prot · GG09103 · 1993-05-03 00:00:00 — Genom de ''motåtgärder'' sombeskrivits ovan har man effektivt neutraliseratdenna risk.Landets skattebetalare får snällt fortsätta attständigt öka på sina subventioner av läkemedel.Dessa ''motåtgärder'' från industrins sida måste pånågot sätt motverkas från statens sida.För att komma åt den form av prisdumpning somoriginaltillverkarna gör via sina dotterbolag måstereferensprissystemet modifieras. Ett alternativ äratt dela upp landet i flera delmarknader där mansjälvständigt inom dessa får större möjligheter attlokalt variera referenspriset. Ett annat alternativ äratt ge /Läkemedelsverketmöjlighet till en större marginal vid bestämmandeav referenspriset, exempelvis genom attreferenspriset får sättas med utgångspunkt från detlägsta priset +/- 20 %.För att undvika den form av ''utpressning'' somtillverkarna utsätter staten för genom att inte låtaföra upp sina produkter på subventionslistan finnsbara ett sätt. Staten kan genom att tillåta ochförenkla s.k. parallellimport av läkemedelgarantera att läkemedelskonsumenterna får braläkemedel till låg kostnad. Läkemedelstillverkarnahar i princip ensamrätt på att föra in sittföretags produkter i . Det ger dem en unikposition gentemotRiksförsäkringsverket/. Skullestaten tillåta att andra direktimporterar sammaföretags läkemedel till skulle trycket öka påtillverkarna att dels hålla nere sina priser i ,dels låta läkemedlen föras upp påsubventionslistan.För att undvika ''blockeringsregistreringar'' kanstaten vidta flera åtgärder. Man kan förbjuda dennaform av registrering rakt av. Detta kan dock mötapå hinder eftersom tillverkarna rimligen måstekunna få skydda sin produkt genom registrering.För en sådan åtgärd talar dock att produktengenom patentskyddet redan har ett tillräckligtskydd. En annan, och kanske lämpligare, åtgärd äratt man separerar registrering och prissättning.Produkten får gärna registreras, men prissättning(som påverkar referenspriset) får endast ske omprodukten verkligen tillhandahålls på marknaden.För att minska överflyttningen från billiga till dyraläkemedel krävs betydligt mer omfattande ingrepp.Ett sätt är att låta utfärda centralaterapirekommendationer, ett slagsbasläkemedelslista, för olika diagnoser och attdessa sedan har betydelse för statenssubventionering. Ett annat sätt är att låta de lokalaläkemedelskommittéerna få en styrande roll vid valav terapi och därmed subventionering avläkemedel. Ett sätt att ytterligare öka incitamentetför de receptförskrivande läkarna att följa derekommendationer som kommittéerna gör kan varaatt låta en del av de besparingar som dessa kanåstadkomma komma läkare, sjuksköterskor m.fl.till del genom ökad utbildning och pengar till lokalforskning.I samband med behandling avläkemedelssubventioneringen diskuteradesinformationen till konsumenten och denförskrivande läkaren.Många apoteksanställda kan vittna om attinformationen till konsumenten om de förändradevillkoren för subventionering inte har fungerat.Inte heller receptförskrivarna tycks ha blivitordentligt informerade om det nya systemet.De som förskriver läkemedel fortsätterslentrianmässigt att skriva ut gamla dyra preparat,trots att billigare helt identiska kopior finns atttillgå. Om patienten fått läkemedel förskrivna sommedför en kostnad upptäcker patienteni de flesta fall först vid sitt besök på atthan/hon på grund av läkarens förskrivning fårbetala en mellanskillnad om patienten skall få detsom läkaren skrivit på receptet.Om patienten fått läkemedel förskrivna somunderstiger är det inte alls säkert att han/honfår reda på att det finns betydligt billigarealternativ. I många av dessa fall skulle patientenkunna spara avläkemedelskostnaden om informationen tillkonsumenten från läkare och apotek verkligenfungerade.En annan försvårande faktor för apotekensinformationsgivning är att vissa läkemedel enamånaden finns med på subventionslistan och nästamånad är bortplockade. För patienten kan dettainnebära oerhörda förändringar i kostnaden för attfå ut ett visst läkemedel.Apotekspersonalen får genom detta en tunguppgift att förklara det nya referensprissystemet förkunden. Även om apotekspersonalen genom beslutav /fått möjlighetatt med kundens medgivande byta till det billigareoch fullt subventionerade läkemedlet är det mångakonsumenter som inte vågar göra bytet. För denenskilde medför detta en stor extrakostnad.Speciellt många äldre personer vågar inte göra ettsådant byte eftersom ''doktorn har skrivit så påreceptet''.De förskrivande läkarna har här en viktig roll attfylla. Detta förutsågs också vidriksdagsbehandlingen. Det är vid mötet mellanläkare och patient som informationen om det nyasubventionssystemet måste ges. Patienten som i deallra flesta fall har stort förtroende för sin läkarehar antagligen lättare för att ta emot informationenfrån sin läkare än av apotekspersonal stående viden betjäningsdisk. I samband med att läkareninformerar sin patient är det som lättast attmotivera sin patient för ett byte från ett dyrtpreparat till ett billigare helt identiskt.I många fall verkar denna information inte hafungerat. De ansvariga myndigheterna bör tydligtinformera de förskrivande läkarna om deras ansvaratt ge denna information till sina patienter. För attunderlätta för de receptförskrivande läkarna attagera kostnadsmedvetet måste dessa regelbundetfå prisjämförande läkemedelsinformation. Logisktvore att försäkringsgivaren sig att en gång per kvartal göra enprissammanställning över identiskt lika läkemedeloch distribuera denna till läkarna.Dessutom bör arbetet med att återföra s.k.förskrivningsprofiler till varje receptutfärdandeläkare påskyndas. Genom detta kan läkarna görasmedvetna om att man fortsätter att skriva ut dyrapreparat trots att billigare helt identiska finns atttillgå.Apoteken bör också stimuleras att informerakonsumenterna om de billigare helt identiskaalternativ som finns att tillgå, detta oavsett ompreparaten kostar mindre eller mer än 120 kr.Tyvärr motverkar Apoteksbolagets nuvarandeprispåslagsmodell detta. Om apotekensinformation skulle fungera och få genomslag skulledetta, med apotekens nuvarande sätt att ta ut sinakostnader, innebära kraftigt minskade intäkter förApoteksbolaget. Apotekens påslagsmodell bördärför förändras så det blir egalt om apoteken säljerdyra eller billiga läkemedel.Mot bakgrund av ovanstående vill jag frågabiträdande socialministern följande:Avser regeringen att framlägga förslag somförhindrar den form av prismanipulation som vissaläkemedelstillverkare börjat använda sig av efterinförandet av referenspriser?Avser regeringen lägga fram förslag som förhindrars.k. blockeringsregistrering?Avser regeringen lägga fram förslag som gör dettillåtet och enkelt att parallellimportera läkemedeltill ?Kommer det nya referensprissystemet medföra enminskning av statens kostnader för subventioneringav läkemedel?På vilket sätt avser regeringen att förbättrainformationen till läkemedelskonsumenterna omdet nya referensprissystemet?Hur har regeringen tänkt följa upp riksdagensbeslut om att utveckla läkemedelskommittéernasroll på läkemedelsmarknaden?Hur har regeringen följt upp beslut ombättre prisinformation till de receptförskrivandeläkarna?1992/93:170 av () tillutrikesministern om förbud mot vissa landminorm.m. :lemlästats över 200 000 människor avminor, även i länder som har haft fred . Detär främst de fattiga på landsbygden som drabbas.Barnen tror att plastminorna är leksaker. De tarupp minorna som exploderar i deras händer.Kvinnor som samlar ved och män som brukarjorden lemlästas eller mister livet när minorexploderar utan förvarning.Tyngden av ett litet barn räcker för att minan skallexplodera. Kroppen fylles av plastsplitter som ärsvårt att se på röntgenplåtar.I bl.a. , , ochSomalia finns miljontals minor. Ingen vet var,eftersom de spridits helt utan kontroll, minkartoroch hänsyn till civilbefolkningen.För att komma till rätta med dessa problem krävsett internationellt samarbete genom FN. ske genom en översynskonferens av 1981 årsvapenkonvention, vars uppgift är att föra invapenkategorier, som bör förbjudas ellerbegränsas.Tillverkning och försäljning av antipersonellaminor bör förbjudas och de länder som tillverkatoch exporterat minorna bör i första hand ta ansvarför minröjning.Mot bakgrund av ovanstående vill jag frågautrikesministern följande:Är regeringen beredd att förbjuda tillverkning ochförsäljning av antipersonella minor ellerkomponenter till antipersonella minor?Är regeringen beredd att framlägga förslag ominternationellt förbud för tillverkning ochanvänding av antipersonella minor?Är regeringen beredd att verka för att ansvar förminröjning också läggs på det land som tillverkatoch exporterat minor?Är regeringen beredd att internationellt agera förminröjning i de värst drabbade länderna ochbistånd till minröjningsprogram och svenskaminröjningsgrupper?den 31 april1992/93:171 av () tillkulturministern om peruanska flyktingarsbehandling vid återförvisning:Under år 1992 sökte 942 peruaner asyl i Sverige.Samma år avgjordes 160 asylärenden som rördeperuaner. Av dessa 160 fick 48 stanna medan 98avvisades, 14 ärenden avskrevs.Av de peruaner som söker asyl i finns olikaskäl angivna. Frågan är hur beslutandemyndigheter bedömer dessa skäl.Rapporter har kommit från skilda håll om en alltsvårare situation i . Bl.a. har det uppgetts atttortyr förekommer i militärfängelser, något somkan drabba män som inte beviljatsuppehållstillstånd i och som därför avvisas.Även på annat sätt uppges de mänskligarättigheterna kränkas.Mot bakgrund härav frågar jag:Hur bedömer regeringen situationen i ?Vilka konsekvenser bör detta få för bedömningenav skäl för anhållan av uppehållstillstånd? Hurmånga personer har anhållit omuppehållstillstånd? Hur många har avvisats? Vadhar skälen härtill varit? Vilken grad av säkerhet kangaranteras personer som inte beviljats tillstånd attstanna i ?1992/93:172 av (nyd) tillnäringsministern om riskkapitalbolagen:För ungefär ett år sedan var disponeringen avlöntagarfonderna med all rätt en stor politisk fråga.Från Ny demokratis sida drev vi envetet en linjesom innebar, att så stor del som möjligt av pengarnaskulle komma det fria näringslivet till del, så att småoch medelstora företag kunde få den finansieringsom är en förutsättning för deras utveckling ochdärmed också för deras förmåga att genererariktiga produktiva jobb.De riskkapitalbolag och portföljföretag som såsmåningom bildades, verkade uppfyllaintentionerna.Det har emellertid visat sig att portföljföretagen,framför allt , sökt sig andra vägar och lästbolagsordningen som fan läser . I stället fören multiplikatoreffekt åstadkommen genomsamarbete med andra riskkapitalbolag och genomförvaltningsuppdrag, försöker man bygga sin egenkoncern. De privatiserade löntagarfondernasInvestor.Samtidigt klagar många små och medelstoraföretag på att det fortfarande inte finns riskkapital.Industri- och nyföretagarfonderna har dragit i gångnyföretagarlån m.m., men intresserade innovatöreroch entreprenörer tycker sig finna föga stöd. Ävenhär en spänd förväntans upplösning i nästan intet.Bankkrisen pågår för fullt med de enorma brister ikreditsystemen som detta innebär. Riksbankenvägrar sänka räntan osv. Situationen ärutomordentligt allvarlig.Är näringsministern beredd att diskutera ochvidtaga åtgärder för att rätta till de uppenbarabrister som redan kan noteras?1992/93:173 av (nyd) tillstatsrådet om fallskärmsavtalen:Först var det bara de riktigt höga cheferna i deverkligt stora företagen som hade dem. Sedanspred de sig in absurdum; till chefer,styrelseledamöter och alla möjligabefattningshavare inom stat, kommun ochlandsting, näringsliv och organisationer.Svenska folket har all rätt att reagera mot attbehöva betala för dem som riskerar att falla frånhög höjd.Den vanliga svensk som förlorar sitt jobb och blirarbetslös, hänvisas till socialhjälp eller i bästa falltill kontant arbetsmarknadsstöd. Enkommunalpamp däremot, som kanske till och medmisskött sitt arbete och vars lön den arbetslösasvensken betalat via skattsedeln, faller mjukt medhjälp av en fallskärm.Vad kan då göras?Till att börja med bör fallskärmar förbjudas för allframtid i offentlig verksamhet.Det går också att förbjuda dem i företag som helteller delvis ägs av staten.Stat och kommuner kan villkora stöd tillorganisationer, banker m.m., med attfallskärmsavtal inte får förekomma eller vart fallöpppet måste godkännas.Vidare är det för samhällets toppar -- inomsåväl offentlig som privat verksamhet -- att taansvar och föregå med gott exempel. Alla talar juom att det är dags för vanliga svenskar att göra det.Vad -- i klartext -- avser skatteministern görs åtfallskärmsavtalen?1992/93:174 av () till socialministernom barnfamiljernas situation:Den kris som vårt land går igenomdrabbar i stor utsträckning de yngre i vårt samhälleoch inte minst barnfamiljerna. Ungefär tvåtredjedelar av de arbetslösa är , dvs. desom just avslutat sin utbildning och de ungafamiljerna. Det är också barnfamiljerna somdrabbas särskilt svårt av regeringens bostadspolitik,sänkt ersättning till a-kassan, höjda taxor inombarnomsorgen och skolmåltidsavgifter och förfalleti skolorna och barnomsorgen.Enligt uppgifter i pressen harFinansdepartementets fördelningspolitiska gruppgenomfört analyser av barnfamiljernas ekonomi.Dessa analyser sägs visa på att barnfamiljerna harråkat mer illa ut än några andra grupper. Resultatetav analyserna anges också ha påverkatutformningen av regeringenskompletteringsproposition.Regeringens politik ökar klyftorna i samhället ochmissgynnar dem i samhället som har de sämstaekonomiska förutsättningarna och de störstabehoven. Detta är naturligtvis särskilt allvarligt närdet gäller barnen eftersom det påverkar hela derasframtid. Den utveckling vi nu ser är på många sättdramatisk och mycket snabb.Med en kombination av social nedrustning ocholika sorters peng är man nu i de borgerligt styrdakommunerna på vild flykt iväg från den generellavälfärdspolitiken. När fler och fler utförsäkradelångtidsarbetslösa skall försörjas med hjälp avsocialhjälp, tas pengarna från verksamheter somredan drabbats hårt av regeringens indragningar.Värst drabbas barnen eftersom det är från daghem,skolor och kultur- och fritidsverksamheten destörsta indragningarna sker. Då sjunker kvaliteten.Det blir då allt vanligare att de föräldrar som kanoch orkar tar sina barn och sin peng och går frångemensamma verksamheter till privata alternativsom får större bidrag än kommunens barnomsorgoch skolor. Kvar i kommunernas alltmerförslummade och segregerade verksamheter blir debarn och äldre som behöver mest, men fårminst. De extra resurserna som behövs för attutsatta barn skall få en chans till ett bra livförsvinner.Resultaten kan enligt personal i hälso- ochsocialvården redan mätas i sämre hälsotillstånd ochökad social oro. Vi riskerar att en mycket storgrupp barn och ungdomar skadas varaktigt.Samtidigt planerar regeringen att lämna förslag tillinförande av vårdnadsbidrag försmåbarnsföräldrarna. Vårdnadsbidragen ökarsamhällets kostnader kraftigt, vilket bl.a.beräkningar från socialministerns egetdepartement visar, och tar på så sätt i anspråkresurser som bättre kunde användas för att ge stödtill barnen. Vårdnadsbidrag innebär allvarliga hotmot jämställdheten. Inte minst hotas de arbetslösaunga kvinnorna. Om vårdnadsbidrag införs riskerardessa kvinnor att aldrig kunna komma ut påarbetsmarknaden. Risken är stor för att de hamnar i ettlivslångt beroende och aldrig får en chans att tjänaihop till en rejäl pension.Vårt alternativ, föräldraförsäkringen, som hittillsvärnats av socialministern och det parti hanföreträder, ger tydliga signaler till blivandesmåbarnsföräldrar att först skaffa sig utbildning ochfotfäste på arbetsmarknaden innan man skaffarbarn. Vårdnadsbidraget ger rakt motsatt signal.Det blir extra farligt när så många unga kvinnor ärarbetslösa.Mot denna bakgrund vill jag fråga social- ochjämställdhetsministern följande:Är regeringen beredd att vidta åtgärder för attförhindra att barnfamiljerna drabbas särskilt hårtav den ekonomiska krisen och arbetslösheten?Finns det, mot bakgrund av de oroande uppgifternaom barnfamiljernas ekonomi, anledning attompröva regeringens bostadspolitik eller beslutetatt sänka ersättningsnivån iarbetslöshetsförsäkringen?Är socialministern beredd att vidta omedelbara ochaktiva åtgärder för att motverka den kraftigaförsämringen av kvaliteten i barnomsorgen ochskolan och den utslagning och segregation somdetta leder till?Vilka skäl har social- och jämställdhetsministern attnu förorda ett vårnadsbidrag trots att det skulleleda till ökade kostnader på statsbudgeten ochkraftiga nedskärningar på andra områden av detsociala trygghetssystemet samt innebära ettförödande slag mot jämställdheten?1992/93:175 av () tillförsvarsministern om medverkan isjöräddningstjänst:Staten har avtal med femkommuner om medverkan av resp. kommunsräddningstjänster vid olika typer av räddningstjänsttill sjöss.Sett ur såväl regional- som säkerhetssynpunkt ärdet anmärkningsvärt att det inte finns något avtalmed någon kommun på kuststräckan --Stockholm.Längs sydkusten och området i södra den mest omfattande sjötrafiken i svensktnärområde. I området finns också landets störstakoncentration av fiskefartyg. Till detta kommer enuppbyggnad av färjetrafiken mellan sydöstraSverige och länderna på andra sidan Östersjön.Vid F 17 i finns flygvapnetsräddningstjänst centralt och strategiskt placerad.Dessutom finns även Marinens 13:ehelikopterdivision placerad i . Till dettakommer marinens olika fartygsenheter liksomresurser ur , lokaliserade medKarlskrona som hemmahamn. Det finns skäl attanta att dessa resurser kommer att tas i anspråk vidde räddningsuppdrag där också de aktuellakommunernas räddningstjänster kan bliengagerade. Det vore därför rimligt att exempelvisKarlskronas och kommuner blevengagerade i de avtal som har tecknats.Jag ställer därför frågan till försvarsministern omhan är beredd att se till så att åtgärder vidtas sommöjliggör att förändringar kommer till stånd sommöjliggör ett effektivare sambruk mellan de olikaresurser som kan användas i räddningstjänst tillsjöss och därmed låta Blekingekommuner bliaktuella som samarbetspartner.1992/93:176 av () tillmiljöministern om förbyggnadsforskning:I forskningspropositionen föreslås att () läggs ner ochavvecklas under /94.Verksamheten vid SIB föreslås ombildas till två nyaforskningsenheter, en teknisk som är knuten tillTekniska högskolan i och ensamhällsvetenskaplig som är knuten till Uppsalauniversitet. För den senare anvisar propositioneningen finansiering.I ett antal motioner, som skall behandlas avriksdagen, framförs dock krav på finansiering föräven denna del. I ett frågesvar harutbildningsminister framfört att det inte finnstillräckligt underlag för den samhällsvetenskapligtinriktade forskningen vid SIB. Regeringen hardärför givit i uppdrag att utvärdera densamhällsvetenskapliga forskningen vid SIB ochpröva förutsättningarna för dess forsatta existens.Uppdraget kommer att rapporteras till regeringensenast den 1 oktober 1993.Det bör konstateras att en undersökning redanutförts med följande remissgång. Därför är detytterst angeläget att beslut om finansiering ochorganisation av även SIB:s samhällsvetenskapligaforskning fattas innanverksamheten avvecklas. Arbetet medombildningen måste kunna bedrivas parallellt medden tekniska och samhällsvetenskapliga enheten.Med anledning av det anförda vill jag frågamiljöministern:1. Avser ministern driva ombildningen av SIBparallellt med båda berörda forskningsgrenar?2. Hur skall den framtida samhällsvetenskapligaforskningen finansieras?1992/93:177 av () till statsrådetReidunn om marknadshyror:Antalet vräkningar har ökat kraftigt. Antalettomma lägenheter likaså, särskilt i relativtnybyggda hus. Vi ser redan att segregationen ökar.Många tvingas söka sig till billigare alternativ.Det är ofrånkomligt att också subventionerna tillboendet ifrågasätts när underskottet i statensfinanser ökar. Mot den bakgrunden är det särskiltviktigt att nedskärningarna fördelas på ett sårättvist sätt som möjligt. Dessutom är detnödvändigt, och det borde också vara självklart, attavstå från regeländringar på bostadsmarknaden,som ytterligare höjer hyrorna.Trots det förbereder uppenbarligen regeringen enförändring av hyresförhandlingslagen. När dettaskrivs är innehållet förvisso inte officiellt, menstatsrådet har redan avslöjat huvudingredienserna.-- Allmännyttan skall inte längre varahyresledande. Det innebär att privatvärdarna gesen möjlighet att justera upp hyrorna på vissa orter.-- Det kollektiva förhandlingssystemet brytssönder. Det innebär bl.a. att dagens kollektivaboinflytande i praktiken omöjliggörs.Erfarenheterna visar att med ökat ansvar följermindre kostnader. Med de planeradeförändringarna riskerar gjorda vinster att gåförlorade.-- Större variationer i förhållande till bruksvärdetskall tillåtas. Hyrorna skall bli ''spänstigare'',förklarade statsrådet i en frågestund i riksdagen.Slutsatsen är given: Det skall bli lättare att höjahyrorna för värdarna, och det skall i störreutsträckning ske på marknadens villkor.I valrörelsen lovade alla partier att inte införamarknadshyror. Med undantag för vissafastighetsägare, som söker en möjlighet att iframtiden kompensera sig för fastighetskrisen, hörsi dag inga rop på marknadshyror. Därför vore detmilt uttryckt anmärkningsvärt om regeringenfullföljer planerna på att förändra hyressättningen iriktning mot marknadshyror.Mot den bakgrunden frågar jag statsrådet:Är statsrådet beredd vidta åtgärder som lugnar allaoroliga, och som gör att planerna på att införamarknadshyror, eller ''spänstigare'' hyror,skrinläggs?1992/93:178 av (nyd) tillstatsministern om utnämningspolitiken:För att den offentliga sektorn skall fungeratillfredsställande behövs kompetenta och skickligabefattningshavare. Framförallt fordras chefer, sompå ett effektivt sätt kan driva verksamheten.Vår offentliga sektor är utsatt för en kontinuerligförändringsprocess som ställer krav på dynamik,nytänkande och ledaregenskaper. Därför måste detblir ett slut på politiska utnämningar. Utnämningarmåste baseras enbart på kompetens ochskicklighet. Angivna kriterier måste ges en merframskjutande roll vid alla utnämningar avmyndighetschefer.I de fall då myndigheter bolagiseras ställs särskildakrav dels på att den som utnämns har erfarenhetsom företagsledare, dels på att han eller hon hardokumenterat goda affärsresultat ochledaregenskaper.Regeringen har vid ett flertal tillfällen valt attutnämna personer på enbart politiska grunder.1. Vi önskar en redovisning av statsministernbeträffande vilka kriterier som utgör grund förutnämning av generaldirektörer, höga statligabefattningshavare samt statliga bolagschefer.2. Anlitas utomstående konsult vid rekryteringeneller sker beredningen internt inomregeringskansliet?3. Behandlas utnämningar av VD och vice VD påsamma sätt som höga ämbetsmän i statens tjänst?1992/93:179 av () till miljöministernom koldioxidskatt:Biobränslen anses ingå i kretslopp varför de tillskillnad mot fossila bränslen definitionsmässigt inteanses bidra med koldioxid till atmosfären vidförbränning. Av den orsaken är de befriade frånkoldioxidskatt.Med biobränslen jämställs även torv, vilketenligt min mening är felaktigt. Torven innehållerbeståndsdelar som ur bränslesynpunkt kanlikställas med fossila bränseln. Nybildning av torvtar visserligen inte lika som nybildning avolja, kol och naturgas, men det handlar ändå omnågra tusen år.På grund av de gynnsamma beskattningsreglernaplaneras nu också för import av torv, vilket innebärökad konkurrens med inhemska biobränslen.