prot · GG09115 · 1993-05-25 00:00:00 — Inte minstgenom den centrala roll som vittnena har i deträttsliga förfarandet måste vi visa att vi värdesätterde insatser vittnena gör för att vårt rättsväsendeskall fungera väl.Anf. 118 ():Herr talman! Jag ber att få tacka justitieministernför ett utförligt svar på min fråga. Vi är alltsåalldeles överens om att det är oerhört väsentligt attvittnen vågar vittna och att samhället verkligenvärdesätter detta. Men sedan är frågan hur manåstadkommer detta.Som jag ser det är den stora risken kanske inte attvittnen när de väl har identifierats inte dyker upputan att de låter bli att identifiera sig, så attpolisen inte har möjlighet att kalla dem, dvs. att deförsvinner från platsen, att de inte vill blanda sig ioch att de vet att det är obehagligt, osv.Jag skulle vilja ställa ytterligare en fråga tilljustitieministern. Vore det inte lämpligt attregeringen ändå tog upp samtal med domstolarnaoch kanske rent av instruerade dem om att de alltidbör ha någon värd som talar om för vittnena vilkarättigheter som de har, t.ex. det oerhört väsentligaatt den tilltalade inte nödvändigtvis behöver varanärvarande. Man kan tänka sig t.ex. att någon harvarit vittne till ett våldsbrott, vilket är en oerhörtobehaglig upplevelse, en oerhört rå misshandel.Som jag refererade i min fråga kan den som harvarit vittne till detta plötsligt sitta ensam i sammarum som denna flåbuse. Man kan förstå att det kanupplevas som fruktansvärt, och sådant skall ingenbehöva utsättas för. Jag undrar därför vadjustitieministern säger om detta.Anf. 119 Justitieminister ():Herr talman! Jag tror att ochjag är helt överens. Jag har utformat mitt svar medutgångspunkt i vittnen generellt. Och det talas ifrågan också om vittnen som har sett ett brottbegås.Jag tycker att det är intressant att BirgittaHambraeus nu också tar upp brottsoffret som vittneeller som målsägande. Som jag tror att de flestakänner till hör nämligen brottsofferfrågorna till enav mina hjärtefrågor. Den promemoria som jagnämnde i mitt svar behandlar justbrottsofferfrågorna. Den heter Brottsoffret i fokus.Där tas viktiga förändringar upp, inte i form avvärdinnor, men rätt till stödperson för den som ärbrottsoffer att ha med sig vid förhör och vidrättegång, med helt andra möjligheter än vad vi hari dag.Även andra frågor som syftar till att skapa trygghetför brottsoffren även i deras roll som vittnen tas uppi promemorian.Jag kan även nämna att jag varje gång som jag är påett domstolsbesök, vilket jag är ofta, är en av minastående frågor: Hur hanterar ni situationen närvittnen och gärningsmannen kommer och väntar.Jag tror att det är ett effektivt sätt att skapamedvetenhet för att man sedan med enkla medelskall vidta rätt åtgärder.Anf. 120 ():Herr talman! Det kanske även vore lämpligt meden stödperson för vittnena, även om de inte självahar blivit brottsoffer. Om det är fråga om entillräckligt rå misshandel, kanske vittnet inte villträffa den som utsätter medmänniskor förmisshandel. Vittnena bör verkligen få reda på attde inte behöver vara närvarande utan att de kan fålämna sina vittnesmål utan att behöva konfronterasmed den som är anklagad. Det tror jag kunde varabra.Anf. 121 Justitieminister ():Herr talman! Den promemoria som jag nämndeinnehåller otroligt mycket. Bl.a. innebär den enökad skyldighet för inblandade myndigheter attlämna information om rättigheter, därför attberörda personer i den svåra och känsliga situationsom de ofta befinner sig i ofta saknar kraft att tareda på sina rättigheter.Anf. 122 ():Herr talman! Detta gläder mig mycket. Denpromemorian är tydligen vad vi behövde.Nyligen har några personer som kallar sig för Vågavärna varandra fått ett pris som kallas Socialauppfinningspriset. De menar att man måste skapaen stämning i samhället som gör att det är självklartatt vi alla skall vara solidariska. När någon utsättsför brott skall vi vittna.Jag tycker att man kanske skall överväga om maninte skall utgå från detta i den första kallelsen tillett vittne, att man inte utgår från att vittnet måstetvingas och att det är fråga om skyldighet, osv.Anf. 123 Justitieminister ():Herr talman! Jag förstår det resonemanget, och jagförstår också, som jag sade i svaret, reaktionen fråndet ordinära vittnet. Men som jag också sade i mittsvar är det väldigt många som av andra skäl, av ossicke accepterade skäl, underlåter att komma.Därför är det också viktigt att man informerar omvilka konsekvenser som följer av ett uteblivande.Men formuleringarna i denna information ärnaturligtvis väldigt viktiga. Jag har också plockatfram ett exempel på den kallelse som Stockholmstingsrätt använder. Jag måste säga attformuleringarna i den kallelsen inte kan betraktassom stötande.Anf. 124 ():Herr talman! Jag är glad över att ha fått reda pådetta, och jag hoppas att det kommer att bli allmäntkänt att det är oerhört väsentligt för samhälletsbestånd att människor är villiga att värnabrottsoffer genom att vittna, att kunna röja sinidentitet och veta att de får allt stöd från samhälletdå, att samhället utgår från att vi skall varasolidariska med varandra och att behandlingen avvittnen också skall utformas på ett sådant sätt attmänniskor inte skall behöva uppleva onödigtobehag.Anf. 125 Justitieminister ():Herr talman! Jag skulle vilja utvidga detta till attsäga att det inte gäller bara i vittnessituationen utanatt vi på alla fronter måste arbeta för att vi somsamhällsmedborgare också känner ett gemensamtansvar för varandra i form av att vi ställer upp ochvittnar, i form av att vi tar ansvar för vårt handlandeoch i form av att vi ger andra människor stöd påolika sätt.Överläggningen var härmed avslutad.20 § Svar på fråga 1992/93:683 omnarkotikamissbruket på fängelsernaAnf. 126 Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig vilkaåtgärder jag är beredd att medverka till för attnarkotikabekämpningen vid fängelserna skallbedrivas effektivt.Denna fråga har diskuterats här i vid ettpar tillfällen . Medanledning av en interpellation från just StenAndersson lämnade jag enutförlig redogörelse för de insatser som görs för attkomma till rätta med narkotikaproblemet inomkriminalvården.I ett frågesvar redogjorde jag förbakgrunden till den förändrade inriktningen avvisitationspatrullernas verksamhet.Kriminalvårdsstyrelsens syfte med denförändringen är självfallet att förstärka kontrollenav narkotika. Jag utgick då liksom jag gör frånatt följer upp resultatet avverksamhetsförändringen och vidtar åtgärder omden förväntade ökade kontrollinsatsen inte uppnås.Jag har inte möjlighet att inom ramen förfrågeinstitutet åter redovisa samtliga de åtgärdersom krävs för att nå målet med narkotikafriaanstalter. Men jag vill dock i sammanhanget nämnaatt en av uppgifter är attföreslå åtgärder för att minska förekomsten avnarkotika på fängelserna. Utredningen skall enligtsina direktiv bl.a. ta ställning till om det behövsutvidgade kontrollmöjligheter för att förhindrainförsel och missbruk av narkotika på anstalterna.Utredningen har även uppmärksammats på deförändringar som aviserats beträffandevisitationspatrullernas verksamhet.Fängelseutredningen kommer att redovisa bl.a.denna fråga i ett betänkande i sommar.Jag avser således att återkomma till frågan om vilkaytterligare åtgärder som krävs för att förbättranarkotikabekämpningen vid fängelserna.Målsättningen för detta arbete är självklart att hållafängelserna fria från narkotika.Anf. 127 i (m):Herr talman! Jag tackar för svaret. Jag känner vältill att vi länge och mycket har debatterat de härfrågorna. Jag känner också till statsrådetsuppfattningar om målsättningen att våra fängelserskall bli fria från narkotika. Det är också klart att vii inte skall detaljstyra hur man skall agerahos olika myndigheter.Det som gör den här frågan litet knepig är detfaktum att vi alla är överens om att vi skall ha sommål att ha narkotikafria anstalter, men att man iolika regioner har totalt olika uppfattning om hurdet här målet skall nås. Jag kan hålla med dem inompolisen och personalen på våra fängelser som kallardetta för någon form av experiment. Den statistiksom man har presenterat är sådan statistik som manibland kan bevisa vad som helst med, om man harsådana avsikter.Nu skall vi följa upp resultatet av den härförändringen. Men jag skulle ändå till slut viljaställa en fråga till statsrådet: inte statsrådetorolig för att de trots allt skildabehandlingsmetoderna i de olika regionerna kan fåsom effekt att vi inte når det mål som vi alla äröverens om, nämligen så långt som möjligtnarkotikafria anstalter?Anf. 128 Justitieminister ():Herr talman! Jag tror egentligen tvärtom. Jag troratt om vi tar vara på de idéer, den kraft och depersoner som finns på olika håll kan vi också få ettbättre resultat. Jag tror att och jagkan vara helt överens om att verksamheten medmera centraliserade visitationspatruller inte precishar gett oss narkotikafria fängelser. Därför gällerdet att vi arbetar vidare och tar vara på de olikaidéer som finns.Jag vill också passa på att påpeka att det just nupågår ett intensivt arbete både frånKriminalvårdsstyrelsens sida, för att utövapåverkan utåt i verksamheten, och inom regioneroch enskilda anstalter. Det som är positivt är på alla håll har börjat fokusera sig mer och merpå narkotikaproblemet, med målsättningen att fånarkotikafria fängelser. Jag är som sagt övertygadom att det viktiga är att man vet hur man arbetar,inte att man arbetar likadant på alla håll.Anf. 129 i (m):Herr talman! De här patrullerna har inte, sägerstatsrådet, åstadkommit narkotikafria anstalter.Nej, men det hade väl knappast någon kunnatbegära heller. De har varit till mycket god hjälp ochhar faktiskt tagit mycket knark, sprängmedel,vapen och annat som inte skall förekomma hosinterner på våra fängelser.Det som är så egendomligt är det faktum att man ivissa regioner i stort skall behålla de härpatrullerna. I andra regioner skall de försvinna.Det är det som gör att man ibland tvivlar litet på omdet är rätt väg vi har beträtt.Jag noterar av svaret att man snart skall följa uppdetta och se om det har inneburit något positivt. Jaghoppas att man, om det visar sig att detta inte ärbra, i slutänden inte är fylld av prestige, utan kan gå tillbaka till det gamla sättet, om detskulle visa sig att det kanske trots allt var bättre.Anf. 130 Justitieminister ():Herr talman! I alla sammanhang är det viktigt att viser till målen och inte är prestigefyllda. Jag utgårifrån att de ute i verksamheten också arbetar på detsättet.För att det inte skall bli någon missuppfattning villjag påpeka att förändringen avvisitationspatrullernas verksamhet endast haraviserats. Förändringarna kommer under detkommande budgetåret. Det är då vi får anledningatt följa upp dem. Men detta kommer samtidigtsom vi har mycket tydliga markeringar om vad somär målsättningen när det gäller narkotika.Anf. 131 i (m):Herr talman! Jag har noterat och säkert många medmig att statsrådet säger att förändringarna haraviserats, det är inte till hundra bestämt . Låtoss se.Vi skall i alla fall inte från någon sida lida avprestige, utan vi skall vara öppna för olikaalternativ, framför allt för att få det bästa resultatet,alltså knarkfria fängelser.Överläggningen var härmed avslutad.21 § Svar på fråga 1992/93:685 om tidpunktenför förslag till ny lagstiftning om rattfylleri ochsjöfylleriAnf. 132 Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig vidvilken tidpunkt regeringen avser att föreläggariksdagen förslag till ny lagstiftning med anledningav Väg- och sjöfyllerikommitténs förslag.Regeringen har i olika sammanhang gjort klart atten skärpning av rattfyllerilagstiftningen ärpåkallad. Regeringens inställning i detta hänseendeklargjordes 1991.Några månader efter det att den borgerligaregeringen tillträdde tillsattes också . har ingått somledamot av kommittén, som i december förra åretöverlämnade sitt betänkande Grovt Rattfylleri ochSjöfylleri (SOU 1992:131).I betänkandet föreslås skärpningar både pårattfylleri- och sjöfyllerilagstiftningens områden.Bl.a. föreslås en sänkning av gränsvärdet för grovtrattfylleri från alkohol i blodet till 1,0promille. Ett motsvarande gränsvärde för grovtsjöfylleri föreslås också. Vidare föreslås attstraffmaximum för dessa brott höjs från ett till tvåårs fängelse och att fängelse som påföljd skallkomma till användning i en avsevärt högreutsträckning än tidigare.Betänkandet har remissbehandlats.Remisstiden gick ut . Målsättningenär att en proposition skall överlämnas till riksdagenunder hösten, och att de nya reglerna skall träda ikraft den 1 januari 1994.Det aktuella ärendet har således hög prioritet inomJustitiedepartementet och beredningsarbetetbedrivs skyndsamt. Jag vill dock betona vikten avatt lagstiftningsarbete bedrivs med noggrannhet såatt inte rättmätiga rättssäkerhetsaspektereftersätts.Anf. 133 ():Herr talman! Jag tackar justitieministern för svaret,som visserligen var kort, men det var en klardeklaration, som tog sin avstamp i denregeringsdeklaration som citerades. Där nämns eftersträvar ett sänkt gränsvärde när det gällerdet grövre rattfylleriet, skärpta straffpåföljder ochatt äntligen en promilleregel isjöfylleribekämpningen skall komma till stånd.Sedan sade statsrådet också att detta har högprioritet. Jag får väl ta det som ett löfte om att deticke kan tänkas bli någon förskjutning iikraftträdandet. Jag tycker för egen del attregeringen, och även justitieministern, iblandöverdriver rättssäkerhetsaspekter som motiv för attdet skall dröja väldigt . Remisskrivarnabehöver kanske inte så många månader alltid, utanatt man för den skull äventyrar rättssäkerheten. Vihar för övrigt i början av den här frågedebatten hörtberöm till regeringen för hur snabb man var i enannan fråga, där man kunde lagstifta över någradygn. Därför tror jag att vi inte alltför ofta skall tatill rättssäkerhetsaspekten när det dröjer.Justitieministern nämnde inte ett par andra viktigapunkter när det gäller att få en bättre ordning påtrafiknykterheten. Det var att ocksåpersonkontrollen för återlämnandet av indragetkörkort på grund av onykterhet i trafik skall skemed betydligt större insats än . Intressant är,och det kan väl vara min kommentar, att denskärpning som är på gång har en stor folkligacceptans, därför att man är på det klara med hurfarlig just onykterheten i trafiken är.Min tilläggsfråga, fru statsråd, blir: Kommerregeringen med tanke på semesterperioden ochmed tanke på att vi har en båtsäsong som i sig är ettfaromoment och som omfattar att gåut med någon information som skulle kunna slå fastden princip som regering och utredare är överensom, nämligen att alkohol och trafik inte ärförenliga?Anf. 134 Justitieminister ():Herr talman! Jag kan intyga att jag vid alla tillfällensom ges påpekar att alkohol och bilkörning icke gårihop.Lämnandet av information till trafikanterna och tillmedborgarna över huvud taget i denna typ avfrågor måste vara en skyldighet som åvilarTrafiksäkerhetsverket. Körkortsfrågorna, somElver också kom in på, ligger underKommunikationsdepartementet, även om viarbetar parallellt med dessa frågor.För att inget skall lämnas hängande i luften vill jagockså ta upp tråden om snabbheten. Först vill jagge en eloge till den kommitté där . arbetade den fram sittmycket omfattande betänkande, där många svårafrågor behandlades. Men bl.a. eftersom det gällermånga och svåra frågor är det viktigt attremissinstanserna har åtminstone den minimitidsom lagen normalt föreskriver till sitt förfogande.Jag kan nämna att det så sent som kom enskrivelse från ett antal remissinstanser, inte i justdenna fråga utan med generell inriktning, vilkaredovisade problemen med de korta remisstiderna.De är ju i praktiken korta, eftersom enremissinstans ofta i sin tur måste vända sig tillunderremissinstanser, som måste samla ihop sinamedarbetare.Skall vi åstadkomma ett gediget arbete, måste viräkna med att det tar tid. Det är i extremasituationer som vi kan göra sådana avsteg som i denaktuella barnpornografifrågan. Men skulle viarbeta så i alla frågor, skulle vi totalt sett inte hinnamed så många ärenden.Anf. 135 ():Herr talman! Tack för den kompletteringen, frustatsråd. Jag är inte riktigt överens med frustatsrådet om att en kortare remisstid alltid är tillmen. Det är stor skillnad mellan några dygn och etthalvår. Frågorna om nykterheten i trafiken hardiskuterats av presumtiva remissinstanser.Det är inga nya frågor. Därför tycker jag att manmöjligen kunde agera litet snabbare.Justitieministern nämnde ,som ju gått en salig död till mötes, men sedanåteruppstått i form av . Det var väl detsom avsågs. Men vi har också , defrivilliga motororganisationerna och en rad andraintressenter som kan medverka.Herr talman! Jag uppskattade också attjustitieministern inte försummar något tillfälle attpåpeka det angelägna i att vi får en nyktrare trafik.Jag skulle vilja uppmuntra justitieministern attfortsätta med det. Det är just nu den kanskefrämsta insatsen i avvaktan på en ny och bättrelagstiftning.Anf. 136 Justitieminister ():Herr talman! Jag kan inte riktigt hålla med ElverJonsson om att kommitténs förslag inte innehöllnågra nyheter. Det är inga nyheter när det gällerpromillegränser och synen på straff. Inte hellersjöfyllerifrågan är i sig någon nyhet, men det hartidigare inte funnits några realistiska förslag på denpunkten. Att sådana nu finns är en nyhet. Det finnsäven en del andra nyheter, inte i form av förslagmen i form av resonemang. Det är i de fallen minförhoppning att vi skall kunna skapa förslag attöverlämna till . Men det är av naturligaskäl inte så enkelt och kan inte gå så snabbt.Överläggningen var härmed avslutad.22 § Svar på fråga 1992/93:695 om Säpossamarbete med underrättelsetjänstAnf. 137 Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig omregeringen har gett Säkerhetspolisen tillstånd attbedriva samarbete med säkerhetstjänst.Jag vill betona att det internationella samarbetet ärmycket viktigt såväl för Säkerhetspolisen som förden öppna polisverksamheten. Utan dettasamarbete skulle det vara svårt att lösa en stor delav de grövre organiserade brotten. Det äremellertid viktigt att man iakttar försiktighet isamarbetet med andra länder. Detta gäller särskiltinom område. Sedan några årtillbaka tillämpas därför den ordningen attSäkerhetspolisen anmäler till det ansvarigastatsrådet när Säkerhetspolisen för första gångeninleder samarbete med ett annat land. Dettaförfaringssätt vilar på ett förslag av Säpokommittén.För att stärka den demokratiska insynen i Säposarbete, och då också naturligtvis kontrollen övervilka länder Säkerhetspolisen samarbetar med, harRikspolisstyrelsen parlamentariskt sammansattastyrelse ansvaret att en gång eller vid behovsärskilt granska Säkerhetspolisen. Om dennagranskning föranleder synpunkter skall dessaöverlämnas till regeringen.När det sedan kommer till frågan vilka länderSäkerhetspolisen samarbetar med är detta avkvalificerat hemlig natur, varför förstår att jag inte här i kammaren kan lämnadenna uppgift.Anf. 138 ():Herr talman! Jag får tacka för svaret. Att det ärfråga om hemliga uppgifter har jag förstått,eftersom vid sinakontakter med inte ens har kunnat få atttala om vem det är som skall besluta om huruvidasamarbete skall inledas med en annan stat. Det ärett kanske litet överdrivet hemlighetsmakeri.Att har haft samarbete med är heltklart. Det finns sådana uppgifter även från ,och det är ett sådant samarbete som mångasäkerhetstjänster internationellt har haft. Om manhar det är mera osäkert.Jag har försökt att tänka litet logiskt i frågan omSäpo har ett sådant samarbete. När man avgeryttranden om palestinier som söker asyl eller sombegär uppehållstillstånd i vårt land -- det finnsganska många sådana fall -- och ofta yrkar avslag pådessa ansökningar, måste man få uppgifternanågonstans ifrån.Under den senaste månaden har i Malmökallat på palestinier som antingen är svenskamedborgare eller som har uppehållstillstånd i vårtland och ställt ganska obehagliga frågor om dessapersoners åsikter, om fredsprocessen och annatsådant. Sådant kan vara tveksamt med tanke på denåsiktsfrihet som råder i vårt land.Både när det gäller uppgifter för bedömning avasylsökande och när det gäller det som har hänti kan man fråga sig: Varifrån kommeruppgifterna, och vem har initierat detta?I var denna fråga på tapeten sedan.Det var en skandal, där Säpochefen fick avgå. Manhade låtit Mossad-agenter komma till för atthöra palestinier. Man har där nu ändrat sin strategiför att få en fylligare bild och för att klara sinaförpliktelser enligt terroristkonventionerna. Dennorska säkerhetspolisen kollar numera uppgifterockså med palestinska organisationer, för att få enbalanserad bild.Vad jag känner oro för -- och där är det möjligt attjag inte kan få något bra svar från statsrådet -- ärläget för de palestinier som söker asyl här ochhuruvida deras namn lämnas ut till . Israelbetraktar i princip alla palestinier som möjligaterrorister. Jag vill fråga statsrådet om hon kangarantera att så inte sker. Kan statsrådet tänka sigatt ge signaler om ett bredare samarbete vadgäller just denna grupp av asylsökande?Anf. 139 Justitieminister ():Herr talman! Detta är en litet egendomlig situation.Kent står här väl medveten om att allt detsom han frågar efter är sådant som är kvalificerathemligt, men ställer ändå dessa frågor.Vidare har jag i mitt svar sagt att Säpos verksamhetstår under kontroll av Rikspolisstyrelsensparlamentariskt sammansatta styrelse. Den har rättatt vid behov särskilt granska Säkerhetspolisen.Sedan får den inte springa till ochtala om vad den sett, men parti ärrepresenterat bl.a. genom vice ordföranden iRikspolisstyrelsens styrelse. Den oro som KentCarlsson känner borde rimligen till sin partiföreträdare eller någonannan som han har förtroende för. Han kan bevederbörande att särskilt granska detta, och då harstyrelsen möjlighet att göra påpekanden förregeringen, om det finns skäl till detta.Anf. 140 ():Herr talman! Jag blir aningen upprörd. Riksdagenhar en kontrollerande funktion i förhållande tillregeringen, och regeringen har här ett uppdrag frånriksdagen att utfärda riktlinjer förSäkerhetspolisen. Statsrådet har möjlighet attinformera sig om Säkerhetspolisens arbete genomatt kalla till sig företrädare för den. Att jag inteskulle ha rätt att ens ställa frågorna till statsrådettycker jag uppriktigt sagt är ett märkligt uttalandeav justitieministern.Det är klart att detta är problematiskt. Det rör sigom en hemlig verksamhet. Men jag måste somfolkvald ha möjlighet till kontroll av ombefogenheter överträds. Man får göra en avvägningmellan det hemlighetsmakeri som ibland ärnödvändigt, och allmänintresset, att tillse attsekretess respekteras och att personuppgifter intelämnas ut om så inte skall ske. Jag för givetvis dessadiskussioner med mina partikamrater i dessa organ.Men regeringen har ändå ett speciellt ansvar för demyndigheter som ligger under regeringen.Anf. 141 Justitieminister ():Herr talman! Självklart har vi ett ansvar. Men vi harockså ett ansvar att inte offentligt göra uttalandenom ifall Säkerhetspolisen samarbetar med det enaeller andra landets underrättelsetjänst.Anf. 142 ():Herr talman! I så fall vill jag ställa frågan neutralt:Kan statsrådet garantera att sådana uppgifter omasylsökande inte lämnas ut till någonsäkerhetstjänst utanför ?Överläggningen var härmed avslutad.23 § Svar på fråga 1992/93:709 omföreskrifterna om häktningAnf. 143 Justitieminister ():Herr talman! har noterat att en personsom dömts till ett hårt straff uppenbarligen kansläppas fri från häktet under en eventuellöverklagandetid. Hon anser att detta inte stämmeröverens med det allmänna rättsmedvetandet ochhar frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta.Häktning är ett s.k. straffprocessuellt tvångsmedel.Det innebär att häktning tillgrips för att man skallkunna genomföra en brottsutredning och enrättegång, säkerställa kommande verkställighet avett eventuellt straff eller för att förhindra att denmisstänkte begår nya brott. Häktningen är alltsåinget straff. För att någon skall hållas häktad krävsatt något av de särskilda häktningsskälen äruppfyllt, dvs.