prot · GG09107 · 1993-05-07 00:00:00 — 51och 1984/85 s. 135).När det gäller att utforma tvångsmedel i dessasammanhang står man inför en grannlaga uppgift.Det är nödvändigt att hitta en balanspunkt mellanflera motstående intressen, främst mellan å enasidan det starka intresset av en effektiv lagföring vidvåra domstolar och å andra sidan den enskildespersonliga frihet. Det är också nödvändigt att göraavvägningar mellan olika tvångsmedel.Hämtningsinstitutet måste exempelvis när detgäller tilltalade i brottmål avgränsas mothäktningsmöjligheterna. Man måste också kommaihåg att reglerna om hämtning inte bara ärtillämpliga på tilltalade i brottmål, utan även påandra personer som skall inställa sig vid domstol,t.ex. Tillämpningsområdet för reglerna ärinte ens begränsat till brottmålen. Reglerna gällerockså i vissa fall när personer skall inställa sig tillandra förhandlingar vid domstol.Att beröva någon friheten är en mycket ingripandeåtgärd. Vår egen grundlag och internationellaåtaganden som vi har gjort på detta område ställerkrav -- i flera avseenden stränga krav -- påutformningen av skilda regler som möjliggör ettfrihetsberövande.Regeringen tillsatte en utredning(, dir. 1991:52) som har tilluppgift att kartlägga och se över olika typer avingripanden som polisen brukar använda i olikasammanhang. Utredningen ser bl.a. över dehämtningsregler vi talar om här. Enligt vad jag harinhämtat kommer utredningen att presentera sinaöverväganden i bl.a. den delen i ett delbetänkandeföre sommaren.Jag vill avvakta resultatet av Polisrättsutredningensöverväganden innan jag går vidare med frågan.Anf. 45 ():Herr talman! Jag vill börja med att tackajustitieminister för svaret på mininterpellation. Jag delar helt justitieministernsmening att det är en mycket grannlaga uppgift attförordna om tvångshämtning. Ändå är det i dagensläge utomordentligt viktigt att regelverket ses över,också för bl.a. rättssäkerhetens skull.Det har gjorts olika tolkningar.Åklagarmyndigheten i har i ett desperatbehov av en regelöversyn skrivit ett brev tillPolishögskolan, där man har gjort en någotannorlunda tolkning. Enligt kanman kan inte tolka in ett stöd för förvaring ipolisarrest i reglerna om skyldigheterna att stannakvar på polisstationen. Vidare säger man: ''NågraJO-ärenden finns inte. Däremot har en känd jurist,, (tidigare vid ) i enföreläsning klart uttalat sin uppfattning omförvaring i polisarrest. Han anser att om det intedirekt framgår av lagtexten så får en person inteförvaras i polisarrest.'' Detta är just sådant somman haft svårighet med på många ställen ute ilandsorten.Herr talman! förekommer det ofta -- alltförofta -- att uppropade mål måste ställas in. Det harhänt att såväl tre av fem som fyra av sju utsatta målinte kan genomföras -- jag har upplevt bådadelarna. Det som då händer -- framför allt påtingsställen, men naturligtvis också vid ordinariedomstolar -- är att tiden inte kan tas till vara.Domare, nämndemän, advokater, åklagare,vittnen m.fl. blir sittande utan att kunna utföranågot seriöst arbete. Förutom all spilltid och allaarvoden som ändå måste betalas ut, förhalas juäven andra mål genom att de inställda målen måsteutsättas på nytt. Det här för också med sig attvittnen och andra inblandade får det allt svårare attkomma ihåg det verkliga händelseförloppet, närmålen väl kommer upp.På det här sättet naggas rättssäkerheten i kanten.Ju äldre ett mål är innan det kommer tillavgörande, desto svårare är det att få tillförlitligavittnesmål. Vissa detaljer kan etsa sig fast i minnet,men det hör till undantagen. Det vanliga svaretbrukar vara: är det ju så längesedan, så jagvågar inte bestämt påstå någonting. Eller också görman som polismän brukar göra, dvs. man hänvisartill protokoll: Har jag sagt så, så var det väl på detviset. Det är ganska naturligt, eftersompolismännens dagar är fyllda med händelser.Jag vet att reglerna om hämtning är tillämpbara,inte bara på tilltalade utan även på vittnen.Problemet är alltså att polisen som regel inte kanhålla den hämtade under uppsikt över utanallför stora personella insatser. Det har visat sig attmånga inte kan hållas i förhörsrum eller liknande,som justitieministern hänvisar till i sitt svar. Denomhändertagne kan inte heller vistas i receptionen,eftersom man på många platser i landet bara har entjänstgörande eller bara har växelnkopplad till närmaste storstad. Det har sagts mig attvissa polismyndigheter har övervägt att genomförahämtningar genom att utan bevakning försökainkvartera den hämtade på hotell. Situationenupplevs alltså som ganska desperat. Kanjustitieministern tänka sig sådana lösningar när detgäller vissa hämtningar, t.ex. när det är fråga om attnågon kan behöva hållas nykter eller fri från andradroger än alkohol inför ett förestående förhör?I sitt svar hänvisar justitieministern till en sittandeutredning, som kommer med ettdelbetänkande. Men jag utgår ifrån attjustitieministern ändå har en personlig uppfattningom att vissa ändringar bör kunna göras.Anf. 46 Justitieminister ():Herr talman! I den här frågan finns det egentligenen hel del olika problem. och jagkan nog vara överens om att det inte är möjligt attnå alla mål enbart genom regeländringar. Det ärockså fråga om polisens resurser och i högsta gradfråga om återupprättandet av respekten för våradomstolar.Antalet poliser har successivt ökats. Parallellt sespolisens arbetssätt och organisation över, vilketsyftar till att få ut mer av befintliga resurser. Mendet är självklart att reglerna spelar en roll. Jag harpekat på de svåra avvägningar som måste göras närman tar ställning till olika regler. Det vore felaktigtav mig att nu föregripa hur reglerna bör utformas.Bakgrunden till är jumedvetenheten om de problem som finns. Som jagsade i mitt interpellationssvar harPolisrättsutredningen bl.a. fått till uppgift att seöver olika typer av ingripanden som polisen brukaranvända. Den fråga vi här diskuterar kommer dåatt behandlas i det delbetänkande som kommer attöverlämnas till mig . Jag börlämpligen avvakta med att göra några detaljeradekommentarer tills jag har tagit del av denutredningen.Anf. 47 ():Herr talman! Jag tackar justitieministern för dettasvar. Jag är mycket medveten om att det, när ettdelbetänkande ligger så nära i tiden, är svårt att gåin på detaljfrågor. Därför ämnar jag inte upprepamina frågor. Det som är viktigt är ändå att manbättre, som justitieministern själv sade,återupprättar domstolarnas anseende. Det ärfaktiskt ett led i återupprättelsen att man håller deresterande rättegångsdelarna när de är utsatta. Jagtackar justitieministern för svaret.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1992/93:138 omvapenexport till . 48 Statsrådet ():Herr talman! har frågat migvilken betydelse respekten för mänskligarättigheter har vid bedömningen av ett lands rätt attköpa svensk krigsmateriel samt om regeringen ärberedd att förbjuda all export av krigsmateriel tillIndonesien.Vid alla beslut angående krigsmaterielexporttillämpar regeringen de av godkändariktlinjerna. Det gäller för exporten till väl som till andra länder.Exporten till har haften liten omfattning och endast omfattat reservdelaroch liknande utrustning i anslutning till tidigareleveranser av främst luftvärnsmateriel ochmarinpjäser. Som framgår av regeringens skrivelse(1992/93:224) till med redogörelse förden svenska krigsmaterielexporten uppgickdenna utförsel till och 1,8miljoner kronor . som utrikesutskottet harkonstaterat att exporten skett inom ramen förgällande riktlinjer.Enligt riktlinjerna bör tillstånd inte ges till utförselav krigsmateriel, eller annan utlandssamverkansom avser krigsmateriel, om det avser stat däromfattande och grova kränkningar av mänskligarättigheter förekommer. Såsom utrikesutskottethar påpekat är respekt för mänskliga rättigheter ettcentralt villkor för att tillstånd skall erhållas. Svaretpå första fråga är således attrespekten för mänskliga rättigheter har storbetydelse vid bedömningen av ett land såsommottagare av svensk krigsmateriel och att det vägsin i den totalbedömning som det ankommer påregeringen att göra.På andra fråga vill jag svara attregeringen inte tillämpar något vapenembargo motenskilda länder utom i de särskilda fall då FN:ssäkerhetsråd har beslutat om sådana. Ett FN-embargo mot föreligger inte.Framtida ansökningar om utförsel till Indonesienkommer på samma sätt att avgöras enligtriktlinjerna. I den mån det är fråga omföljdleveranser till tidigare med vederbörligttillstånd levererad utrustning tillämpas de iriktlinjerna redovisade principerna. Medan någonallmän skyldighet att ge tillstånd till nya leveransertill ett land givetvis inte finns, kan det undantagsvisuppstå en situation där det, som en följd av tidigareleveranser eller av andra skäl, vore obilligt att intemedge begränsade följdleveranser.Eftersom varje ärende behandlas för sig utifrån deföreliggande omständigheterna, kan jag inteuttala mig om vilka beslut regeringen kommer attfatta . Jag vill dock understryka att allaviktigare utförselärenden beträffande ,liksom andra länder, är föremål för noggrannberedning med bl.a. den rådgivande nämnden förkrigsmaterielexportfrågor.Beträffande regeringens syn på förhållandena iIndonesien vill jag hänvisa till utrikesministernssvar på en fråga av i kammaren den10 . Såsom utrikesministernframhöll följer vi noggrant läget beträffande demänskliga rättigheterna i . ärvi angelägna om att utveckla förbindelserna meddetta land inom en rad områden. spelaren betydelsefull roll för fortsatt politisk ochekonomisk stabilitet i Asien.Anf. 49 ():Herr talman! Jag ber att få tacka statsrådet försvaret. Utgångspunkten för min interpellation är demänskliga rättigheterna i , och inteminst i där situationen är mycketoroande. Våldet där har trappats upp under desenaste åren, särskilt efter den massaker somanställdes i samband med ett sorgetåg i Dili, därmånga människor massakerades. Rättegångarnafick en, kan man säga, tveksam utformning. Meninternationellt blev reaktionerna på det som händemycket starka. Detta har gjort att situationen intehar förbättrats, utan den är fortfarande mycket svåri Östtimor.Dessutom tycker jag att man skall ta med i bildenatt vägrar att uppfylla FN:s krav, dvs.att genomföra en folkomröstning som det är sagt skall göra i . Man har offentligt gåttut och sagt att man inte tänker följa det beslutet.Detta tycker jag också ger anledning att på olikasätt sätta tryck på . Det kan man göragenom ekonomiska beslut, exempelvis genomvapenembargo.Statsrådet säger nu att regeringen inte tillämparnågot vapenembargo mot enskilda länder utom närdet gäller att följa beslut som har fattats av FN:ssäkerhetsråd. Jag kan då anföra exemplet f.d.Jugoslavien, där den efterstarka påtryckningar bestämde att man skulleåterkalla beslut. Detta var innan FN beslutade omett embargo, så nog kan man tillämpavapenembargo om man så vill. Därför tycker jag attbeskrivningen i svaret inte är riktig.När det gäller tiden --1992 hänvisas till att maninte har sålt särskilt mycket krigsmateriel tillIndonesien. Det står i svaret attkonstitutionsutskottet har konstaterat att exportenhar skett inom ramen för gällande riktlinjer. Såvittjag vet har inte granskatdetta . Jag var själv suppleant iutskottet och följde dessa vapenexportfrågornoggrant. Frågan var mycket aktuell under våren1986 och 1987, då man framför allt tog uppexporten till . Det rådde då mycketdelade meningar om vad som försiggick där.Den socialdemokratiska regeringen försvarade dåsin linje. Men det var många från oppositionen somgick emot denna och menade att statsrådetHellström faktiskt vilseledde . Jag trorockså att det blev den allmänna bedömningen, närhan påstod att det var fråga om följdleveranser närdet i själva verket var luftvärnskanoner som hadesålts till . Han försökte länge göragällande att det var fråga om följdleveranser och attdet skulle likställas med leverans av reservdelar ochammunition, vilket faktiskt var ett sätt att vilseledariksdagen. Detta var väl också en orsak till att MatsHellström sedan blev jordbruksminister. Så detgäller att se upp så att man inte vilseleder riksdagenpå dessa punkter. Jag vill nu inte påstå att statsrådethär har gjort det. Såvitt jag förstår har det nu baravarit aktuellt med ammunition och reservdelar.I den senare delen av svaret framgår att framtidaansökningar skall avgöras enligt givna riktlinjer. Dåundrar jag vilken bedömning regeringen gör i dag.Kan man tänka sig att exportera nya vapensystem,eller är det fråga om att bara följdleveranser fårgodkännas? I var man enigvåren 1987 då man konstaterade att situationen iÖsttimor och i var sådan att man intekunde tänka sig att exportera nya vapensystem.Situationen har ju knappast förbättrats ,utan snarare tvärtom. Det skulle därför varamycket märkligt om man ens övervägde attexportera nya vapensystem. Jag tycker att man inteens skall göra följdleveranser av ammunition ochreservdelar, eftersom situationen är så svår ocheftersom den indonesiska regeringen visar en såstor nonchalans när det gäller att fullfölja FN:sbeslut. Därför tycker jag att man skall markera motdetta.Sedan talar statsrådet i slutet av svaret omIndonesiens betydelsefulla roll i regionen förfortsatt politisk och ekonomisk stabilitet i Asien.Inte minst ur denna aspekt är det viktigt vilkasignaler vi ger, att vi inte accepterar att det pågårsådana grova brott mot de mänskliga rättigheternasom det gör och likaså att man nonchalerarFN:s beslut.Jag tycker inte att man kan låta bli att reagera pådetta. Också ur denna synpunkt, den roll somIndonesien har i området, är det viktigt att det görsen stark markering.Anf. 50 HANS ():Herr talman! Det finns en rad rapporter -- bl.a. frånAmnesty International, men också rapporter somhar nått och -- omatt det pågår mycket grova brott mot de mänskligarättigheterna i och framför allt iÖsttimor och Västpapua.Jag vill i detta sammanhang fästa regeringens ochstatsrådets uppmärksamhet på en resolution somantogs av , där jag är svensk delegat.Denna resolution antogs . Sverigegav fullt ut sin anslutning till denna resolution. Idetta uttalande uppmanade man till respekt för demänskliga rättigheterna. Man kräver att ländernaskall ge humanitärt bistånd, och man kräveromedelbar vapenvila.Beträffande det som är aktuellt i just denna debattstår i 9 § att man skall ''genomföra ettvapenembargo gentemot till dess attmålsättningarna i paragraf 8 har uppnåtts'', dvs.respekt för mänskliga rättigheter, vapenvila, m.m.Jag menar att denna resolution skapar alldelessärskilda förpliktelser för , liksom för allaländer som anslöt sig till den, att agera på ett merkraftfullt sätt. De senaste rapporterna vi har fåttfrån framför allt är oroväckande. Detfinns anledning att utöva starka påtryckningar påIndonesien om att häva ockupationen ochrespektera de mänskliga rättigheterna, och detfinns anledning att säga ifrån i samband medvapenexport.Även om det nu bara rör sig om reservdelar tyckerjag att man bör skärpa attityden. Indonesienförsöker i nuvarande läge att få omvärlden att godtaockupationen och annekteringen av ochVästpapua. Man driver en mycket aktivlobbyverksamhet för detta för att på det viset tonaner och få bort de resolutioner som avgetts iinternationella fora.Jag vill be statsrådet om ett klargörande. På vilketsätt anser statsrådet att detta viktigaEuroparådsuttalande har betydelse för Sverigesagerande?Anf. 51 Statsrådet ():Herr talman! Jag vill ge några kommentarer tillIngela och och främst är det alldels självklart att läget påÖsttimor är en faktor som är av stor betydelse närvi diskuterar och beslutar i frågor som rör exportenav krigsmateriel till . Det har det varitsedan lång tid tillbaka. Det är fortsatt någontingsom regeringen granskar noggrant för att sätta in iden helhetsbild som slutligen ligger till grund förbeslut. Jag utgår från att samma gäller för denparlamentariska nämnd som regeringen rådgörmed i alla frågor som rör krigsmaterielexporten,och så givetvis även vid fall av export till beskriver läget på ön sommer spänt . Om jag förstått det rätt utgårIngela från läget efter . Alla sådana saker är svåra attbedöma. Regeringens bedömning är intedensamma. Det flesta iakttagare förefaller ocksåvara av den uppfattningen att spänningarnanärmast har dämpats.Flera faktorer har bidragit till detta. Den direktadialogen mellan och haråterupptagits. Den militära närvaron på ön hartrappats ner. Militär personal straffades efterövergreppet i Dili. Även gerillaledaren tillfångatagande och pågående rättegånghar sannolikt verkat i samma riktning.Jag säger detta utan att för den skull på något sättmena att läget på ön är bra. Det är det absolut inte.En hård polisiär kontroll utövas överlokalbefolkningen. Respekten för mänskligarättigheter är inte tillfredsställande.Den bedömning vi gör är att trenden under densenaste tiden, , har varit positiv medavseende på riktlinjernas kriterier om inre väpnadkonflikt och grova och omfattande kränkningar avde mänskliga rättigheterna. Det är givet attregeringen i sin totalbedömning inte gärna kan utgåfrån motsatsen.När det så gäller den resolution som Hans GöranFranck hänvisar till, har inte anslutit sig tilldenna resolution, om vi talar om samma resolution,nämligen den som antogs . Det var enresolution som antogs av den parlamentariskaförsamlingen. Den talar mycket riktigt för ettembargo.När däremot regeringarna, och bland dem Sverigesregering, diskuterade dessa frågor , bl.a.i ljuset av resolutionen frånparlamentarikerförsamlingen, kom man icke tillsamma slutsats. I ministrarnas deklaration omÖsttimor, som antogs , sägs ingentingom vapenembargo.Jag tycker att det är viktigt att slå fast detta. Detbetyder inte att jag inte tillmäterparlamentarikerresolutionen viss vikt. Men det ärviktigt att säga att icke har anslutit sig, föratt använda ord, till enresolution om ett vapenembargo mot Indonesien.Då hade regeringen för övrigt inte kunnat medgenågon vapenexport, vilket har medgivits av tidigareregeringar och av den nuvarande regeringen.Ingela talar om konstitutionsutskottetsgranskning. Den avsåg just den del som IngelaMårtensson hänvisade till. Följdleveranser ochleveranser av reservdelar har självfallet sambandmed de berörda affärerna.Slutligen till frågan om ett embargo. Vi kan tala omett allmänt embargo, som beslutas av FN:ssäkerhetsråd. Det tillämpas automatiskt. Men detär viktigt att det också kommer fram att vi självakan besluta att ett land inte skall medges att mottanågon som helst krigsmaterielexport. Så har ocksåskett i många fall, och så sker i en hel del fall.Så skedde t.ex. i fallet . Man kan kalladetta ett ''eget embargo'' om man vill. Vi talar isådana fall närmast om att upprätthållerförbud mot export av vapen och krigsmateriel tillett visst land i ljuset av de riktlinjer som riksdagenhar lagt fast.Det är uppenbart att besluten sker i varje enskiltfall. Tiden medger inte att jag tar upp det , menjag skall gärna återkomma till den här speciellasituationen.Anf. 52 ():Herr talman! Jag är förvånad över att regeringenbedömer att det har blivit bättre på . Detär inte de signaler som jag och de som verkligenföljer utvecklingen har fått. Statsrådet säger att detskulle ha blivit mindre spänningar.Jag tycker att exemplet med Gusmao är ett mycketdåligt exempel. Man har alltså tillfångatagit enledare. Jag har sett hur man har visat upp honom iTV. Där förnekar han precis allt som har hävdatstidigare. Det ger en fasansfull bild av hur manhanterar människor. Det ger inte någon särskildtrovärdighet till de indonesiska myndigheterna.Det är ett verkligt dåligt exempel på att detta skulleha blivit bättre. Det är snarare tvärtom ett exempelpå hur brutalt man beter sig mot dem somopponerar sig och försöker företräda detösttimoresiska folket.Jag reagerade på detta med eget embargo, eftersomjag uppfattade att det stod i svaret att vi inte skullekunna införa det. Det var bra att statsrådet sade attvi visst kan göra det och att vi också har gjort det ivissa fall. Vi är ju självständiga att bedömahuruvida vi vill dra in tidigare tillstånd. Det gjordesnär det gällde Jugoslavien.Det var detta jag tyckte att vi skulle göra här, inteminst med tanke på att man nonchalerar ett FN-beslut där man varit enig om att tillåta enfolkomröstning. Jag tycker att vi skall ta till varaolika ekonomiska möjligheter för att utövapåtryckningar. Detta vore ju ett sätt.Jag har fortfarande inte riktigt klart för mig vadregeringens bedömning är . Är det attspänningarna har dämpats, med tanke på denbeskrivning som gjordes här? Är regeringenbenägen att också tillåta en vapenexport när detgäller nya vapensystem, eller håller manfortfarande den restriktiva linje som man gjorthittills att inte tillåta export av några nya systemutan enbart följdleveranser av reservdelar ochammunition?Anf. 53 HANS ():Herr talman! Jag talade om den resolution somantogs i . Det var enresolution från . I den resolutionen gjordes deuppmaningar som jag har nämnt, direkt tillEuroparådets medlemsstater.Jag är väl medveten om hur frågan har behandlats iMinisterkommittén. Jag tycker att den resolutionsom antogs i var en mycket viktigopinionsyttring. Den svenska delegationen anslötsig till det här uttalandet. Jag tycker för min del attden borde handla i den andasom den svenska delegationen anslöt sig till.I den här resolutionen sägs det att den indonesiskaregeringen måste upphöra med alla kränkningar avinternationella stadgar som stadfäster mänskligarättigheter och folkens rätt till självbestämmandeoch självständighet. Den måste öppna Östtimorsgränser och tillåta internationellahjälporganisationer och organisationer förmänskliga rättigheter att arbeta. Den måste vidarebeordra omedelbar vapenvila med de timoresiskamotståndsstyrkorna, dra bort sina väpnade styrkorfrån och skapa politiska förutsättningarför ett fritt utövande av rätten tillsjälvbestämmande.Det var det ståndpunktstagande som gjordes. Nuhar det skett en liten öppning så till vida att denindonesiska regeringen är något mera liberal närdet gäller möjligheterna till besök och insyn. Vi fårse hur de kommer att ställa sig till att svenskaparlamentariker har begärt att få komma tillÖsttimor på förhösten. Det finns en liten öppninghär.I det här läget är det mycket viktigt att utöva allatänkbara påtryckningar för mänskliga rättigheteroch självbestämmande, för att det skall bli fred ochför att skall man dra tillbaka ockupationsstyrkorna.Jag tycker att detta bör tas upp med denindonesiska regeringen vid alla de tillfällen som gesi förhandlingar.Anf. 54 Statsrådet ():Herr talman! Låt mig först säga till Hans GöranFranck att jag är glad att vi har kunnat klara utdetta . Vi är uppenbarligen eniga om att det inteförhåller sig på det sättet att har ingåttnågon överenskommelse om något vapenembargo.Det finns helt enkelt inte någon sådanöverenskommelse.Som jag sade i mitt första inlägg anser jag att detär en viktig resolution som parlamentarikerna harantagit. Vi står helt bakom det grundläggandeanslaget, t.ex. de delar som upp här. Men det var i frågan om ettvapenembargo som regeringarna kom till slutsatsenatt man inte skulle handla på det sätt somparlamentarikerna föreslog.Jag delar uppfattning att vibör utnyttja olika tillfällen, och inte minstkontakterna med indonesiska företrädare, för attutöva ett tryck i frågan om de mänskligarättigheterna. Det gäller oavsett om vi anser att demänskliga rättigheterna kränks på ett sådant sätt attdet finns hinder för export av krigsmateriel ellerinte. På en punkt är vi helt eniga, nämligen att lägetnär det gäller de mänskliga rättigheterna inte ärtillfredsställande i . Också i den delenkan jag ställa mig bakom det som Hans GöranFranck har sagt. Det är bara i frågan om ettvapenembargo som vi gör en annan bedömning.Låt mig sedan gå över till det om. När det gäller utvecklingen på Östtimorär vi eniga om att den inte är tillfredställande.Sedan är det uppenbarligen så att vi gör olikabedömningar av utvecklingen. att den har förvärrats. Regeringens och minegen uppfattning är att den har förbättrats.Jag har följt bedömningar från väldigt mångaländer på .