prot · GG0998 · 1993-04-23 00:00:00 — Förnärvarande kommer alltså bosnierna inte direktfrån krigshärdarna, även om de kommer från ettland där krig pågår.Det finns tecken på att det är flyktingar frånflyktingförläggningar i framför allt som nukommer till . De har befunnit sig i Kroatienunder kortare och . Alla vet att vi stöderKroatien med flyktinganläggningar av olika slag föratt möjliggöra en någorlunda hygglig situation inärområdet för dessa människor.Därtill har vi, som jag sagt, fått ett antalärenden från . Man vill höra hur viskall förfara med de människor som redan är här.Detta skiljer sig från förhållandena vad gällerkosovoalbanerna. har ju helatiden inom verket fattat beslut omkosovoalbanerna utan att föra ärendena vidare tillregeringen.Invandrarverket för där en diskussion om olikatänkbara handlingslinjer. En är att man gerpermanent upphållstillstånd. Man betraktar dessapersoner som politiska flyktingar, vilket man nogfaktiskt kan säga att de är.Å andra sidan säger man att inget annat europeisktland tillämpar principen att de här människornaskall ges permanent uppehållstillstånd. Dessutomstrider det litet grand mot den allmännainställningen hos världssamfundet, nämligen måste fördöma den etniska rensningen. Måletmåste vara att dessa människor skall kunnaåtervända till sina hem och att få slut på kriget såsnabbt som möjligt. Därför bör man försöka attordna den humanitära hjälpen och skyddet inärområdet.Den andra möjligheten är att man skulle kunna getillfälligt uppehållstillstånd. De flesta länder iEuropa gör det, med olika grad av formalisering.Vi i har inte tillämpat principen attge formella tillfälliga uppehållstillstånd. I höstasförekom diskussioner mellan partierna, och manenades då om att inte föreslå en sådanordning. Inom den lagstiftning som redan finns kandet finnas möjligheter att tillämpa en ordning medtillfälliga uppehållstillstånd.Den sista möjligheten är att fortsätta att gemänniskorna skydd här i avvaktan på attsituationen nere i blir bättre, men inga formella tillstånd -- dvs. tillämparverkställighetsstoppet.Det är precis så som sade -- självhar jag också sagt det tidigare i denna kammare --nämligen att regeringen nu överväger hur vi skallhantera de här frågorna. Det är klart att vi då ocksåmåste titta på frågor som handlar om att de som nukommer hit framför allt kommer frånflyktingförläggningar i Kroatien.Anf. 52 i (m):Herr talman! Statsrådet tycktes höja tonen enaning. Sådant beror i regel på att argumenten ärsvaga. Då höjer man rösten i stället.Från fick jag för enmånad sedan besked som visar att är unikti detta fall när det gäller att tillåta asylsökande attarbeta under utredningstiden.Enligt , som är enseriös källa, var det i förr så, att dessamänniskor kunde få arbeta. Men sedan ansåg manatt den möjligheten missbrukades. är detdärför möjligt att arbeta endast i undantagsfall.Enligt samma källa, dvs. Riksdagensutredningstjänst, är det i icke tillåtet förasylsökande att arbeta. Om det skett en förändringunder den senaste månaden ber jag om ursäkt. Jagär i alla fall inte helt övertygad om att statsrådetsargument i det avseendet bär.Det sägs att jag uttalat att skall skickastillbaka. Fru statsråd, det har jag hört tidigare. Jaghar läst om det i artiklar baserade på intervjuer medstatsrådet. Jag har hört det sägas avstatssekreterare och tjänstemän.Men det är inte jag som gjort påståendet. Det finnsmånga klipp att välja bland när det gäller attverifiera gjorda påstående.Hur man skall budgetera för framtiden är svårt attveta. Det är jag väl medveten om. Men om man budgeterade för 25 000 personer och det kom80 000, hur blir det då? Läget i har inteförändrats. På vad baserar man då det faktum attdet bara budgeteras för 30 000? Har något hänt somvi inte känner till? Risken är stor att den här siffrankommer att spräckas lika effektivt, tyvärr, som varfallet med den förra budgeten.Statsrådet säger att vi skall vara stolta över vårtrykte, dvs. över att vi anses vara generösa. Men jagtycker att vi skall vara stolta om vi har rykte om ossatt tillämpa principer för asyl som i huvudsak ärbaserade på definition.Jag är inte så säker på att stoltheten över ryktet omatt vi tar hit människor som inte har flyktingskäl ärså rysligt stor hos en majoritet av svenska folket,mot bakgrund av dagens ekonomiska situation.Vi kan inte hjälpa fattiga människor runt om ivärlden genom att plocka hit en del. Då är detmycket bättre, precis som någon tidigare sade, attför de pengar som det kostar att ha 40 000människor här i stället hjälpa 400 000 till enbetydligt drägligare tillvaro än den som de i daglever i.Skruva alltså ned tonläget litet grand! Jag skall tareda på mera om de uttalanden av statsrådet ochhennes kolleger som jag har läst om i pressen.Anf. 53 (nyd):Herr talman! Statsrådet beskriver lägetoch lämnar besked om olika alternativ ochhandlingsplaner som regeringen kan ha när detgäller att komma till rätta med problemen i frågaom bosnierna.Jag menar att vi måste ge bosnierna signaler om attvi avser att sända tillbaka dem som inte har detskyddsbehov som vi anser berättigar dem att fåstanna i . Den signalen måste vi ge även tillomvärlden, för annars kommer det en mängdmänniskor hit som sedan skall tvingas hem.Enligt min mening är det inte en human asylpolitikatt föra en sådan signalpolitik som förs. Människorluras ju hit. Sedan skall de, precis som gällde förkosovoalbanerna, skickas hem.Det finns exempel på att man lämnar läger iKroatien för att just komma till . Men manhar ju skydd i lägren i . Alltså är det densvenska signalpolitiken och, naturligtvis, anhöriga iSverige som gjort att de här människorna blivitbenägna att lämna sina läger i för att åkatill och bli föremål för en asylhantering. Deallra flesta av de här människorna tror naturligtvisatt de får stanna för gott i Sverige.Regeringen måste vidta aktiva åtgärder just för attge korrekta signaler om att det är långt ifrån säkertatt de här människorna får stanna i . Jaganser att vi för en felaktig signalpolitik, om vi barahåller tyst i den här frågan.Anf. 54 (m):Herr talman! Jag hade förmånen att få enredogörelse av förslaget som invandrarministernhade tagit fram om tillfälligt uppehållstillstånd(TUT). Vi var relativt på det klara med att det dåinte fanns något behov av den lagstiftningen. Mendå kunde vi egentligen inte förutse riktigt vad somskulle komma att hända i Bosnien, i varje fall inteatt det skulle få den här omfattningen. I efterhandkan man tycka att det kanske hade varit bra att haden lagstiftningen trots allt. Det finns kanskeanledning att aktualisera förslaget igen.Det som var intressant var invandrarministernsresonemang omkring Bosnienflyktingarna, att denu i allmänhet kommer från första asylland, i dethär fallet från , kanske , och harbefunnit sig i läger. Det borde kunna tyda på kan återförvisa dem dit varifrån de kom, menockså kombinera det med insatser i dessaflyktingläger, så att man kan garantera att enavvisning kommer att ske till en plats där det finnsmöjlighet att ta emot dem. Jag hoppas att det är såjag skall tolka invandrarministern när det gäller deeventuellt kommande besluten. Finns det klarabelägg för att det är fråga om första asylland, att dehar varit i där nere och sedan åkttill , tycker jag att man skall kunnaåterförvisa dem dit. Det är väl den ordning manskulle kunna tänka sig att ha.Invandrarministern säger i svaret till StenAndersson i att den kommitté som är utseddredan i höst skall presentera en översikt över hurskyddet för flyktingar reglerats i andra europeiskaländer och hur dessa regler tillämpas i praktiken.Jag har i och för sig tolkat direktivet så att vi ocksåskall kunna lägga fram förslag och inte bra göra enöversyn. Jag ser att vi efter den analys som skall skekan ''göra de överväganden och lämna de förslagsom vid översynen kan aktualiseras''. Det är väl såvi skall gå till väga. Jag har förstått att det skullekunna vara en prioriterad uppgift för den härutredningen.Anf. 55 Kulturminister ():Herr talman! Det är helt riktigt att kommittén, omden finner det påkallat med anledning avöversikten över reglerna i , har frihet attkomma med förslag.Sten i säger att om man harsvaga argument försöker man höja rösten. Dethandlade inte alls om arbete, som ihop det med. Det var när StenAndersson påstod att av alla asylsökande somär här nu kommer att få avslag. Jag vill påstå attSten inte vet ett enda dugg om det.Däremot är det så att i de beslut somfattas om kosovoalbanerna är det somfår avslag. Några får stanna här av de facto-flyktingskäl, därför att de har sådana. Ett antalpersoner som har krigsvägrarskäl fattar man ickebeslut om. Därför kan inte göranågon prognos för framtiden.Vad gäller den beräknade kostnaden för framtidenundrar vad det är som har hänt somgör att man inte skall räkna med fler än 30 000. Vadsom har hänt vet vi, dvs. hur många vi har påflyktingförläggningarna. De ingår ikostnadsberäkningarna. Vad som kommer atthända vet inte vare sig StenAndersson eller jag någonting om.Låt oss säga att vi skulle få fred i f.d. Jugoslavienganska snart. Då ändrar det förutsättningarnatotalt. Jag skulle vilja säga att jag ärganska pessimistisk om en sådan utveckling.Lars Moquist tar upp bosnierna. Det verkade påmig som om antydde att vi skullekunna börja sända tillbaka bosnier från Sverige.Det är fullständigt uteslutet att sända någon tillBosnien, och , som har en enormekonomisk börda, kommer inte att släppa in någrasom vi sänder tillbaka.Vad det handlar om är att möjliggöra för människoratt stanna där nere och inte söka sig vidare ut iEuropa. Det sägs att det kommer så många bosnierupp till . I fanns det tidigare över600 000 bosnier. är de ungefär 225 000. Mångahar alltså sökt sig ut runt om i , inte bara tillSverige.Lars Moquist försöker göra en jämförelse mellankosovoalbanerna och bosnierna. Han säger att delovas att få stanna här. Det finns inga löften om attfå stanna här. Det är heller inget önskemål frånbosnierna själva. Jag hade själv en överläggningmed president häromfredagen. De villnaturligtvis att deras medborgare skall kunnakomma tillbaka och bygga upp landet. Det finns envilja hos bosnierna själva att omedelbartåtervända, om de bara kunde. Det är det som är detviktiga, att skapa den förutsättningen, att de skallkunna återvända till sitt hemland.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1992/93:103 omregeringens flyktingpolitikAnf. 56 Kulturminister ():Herr talman! har frågat mig omreglerna eller tolkningen av reglerna för att fåuppehållstillstånd av humanitära skäl har ändrats inågot avseende, eftersom färre fåruppehållstilstånd, trots en starkt ökad tillströmningav flyktingar.Ingrid har vidare frågat mig om jag avseratt vidta åtgärder så att reglerkommer att tillämpas beträffande flyktingbarn.Det är mot den här bakgrunden viktigt att slå fastatt det främst av två skäl ofta förekommittveksamma påståenden om förändringar i densvenska flyktingpolitiken. Det anförs ofta att enökad andel avslagsbeslut i sig skulle kunna tydas påså sätt att politiken blivit mer restriktiv. En ökadandel avslagsbeslut är mer sannolikt ett uttryck föratt en ökande andel av de asylsökande företersådana skäl som inte kan leda till positiva beslut.Ett annat förhållande är att kriget i f.d. Jugoslavieninneburit att beslut i en stor mängd ärenden inte harkunnat fattas . Förhållandevis fåasylbeslut i förhållande till antalet höga siffror förinströmningen av asylsökande skall också ses motdenna bakgrund.Enligt gällande lagstiftning får uppehållstillståndges till en utlänning som av humanitära skäl bör fåbosätta sig i . Det är här inte fråga om någonegentlig skyddsbestämmelse utan om en möjlighetför den tillståndsgivande myndigheten att beviljauppehållstillstånd när det är påkallat av humanitäraskäl.Det kan gälla sådana humanitära skäl som hänförsig till utlänningens personliga förhållanden, främstpsykiskt eller fysiskt handikapp eller sjukdom.Uppehållstillstånd kan också ges när förhållandenai hemlandet är sådana att det vore inhumant atttvinga utlänningen att återvända dit, t.ex. när detpågår krig eller inbördesstrider i landet. Det liggeri sakens natur att någon uttömmande uppräkninginte kan göras av de situationer där humanitära skälbör föranleda att utlänningen fåruppehållstillstånd.Det är alltså, som jag tidigare nämnt, fel att draslutsatser av en jämförelse över tiden av antaletbeviljade uppehållstillstånd i förhållande till antaletasylansökningar. Detta främst beroende på att manmåste ta hänsyn till de skilda förutsättningar somgäller . De två åren som IngridNäslund valt att jämföra är ett exempel på detta.För det första beviljades ett mycketstort antal tillstånd av s.k. humanitära skäl på grundav tillämpningen av tidsrelaterade schablonregler.Dessa schablonregler valde regeringen i december1991 att successivt avveckla, eftersom de varförenade med stora nackdelar. De ledde lätt tillorättvisa, och till vad som kan uppfattas somirrationella beslut. En skillnad på några dagarkunde bli avgörande i ena eller andra riktningen.För det andra innebar krisen i f.d. attdet kom ett mycket stort antalasylsökande därifrån, och eftersomInvandrarverket valde att avvakta med beslut imånga ärenden blir en jämförelse av förhållandetmellan asylsökande och antalet beviljade tillståndmissvisande. Ytterligare en orsak till att enjämförelse mellan olika år inte låter sig göras är attsituationen i länder, varifrån asylsökande kommer,förändras. T.ex. kan en ny regim i ett land, varifrånmånga asylsökande tidigare kommit, göra att inteså många har anledning att söka sig därifrån.Jag vill framhålla att regeringen inte på något sättutfärdat några direktiv om att bevijandet avuppehållstillstånd av humanitära skäl skall varamer restriktiv . Dock har, som jagnämnde tidigare, de schabloniseradeväntetidsreglerna avskaffats. Varje asylansökanavgörs individuellt och utifrån det skyddsbehovsom kan föreligga i det enskilda fallet.Det är naturligtvis av största intresse för mig attnära följa hur praxis inom rättstillämpningenutvecklas, särskilt mot bakgrund av attbeslutsfattande i högsta instans intelängre skapas genom regeringsbeslut utan i ennyinrättad förvaltningsmyndighet. Jag kommer attta initiativ till att en sådan uppföljning sker.Regeringen har tillsatt en parlamentariskkommitté för översyn av invandrarpolitiken samtinvandrings- och flyktingpolitiken. Av direktivenframgår att en uppgift för utredningen är att läggafram förslag om utformningen av övriga grunder förrätt eller möjlighet till bosättning i , t.ex. avhumanitära skäl.Jag har tidigare här i kammaren, senast den 13april, diskuterat frågeställningen ombarnkonventionens regler och vill nu framhållaföljande.Jag anser nu liksom tidigare att svenskamyndigheter, i asylärenden liksom i andrasamanhang, tar stor hänsyn till barnens behov.Särskild hänsyn tas till barnens situation vidprövningen av asylansökningar, och ärendenrörande ensamma barn behandlas alltid med förtur.Jag vill också framhålla att intesyftar till att reglera vilka barn som skall få stanna iSverige eller inte. Däremot kan med stöd avkonventionen ställas krav på förfaringssättet iärenden som rör uppehållstillstånd.Enligt FN:s kommitté för barnets rättigheteruppfyller i stort konventionens krav. Viddet förhör med som kommittén hade ijanuari , på grundval av den svenska rapportenom tillämpningen av konventionen, hade man intenågon kritik rörande behandlingen av asylsökandebarn, förutom vissa synpunkter på förvarstagandeav barn.Mot bakgrund av det jag nu har sagt finner jag detför dagen inte påkallat att vidta några åtgärder.Anf. 57 ():Herr talman! Jag tackar invandrarministerFriggebo så mycket för svaret på min interpellation.Jag kanske först skall säga att jag är medveten omden mycket svåra och grannlaga uppgift som BirgitFriggebo har i den situation som vi nu har i ,då en stor mängd människor söker asyl och kännersig jagade från sina hemländer. Jag kommer in såatt säga från andra hållet i debatten. Jag tror ocksåatt jag vågar säga att jag har samma uppfattningsom invandrarministern, att vi betraktas som ettgeneröst flyktingland. Det är någonting som jagglädjer mig över.När detta är sagt vill jag säga att jag i mininterpellation har gjort vissa jämförelser mellan detvå när det gäller antalet flyktingarsom har fått stanna i . menaratt man inte utan vidare kan dra några slutsatser avatt siffrorna är så olika. Den enda slutsats som jagegentligen har dragit av siffrorna är att människorfelaktigt kan få uppfattningen att allt fler flyktingarfår stanna i av det stora antaletasylsökande.År 1991 var det drygt 27 000 asylsökande, nästan19 000 beviljades asyl. Motsvarande siffror för 1992var drygt 83 000 asylsökande, av vilka knappt13 000 fick sin ansökan beviljad. Jag är fulltmedveten om att man utan vidare inte kan jämföradessa siffror. har också redogjortför de stora skillnaderna på just dessa två år.Anledningen till att jag valt dessa år är att det är detvå senaste år vi har siffror för hela året.Skillnaderna är dock så stora, att man inte kan låtabli att undra om man inte, åtminstone i en del fall,varit restriktivare . Det rör sig om enminskning med nästan 6 000 uppehållstillstånd,trots att tillströmningen av asylsökande har ökatmed 56 000 jämfört med året dessförinnan.Ingen av oss kan förmodligen med säkerhet påståatt vi vet att den mycket stora skillnaden bara berorpå att det under de två på varandra följande årenvarit så olika förutsättningar. Det man skulle viljaveta är om reglerna i några enskilda fall ändåtillämpats restriktivare.Birgit talar om olika förutsättningar ochnämner i nästa andetag tidsrelateradeschablonregler. Då är det riktigare att tala om att vihar ändrat på reglerna, i alla fall i en del fall. Måsteman ändå inte betrakta dessa ändringar som en vissskärpning i de aktuella fallen?Den avgörande anledningen till att jag ställt minafrågor är dock inte dessa siffror där det kan varasvårt att göra en säker tolkning. Det är snarare enväxande känsla av olust inför många samstämmigavittnesmål om att det har blivit svårare att få asyl.Jag nämnde i min interpellation att det finnsmänniskor som lagt ner mycket tid, kraftoch engagemang för att på olika sätt hjälpaflyktingar. De känner stor besvikelse ochmaktlöshet, som de säger, inför flyktingpolitiken.De menar att det har blivit svårare att få stanna avhumanitära skäl. Det var inte detta de hade väntatsig.För sedan träffade jag ganska mångaflyktingarbetare i , bl.a. , som är mycket känd i dessa sammanhang.Hon gav uttryck för att hon träffatså trötta, nästan uppgivna, flyktingarbetare. Deraskänsla av trötthet och uppgivenhet berodde intebara på att det kommer så många fler asylsökandehit till landet, utan på att de kände till människorsom befann sig i mycket dåligt skick, både fysisktoch psykiskt, men som inte fick stanna. En del togsdirekt från sjukhussängen.Uppräkningen skulle kunna göras lång. Även omman inte kan göra vare sig vetenskap eller statistikav ett flertal vittnesbörd, måste man ändå räknamed att det rör sig om människor som har levt näraasylsökande och som har fått vara medom både att många har fått avslag tidigare och attmånga har fått stanna. Vi måste därför fästaavseende vid vad dessa människor säger.Advokater som har företrätt flyktingarbär samma vittnesbörd om att flyktingpolitiken ipraktiken har skärpts. Jag konstaterar ändå medtillfredsställelse att säger attregeringen inte har utfärdat några regler om attbeviljandet av uppehållstillstånd av humanitäraskäl skall vara mer restriktivt . Det skulleha gjort mig mycket upprörd om det hade varit så.Jag tycker också att det är bra att att ta initiativ till en uppföljning av hurpraxis inom rättstillämpningen är nu när regeringeninte längre fattar beslut i asylärenden.När kommer en sådan uppföljning att ske, och hurkommer den att gå till? Det skulle jag vilja haklarlagt.Anf. 58 (m):Herr talman! De frågor som harställt är mycket intressanta och relevanta. Jag harockså i och för sig blivit kontaktad av många sommenar att det har blivit en restriktivare hållning hosmyndigheterna när det gäller att beviljauppehållstillstånd. Jag är ändå inte säker på att detstämmer. Det beror precis på vad man jämför med.Jag tror att invandrarministerns svar huvudsakligenär korrekt.Det stora problemet i dessa sammanhang är kanskeinte om det eventuellt blivit en glidning i praxis,utan det är de långa handläggningstiderna. Familjerfår genomlida en lång utredningstid, vilket i siginnebär ett trauma och en otrygghet av stora mått,och det frestar på psykiskt. Dessutom är det förenatmed en mängd andra negativa konsekvenser, inteminst kostnader osv. Det enda som kan sägas varabra med dessa långa handläggningstider är att mandärmed gör en stor och bred regionalpolitisksatsning. Det är det enda positiva man kan säga omdet.De långa handläggningstiderna skapar otrygghetför familjerna, som jag sade, inte minst förbarnen. Jag, liksom många andra, har besöktslussar och flyktingförläggningar. Jag var på ensluss i . Där bor tre familjer i ett logement.Det finns ingen möjlighet till privatliv, utan manbor där sammanbragt upp . Det ärgivetvis inte bra. Det avgörande för hur vi skallkomma till rätta med problemen är att få nerhandläggningstiderna, så att vi kan få så snabbabeslut som möjligt.Sedan tänkte jag något beröra det som kommit attbli mera aktuellt, nämligen den nya folkrörelsen attgömma flyktingar. Jag skall gärna erkänna att jagsjälv varit engagerad i sådan verksamhet, dock påmarginalen. Jag har sett människor som har varitengagerade i dessa frågor. De är ofta fantastiskamänniskor med ett stort och djupt engagemang, enenorm välvilja och humanitär grundsyn.Problemet är att man inte kan vara säker på attbarnen, som det i första hand är fråga om, får enbättre situation av att bli gömda i en lägenhet underkanske långa perioder. Man kan jämföra detta meden något så när snabb handläggning och en snabbavvisning där spelreglerna läggs fast på ett så tidigtstadium som möjligt.Jag tror att det kan vara förödande både förfamiljer och för barn att leva gömda och otryggautan att vi vet vad som händer med dem. Detta ärett mycket svårt problem. Man kommer in påmänskliga och humanitära aspekter.Sammanfattningsvis måste vi på något sätt hittametoder att få fram dessa beslut i den ena ellerandra riktningen snabbare än vad som sker. Påså sätt kan vi också minska en hel del lidanden ochtrauman för de inblandade familjerna.Anf. 59 ():Herr talman! Vi är två företrädare till BirgitFriggebo som har anmält oss till denna debatt. Dethar vi gjort därför att vi med allt mer höjdaögonbryn med förvåning läser allt det som sägs omden stramare flyktingpolitik som utformas nu i vår.Det kanske inte är så konstigt att vi är förvånade.Ett bestående minne från vår tid som svarande idenna kammare är den mycket omfattande ochfrekventa kritiken som framfördes från otaligafolkpartister.Det skulle bli så humant när vi fick en nyflyktingpolitik. Väntetiderna skulle bort. Därförkunde man avskaffa alla humanitära skäl som varkopplade till det faktum att asylsökande drabbas avlånga väntetider. Det blev paradregeln. Det skulleförklara också för flyktingmotståndarna att det nuvar riktiga flyktingar som fick stanna och inte barade som varit här . Det förklarades om och omigen att detta var riktigt.Även om jag inte riktigt delar den beskrivning somBirgit gör i sitt interpellationssvar om hurreglerna om lång uppehållstid och humanitära skältillämpades, kan jag ändå ha förståelse för detta.Men felet var att reglerna infördes innanväntetiderna hade gått ner. Då blir det som det nuhar blivit. Vi får om igen se att barnfamiljer utvisasefter att ha varit här . Man kan dåfråga sig vad det är som blev så mycket bättre.Det skulle också bli så mycket generösare. Detförefaller nu som om allt fler av dem som följerdenna fråga på nära håll -- vilket härhar vittnat om -- anser att så inte är fallet. senasthäromdagen sade från i : I praktiken harflyktingpolitiken hårdnat sedan den borgerligaregeringen trädde till.Det är inte så konstigt att jag läser detta med en vissförvåning.