prot · GG09105 · 1993-05-05 00:00:00 — Det är viktigt attgöra detta konstaterande eftersom deregionalpolitiska medlen aldrig ensamma kanmotverka en fortlöpande usel ekonomisk politiksom i sig bara ökar de problem somregionalpolitiken till viss del skall kunna råda botpå.För att åter skapa tillväxt, utveckling och nya jobbmåste alla resurser i samhället tas till vara; såväl iglesbygd som i storstad. När vi säger att allaresurser skall tas till vara måste det väl inbegripa attvi även tar vara på kvinnorna och deras resurser.Även kvinnor vill ha rätt att leva i glesbygd ochuppfattas som människor med rätt till ett fullvärdigtdeltagande i samhällslivet. Detta bör gälla oavsettvar i landet man bor. Det kan tyckas vara ettsjälvklart påstående, men det behöver tydligenändå sägas i detta sammanhang.Det gäller särskilt mot bakgrund avarbetsmarknadsministerns uttalande om attkvinnor är en ''bristvara'' i skogslänen. Jag tyckeratt detta avspeglar just de attityder ochförhållningssätt till kvinnor som också präglarregionalpolitikens utformning. Detta visar att dehär problemen har en större dimension än vad somi förstone kan tyckas.De unga kvinnornas utflyttning från skogslänen harunder varit ett mycket stort problem ochär det också . Till stor del är orsaken attberoendet av den gemensamma sektorn är mycketstarkare i skogslänen än i andra delar av vårt land.Dessutom är den gemensamma sektorn den sektordär en avgörande del av kvinnorna är sysselsatta.Den gemensamma sektorn är också enförutsättning för att människor i alla delar av vårtland skall få nödvändig service. Den avreglering,bolagisering och privatisering som genomförs avideologiska skäl kommer tillsammans med dekommande nedskärningarna inom dengemensamma sektorn därför att drabba kvinnor iglesbygd mycket hårdare.Den ensidiga arbetsmarknad som erbjuds iglesbygden ger dessa kvinnor inget alternativ. Detär en illusion att tro att privatisering, eller s.k.avknoppning, av verksamheter inom dengemensamma sektorn skulle vara ett alternativ förde kvinnor som blir arbetslösa om de planeradenedskärningarna genomförs.Därför är det av avgörande betydelse särskilt förkvinnor i glesbygd att de planeradenedskärningarna i den gemensamma sektorn nustoppas. Annars rycker man ju undan självagrunden för kvinnors möjligheter att existera iglesbygd.Som jag berörde inledningsvis är det inte dentraditionella regionalpolitiken som betyder mestför människor i glesbygd. På regionalpolitikensatsar vi några miljarder kronor , medanhundratals miljarder fördelas över landet inomandra politikområden inom den s.k.sektorspolitiken. Det är den ekonomiska politikenoch de samlade effekterna av sektorspolitiken somavgör förutsättningarna för regional utveckling,inte den specifika regionalpolitiken. Men det ärdärmed inte på något sätt ointressant hur deregionalpolitiska medlen fördelas och används.När vi i ett kvinnoperspektiv granskar hurlänsstyrelserna använt sina projektpengar under trebudgetår kan vi konstatera att avpengarna har gått till åtgärder för kvinnor.Detta sätt att hantera projektmedlen stämmerdåligt dels med den övergripande målsättningen attmänniskor i olika delar av landet skall ha likvärdigtillgång till arbete, service och god miljö, dels medvad som understrukits i målformuleringarna,nämligen att jämställdheten särskilt skall beaktas.Det är med anledning av denna sneda fördelning avde regionalpolitiska medlen och det uppenbarabehovet av särskilda satsningar för att stödjakvinnor som vi socialdemokrater har pekat påvikten av att länsstyrelserna inrättar regionalakunskapscentrum för kvinnor och attglesbygdsmyndigheten får resurser till inrättandetav ett nationellt och samordnandekunskapscentrum för kvinnor.För att stimulera en utveckling i denna riktning harvi också föreslagit en utökning av anslaget till deregionala utvecklingsinsatserna. Det nationellakunskapscentrumets uppgift skall vara att stödja denätverk som finns, främja kunskapsspridning,utvärdera, ha ett effektivt informationsutbyte,påverka och samordna insatser i ettkvinnostödjande perspektiv, föreslå ändringar avregler m.m.Det räcker inte längre med ett och annatkvinnoprojekt, som tycks komma till stånd enbartdärför att det är ett måste. Här måste det händasaker, och staten måste på alla sätt och vis stödja depositiva utvecklingstendenser som vi nu kan se påmånga håll.Landsbygdens och glesbygdens kvinnor blir alltaktivare. De står i många fall för de mestnydanande idéerna och går i spetsen förutvecklingsarbetet. De står också för en stor del avnyföretagandet i glesbygden. Vi måste takvinnornas idéer och krav på allvar. Kvinnornamåste få vara med och utforma utvecklingen ochframtiden i lika stor utsträckning som männen. Detär samhällets institutioner och insatser som måsteanpassas till kvinnornas villkor och behov. Det ärinte kvinnorna som skall anpassas till något som ärförlegat och icke utvecklingsbart.En central fråga för glesbygdens överlevnad gälleralltså detta med om kvinnorna får vara med ochutforma framtiden i byar och kommuner.Det finns många exempel ute i landet på attregionala kunskaps- och utvecklingscentrum har betydelse när det gäller att även kvinnor får delav de regionalpolitiska satsningarna och att stärkakvinnornas ställning.Beträffande dessa resurscentrum måste man utgåfrån kvinnornas situation. Utifrån denbeskrivningen får man sedan utarbeta strategier föratt stärka kvinnornas ställning. Detta måste skeinom en rad sektorer. Det här kan omfattaföretagsutveckling, utbildning, forskning ochprojektverksamhet.Men det regionala kunskapscentrumet skall också iett kvinnoperspektiv analysera och utveckla förslagtill åtgärder inom olika samhällsområden.De många kvinnliga nätverk som finns spriddaöver hela landet har lämnat konstruktiva förslag tillåtgärder för att stärka kvinnornas ställning. Detgäller även i fråga om kvinnligtföretagande. gäller det att ta till vara alla dessaförslag och allt det engagemang som finns blandkvinnorna i dessa frågor.Först då kan vi hävda att vi skapar förutsättningarför att alla resurser tas till vara när det gäller attskapa tillväxt, arbete och en positiv utveckling ihela landet.Först då kan vi hävda att vi gör vad vi kan för attskapa jämställdhet mellan könen även inom dettaområde. Fördelningen av de regionalpolitiskamedlen är i allra högsta grad en rättvise- ochjämställdhetsfråga.Därför är det mycket förvånande att ochFolkpartiets representanter ställer sig heltavvisande till vårt förslag i denna del. Vart tog taletom jämställdheten vägen? Är detta undanstoppat ibyrålådan igen -- eller vart tog det alltså vägen?Slutligen måste jag göra en kommentar medanledning av tidigare inlägg ochdet sätt varpå arbetsmarknadsministern hanterarfrågan om översynen av regionalpolitiken och detregionalpolitiska rådet.Agerandet här strider mot tidigare principer när detgällt den övergripande och omfattande översynenav regionalpolitiken. Arbetsmarknadsministernhar lämnat kammaren. Men jag kan försäkra,och alla ni som lyssnar här, att vårakrav på denna punkt inte är en fråga om huruvidaGeorg skall sitta med i denregionalpolitiska utredningen eller inte.Ministerns uttalanden i denna fråga, vilka direktvar riktade till , kan intebetraktas som något annat än ett mycket fultpåhopp och ett försök att gå förbi här. Övrigapartiers berättigade krav på deltagande i detpågående översynsarbetet ignoreras.Det är politikerna och som skall beslutaom regionalpolitikens framtida utformning ochinriktning. Det är inte experter som skall stå fördet, utan -- som sagt -- det skall vi här i riksdagengöra. För att skapa ett underlag för en bra ochutvecklande regionalpolitik är det viktigt att vi fåren parlamentarisk utredning. Jag förutsätter attarbetsmarknadsministern tar intryck avarbetsmarknadsutskottets mycket klara uttalande idenna fråga.Herr talman! Med detta yrkar jag bifall till densocialdemokratiska reservationen nr 4.Anf. 31 (m):Herr talman! Låt mig inleda med att slå fast att detär av nationellt intresse att har ett stortantal livskraftiga regioner. Det är endast genomnärvaron av många livskraftiga regioner runtomkring i vårt land som vi har möjlighet att ta ossur den kris som vi befinner oss i.Blickar man ut över de svenska gränserna, ut iövriga , kan man konstatera att det är justnärvaron av och samspelet mellan mångaekonomiskt kraftfulla regioner som bär upp denekonomiska utvecklingen i hela . Det är enhistorisk sanning, och jag tror att den kommer attgälla långt framöver.Herr talman! Det är ganska märkligt att man skallbehöva säga detta i en debatt som denna, eftersomen mångfald av livskraftiga regioner är enförutsättning för ett lands utveckling. Men det harfaktiskt förekommit en del inlägg, vilka föranlederen sådan här markering.I debatten förekommer exempelvis synsätt såsom:Finge vi bara koncentrera resurserna där eller där,finge vi bara satsa på de tre storstadsregionerna,skulle i stort sett frågan om den svenska krisen ochvälfärlden vara löst. Jag delar inte denuppfattningen. Det finns historiska och mångaandra belägg för att detta inte är sanning. För attklara ur krisen är det nödvändigt att detfinns många expansiva dynamiska områden ilandet. De här påståendena blir inte mer sannadärför att de upprepas ett antal gånger.Med det vill jag markera att det inte är specielltkonstruktivt att spela ut olika delar av landet motvarandra, vilket då och då förekommer i debatten.Det upplevs inte på något sätt utvecklande. Det kansjälvfallet finnas inslag i regionalpolitiken som kanbehöva ses över, och som det kan finnas olikauppfattningar om. Men att generellt påstå attSverige vid kraftsamling, exempelvis kringstorstadsregionerna eller i , totalt settkommer att komma i ett bättre läge tror jag är enmycket destruktiv infallsvinkel vid diskussioner omframtiden.Ett genomgående tema vid den debatt som hittillshar varit, och som säkert framöver kommer, ärvikten av att få regionalpolitiken mer orienterad åttillväxthållet och något mindre åt fördelningshållet.Oaktat att vi tillhör utskottsmajoriteten har vi tilldet här betänkandet fogat en reservation, somCharlotte senare kommer att gånärmare in på. Vi har regagerat mot synsättet påden ohämmade tillväxten och framför allt attutskottet har valt att ta upp det problemet.Mycket försiktigt har vi i vår reservation uttryckt attdet må hända finns mer angelägna saker förriksdagen, arbetsmarknadsutskottet och detpolitiska systemet att sätta in sina krafter mot, istället för att bekämpa ohämmad tillväxt -- oaktathur den beskrivs förekomma i storstadsregionerna.Jag tror att alla regioner i landet, storstadsregioneroch övriga regioner, skulle vara betjänta av mycketkraftig tillväxt. Politik handlar ju också om att harätt tajmning som det så modernt heter. På någotsätt känns det som att tajmningen inte är riktigtkorrekt vad gäller utskottets uttalande när detgäller att erinra om regionalpolitikens roll för attbekämpa den ohämmade tillväxten. CharlotteCederschiöld kommer att utveckla dessa tankarytterligare.Det finns skäl att se över en del saker inomregionalpolitiken. Även professor , som omnämnts tidigare i debatten, harnyligen i en artikel pekat på hur viktigt det är orientera sig mot tillväxten och mindre motfördelningspolitiken.Jag tror också att det kan finnas skäl att exempelvisse över länsanslagens fördelning. Det är minbestämda uppfattning att man i skogs- ochmellanbygderna i känner att man fåren alltför liten del mot vad motsvarande områden inorra får. Observera att jag talar om skogs-och mellanbygderna i . Det kanfinnas skäl att se över hur den mycket ojämnafördelningen av pengar har resulterat i olika typerav användning av dem.I landet pågår en ganska omfattande debatt om denframtida regionala indelningen. Det finns ingenmåtta på hur många olika intressanta indelningar avlandet som man kan tänka sig. Debatten som förshar något fokuserats på hur man skall ändralänsgränser samt statliga verks och myndighetersgränser. Man får lätt känslan att en mängdregionala utvecklingsfrågor i landet skulle få enriktig skjuts om vi bara kunde ändra gränserna --framför allt få större regioner. Frågan är om det ärså enkelt. Att det finns enstaka, mycket klara,problem i den administrativa indelningen av landet,det kan väl vara riktigt. Men man kan spetsa tillfrågan och säga: Om under de gångna 10--20åren inte varit två län utan i stället ett sammanslagetlän, hade vi då fått en större dynamik där? Hadevälfärden, tillväxten, varit betydligt större?I så fall kunde man ganska snabbt fånga tillfället iflykten på ungefär samma sätt som när man slogihop och stift. Man sade helt enkeltatt det stift vars biskop dör först får gå sin biskopförlustig, och så slår vi ihop stiften. harlandshövdingen i avgått, och manhar bara en landshövding i . Utan att dra denhistoriska parallellen alltför långt, herr talman,skulle man kunna fånga tillfället i flykten. Men dåreses säkert en mängd argument mot att man intekan göra så. Måhända tycker några som bor i denöstra delen av att det kunde vara bra omKristianstad blev residensstad. Det blir lätt enblandning av skämt och allvar, men det finns somsagt ett uns av allvar i det som sagts.Man kan fråga sig om de större enheterna, desammanslagna länen, exempelvis ett stortVästsverige från i till isöder, skulle ha skapat en annan typ av välfärd. Jagär inte helt övertygad om att den här typen avresonemang är så kolossalt fruktbar. Det finnsbehov av att se över vissa gränser, men det finnsmöjligheter, herr talman. Det råder inget förbudmot samarbete med myndigheter och politiker överlänsgränser och regionala administrativa gränser.Kanske samarbetas det för litet över dessa gränser.Vad är det som gör en region framgångsrik? Det ärinte första gången som jag pekar på den frågan frånden här talarstolen. Det är ett fåtal faktorer som ärhelt avgörande för en regions utveckling, nämligentillgången till goda förbindelser, samt närheten ochtillgängligheten för regionen. Det är ocksåkompetensen, kunskapsnivån i olika avseenden ochförmågan och möjligheten att kunna fatta beslutsom är avgörande faktorer.Det är ganska meningslöst att tala om olika sakersom borde göras, om man själv inte harkapaciteten, behörigheten, att få fatta besluten.Det avspeglar något den diskussion om de framtidaregionerna som pågår ute i landet, nämligen närman säger: Tänk om vi i , , Dalarnaeller någon annanstans finge fatta fler beslut i vårhemtrakt och inte skulle behöva vara beroende avett antal system där beslutsnivån ligger högre. Så tillvida finns det ett värde i att föra diskussionen omatt föra ned besluten på den regionala nivån.Det är precis som i mindre företag där man har beslutskraft och där det finns enentreprenörsanda. Det är också viktigt för denregionala utvecklingen. Kreativiteten är ocksåväsentlig. Det är inget tvivel om att det är ismåföretagen som de nya jobben kommer fram,vilka kan lägga grunden till en regional utveckling.Det är också viktigt att man har ett brakostnadsläge, en god livsmiljö och en godboendemiljö.Det är viktigt, herr talman, att den nationellapolitiken kraftfullt stimulerar denna typ avfaktorer. Den sittande regeringen har lagt fram enlång rad förslag som gagnar denna utveckling. Menjag är övertygad om att det behövs mer av densortens politik just för att stimulera tillväxten.Debatten här har på många sätt varit dyster. Denhar inte varit alltför stimulerande att lyssna till.Men för att klara den regionala utvecklingen och ennationell utveckling krävs det goda förebilder.Harald talade tidigare om ''hembygdensdag''. För att ge mitt bidrag vill jag nämna att dethemma i kommer allt tydligare signalerfrån näringslivet om att ''nu har det vänt''. Det ärviktigt att vi då inte säger: Ja, det har det kanskegjort på något ställe men i övrigt är det dystert. Låtoss i stället fånga in det ljusa i dessa signaler. Låtoss inse att det finns områden och företag somupplever att det just nu har vänt och att ordernaströmmar in. Det må gälla exportföretagen, men depåverkar ju omgivningen genom sinaunderleverantörer. Låt oss bejaka denna positivautveckling. Låt oss hoppas att den sprider sig. Detfinns tillräckligt mycket dystert och tråkigt för inte skall ha möjlighet att se det positiva itillvaron. Låt gärna -- om jag får avsluta med enlitet lokalpatriotisk framtoning -- känslan i detsmåländska näringslivet, att det nu har vänt och attdet nu finns möjligheter med litet klurighet,entreprenöranda och kreativitet, vara den godaförebilden när det gäller att sätta fart på olikaregioner i landet i akt och mening att dra urkrisen.Därmed, herr talman, yrkar jag bifall till denmoderata motivreservationen och i övrigt tillutskottets hemställan.Anf. 32 ():Herr talman! Den svaga tillväxten i den svenskaekonomin utgör ett stort problem, vilket ocksåframgår av detta betänkande genom vittnesbördfrån motionärer från olika regioner. Tyvärr kan interegionalpolitiken ensam lösa alla problem. Mankan heller inte sätta den ena regionen mot denandra.I mitt eget hemlän, , har vi bekymmermed den extrema lågkonjunkturen men ocksåbranschvisa problem för t.ex. bilindustrin ochskogsindustrin. Därför är det värdefullt att våraansträngningar för länet har resulterat i attregeringen har beslutat att förlänga inplaceringen itillfälligt stödområde för och atttemporärt medge förhöjd stödnivå för ,, och är så vi arbetar, , för attförverkliga våra motioner. Jag tror inte att ArneJansson ens har läst vår motion, för i så fall skullehan ha funnit att vi har fått den tillgodosedd.Böhler-Uddeholm i befinner sig just nu iett synnerligen besvärligt läge på grund av deneuropeiska stålkrisen och de österrikiska ägarnashantering av den och det svenska järnverket.I går hade flera ledamöter från olika partier enfrågedebatt här i kammaren med näringsministern.Var var då ? Nej visst, då hade han juvarit tvungen att själv skriva en fråga i stället för attåka snålskjuts på andra.Nu står hopp till de initiativ somnäringsminister har tagit för attsätta press på de nuvarande österrikiska ägarna tillUddeholm så att de lever upp till sina givna löften.Under har för övrigt storatillgångar förts bort från och Värmland.AGA:s vinst på Uddeholmsaffären var gigantisk,men den bidrog definitivt inte till utvecklingen avvärmländskt näringsliv.Vi folkpartister vill att regionalpolitiken skall ökaden enskildes möjligheter att fritt välja arbete ochbostadsort. Vi vill att det skall finnas en likvärdigekonomisk, social och kulturell standard över helalandet. Vi är övertygade om att det är genom lokalmobilisering som vi når de bästa resultaten, dvs.regionalpolitiken skall bygga på människorsinitiativförmåga, skaparkraft och idérikedom, enöppenhet för variationer, stor flexibilitet ochmöjlighet till olika lösningar i olika delar av landet.Så kan regionalpolitiken medverka till ett fullgotttillvaratagande av hela landetsproduktionsresurser. Det går inte att satsa bara påden och den regionen i , vilket flera talareföre mig har påpekat.Just nu pågår förhandlingar om regionalpolitikeninför ett svenskt medlemskap i . Man kankonstatera att regionalpolitiken spelar en viktig rollinom EG. Mer än en fjärdedel av EG:s budgetavser insatser för att avhjälpa regionala och socialaobalanser inom gemenskapen. beräknasdessa insatser utgöra en tredjedel av EG:s totalabudget.Vid arbetsmarknadsutskottets studieresa tillSpanien och fick vi rådet att varamycket tuffa i våra förhandlingar med EG. Detgäller att stå fast och vinna respekt hos EG för deregionalpolitiska mål och kriterier som vi byggerupp vår politik på: gles befolkning, långa avståndoch kyla.När kommissionens ansvarige var häri höstas, uttryckte han en rätt stor förståelse för densvenska särarten. Han berättade också attregionalpolitiken inom gemenskapen harutvecklats, förändrats och utökats varje gång somEG har tagit in nya medlemmar. Men det har inteskett av sig självt, utan det har förutsatt att de nyamedlemmarna har krävt sådana förändringar. I denavi, det utlåtande, som EG översände efter att hamottagit den svenska ansökan konstaterades attEG vid ett svenskt medlemskap för första gångentillförs arktiska och subarktiska regioner, varssärpräglade klimatmässiga och demografiskaegenskaper EG måste beakta i sin strukturpolitik.EG:s grundregel är att alla medlemsländer skall fådel av gemenskapens strukturpolitik. Allamedlemmar mottar också regionalpolitiskt stödfrån dessa strukturfonder inkl. . Hurskulle det då ha gått för ochregionalpolitiken, om vi hade varit med i EG redani dag? Några utredare på har genomförten sådan studie ända ner på kommunnivå. Dekonstaterar att våra stödområden inte skulle blilottlösa och att svensk regionalpolitik skulle mågott av den målmedvetna programsyn somkännetecknar EG:s regionalpolitik.Tilläggsprincipen skulle dessutom kunna medföramer stöd totalt för de svenska regionerna. EGkräver nämligen nationell uppbackning, då mansatsar från gemensamma fonder. Trots vissaskillnader har ett stort antal svenska kommunerbåde i och utanför det nuvarande stödområdet dessvärre grundläggande karaktäristika som uppfyllerde villkor som EG ställer för kategori 2 i dessmåluppställning. Här ingår då drabbadeindustriregioner i stora delar av Bergslagen. Deskulle få del av mål 2-resurserna vid ettmedlemskap. Men även andra regioner skulle varaaktuella, konstaterar utredarna.Det regionala målet 5 B är att stärkautvecklingsmöjligheterna för landsbygd medstrukturella omvandlingsproblem. Stora delar av demer nordligt belägna stödområdena uppfyller dessavillkor för att få stöd från . Det är väl inte förvånande.Men och svenska regioner skulle få tillgångockså till insatser som riktar sig inte till en regionutan mera till olika grupper. I första hand handlardet om insatser för att motverkalångtidsarbetslöshet för äldre samt för att ökaantalet arbetstillfällen för ungdomar.Det är inte några små summor som det skulle rörasig om för del. Det skulle motsvaraungefär 1,5 miljarder . Det skall ställas irelation till det som satsas på vår egenregionalpolitik, nämligen 2,5 miljarder årligen.Oavsett hur utfallet av våra förhandlingar blir,handlar det alltså om avsevärda belopp.Herr talman! Jag är övertygad om att vi genomregeringens långsiktiga ekonomiska politik, genomsmåföretagsinriktad näringspolitik, genom EG-medlemskap och genom regionalpolitik kan seljusare på framtiden.Med det anförda yrkar jag bifall till hemställan iarbetsmarknadsutskottets betänkande AU13.Anf. 33 (nyd) replik:Herr talman! försökte påskina att viåker snålskjuts på motioner framställda av andra.Varför skall man skriva motioner när de sedan barablir avstyrkta? Varför skall man inte agera? Varförskall vi sätta i gång och producera motioner medungefär samma innehåll och inriktning, när vi istället så att säga kan aktivera en redan skrivenmotion? Vi tycker att det innebär dubbelarbete.Skall man jobba effektivt eller dubbelarbeta?Isa sade att vi inte hade läst motionen.Jag hoppas att vi avser samma motion, dvs. densom jag nämnde i mitt anförande, A467. sade att den var tillgodosedd. 38skriver utskottet: ''Med det anförda avstyrkerutskottet motionerna -- -- -- A467 -- -- --.'' 62skriver utskottet: ''Med åberopande i övrigt av vadsom anförts i inledningen till detta avsnitt avstyrksmotionerna -- -- -- A467 -- -- -- i förekommande falli berörda delar. ''Om vi menar samma motion och om att den är tillgodosedd, ställer jag mig litetfrågande.Anf. 34 () replik:Herr talman! Om hade lästmotionen, skulle han ha sett att det som vi krävdevar en temporär uppflyttning av t.ex.stödområdena och . Det har regeringentillgodosett, vilket står i arbetsmarknadsutskottetsbetänkande.Vi har i denna motion även tagit uppkapitalförsörjningen, som vi tycker är mycketviktig när det gäller riskkapital för småföretagare.Men det är en fråga som inte avgörs avarbetsmarknadsutskottet. Vi har också tagit uppinfrastruktursatsningar på vägar, järnvägar ochtelekommunikationer.