prot · GG09112 · 1993-05-18 00:00:00 — Jag vill också till protokollet få medatt det såvitt jag förstår finns en utomordenligdialog mellan mapucheindianerna och regimen. Deuppgifter som jag har är att det är enöverväldigande majoritet av mapucheindianernasorganisationer som stöder regeringens politik.Därför tycker jag att det finns anledning att ocksåunderstryka det positiva i detta och inte helt ochhållet koncentrera sig på de avarter, bekymmer ochelände som fortfarande hänger kvar.Anf. 255 ():Herr talman! Vad gäller mapucheindianerna tyckerjag inte att statsrådet skall måla upp enmotsättning. Vad alla mapucheindianer strävarefter är att få tillbaka rätten till sin jord. Det är ettkrav som vi i i vårt eget land och i enrad andra länder världen över stöder förurbefolkningen.Den organisation som vi diskuterar, Consejo de laTierra, strävar just efter rätten till jord, därför attdet är den som möjliggör att de kan leva ochförsörja sig i sitt eget land. Jag menar att vi ocksåmåste stå bakom kravet på den rätten och att viskall hjälpa dem att få tillbaka sin jord, så att de kanfungera i sitt eget samhälle. Därför upprepar jagmin förhoppning att statsrådet tar med sig dessafrågor. Även vänner emellan bör man kunna ta uppproblem och peka på de brister som vi anser finns iden politiska demokratin och tala om hur man skallsträva efter en demokrati.Anf. 256 Statsrådet ():Herr talman! Jag håller till fullo med om detta.Även om man är vänner skall man våga tala om denhär typen av frågor, och det vågar vi.Jag nämnde tidigare för att jag vidmitt korta besök i tog upp de här frågorna.Jag vill också omtala att förslaget till indianlag, somvi nu hoppas skall nå ända fram till beslut också ideputerarkammaren, har enligt de uppgifter vi harfått diskuterats vid mer än 2 000 öppna möten somhar hållits med urbefolkningsgrupper medanlagförslaget har utarbetats. Detta tycker jag ändåtyder på att inriktningen minst sagt är den rätta.Överläggningen var härmed avslutad.42 § Svar på fråga 1992/93:673 omvattenprojekt i ZimbabweAnf. 257 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig omregeringen avser att begära att enmiljökonsekvensbeskrivning avseende det s.k.Matabeleland Water Projekt i Zimbabwegenomförs innan, som säger,''det svenska engagemanget i projektet blivitdefinitivt''.Svaret på fråga är enkelt. Detsvenska engagemanget i det berörda projektet harhittills avsett just finansiering avmiljökonsekvensbeskrivningar. SIDA harfinansierat fyra omfattande delstudier till enkostnad av för att skapaen tydlig bild av miljökonsekvenserna av enpermanent lösning på staden . Dessa studier är framtagna isamverkan med den ledande zimbabwiskamiljöforskningsorganisationen och kommeratt presenteras under de närmaste arbetar medframtagandet av en uppdragsbeskrivning för enförutsättningslös förstudie, som skall svara påfrågan vilken av ett mindre antal tänkbara lösningarpå Bulawayos vattenförsörjning som är den mestfördelaktiga ur ett helhetsperspektiv. I detsammanhanget är miljökonsekvensanalysersjälvfallet en ytterst viktig aspekt att väga in.Den svenska biståndspolitiken lägger största viktvid miljöaspekterna i alla sammanhang, inte minsti ett så pass omfattande arbete som det i fråganomtalade projektet i Zimbabwe.Anf. 258 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret på minfråga. Jag är nöjd med svaret. Det är positivt att detsvenska engagemanget just har avsett finansieringav miljökonsekvensbeskrivningar, vilket statsrådethär har redogjort för.Frågan om vattenförsörjning är en fråga av störstabetydelse för mänskligheten. För många u-länderär vattenfrågan en fråga om överlevnad.SAREC:s styrelse, som jag tillhör, har i ett programför uppföljning av UNCSTED beslutat att justforskning om vatten skall ha högsta prioritet. SIDAhar ju engagerat sig mycket i olika vattenprojekt. ISIDA:s utmärkta broschyr ''starka SIDA'',som jag har tagit del av och läst med behållning,betonas just hur viktig omsorgen om miljön är ochsträvan att nå kvinnor och barn. Det hörde vi nyssnär statsrådet i frågedebatten med MargaretaViklund redogjorde för ett speciellt projekt iIndien. Just omsorgen om miljön och strävan att nåkvinnor och barn skall finnas med i alla programsom man arbetar med i sitt vattenbistånd.I broschyren kunde jag också läsa att teknisktavancerade projekt inte alltid är bra projekt och attavancerad teknik snarare kan vara till skada än tillnytta. Det var just det som gjorde att jag ställde minfråga till ministern. Detta projekt, MatabelelandZambezi Water Projekt, är ett stort och teknisktavancerat projekt. Det kommer att gynna industrioch stadsbefolkning. SIDA har varitengagerat i stora vattenprojekt. Jag kan såsom ettexempel nämna det stora vattendammprojektet iIndien. Erfarenheterna därifrån har lärt oss att detär så viktigt att konsekvenserna för miljön utredsinnan projektet drivs vidare. Därför är min fråga tillministern: engagemang härmedavslutat?Anf. 259 Statsrådet ():Herr talman! Det vill jag inte påstå. Det finns ettfortsatt svenskt intresse för detta projekt. Men hurdet kommer att lösas tekniskt är fortfarande enöppen fråga. Ett svenskt intresse finns både frånSIDA och från näringslivet.Det är bra att har ställt dennafråga. Det är också roligt att höra att MarianneJönsson är nöjd med svaret. Så är inte fallet allagånger i kammaren. Denna fråga har såvitt jagförstår varit på tapeten ochdiskuterats . Bulawajo, som är en miljonstad,lider väldigt svårt av att inte ha dricksvatten. Det ärett utomordentligt stort problem. Det är precis somMarianne säger: Vad gör man när man intehar dricksvatten?Nu har man satt i gång medmiljökonsekvensanalyserna. Man har dessutomhört med grannländerna både uppströms ochnedströms . Ingen har något attinvända. Likväl tar man det lugnt för att hitta denbästa tekniska lösningen. Det tycker jag är mycketpositivt. Ingrepp blir det givetvis, även om detenbart handlar om dricksvatten och inte någraandra vattenströmmar.Anf. 260 ():Herr talman! Jag har följt detta projekt och funnitdet mycket intressant. har jag jämförtmed diskussionerna i . Där sade man att sådanahär projekt är svåra att förena med den hållbarautveckling som man anser vara en förutsättning förde afrikanska folkens överlevnad. Här kommerindustrin och stadsbefolkningen att gynnas. Ävenom stadsbefolkningen behöver vatten, stämmer detinte riktigt med de mål som vi har för vårt bistånd,nämligen att man skall tänka på den fattigalandsbygdsbefolkningen och, som det står i SIDA:sbroschyr, kvinnor och barn. Det skall vara ensträvan med samtidig omtanke om miljön. Jagtycker att detta projekt är i stil med de tankegångarsom framfördes i och som sedan har blivitdokumenterade i UNCSTED. Jag kommer att följadetta projekt med intresse för att se vad det blir avdet.Överläggningen var härmed avslutad.43 § Svar på fråga 1992/93:603 omkompetensutveckling av kvinnor i statlig tjänstAnf. 261 Finansminister ():Herr talman! har frågatjämställdhetsminister om vilkaåtgärder han är beredd att vidta för att kvinnornainte skall drabbas onödigt hårt vidstrukturförändringar inom statlig verksamhet.Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jagsom skall svara på frågan.Inga-Britt påstår att kvinnorna är destora förlorarna när staten lägger ned verksamheteroch att detta framgår av tillgänglig forskning. anser att regeringen bör informerasig om dessa förhållanden och se till attutredningarna som föregår strukturbesluten ocksåskall ha till uppgift att granska förändringar avkompetensprofiler så att utvecklingsinsatser frånjämställdhetssynpunkt kan komma i gång i ett tidigtskede.Jag tycker liksom att fråganom kompetensutveckling av kvinnor i statlig tjänstär viktig och att det är särskilt angeläget att bevakadenna fråga i samband med omstrukturering avstatlig verksamhet.Men jag är inte så säker på att rätt när hon säger att kvinnorna är de storaförlorarna vid strukturrationaliseringar inomstaten. Jag undrar vilken forskning hon stöder sigpå. Enligt vad jag har fått reda på frånTrygghetsstiftelsen och från forskare som harstuderat vad som har hänt vid nedläggningen avSkolöverstyrelsen kan man inte finna att kvinnornaär de stora förlorarna. Däremot har det visat sig attåldern har haft betydelse när det gäller möjlighetenatt få nytt arbete. Äldre personer, såväl kvinnorsom män, har haft betydligt svårare att få en nyanställning efter en uppsägning.Inga-Britt menar att kvinnorna drabbashårt framför allt genom att de traditionellasekreteraruppgifterna försvinner. Det är riktigt attassistentfunktionen vid statliga myndigheter harförändrats mycket . Men denutvecklingen beror på andra faktorer och har ingetdirekt samband med nedläggningar av statligverksamhet. Jag vet att många myndigheterbedriver utvecklingsarbete för att bättre ta till varakompetens hos assistentpersonalen, vare sig deråkar vara kvinnor eller män. Statensförnyelsefonder har både givit stöd till enskildamyndigheter som bedrivit sådant utvecklingsarbeteoch själva medverkat i stort upplagda projekt sominvolverat många myndigheter, t.ex.Jämförprojektet och projektet kvinnlig kontorspersonal i statliga myndigheteroch affärsdrivande verk (PUKKIS). Framför alltdet senare projektet har visat att man, omförändringsarbetet skall bli effektivt, måste inriktasig på hela personalen och arbetsorganisationenoch inte bara på assistenterna.Parterna på den statliga sektorn har också avsatt ca100 för att i ett partsgemensamtprojekt utveckla metoder och system för attjämföra arbete av lika värde (s.k. ALVA-pengar).Flera av de delprojekt som har genomförts ute påmyndigheterna med hjälp av dessa pengar har haftjust kompetensutveckling av den kvinnligapersonalen som mål.I detta sammanhang vill jag erinra om att detstatliga trygghetsavtalet har givit bättreförutsättningar för såväl män som kvinnor att fånytt arbete än som gäller inom den övrigaarbetsmarknaden. Bl.a. är uppsägningstiden enligtLAS eller kollektivavtal fördubblad.Trygghetsstiftelsen, vars verksamhet baseras påavtalet, arbetar med att ge stöd till statligt anställdasom blivit uppsagda eller riskerar att förloraarbetet. Målet är att dessa personer så snart sommöjligt skall få nya arbeten. Det stöd somTrygghetsstiftelsen ger består ofta avkompetensutveckling av olika slag. Detta gällernaturligtvis för både kvinnor och män.Trygghetsstiftelsen följer utvecklingen mycket nogaoch gör kontinuerligt bedömningar och prognoserav förändringar inom den statliga sektorn för attkunna möta behoven på ett så tidigt stadium sommöjligt.Även bevakar kvinnornasarbetssituation och medverkar i olika projekt föratt öka jämställdheten och bl.a. stärkaassistenternas möjligheter tillkompetensutveckling.Saneringen av den offentliga sektorns finanser ärnödvändig. Den medför med nödvändighetstrukturrationaliseringar också inom den statligasektorn. Det är oundvikligt att såväl kvinnor sommän påverkas i denna process. Just därför måste destatliga arbetsgivarna göra allt vad de kan för attskapa förutsättningar för att de uppsagda skallkunna få ett annat arbete. Det är också angelägetatt alla former av diskriminering av kvinnor jämförtmed män i detta sammanhang uppmärksammas ochbekämpas.Av vad jag har sagt framgår att mycket redangörs inom statsförvaltningen i den fråga som aktualiserat. Det är viktigt att dettaarbete fortsätter och intensifieras. Jag anser att deinsatser , och gör ianslutning till utredningar och beslut omstrukturförändringar ligger i linje med vad efterfrågar. Jag kommer ocksåfortsättningsvis att ha kontakt med dessa organ ochnoga följa utvecklingen.Anf. 262 ():Herr talman! Jag ber att få tacka finansministernför svaret. Om det vore så väl att det är så bra somAnne säger hade jag inte behövt ställa denhär frågan.Lågkonjunkturen har satt elefantspår i denoffentliga sektorn. Många kvinnor med mångatrogna tjänsteår bakom sig har plötsligt drabbats avnedskärningar och arbetslöshet. Litet tillspetsatkan man säga att kompetenskraven för destatsanställda har förändrats över en natt.Konsekvenserna har blivit att specialistkompetensinte längre efterfrågas och att den nya kompetenssom efterfrågas i stället inte finns hos de anställda.Anne frågar vilken forskning jag stöder migpå. Jag kan inte namnge några forskare. Jag har fåttuppgifterna från . Mansäger där att man slog larm redan under den förraregeringens tid om att just medelålders kvinnor pålägre tjänster drabbades hårt och attTrygghetsstiftelsen inte hade någon möjlighet attstödja dem i den utsträckning som skulle behövas.Det här har accentuerats ytterligare. Närregeringens kompletteringsproposition skrevs var23 765 statligt anställda registrerade hosTrygghetsstiftelsen. Ytterligare 24 000 personerkommer att bli övertaliga under de närmaste åren.Det krävs jätteinsatser för att de svagastegrupperna skall ha någon som helst möjlighet attklara sig i den här situationen. Just de medelålderskvinnorna som har jobbat på assistenttjänster ellerpå de mycket smala specialisttjänsterna som barafinns inom den enskilda myndigheten, har mycketsvårt att klara sig i framtiden.Jag skulle vilja fråga vad hon tyckeratt staten som ägare skall kunna göra för att dessakvinnor inte skall dömas till en livslång arbetslöshettill följd av rationaliseringar?Anf. 263 Finansminister ():Herr talman! Det kan vara så att just av det skäletatt tog upp den här aspektenpå ett tidigare stadium har man faktiskt ganskanoga undersökt hur det förhåller sig i sak. Man harkontrollerat vad som har hänt med kvinnor ochmän i olika avseenden, t.ex. vid förändringen avSkolöverstyrelsen. Det resultat som jag har fåttfram visar på att det inte i första hand är könet somär avgörande utan att åldern är en viktig faktor förom man har lätt, svårt eller mycket svårt att få ettnytt arbete. Det tycker jag i och för sig äruppmuntrande. Det visar ändock att även om detfinns många problem kvar som det är angeläget attåtgärda ur jämställdhetssynpunkt, behöver det intevara så illa ställt som man får intryck av när manläser fråga.Jag tycker att det är oerhört angeläget att manförsöker motverka diskriminering i den mån detförekommer och att man försöker att utvecklaarbetsinnehållet i många tjänster såväl inom statligsom inom annan verksamhet. Det är en mycket storfördel. Den förändring av assistentjobbet somInga-Britt tar upp, tror jag faktiskt kanutnyttjas till någonting positivt både för kvinnoroch män, även om det i första hand kommer attberöra kvinnor som av tradition har haft den typenav arbetsuppgifter. Detta är en mycket viktig effektav många av de jämställdhets- ochkompetensutvecklingsprojekt som pågår förnärvarande med statligt stöd och med hjälp avinsatser från partssammansatta organ. Somframgick av mitt ursprungliga svar är det min avsiktatt se till att alla dessa typer av insatser fullföljs ochintensifieras och att man mycket noga följer vadsom händer så att otrevligheter inte inträffar.Anf. 264 ():Herr talman! Jag är rädd för att man ute på de olikamyndigheterna inte är lika positiv till det här jobbetsom finansministern ger uttryck för. Jag talade meden chef för en myndighet för två veckor sedan.Han -- det var naturligtvis en manlig chef --beklagade sig över att han med utgångspunkt ifrånvad vissa styrelseledamöter hade uttalat skulle varatvungen att utbilda assistenter till handläggare.Han ansåg att det var väldigt många som intepassade för det. Dessutom var han tvungen attutbilda handläggare till kvalificerade handläggare,och det var också förknippat med mycket storasvårigheter. I just dessa grupper som det var såstora svårigheter med, ingick gruppen medelålderskvinnor som har jobbat i stort sett hela sittyrkesverksamma liv inom myndigheten. Jag är räddför att man tar den enklaste vägen och gör sig avmed folk och i stället skaffar nya unga friska krafternär utvecklingen vänder.Anf. 265 Finansminister ():Herr talman! Låt mig ändå upprepa att många avde projekt som pågår har visat att om man skallförändra arbetsinnehållet så att man får bra ochintressanta jobb och jobb som både kvinnor ochmän kan ha, måste man inrikta sig på helapersonalen och arbetsorganisationen. Man kan intebara inrikta sig på en viss isolerad arbetsuppgift,som i det här fallet utförs av assistenterna. Det ärfaktiskt ganska viktigt att man försöker se helaarbetsverksamheten på en arbetsplats i ettsammanhang och som ett arbetslag snarare än attpeka ut vissa arbetsuppgifter.Låt mig också peka på den mycket omfattandeinsats för kompetensutveckling över ett brett fältsom regeringen nu senast har föreslagit ikompletteringspropositionen. Detta innebär enhjälp för både kvinnor och män att i samband medt.ex. omstruktureringar och rationaliseringarkunna få en utökad kompetens för att lättare kunnafå ett nytt arbetstillfälle.Anf. 266 ():Herr talman! I dagens läge har vi hög arbetslöshet.När folk sägs upp från privata företag spararföretaget pengar. Det kan man se direkt. När folksägs upp från en statlig tjänst blir det bara fråga omen annan kassa. Pengar betalas ut viaarbetslöshetsersättningen i stället. Kunde det dåinte vara idé att använda den enormt högaarbetslösheten till att göra de extra insatserna påförnyelse- och kompetensutveckling, så att vi fården goda statliga verksamheten som varje moderntland behöver? Om samhällsapparaten urholkas såatt den inte fungerar längre kommer det att drabbaoss på alla möjliga sätt. Kan det inte vara en idé attanvända sig av den här mycket speciella situationenför att göra en extra insats bland dem som haranställning?Anf. 267 Finansminister ():Herr talman! Jag tror att det vore mycket riskabeltoch ganska oklokt att av hänsyn till det aktuellaarbetsmarknadsläget avstå från att fullfölja detförnyelsearbete som sker på väldigt mångaarbetsplatser inom staten, i kommuner ochlandsting samt i privata företag. Denförnyelseprocess som pågår är ett långsiktigtarbete. Det är viktigt att man i stället gör mångaoch omfattande insatser så att inte enskildamänniskor i onödan drabbas av förändringarnaseffekter.Jag vill återigen påminna om att det i de förslag somnu är föremål för behandling finnsbetydande medel avsatta avsatta för justkompetensutveckling, utbildningsinsatser ochfortbildningsinsatser utöver det som haranvisats. Därtill finns inom det statliga området,vilket jag nämnde i mitt inledande svar, ytterligareinsatser och regelsystem till hjälp för de anställda.Det finns förvisso stora problem. Men det finnsockså positiva inslag.Anf. 268 ():Herr talman! Min avsikt har inte för ett ögonblickvarit att man skall upphöra medstrukturförändringar och de nödvändigarationaliseringar som behöver genomföras. Vad jagfrågade om var om man inte i dennaarbetslöshetssituation -- när man lyfter pengar frånden ena portmonnän till den andra, men ändå ärtvungen att betala ut dem -- kunde användapengarna på ett, enligt min mening, både för deenskilda människorna och för staten betydligt mereffektivt sätt.Anf. 269 Finansminister ():Herr talman! Jag vill för säkerhets skull ha sagt attjag inte delar uppfattning attrationaliseringar inom staten enbarthandlar om att flytta pengar från en portmonnä annan. Jag ser dem som betydligt viktigare i enlångsiktig förnyelseprocess för att befrämja och ökaarbetstillfredsställelsen och arbetets innehåll vid dearbetsplatser som kommer att finnas.Överläggningen var härmed avslutad.44 § Svar på fråga 1992/93:655 om den framtidaregionalpolitikenAnf. 270 Finansminister ():Herr talman! har frågat mig om deåsikter som framförts i en debattartikel avdepartementsrådet vid finansdepartementetGunnar är förenliga med regeringensoch min syn på regionalpolitiken.Debattartikeln, som var publicerad på DagensNyheters debattsida , har väckt vissuppmärksamhet och satt igång en livlig debatt omsvensk regionalpolitik. Innan jag går in på TagePåhlssons fråga vill jag därför passa på att rätta tillett missförstånd angående själva artikeln. Denrubrik som Dagens Nyheters debattredaktör sattepå artikeln, ''Slopa Norrlandsstödet! '', hade ingentäckning i artikeln, vilket dess författare fickklargöra i replik på DN-debatt . TagePåhlssons påstående att skribenten föreslagit attdetta stöd skall slopas är alltså felaktigt.Tage antyder att denna artikel är enbeställning från mig eller från något annat håll. Såär inte fallet. Sakkunniga och experter ifinansdepartementet skriver regelbundet artiklar idagspress, vetenskapliga tidskrifter ochdebattböcker i eget namn. Självfallet står det demfritt att uttrycka sina åsikter och att bidra med sinkunskap och expertis i samhällsdebatten. Intesällan ombeds de att delta i paneldebatter eller atttala över skilda ämnen i publika sammanhang. Jaganser att detta berikar det offentliga samtalet. I detaktuella fallet är det en tjänsteman som publiceraten rad debattskrifter och artiklar under årens lopp.Jag håller inte med om alla åsikter han för fram,men jag försvarar hans rätt att göra det.Det bör inte vara något problem för någonintresserad läsare eller lyssnare att hålla isär vadsom är regeringens politik och vad som ärdebattinlägg. Regeringens politik presenteras iregeringsförklaringen och i propositioner tillriksdagen.Så till frågan om själva regionalpolitiken.Självfallet står jag bakom den regionalpolitik somregeringen presenterat, bl.a. iregeringsförklaringarna och 1992 samt i prop.1992/93:100, bil. 11.En aspekt av regionalpolitiken som jag anserkräver ytterligare belysning är det europeiskaperspektivet. I det avseendet hoppas jag att vi kanföra en saklig debatt om regionalpolitikensutformning i ett internationellt perspektiv.Anf. 271 ():Herr talman! Det är trevligt att få träffafinansministern så här första gången. Jag ber att fåtacka för det uttömmande svaret. Det var mycketbra i sig, men det innehåller ett litet men väsentligtfel.Min fråga gällde om dessa åsikter var förenliga medregeringens eller finansministerns syn på denframtida regionalpolitiska inriktningen, alltså intedagens regionalpolitik. Det är det som är detväsentliga.Jag ifrågasätter inte tjänstemännens rättighet attefter eget skön skriva debattartiklar och annat.Men det är inte fråga om vilken tjänsteman somhelst. har en hög ställning pådepartementet. Man kan ifrågasätta om detta ärresonemang som förs inom Finansdepartementet.Anledningen till att jag ställde frågan var att dennaartikel verkligen har varit en debattartikel i ordetsrätta bemärkelse. Man kan säga att den har ställthela på huvudet. Jag har ett specielltintresse för regionalpolitiken, inte minst därför attjag kommer från ett område som är beroende avordentliga regler av detta slag.Jag vill fråga finansministern om den sista delen avsvaret. Det ger mig litet funderingar.Finansministern säger att hon anser att en aspekt avregionalpolitiken som kräver ytterligare belysningär det europeiska perspektivet, och hon hoppas attvi kan föra en saklig debatt, osv. Är vi då tillbaka idet som skriver i sin artikel omlägesnackdelarna och vad det innebär för denframtida regionalpolitiken?Anf. 272 Finansminister ():Herr talman! Det är mycket bra att erkänner att det gjordes en felaktig beskrivningav artikelns innehåll. Det är bra att få detta påpränt. Jag tror att debatten tjänar på att man hållersig till det som står i texterna och argumenterar påett sakligt sätt när man deltar i debatten.På den sista av frågor vill jag svaraatt jag tycker att det är alldeles självklart att vimåste diskutera regionalpolitik i ett internationelltperspektiv, eftersom det är en mycket viktig fråga ivåra EG-förhandlingar. Det är en av de frågor därSverige har mycket bestämda och precisa krav ochönskemål i EG-förhandlingarna.Regionalpolitiken behöver utvecklas framöver såatt vi kan tillgodose våra önskemål om att ha en braekonomisk utveckling i alla delar av landet. Mandiskuterar inom EG mycket om regionersutveckling. Det är enligt min mening alldelessjälvklart att vi måste se även den svenskaregionalpolitiken och den svenska utvecklingen idet perspektiv som blir naturligt när viförhoppningsvis blir medlemmar i den europeiskagemenskapen.Jag hoppas verkligen att och mångaandra vill delta i en konstruktiv och saklig debattom regionalpolitikens utformning i ettinternationellt perspektiv.