Herr talman! Jag tror att de signaler som vi nu bådetydligare och klarare ger när det gällerdemokratiutvecklingen är av godo för utveckligen imånga av våra mottagarländer. Under debatten har det kanske målats upp en något konstladmotsättning mellan företrädare och . Jag tror att viligger ganska nära varandra i vår uppfattning, ochatt det är meningen att vi för att påverka skall gedessa klara signaler.Har råd eller inte? Man kan ju diskuteraom det är just på det här området som man skallspara i den totala budgeten, eller om det är påandra områden som man skall spara för att få neddet totala budgetunderskottet. Statsskulden är på 1biljon kronor, medan vi här talar om 1,5 miljard.Samtidigt talar vi om att inköpa exempelvisstridsvagnar. Det har också talats om lyxskatt här . Personligen tycker jag att det rimmar mycketilla att vi kostar på oss sådana saker och samtidigtdrar ned på biståndet. Det ger fel signal, och det ärett klart problem.Anf. 116 (nyd):Herr talman! Erfarenheterna avbiståndsverksamheten bör nu ge oss möjligheter rejäl omprövning av den traditionellaverksamheten.Utvärderingar och rapporter har kommit i ropet.De har funnits förut, men har varit''friserade'' av de inblandade s.k. särintressena.Man talar nu om auktoriserade revisorer, som skallkontrollera verksamheten. En enorm framgång haralltså nåtts på det planet. kände man inteigen rapporten i förhållande till verkligheten. Deninformationen har jag fått när jag besökt personer iAfrika. Man höll tyst, därför att man inte ville bliosams. Man var också beroende. Det var, kan mansäga, en vänskapskorruption.Särintressena har alltså tidigare tagit makten.Besluten har fattats i denna kammare, mensärintressena har på ett effektivt sätt sett till attunderlaget för besluten varit avpassat så attbesluten skulle gå deras väg.Om man döljer problemen blir det inga storaförändringar. Man går i traditionella spår, och detblir inga ny kreativa lösningar. Man försöker så gottman kan.Men på några områden har man lyckats. När jag var i och såg deras skolorblev jag förvånad över deras fina kvalitet. Jagberömmer också deras skolsalar, med 90 elever.Det tyder på ett stort intresse av att vilja utbildaelever.Jag fick också kontakt med föräldrar. En föräldertalade om att han hade två hustrur och tolv barn.Jag frågade honom hur han skulle kunna låtautbilda sina barn. Han svarade att han bara har rådatt låta utbilda de två äldsta barnen. Han ångradeatt han inte bara skaffat två barn, men var detju . Grundproblemet är familjeplaneringen,familjeförsörjningen och utvecklingen. Jag oroarmig över att vi ser alldeles för lätt på dessa frågor,efter att ha hört på , som var såoptimistisk.Om vi skall hjälpa till genom någon form avorganisation, tror jag att det behövs helt nyatankegångar. SIDA är en stor organisation, och enorganisation med stora resurser förlorar lätt sinkreativitet.Vad är det som händer? I-världen bidrar totalt medca till dessa länder. Visst ärdet bra. För att få en utveckling åt antingenöstsidan eller västsidan har ju konkurrens mellande socialistiska och de borgerliga idéerna funnits ide här länderna. Befattningshavarna på hög nivåhar varit smarta nog att utnyttja det. Medborgarnahar inte fått mycket.Det är resultat som man ser när det gäller att gåvidare. I-världen har byggt upp en korruption i dehär länderna. Det är inte länderna själva som gjortdet. Vi har nästan påtvingat dem en korruption. inte vad man skall göra med alla dessamiljarder. När man får så mycket pengar är det lättatt vissa krafter i sådana här länder tar hand ompengarna. Det uppstår maffiatendenser, och definns redan.Den italienska maffian har tagit hand om en del avpengarna. Det finns också lokala maffiabossar somhar tagit hand om pengar.Det är först nu som det har inträffat en vissförändring, åtminstone i det landområde som jaghar kontrollerat. Där har man börjat att köra utanen mängd penninglådor från banken i tillEuropa. mellanlandade man i Frankfurtpå natten bara för att lasta av pengar från banken.Det var pengar som vi nu säkert får låna till vårtstora biljonunderskott -- dessa pengar blir alltidtvättade internationellt.Det ruskiga i den här verksamheten är att det finnsför mycket korruption, och vi måste bliuppmärksamma på den. Det är inte människornasom får den stora hjälpen. Vi skickar mycketpengar, men vi skall ha klart för oss att dessa länderhar ett annat kostnadsläge -- det kanske rör sig om4--5 biljoner i köpkraft . Det är därför somvårt bistånd måste minska. En effektiv u-hjälp kanbli betydligt billigare än , om det görs enkoppling till köpkraften i det land som pengarna gårtill. Sedan måste vi se till att korruptionen inte harså stor omfattning som . Vi måste börja med det.I-länderna har köpt sig fria med hjärtat och medpenningbörsen. De har köpt sig fria från detmoraliska ansvaret. Det är oroande att vi först nuhar fått detta klart för oss. Det var förraåret som pengarna till stoppades, närpresidenten sade: Jag skall inte ha någondemokrati, utan jag skall ha det som jag har haftdet tidigare. Det är jag som bestämmer.Då satte man hårt mot hårt, och först då kunde manfå till stånd en utveckling.Det finns alltså en hel del statsledningar som vimåste sätta press på för att de skall få endemokratisk utveckling. Men människorna harfortfarande inte fått någon hjälp. Det är enpyramid, där toppen och mellanskiktet tarpengarna och medborgarna får det absolut minsta.Jag träffade också en bonde som ägde en litenkaffeodling. Det lönade sig inte för honom attleverera kaffet till staten, därför att han fick 10 öreper kilo. Där fanns en statlig inköpsorganisation.Vi vet ju själva vad vi betalar för kaffet.Det måste alltså byggas upp ett system där allkorruption är borta. Det finnskorruption i också, och vi måste försökahjälpas åt med detta.Befolkningen ökar, och matproduktionen percapita minskar. Det är dagens sanning. Det är vadsom har skett . Detvisar den statistik som jag har tittat på. Så ser detut i , som är den enda världsdelen med denutvecklingen. Matproduktionen minskar iförhållande till befolkningsökningen.Det måste alltså ske en förändring, så att vi delsbekämpar korruptionen, dels får till stånd enutveckling av samhället. Det är de här delarna somvi talade om tidigare, dvs. infrastrukturen,vägarna. Men det måste ske ett samarbete, sommåste växa fram. Det får inte vara affärsmännensom roffar åt sig -- de kommer t.o.m. från andraländer -- utan vi måste använda lokala förmågor.Det finns kreativa och duktiga människor i dessaländer, och de måste också få ett ansvar och ettinflytande på ett helt annat sätt. Vi skall inte baraförsöka pådyvla dem våra idéer. Vi måste ge demmöjligheter att utvecklas.Jag anser alltså att familjeplaneringen är mycketviktig. Den skall ge möjligheter till försörjning avoch skolgång för de barn som föds. På grund av attdet finns en illitterat del av befolkningen, är detsvårt att få till stånd en demokratisk utveckling iönskad omfattning. Det tar alltså tid -- det är minkänsla.Till sist skulle jag vilja ta upp , som harnämnts. När jag var nere i frågade jag demsom jobbade där vilka länder som vi kunde ta bortfrån biståndet. Det fanns ett land på den listan, ochdet var . Där har man kommit så långt inte behöver hjälp. Låt oss titta åt det hålletoch göra så! Det är alltså fakta från verkligheten.Anf. 117 (nyd):Herr talman! Som ni har hört , har vii Ny demokrati många uppfattningar som avvikerfrån utskottsmajoriteten, vilket illustreras i en hordav reservationer.Vi är några, bl.a. och jag, somhar bott i , och vi vill verkligen göravårt bästa för att hjälpa och göra mer för flertill en lägre kostnad. Vi vill effektivisera vårtbistånd och , väl planerat, omfördeladelar av det från till vårt närområde påandra sidan Östersjön.Vi känner -- i alla fall jag -- en viss olust över vid utrikesutskottets behandling genom tvåseparata betänkanden, nr 15 och nr 16, har försöktupprätta en järnridå mellan bistånd till ochsamarbete med . Vi vill naturligtvis geresurser åt bägge dessa grupperingar, och vi tror bör föra en debatt som omfattar bådeÖsteuropa och programländer i Afrika.Vi vet att hade fel då hanskanderade: ''Öst är öst, och väst är väst, och aldrigmötas de två.'' Verkligheten har gudskelov blivit enhelt annan.Medan jag är inne på citat, undrar jag om inte citerade fel. Det skallvara ''the change of wind'' i stället för ''the wind ofchange''.Det viktiga är i alla fall att vi verkar för att det bliren förändring i och att den kommer så snartsom möjligt.Min kollega pratade engagerat omkorruption i och allmänt besvär. Jag vill påbasis av egen erfarenhet bara berätta att ett av deverkliga knepen är att importörer och exportörerförsöker att plocka ut den hårdvaluta som finns ilandet, genom att exportörerna underfakturerarexporten och importörerna låter sin västerländskeexportör ordna med lämplig överfakturering.På så sätt får man ut vinsten från sitt eget fattigaland. Det gäller därför för alla som kommer ikontakt med bistånd att ha detta fullt klart för sig,annars kommer stora belopp att försvinna från defattiga länderna, som de gör i dagens läge.Detta är ett exempel på vikten av att man ibiståndsförhandlingar använder sig avinternationella företagsledare snarare äntjänstemän från den offentliga sektorn.Detta är några av de erfarenheter som jag har fåttmed mig från Afrika.Det är klart att man med rätt organisation och rättmanagement kan göra stora besparingar, bådeutomlands och på hemmaplan. vid dagens remissdebatt, som ett av sinamånga besparingsförslag, att man generellt skulleinföra ett 20-procentigt besparingsbeting, någotsom i dessa vargatider är vanligt i näringslivet. Detgår alltid att spara , och ligger iallmänhet inom möjligheternas gräns.Låt oss börja att spara i Sverigesstatliga myndigheter utomlands. Vi har redanbörjat med detta. I den publiceradeEngblomska utredningen om styrnings- ochsamarbetsformer i biståndet har det, liksom iregeringens proposition i samma ämne, föreslagitsatt biståndskontor och ambassader skall integrerasoch att det skall utses en chef med totalansvar ilandet. Regeringen har med detta realiserat ettgammalt förslag från Ny demokrati. Vi haremellertid tänkt vidare, och som vi harframfört i en motion vill vi sammanföra deafrikanska biståndskontoren, med tillhörandeambassader, så att det blir två fasta regionkontor iAfrika -- ett i och ett i Nairobi.I kommer man därvid att ansvara förde närbelägna länderna , ,, , och , som mannår med flyg från . INairobi skulle man då känna ansvar förutom förKenya för , , , ,och . Biståndsminister i kammaren att inte glömma bortEtiopien.En sådan här organisation kommer att medföraavsevärda besparingar som effektivitetenkommer att öka dramatiskt. De regionala kontorenkommer att ha råd att till sitt förfogande ha tungaexperter på krediter, teknik och förhandlingar. Detvå regionala enheterna bör i enlighet med tidigaremotioner från Ny demokrati kallas Center.Beträffande verksamheten i bör därinkluderas den svenska handelssekreterarensorganisation. Därifrån har han då ansvar för allaSADC-länderna, dvs biståndsländerna kringSydafrika.Jag har bott i , och min fastaförvissning är att kommer att blicentrum för alla aktiviteter som syftar till attindustrialisera och därmed höja levnadsstandardeni utarmade randstater. Det kommer attbehövas mycket krediter. Det behövs u-krediterfrån BITS, investeringskrediter och icke minstexportkreditgarantier, både inom och utomSydafrika. Vi får inte glömma att det finns intemindre än 7 miljoner arbetslösa i landet. Detkommer inte att bli lätt att få fart på , mendet är nödvändigt om man skall kunna hjälpagrannstaterna.Jag tror i alla fall att hela södra kommer attfinansieras av , och icke minst kommernog att se till att man därifrånkommer att hjälpa södra har under min Afrikatid lärt känna mångabiståndskontor, och jag har blivit måttligtimponerad. Jag blir kanske därför också influeradav den skepsis som man på fronten hyste motmyndigheterna i , inte minst SIDA.Det är svårt för SIDA att med bibehållande avsamma chef tvätta av sig en stämpel av ineffektivitetoch byråkrati. är det nödvändigt för desvenska myndigheter som ansvarar för den totalaSverigebilden i de fattiga länderna att samordnasina aktiviteter på ett helt annat och effektivare sättän vad som görs . Vi har därför föreslagit hemma i skall göra en kraftsamlingkring en enda välbestyckad biståndsmyndighet somdirekt replierar på UD. I denna skulle då inte baraSIDA ingå utan även BITS, , ,EKN och halvstatliga Exportkredit ochExportrådet.Vi ser det som speciellt viktigt att en samordningunder förslagsvis EKN:s ledning kommer till stånd,för att all kreditgivning och allaexportkreditgarantier skall effektiviseras. Vihoppas att regeringen gör en översyn av EKN, somleder till att man blir litet mera offensiv och villigatt ta risker, till skillnad från , då man inte ärberedd att ta några som helst risker.Jag tror att vi i södra och i behöverta risker. Man får inte glömma att det finns ensjälvrisk. De exporterande företagen ser nog till attdet inte blir för riskfyllt.Tidigare i dag har man på sätt och vis varit kritiskmot Ny demokrati. Men man får inte glömma att vivill balansera neddragningar med kraftiga ökningarav exportgarantiramarna, som antyddes av RichardUlfvengren. Det är på så sätt som de svenskaexportföretagen kan visa tänderna, inte bara iAfrika, som vi tror kommer att lyftas upp med hjälpav sydafrikanska biståndspengar, utan framför allt ivåra grannländer på andra sidan Östersjön.Vi har föreslagit att exportkreditgarantiramarnaskall ökas från 1 till 4 miljarder, och jag tror att debehöver ökas ännu mer.Jag tror att det fattiga södra i ett någotlängre perspektiv kommer att hjälpas av ettSydafrika, medan på halvlång sikt kommeratt få , och som vårthinterland.