prot · GH0916 · 1993-10-27 00:00:00 — Den biten är borta, och det ärnu lagförslagets framläggande på bord,och hur snabbt detta kan ske, som vi egentligendiskuterar. Jag kan inte se det på något annat sätt.Jag kan inte besvara frågan varför det ej var någracenterpartister närvarande i utskottet då fråganbehandlades, emedan jag själv inte har förmånenatt få vara ledamot av det ärevördiga lagutskottet.Men jag är övertygad om att någon annanledamot -- kanske , som ärnärvarande i kammaren -- kan upplysa om desakförhållanden och olyckliga omständigheter somledde till att centerledamöter inte hade möjlighetatt närvara.Herr Silfverstrand säger också att centerpartister,däribland jag, har ett verbalt engagemang då ochdå i den här frågan. Mitt engagemangär inte verbalt och finns inte bara då och då. Jag harhyst ett engagemang sedan den dagen jag förststötte på frågan, och jag har sökt att efter förmågahitta lösningar på problemen som kan vara till nyttaför de berörda parterna. Detta står jag fast vid, ochjag kommer att arbeta vidare för det.Vad gäller övriga ledamöters inställning inomcenterrörelsen, är jag stolt över att kunna säga attvi har möjligheten att ha olika uppfattningar. Jaghar min uppfattning, och den står jag för. Andraledamöter må ha sin uppfattning, och detrespekterar jag -- oavsett om det är minapartikamrater eller ledamöter i andra partier. Denuppfattning man har skall man stå för. Jag står förmin uppfattning och kommer att driva den.Det är så, vilket apostroferade,att det är fråga om en liten grupp arrendatorer. Menjag anser inte att frågan för den sakens skull äroviktig -- jag anser att den är synnerligen viktig.Även om det är en liten grupp skall man intenegligera frågorna -- de är viktiga ändå.Anf. 202 ()replik:Fru talman! Med verbalt engagemang menade jagatt man ställer upp ute i bygderna, som Sven-OlofPetersson, och andra hargjort. De har blivit uppvaktade av arrendatorernaoch har sagt att det är helt självklart att de skallstödja deras sak. Sedan fattades beslutet den 30november 1989. Enstaka centerpartister stod då vidsitt ord -- jag har anledning att understryka det änen gång -- i hägnet av en socialdemokratiskregering. De talade uppenbarligen inte för sittpartis räkning, därför att andra centerpartisterförordade den centralistiska, hårdföra LRF-linjen,dvs. jordägarnas linje.Jag undrar nu verkligen om allvar med sitt engagemang. Hur kan manväcka en motion i riksdag och säga att maninte tar ställning till sakfrågan utan väntar på ettregeringsförslag? Hur länge är att vänta? Han har väntat på attriksdagsbeslutet skall fullföljas. Kan man med gottsamvete använda samma motivering ,dvs. att frågan bereds i ? Är detrimligt, trovärdigt och hederligt att använda sammamotivering för den obotfärdiges förhinder, ett ochett halvt år senare, ?Anf. 203 ()replik:Fru talman! Jag känner faktiskt inte att jag bliruppvaktad av arrendatorer då och då i den härfrågan. Jag bor på den svenska landsbygden. Jaganser att jag lever under samma villkor ochförhållanden som de berörda, emedan jag bor isamma bygder och har samma referensramar somde har i det mesta.Jag ser problemen på nära håll. Jag ser problemenpå svensk landsbygd, där det blir färre och färresom brukar jorden och som själva ägerden. Jag ser hur fäboägandet i vissa delar av landethar ökat. Jag ser hur det kan bli när jord läggs förfäbod och såväl landskapet som bygderna förändrasi takt med att den äldre generationen lägger av ochen del fastigheter inte har en efterträdare som tarvid.Jag hävdar fortfarande att vi faktiskt inte tarställning i sakfrågan. Det gjorde vi 1989, dåriksdagen fattade ett beslut om att införa enfriköpsrätt vid historisk arrende. Det som nudiskuteras är hastigheten i handläggningen inomregeringskansliet. Jag har gett uttryck för att jagsannerligen inte känner mig nöjd med den hastighetmed vilken denna fråga har beretts. Jag hadefaktiskt förväntat mig en snabbare hantering medtanke på att det är uppdraget gavs,och särskilt som det i direktiven stod att denna delav utredningen skulle hanteras med förtur.Jag tror i och för sig inte att frågan når sin lösningsnabbare om vi följer reservationen än om vi följermajoritetstexten. Det mest väsentliga är att ett braförslag, som gynnar de berörda, så fort som möjligtläggs på bord så att vi kan fatta detbeslut som jag och flera med mig hoppas att vi skallkunna fatta, till nytta för dessa arrendatorer och tillgagn för utvecklingen av den svenska landsbygden.Anf. 204 ():Fru talman! Jag har engagerat mig i denna frågaunder . Jag har inte gjort det särskilt verbalt,i varje fall inte jämfört med , jag har inte gjort det efter påverkan från andrapolitiska partier eller sådant utan av en känsla fördessa människor och deras situation inför tragikenatt en hel bygd avfolkas. Det gäller arrendatorernapå Koberg som jag känner till. Jag har skrivitmotioner med utgångspunkt i deras mycketspeciella situation. Jag kände mig glad närriksdagen kunde fatta beslut omatt införa en friköpsrätt och gav den dåvaranderegeringen i uppdrag att återkomma med förslag.Sedan vet vi vad som har hänt med utredning ochremissförfarande. Det har tagit en alldelesonormalt innan någonting skett. Det gällerbåde den förra och den här regeringen.Egentligen borde den här frågan, åtminstonebeträffande arrendatorerna på Koberg, kunna lösasmycket enkelt på frivillighetens väg. Här är detfråga om några mer än hundraåriga arrenden,mycket små arealer. Till slut handlar det egentligeninte om gårdar utan om ganska stora tomter.Intrånget på Kobergs ägare hade varit minimalt.Men man fick inte köpa, varav denna strid, vilkenjag är den första att beklaga.Det är bara att instämma i allt som har sagts om attett beslut snart måste fattas. De olika alternativsom finns innebär egentligen bara smånyansskillnader. Jag vill här deklarera, eftersom jaginte har möjlighet att närvara vid voteringen den 10november, att om jag hade varit med hade jag tänktjag lägga ner min röst.Anf. 205 ()replik:Fru talman! Jag tycker att ju längre den härdebatten pågår, desto mer beklämmande blir den.Nu fick vi höra av att hon intebara engagerar sig verbalt, utan hon har en känslaför dessa människor, de bor och lever underförhållanden som hon känner igen och hon träffardessa människor regelbundet. Sedan hör vi islutklämmen att hon inte kan vara med vidomröstningen . Hade hon kunnatvara med, skulle hon ha lagt ner sin röst.Jag tycker verkligen att centerpartisterna börfundera på om de tar politiken på allvar eller om deser den som en lek. Man säger en sak och handlarpå ett annat sätt.Om nu den här frågan verkligen har diskuteratsinom , vill jag ha besked om vilketställningstagande man har gjort. Jag utgår från attMarianne har den auktoriteten med sinmångåriga erfarenhet av riksdagsarbetet inomCentern. Om hon inte har möjlighet att vara meddå en för henne och många andra viktig frågaavgörs, borde hon åtminstone kunna upplysakammaren om vilket ställningstagandeCenterpartiet kommer att göra den 10 november.Det är nämligen ett ställningstagande som kan varaav avgörande betydelse. Ställer upppå vad flera av centerledamöterna har lovatarrendatorer, kommer vi attkunna fatta ett beslut på grundval av en enhetligutredning, , där bl.a.centerpartister har ingått.Anf. 206 ()replik:Fru talman! Jag har inte någon skyldighet attredovisa hur våra diskussioner i går.En sådan här uppmaning har jag fått av BengtSilfverstrand förut. Jag tycker att det är en mycketkonstig debatteknik som sig av, men den är ganska välkänd.Min uppfattning är alldeles klar. Men här handlardet faktiskt om en beredning som ännu pågår. Detär bara fråga om nyanser. Ett förslag skall ju ändåkomma , som vi har hört. Jag tycker att detborde komma fortare, men jag tror inte att detkommer fortare om jag är här i kammaren ochlägger ner min röst.Bengt Silfverstrand vet mycket väl att det finnstillfällen då man inte har möjlighet att närvara. Vihar ett kvittningssystem, och jag tycker inte att jagskall belastas för att det nu blir så här. Jag kan barabeklaga att debatten har dragit ut så långt på tidenatt vi inte kunde rösta i frågan i dag.Anf. 207 ():Fru talman! Det har varit en omfattande diskussionom tidsutdräkten vid handläggningen av riksdagensuppdrag till regeringen. Då vill jag hänvisa till denskrivelse om regeringens behandling av riksdagensskrivelser som regeringen lämnar tillriksdagen. Där finner man att det finns mångaärenden vilkas handläggningstid är lång. Låt migerinra om att under förra riksmötetavgjorde en fråga som överlämnade tillregeringen . Enligt min vetskap har det av socialdemokratiskt regeringsinnehav efterdet.Fru talman! Jag begärde ordet med anledning avBengt Silfverstrands försåtliga uttalande om attCentern ej var representerad när lagutskottetbehandlade detta ärende. har och cirkulerat med samma ämne i detelektroniska postsystemet. Hade han velat ta redapå varför jag som ordinarie ledamot i lagutskottetinte var närvarande, hade det gått bra att se det påden handling som anmäldes i samband medriksmötets öppnande. Jag har alltså varit på FN-uppdrag. Sedan inträffade det olyckliga att det barafanns en suppleant till lagutskottet i Riksdagshusetvid det tillfället som hade att bevaka två utskott.Det finns kolleger till mig som tror attcenterrepresentanten var närvarande.Centerledamoten hade kommit till lagutskottetmen inte hunnit vara med vid behandlingen av dettaärende.Det här är saker som vi normalt inte brukardiskutera i kammaren. I KU, där jag satt tidigare,bordlade vi ärenden för att vi skullefå full besättning vid bordet. Det här är situationersom kan inträffa och har inträffat många gånger.Det har hos varje parti uppstått situationer då eneller annan har saknats.Med anledning härav vill jag, fru talman, säga attCentern inte kommer att dansa efter BengtSilfverstrands pipa. Hans agerande har inte förtfrågan en tum närmare sin lösning.Fru talman! Jag ber att få yrka bifall tilllagutskottets hemställan.Anf. 208 ():Fru talman! Detta är ytterligare ett exempel på denavgrundsdjupa skillnaden mellan ord och handlingnär det gäller Centerpartiet.Centern kommer inte att dansa efter BengtSilfverstrands pipa, säger . Jag ärfaktiskt en mycket obetydlig person i denna fråga.Jag tycker bara att det är en förpliktelse gentemotdem man känner för och arbetar för.I det här fallet gäller det människor som igenerationer i alla fall delvis har levt underslavkontrakt. De borde kunna bli friaoch kanske frigöra sig från det ok som problemenmed fideikommissen har inneburit och som ocksåflera centerpartister har vittnat om. Det handlaralltså om att tillgodose dessa människors intressenoch definitivt inga enskilda socialdemokraters.Sedan omnämnde ett ärende dären socialdemokratisk regering hade tagit påsig. Jag tycker att anständigheten kräver att jagsäger att jag är kritisk, oavsett vilken regering detär som tar så på sig. Det skall man kunnakosta på sig att säga, och det gör jag nu.Det rör sig nu om frågor som flera centerpartisterfinner vara en hjärteangelägenhet. Det är t.o.m. enså stor hjärteangelägenhet att man själv lägger framförslag till riksdag. Dessutom handlar detom en av de centerpartister som allra bästbehärskar denna fråga och som har suttit i enarrendekommitté, vilken efter många om och menhar tagit en klar ställning för att friköpsrätt skallinföras. riksdag får upp frågan på sitt bordytterligare en gång efter det attriksdagen har hänvisat till pågående beredning iregeringskansliet. Denna långa beredningsprocessräcker ändå inte till för , utan mankommer än en gång att falla undan och dansa efterregeringen pipa, vilket vi nu har fåttbekräftelse på. Då kan man bara använda ett ord:Beklämmande!Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )21 § betänkande1993/94:LU2 Godtrosförvärv.Talmannen konstaterade att ingen talare varanmäld. (Beslut skulle fattas . )22 § betänkande1993/94:LU3 Inseminationslagstiftningen.Anf. 209 ():Fru talman! Jag vill börja med att yrka bifall till denmeningsyttring som är fogad till betänkandet.Enligt inseminationslagen får insemination endastutföras på en kvinna som lever i ett stabiltheterosexuellt förhållande. Det är däremot intestraffbart för en ensamstående kvinna att på sigsjälv utföra insemination. Inseminationer av denhär typen är inte ovanliga. Ensamstående kvinnor,kvinnor som sammanlever med en man i ett stabiltförhållande eller kvinnor som lever i ett lesbisktförhållande vänder sig ofta utomlands för att fåinsemination utförd. Detta av orsaken attinsemination utomlands inte är omgärdad avsamma regler som här. Dessa kvinnor är i dagavskurna från den trygghet som en behandlinginom sjukvårdens ram erbjuder. Vi i Vänsterpartietanser därför att lagen bör anpassas till rådandeförhållanden, så att den medger insemination inomsjukvården för kvinnor som önskar sådanbehandling, oavsett vilket civilstånd de har.Vi anser också att det är viktigt att alla barn somföds efter insemination skall ha samma rätt, dels attha tillkommit under medicinskt tryggaförhållanden, dels att åtnjuta det rättsliga skyddsom inseminationslagen ger. Vi kan i dettaavseende inte göra skillnad på barn, särskilt inte omvi skall se till barnets bästa i alla situationer. Denrådande inskränkningen i inseminationslagenmåste därför även av detta skäl undanröjas, anservi.Tillgängliga uppgifter visar att antalet genomfördainseminationer efter lagens tillkomst ligger på enmycket låg nivå jämfört med tiden före lagenstillkomst. Det förekommer också stora regionalaskillnader -- man kan mäta skillnaderna mellanvissa sjukhus. Tillsammans med andra motionäreranser vi att det är angeläget att orsakerna till dessaoförutsedda effekter klarläggs. Enligt minmening är det också viktigt att göra en utvärderingav inseminationslagen. Den har varit i kraft idrygt . Men det gäller inte bara att göra enutvärdering för att undersöka varförförändringarna i antalet seminationer har skett.Det är också angeläget att följa upp hur det har gåttför inseminationsbarnen. Att påstå att det skullevara för tidigt att göra denna utvärdering eller attbarnen skulle vara för små kan vi inte hålla medom. Det vore angeläget att på ett tidigt stadium fåtill stånd en utvärdering, så att man sedan med fem-eller tioårsintervaller kan göra en uppföljning. Dåskulle vi få god kunskap om vad sådana härmedicinska ingrepp får för effekter, både på barnenoch på deras föräldrar.Anf. 210 ():Fru talman! Jordens problem är inte att det föds förfå barn. Det stora problemet är att det föds på tokför många barn. Det föds så många barn att det ärett allvarligt hot mot både vår miljö och vår välfärdi framtiden. Detta är också orsaken till att FN harsamlat till den stora befolkningskonferensen nästaår i . Man skall där diskutera hur man skallkunna lösa jordens överbefolkningsproblem.När vi som världssamvetet möterrepresentanter för i diskussionen införKairokonferensen, tittar de konstigt på oss ochsäger: Skall ni komma till oss och säga att vi inte fårföda de barn som vi vill föda, medan ni i Sverigehar högsta födelsetal, medan ni lägger för att hjälpa infertila familjer attfå barn och medan ni har flerbarnstillägg för attstimulera fram stora familjebildningar?U-ländernas representanter tycker att vi är såmoraliska att vi är dubbelmoraliska, och det ärkanske inte helt fel att konstatera att så är fallet.När man vill ha samhällets reaktion på enfrågeställning, kan man ha tre möjliga lösningar.Den ena innebär att man säger att det här ärotillåtet, det här är oetiskt, det här bör inteförekomma så det förbjuder vi. Den andralösningen är att vi säger att det är acceptabelt, detfår folk lov att göra, det är tillåtet men attskattebetalarna inte skall stå för kostnaden. Dettredje sättet att lösa frågan är att säga att detta ärett angeläget samhällsintresse, och om det är ettangeläget samhällsintresse, då får skattebetalarnaockså betala. Men allt som är tillåtet skall inteautomatiskt betalas av skattebetalarna.När det gäller konstgjord befruktning finns det ettantal prioriteringslistor. Det är en sak som ärgemensam för samtliga listor -- t.ex. förOregonlistan och lista, vilka listor man äntar -- och det är att konstgjord befruktning ochkosmetiska operationer utan att det ligger psykiskaproblem bakom aldrig kommer med på den listasom betalas av skattebetalarna.Huvudintressenten i detta sammanhang är barnet,inte mödrarna. Det är barnets kommandelivssituation som är avgörande för detställningstagande som skall göras. Barnet är ingenhund eller katt. Barnet är en individ som kommeratt leva längre än föräldrarna.Min uppfattning -- jag accepterar att det finns andrauppfattningar -- är att barnet skall ha en hyfsadchans att få en far och en mor. Det är inte så att mandärför att man har det från början kommer att hadet hela livet. Men chansen att få en far och en mortycker jag är en väsentlig fråga för ett barn.Det är ingen mänsklig rättighet att få barn. Denfinns inte med i katalogen över mänskligarättigheter. Att man överträder de regler som finnsi samhället är inte ett skäl för att genomföranågonting. Vi måste inte anpassa lagarna efter hurfolk beter sig, utan lagarna är det allmännarättsmedvetandet kodifierat. Sedan kan man påolika sätt uppfatta vad som är allmänträttsmedvetande, men den sammanlagda koden fördet allmänna rättsmedvetandet skall varalagstiftningen. Det skall inte vara det som sker iskymundan som skall ligga till grund förlagstiftning.Det förekommer mycket i främmande länder somvi inte accepterar. Det är inte nödvändigt att pågrund av att något land har någon verksamhet somman där accepterar, tillåta eller stimulera att dennaockså måste göras laglig och tillåten i vårt land.Jag går över till frågan om spermadonatorer.Lagutskottet har föreslagit att detta beslut skallutvärderas i den allmänna uppföljningen avriksdagens beslut. Jag tror att jag redan nu kanavslöja vad den kommer att ge för resultat.Spermandonatorerna är människor, och spermanär inte någon slaskprodukt. Det är fråga omhyggliga studenter som har försökt att vara hyggligamot barnlösa mödrar. Man kan alltid diskutera detetiska i att skaffa sig barn som man inte kan ta någotsom helst ansvar för utan som man låter andramänniskor föda upp. Men detta har dessaspermadonatorer gjort.Nu bryts anonymiteten, men inte för donatorernadärför att de vet inte vilka barn som är deras. Menplötsligt, senare, står det någon som ringer pådörren och säger: Hej far! Det är en situation somen ung man kanske tvekar att sätta sig i. Vi vetdessutom att de barn som är födda på detta viskommer att skaffa sig en egen intresseförening.Eftersom donatorerna ofta är studenter medganska goda framtidsutsikter kommer barnen attkräva av en välmenande riksdag att arvsrätt tillderas biologiska föräldrar skall införas. Rimligenkommer vi när trycket om blir tillräckligtstarkt att införa en retroaktiv arvsrätt. Då kommerdessa barn också att ärva sina biologiska föräldrar.Detta kanske också kan få de här föräldrarna attfundera litet grand över om det är så roligt att varamed i den här verkamheten. Jag tror i alla fall faktiskt skall fundera igenom spermagivarnassituation och deras mänskliga reaktioner i det härsammanhanget.Särintressen är alltid duktiga på marknadsföring,att försöka få sina särintressen att framstå somallmänna samhällsintressen. I det här fallet är detinte dessa utan barnets intressen som skall kommai första hand.För närvarande är vi i en situation där vi harkommit ganska långt på det gynekologisktobstetriska området. Vi har för närvarandemöjlighet till äggdonationer, vi har möjlighet attgöra kloning och vi kan göra experiment på mycketäldre än de som är . Jag troratt det här finns anledning att ha en mycketomfattande tankeverksamhet på det etiskaområdet.Det finns ett tryck på att man skall tänjagränser. Särintressena vill tänja gränserna,gynekologerna och obstetrikerna är alldelesvåldsamma i sina önskemål om att få tänjagränserna för vad man kan tillåta sig att göra. Härtror jag att vi behöver fundera ordentligt och måste sätta upp gränser för vad som är etiskttillåtet och vad som är lämpligt. Dessa gränser skallha ganska rejäla marginaler till vad som är möjligt.Jag vill inte peka ut var gränserna skall gå, men jagtycker att gränsen ligger på en nivå som äracceptabel. Därför yrkar jag bifall till utskottetshemställan.Anf. 211 ():Fru talman! har talmannen kallat oss tillinformation, diskussion, uppföljning ochutvärdering av beslut. Men sägerutskottsmajoriteten nej till utvärdering av en lagsom beslutade om . Ävenom jag inte delar synpunkter i hansanförande drar jag av allt det han säger slutsatsenatt han tycker att en utvärdering vore på sin plats.Jag beklagar av flera skäl avslagen på motionerna idetta betänkande. För barnens skull anser jag atten uppföljning av hur det går för dem är viktig. Detskäl man har anfört för att avstyrka motionerna äratt barnen är för få och för små samt att det har gåttför . Som jag ser det fordrar faktiskt den härtypen av uppföljningar ett informerat samtyckefrån föräldrarna i samband med inseminationen omatt forskarna senare kan få kontakta föräldraparetför att undersöka hur det går för dem. Att 15--20år efter att barnet har fötts bli kontaktad utan ettinformerat samtycke skulle säkerligen upplevassom väldigt integritetskränkande, vilket skullekunna bli en invändning mot den eventuellaregistrering som i så fall har ägt rum.Problemet med att leta reda på personer efter en sålång tid och utan att ha det informerade samtyckethar jag upplevt i den etisk kommittén samt också iDatainspektionens styrelse. Man har av just etiskaskäl varit utomordentligt negativ. Därför tycker jagatt man nu borde initiera en uppföljning av dessabarns situation. Men det är möjligt att det finnsforskare som för barnens skull på eget initiativ gåri gång med en sådan studie.En annan fråga som jag vill ta upp gäller deensamstående kvinnorna som låter inseminera sig.Bertil tog här upp att en utredning inte kanmotiveras av att man går förbi lagen. Men medtanke på de risker som är förenade med dennaverksamhet finns det ändå skäl att titta närmare påfrågan.Fru talman! Jag har lärt mig i den här ,i vilken jag har varit ledamot , att mankanske inte får sin motion tillstyrkt första ellerandra gången, och kanske inte heller tredje gången.Men framgångarna här med tobakslagenstyrker mig i tron att om man bara är tillräckligtenvis och fortsätter att spetsa sina argument såkommer man i mål. Det hoppas jag gäller även iden här viktiga frågan. Kanske morgondagensöverläggningar om utvärdering och uppföljning avriksdagens beslut medverkar till att vi kommer imål.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )23 § Verksamheten inom under år 1992Föredrogsutrikesutskottets betänkande1993/94:UU5 Verksamheten inom (skr. 1992/93:248).Talmannen konstaterade att ingen talare varanmäld. (Beslut skulle fattas . )24 § Hälsorisker vid kraftledningar, m.m.Föredrogsnäringsutskottets betänkande1993/94:NU1 Hälsorisker vid kraftledningar, m.m.Talmannen konstaterade att ingen talare varanmäld. (Beslut skulle fattas . )25 § Vissa näringsrättsliga frågor m.m.Föredrogsnäringsutskottets betänkande1993/94:NU3 Vissa näringsrättsliga frågor m.m.Talmannen konstaterade att ingen talare varanmäld. (Beslut skulle fattas . )26 § Vissa konkurrensrättsliga frågorFöredrogsnäringsutskottets betänkande1993/94:NU4 Vissa konkurrensrättsliga frågor.Anf. 212 ():Fru talman! Det är bra att olika dritsformer prövasinom den offentliga sektorn, bl.a. därför att enökad konkurrens kan få positiva effekter.Privatiseringar får dock inte bli ett självändamål,vilket jag tycker att de är för de borgerligapartierna. Annars skulle man inte forcera fram iivern att privatisera som man gör i dag.Ansvarsfördelningen enligt hälso- ochsjukvårdslagen ligger också fast, oavsett vem somutför sjukvårdsproduktionen. Det innebär att omalla sjukhus skulle ägas och drivas av privata bolagär det ändå landstingen som har ansvaret för attsjukvården uppehålls.