prop · GH03195 · 1993-12-31 00:00:00 — Härigenomföreskrivs att 10 § lagen (1983:1015) med anledning av tillträde tillkonventionen om en uppförandekod för linjekonferenser skallha följande lydelse. Prop.1993/94:195 Bilaga 7 Mål enligt 7 § prövas avden tingsrätt som är behörig enligt sjölagen (1891:35 s. 1). Finnsinte behörig sjörättsdomstol , får talan väckas vid . Mål enligt 7 § prövas avden tingsrätt som är behörig enligt 21 kap. 1 och 2 §§ sjölagen (1994:000).Finns inte behörig sjörättsdomstol, får talan väckas vid . Denna lag träder i kraftden dag regeringen bestämmer. 18, Förslag till Prop. Lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vidinskrivningsmyndigheter Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1984:404) om sfåmpdskattvid inskrivningsmyndigheter skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Med inskrivningsmyndighet Med inskrivningsmyndighet avses i denna lag också den i 2 § avses i denna lag också den i sjölagen (1891:35 s. 1) angivna 1 kap. 2 § sjölagen (1994:000) registermyndigheten, angivna registermyndigheten. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 19, Förslag till Lag om ändring i lagen (1986:371) om flyttning av fartyg iallmän hamn Härigenomföreskrivs att 6 § lagen (1986:371) om flyttning av fartyg i allmän hamn skallha följande lydelse. Prop.1993/94:195 Bilaga 7 I fråga om fartyg som ärinförda i skepps- eller båtregistret enligt 2 § andra stycket sjölagen(1891:35 s. 1) eller i motsvarande utländskt register skall vid tillämpningenav denna lag den som är antecknad i registret anses som ägare. Har ett förvärvav skepp skrivits in i skeppsregistret med stöd av 74 § tredje stycket förstameningen sjölagen, anses förvärvaren som ägare. Vad som sägs om ett fartygsägare gäller i övrigt innehavaren i fråga om fartyg som innehas på gmnd avförvärv med förbehåll om återtaganderätt. I fråga om fartyg som ärinförda i skepps- eller båtregistret enligt 1 kap. 2 § andra stycket sjölagen(1994:000) eller i motsvarande utländskt register skall vid tillämpningen avdenna lag den som är antecknad i registret anses som ägare. Har ett förvärv avskepp skrivits in i skeppsregistret med stöd av 2 kap. 4 § tredje stycketförsta meningen sjölagen, anses förvärvaren som ägare. Vad som sägs om ettfartygs ägare gäller i övrigt innehavaren i fråga om fartyg som innehas på gmndav förvärv med förbehåll om återtaganderätt. Denna lag träder i kraftden dag regeringen bestammer. 20,Förslag till Lag om ändring i fartygssäkerhetslagen (1988:49) Härigenom föreskrivs att 12 kap. 5 och 7 §§ samt 13 kap. 5fartygssäkerhetslagen (1988:49) skall ha följande lydelse. 1993/94:195 Bilaga 7 Ingenfår dömas till ansvar enligt denna lag, om gämingen är belagd med strängarestraff i eller sjölagen (1891:35 s. 1). Ingenfår dömas till ansvar enligt denna lag, om gämingen är belagd med strängarestraff i eller sjölagen (1994:000). Mål om ansvar och förverkande enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen handläggs av domstol som är behörig enligt bestämmelsema i 336 och 338 §§ sjölagen (1891:35 s. 1). Mål om ansvar och förverkande enligt denna lag ellerenligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen handläggs av domstolsom är behörig enligt bestammelsema / 21 kap. 1 och5 §§ sjölagen (1994:000). Bestammelser om befålhavarens skyldighet att anmäla vissa händelser ombord till finns /' sjölagen (1891:35 s. 1). Bestämmelser om befålhavarens skyldighet att anmäla vissahändelser ombord till finns i sjölagen (1994:000). Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva skyldighet förredare och befålhavare att anmäla 1. inträffadeolycksfall eller olyckstillbud eller sjukdomsfall utöver vad som anges i sjölagen, 2. uppkomna skador eller vidtagna åtgärder som harbetydelse för ett fartygs sjövärdighet. Denna lagträder i kraft den dag regeringen bestämmer. Lag om ändring i lagen (1992:1672) om paketresor Härigenomföreskrivs att 18 § lagen (1992:1672) om paketresor skall ha följande lydelse. Prop.1993/94:195 Bilaga 7 Skador som omfattas av bestämmelsernai sjölagen (1891:35 s. 1). luftfårtslagen (1957:297), jämvägstrafiklagen(1985:192) eller lagen (1985:193) om intemationeU jämvägstrafik ersätts enligtde lagama i stället för enligt denna lag. Arrangören är dock alltid skyldig attersätta resenären för vad denne har rätt att fordra enligt de nämnda lagarna. Skador som omfattas av bestämmelserna/ sjölagen (1994:000), luftfartslagen (1957:297), jämvägstrafiklagen (1985:192)eller lagen (1985:193) om intemationeU jämvägstrafik ersätts enligt de lagama istallet för enligt denna lag. Arrangören är dock alltid skyldig att ersättaresenären för vad denne har rätt att fordra enligt de nämnda lagama. Denna lag träder i kraftden dag regeringen bestämmer. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: justitierådet Per Jermsten, justitierådet . , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande överförslag till 2.lag om ändringi utsökningsbalken (1981:774), 3.lag om ändringi lagen (1914:45) om kommission, 4.lag om ändringi lagen (1927:77) om försäkringsavtal, 5.lag om ändringi lagen (1936:83) angående vissa ut-fåstdser om gåva, 6.lag om ändringi lagen (1940:176) med vissa bestämmelser om fraktfart med svenska fartyg, 7.lag om ändringi luftfartslagen (1957:297), 8.lag om ändringi lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m., 9.lag om ändringi sjöarbetstidslagen (1970:105), 10.lag om ändringi förmånsrättslagen (1970:979), 11.lag om ändringi sjömanslagen (1973:282), 12.lag om ändringi lagen (1973:1198) om ansvarighet för oljeskada till sjöss, 13.lag om ändringi lagen (1979:377) om registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m.m., 14.lag om ändringi lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg, 15.lag om ändringi lagen (1981:6) om konkurs som omfattar egendom i annat nordiskt land, 16.lag om ändringi mönstringslagen (1983:929), 17.lag om ändringi lagen (1983:1015) med anledning av tillträde till konventionen den 6april 1974 om en uppförandekod för linjekonferenser, 18.lag om ändringi lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter, 19.lag om ändringi lagen (1986:371) om flyttning av fartyg i allmän hamn, 20.lag om ändringi fartygssäkerhetslagen (1988:49), 21.lag om ändringi lagen (1992:1672) om paketresor. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsrådet 17 1993/94. Förslagenföranleder följande yttrande av Lagrådet: Prop. Bilaga 8 Inledande synpunkter Den föreslagna nya sjölagen innebär av åtskilliga skäl enangelägen reform. Redan det förhållandet att det i gmnden är fråga om enlagstiftning som härrör från telar med styrka för behovet av engenomgripande översyn. Av väsenUig betydelse i sammanhanget är vidare senaretiders omfattande förändringar av sjöfartens fömtsättningar ochverksamhetsformer samt den därav betingade utvecklingen i fråga om tillämpade avtelsbestammelseroch därtill anknuten rättspraxis. I de delar där det remitterade förslaget innebär några merbetydande nyheter i förhållande till gällande rätt har det förberedandeutredningsarbetet, enligt tradition och av sakligt mycket goda skäl, skett inära samarbete med , och . Med utgångspunkt i de strävanden som uppenbarligen präglatnämnda samarbete, nämligen att åstadkomma en så likartad lagstiftning sommöjligt, kan till en början konsteteras att resultetet, med avseende påtillämpad lagstiftningsteknik, inte i alla delar blivit det förväntade. Den idet remitterade förslaget, enligt hos oss fast praxis, gjorda uppdelningen avlagtexten i skilda kapitel med inom vart och ett av dessa löpandeparagrafnummer - en uppdelning som i varje fall inte avses bli genomförd i dendanska lagtexten -innebär således att det hittillsvarande direkte systematiskasambandet mellan berörda nordiska lagar försvagats. förhållande tordeemellertid inte medföra några mer beaktensvärda nackdelar från praktisksynpunkt. Möjlighetema att vid en jämförelse snabbt kunna "hitterätt" bör ändå vara säkerstallda genom bestammelsemas gemensamma inbördesordning. En mer allmän iakttagelse vid granskningen av detremitterade förslaget är att det av skilda skäl framstår som påtagligt heterogent. En orsak härtill är redan den blandning av civilrättsliga, offentligrättsliga och straffrättsliga regleringar som förslaget innehåller. Till detta kommer sedan mycket påtagliga inbördes skillnader mellan såväl delar av lagen som enskilda bestammelser. I allmänhet har sådana olikheter sin gmnd 1 de skilda tider vid vilka nu gällande bestammelser tillkommit eller reviderats. Olikheterna framträder såväl genom bestammelsemas uppbyggnad som av ett mycket varierat språkbmk. Med avseende på bestammelsemas sakliga innehåll förekommer således i vissa kapitel, enligt numera tillämpad lagstiftningsteknik, mer allmänt avfattade bestämmelser som andra kapitel delvis bestar av ytterst noggranna och detaljerade före skrifter av den karaktar som återfinns i tillämp ningsföreskrifter eller i myndigheters anvisningar. Även det nordiska samarbetet synes ha inverkat på så sätt att strävandena efter en enhetlig lagtext ibland kan ha lett till formuleringar som kanske inte 258 Beträffandespråkdräkten är vidare uppenbart, att även Prop. 1993/94:195 om förslagetformellt kommer att resultera i en helt ny lag, den i Bilaga 8 dettehänseende blir en provkarta över det senaste seklets skiftande lagstiftningsspråk. Detnyss anförda skall inte uppfattas som några mer vägande invändningar mot detremitterade förslaget. Lagrådet har således försfåelse för att det med hänsyntill utbildad praxis kan vara en fördel att, i avvaktan på resultatet avytterligare reformarbeten, behålla stora delar av gällande lagstiftning så passoförändrade som möjligt. Att även rätt försiktiga språkliga justeringar av enlagtext ibland kan föranleda tillämpningssvårigheter, eller i värsta fallinnebära en inte avsedd saklig ändring, finns för övrigt exempel på i detremitterade förslaget. Som ett mer generellt exempel på sådana ändringar kanredan här nämnas att det på åtskilliga stallen i förslaget sägs att vissa andraangivna paragrafer "tillämpas" eller "gäller". Inte sällanhar då dessa paragrafer ett innehåll eller en terminologi som gör att det förden rätta förståelsen av hänvisningen framsfår som ofrånkomligt att ange, attifrågavarande bestämmelser "har motsvarande tillämpning" eller"gäller i tillämpliga delar", I regel innehåller ocksåsjölagsutredningens förslag i sådana fall någon av dessa altemativaformuleringar. Lagrådetvill i detta sammanhang slutligen peka på ett annat förhållande som medverkartill förslagets splittrade karaktär. Det gäller bmket att i de"nyskrivna" kapitlena - men inte i de övriga -förse varje enskildparagraf med en egen mbrik. Detta leder inte bara till en bitvis mycket ymnigförekomst av mbriker. Under sin granskning av förslaget har Lagrådet såledeskonstaterat, att det inte alltid är så lätt att på ett någorlunda kortfattatsätt ge en helt rättvisande bild av varje paragrafs innehåll. Även om manibland kan lösa sådana problem genom ett "m.m," kvarstår risken för,att den goda vägledning som den individuella mbriksättningen utlovar, intealltid infrias. Enligt Lagrådets mening bör därför frågan om behovet av mbrikerföre varje enskild paragraf ytterligare övervägas under det fortsattalagstiftningsarbetet. Förstastycket innehåller bl.a, ett gmndläggande krav på att ett fartyg skallvara sjövärdigt "när det används till sjöfart". stadgandethar sin motsvarighet i 9 § gällande sjölag. sammakrav gäller "när det (fartyget) hålles i drift". Med tanke bl.a, påfall då ett fartyg används för andraändamål än reguljär sjöfart, t.ex. för tillfållig inkvartering eller lagerhållning,synes sistnämnda beskrivning av kravets räckvidd vara merändamålsenlig än den föreslagna. Lagrådet förordar därför att 259 orden "används tillsjöfart" i första meningen ersätts med "hålls i Prop. 1993/94:195 drift". 5 kap, 14 § Dennaparagraf är avsedd att i sak överensstamma med 53 § i gällande sjölag.Motsvarighet saknas emellertid till bestammelsen i tredje stycket sistameningen i förebilden. En bestammelse av den innebörden behövs även i den nyasjölagen. Lagrådet föreslår därför att förevarande paragrafs tredje styckeavslutas med följande mening: "Bestammelsema i 1 § förste stycket andraoch tredje meningarna har motsvarande tillämpning", Förevarandekapitel innehåller en rad bestammelser om befålhavarens skyldigheter; såväl merallmänna som med avseende på olika särskilda situationer eller sammanhang. Detligger i sakens natur att dessa bestammelser i regel bör gälla oberoende av varfartyget befinner sig. Idenna paragraf finns föreskrifter om befålhavarens skyldigheter när hans fartygprejas av en "behörig civil eller milifår myndighet". Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas i sista meningen attmeddela närmare föreskrifter om "prejning och visitering". Avfattningenav besfåmmelsen - liksom möjligen även de praktiska svårigheterna att i allasammanhang kunna avgöra vad som utgör behörig myndighet - tyder på attförevarande paragraf på så sätt skiljer sig från de andra i kapitlet, att dessräckvidd avses vara nationellt begränsad. Internationella åtaganden liksom renasäkerhetsskäl kan emellertid också tankas motivera en mer generell tillämpning.Eftersom motiven här inte ger någon vägledning bör frågan lämpligenuppmärksammas under det fortsatta lagstiftningsarbetet. Dennaparagraf är avsedd att i sak motsvara 220 § i gällande sjölag. Enligtspecialmotiveringen har endast språkliga ändringar gjorts. 1första stycket föreskrivs för det fallet att två fartyg sammanstöter så attviss skada uppsfår och sammanstötningen är orsakad genom vållande på någon avsidorna, att den sidan skall "ersätta skadan". lag angesatt den sidan skall "ersätta skada och förlust som uppkommer därav".För att förebygga missförstånd angående den avsedda innebörden förordarLagrådet att den äldre avfattningen behålls såvitt gällerersättningsskyldighetens omfattning. Enligt femte stycket skallvid bedömandet av frågan om vållande till Prop. 1993/94:195 en sammanstötningsärskilt beaktas om tiden medgav "överläggning" Bilaga 8 eller inte.På den punkten överensstammer förslaget med motsvarande bestammelse i 1891 årslag. Vid föredragningen inför Lagrådet har upplysts att gällande bestammelsetorde innebära endast att det när vållandet bedöms skall särskilt beaktas humvidatid för övervägande av lämpliga åtgärder förelegat i samband medsammanstötningen. Det är avsett att även den föreslagna bestammelsen skall hadenna innebörd. Mot denna bakgmnd föreslår Lagrådet att ordet"överläggning" byts ut mot ordet "övervägande". Iparagrafen har tagits in definitioner på vissa gmndläggande begrepp påstyckegodstransportemas område. Bl.a. definieras begreppet"undertransportör". I den definitionen anges att"undertransportör är den som i enlighet med ett uppdrag av transportörenutför transporten eller en del av den". Med definitionen avses enligtspecialmotiveringen att klargöra att inte bara den transportör, som fått detdirekta uppxlraget av den avtalsslutande transportören, är att anse somundertransportör utan även den som i en kedja av transportörer utför en del avtransporten på uppdrag av en tidigare undertransportör. Enligt Lagrådets meningskulle denna avsikt komma till ett klarare uttryck om orden "i enlighetmed" byts ut mot "till följd av". Lagrådet förordar därför attdefinitionen av "undertransportör" ges följande lydelse: "undertransportör":den som till följd av ett uppdrag av transportören utför transporten eller endel av den". Iförsta stycket första meningen finns en regel om märkning av farligt gods. Ilagtexten anges inte närmare hur märkningen skall ske utan endast att farligtgods skall vara märkt som farligt på lämpligt sätt, I specialmotiveringenberörs emellertid det fallet att särskilda märkningsföreskrifter (symboler m.m.)gäller för godset. I det fallet skall, framhålls det, dessa föreskriftergivetvis iakttas. EnligtLagrådets mening bör i klargörande syfte en erinran om att det finns särskildaföreskrifter i ämnet tas in i lagtexten. Första meningen kan därför lämpUgenges följande lydelse: "Utövervad som följer av särskilda föreskrifter gäller att farligt gods skall varamärkt som farligt på lämpligt sätt." Iandra stycket ges vissa föreskrifter om transportörens skyldigheter medavseende på det använda fartygets skick. därvidatt främst se till att fartyget är sjövärdigt. angesvidare vad som utöver den rent bokstavliga betydelsen - med 261 18 1993/94. utgångspunkti övervägande säkerhetsmässiga hänsyn - "också" skall Prop.1993/94:195 anses innefattas i begreppet "sjövärdigt", och därmed itransportörens Bilaga 8 ansvar, när fartyget används för styckegodstransport.Stycket har på så sätt en nära anknytning till den allmänna besfåmmelsenangående sjövärdighet m.m. i 1 kap, 9 §, Förevarande stycke synes således hatill uppgift endast att komplettera 1 kap, 9 § med de särskilda krav angåendefartygets utrustning m,m, som beror på användningsområdet. Motsvarande särbesfåmmelserför resebefraktning, tidsbefraktning samt befordran av passagerare och resgodshar tagits in i 14 kap. 7 § och 52 § andra stycket respektive 15 kap, 4 §, Viden jämförelse mellan 1 kap, 9 § och nämnda lagbestam-melser kan bl.a,konstateras att det i beskrivningama av vad som "också" innefattas isjövärdighetsbegreppet förekommer såväl dubbly-rer som sinsemellan avvikande formuleringar.Som exempel på detta kan hänvisas till att det i 1 kap, 9 § sägs att fartygetskall vara "bemannat på betryggande sätt, tillräckligt provianterat och utmstat",I förevarande paragrafs andra stycke och i 14 kap, 7 § krävs åter "att detär behörigen bemannat och utmstat" samt i 15 kap. 4 § "att det är behörigenbemannat provianterat och utmstat". nämnda förhållanden kan geanledning till onödig tveksamhet angående sambandet mellan bestammelsema ochderas respektive innebörd. EnligtLagrådets mening bör därför förevarande bestammelse, liksom 14 kap, 7 § och 52§ andra stycket samt 15 kap, 4 §, utformas på ett annat sätt. Efter mönsterfrån 6 kap. I §, som gäller befålhavarens ansvar i motsvarande hänseende, kandet nu aktuella stycket lämpligen ges följande lydelse. "Transportörenskall se till att det fartyg som används för transporten är sjövärdigt. I dettakrav innefattas, utöver vad som anges i 1 kap. 9 §, att lastmm, kyl- och frysmmsamt övriga utrymmen i fartyget, i vilka godset lästes, är i gott skick för attgodset skall kunna tes emot, transporteras och levereras". Paragrafenreglerar transportörens möjligheter att transportera gods på däck. Av andrastycket framgår att i transportdokumentet skall antecknas om gods enligt transportevteletskall eller får transporteras på dette sätt. Om anteckning därom inte skett harenligt andra stycket andra meningen transportören bevisbördan för att transportpå däck har avtelats. Ilagtext bmkar som regel inte uttryckligen anges att någon "har bevisbördan". 1 stället används vanligen formuleringen "skallvisa". Så har också gjorts i andra lagmm i lagförslaget, t.ex. i 35 § i dette kapitel. Att det i förevarande fall har använts en avvikande formulering synes ha sin gmnd i att bestammelsen har utformats efter förebild av artikel 9:2 i Hamburgreglema som anger att transportören "has the burden of proving". Den omständigheten att en konventions- 262 bestämmelse i formellthänseende utformats på ett visst sätt utgör Prop. 1993/94:195 dock ingen anledning till att vid utformande av motsvarande Bilaga 8 nationellabestammelse frångå sedvanlig lagstiftningspraxis, särskilt i ett fall då enavvikelse leder till att lagen får en oenhetlig terminologi. Lagrådetförordar att andra stycket andra meningen ges följande lydelse: "Harså inte skett skall tranportören visa att transport på däck har avtalats." Enligtbestammelsen i andra stycket får transportören i vissa fall välja en annanlämplig hamn än den som avtalats. Valmöjligheten finns när det uppkommer etthinder som medför att fartyget inte kan anlöpa lossningshamnen och lossa godsetoch när detta inte kan ske "inom skälig tid". En motsvarande bestammelseangående resebefraktning finns i 14 kap. 20 § andra stycket. Lagrådethar i sak ingen erinran mot vad som föreslås. Enligt Lagrådets mening finnsemellertid skäl att byta ut orden "inom skälig tid" mot "utanoskäligt uppehåll". Därigenom vinns den fördelen att lagtexten kommer att överensstammabättre med vad som föreslagits i de danska och norska lagtextema. Enligtspecialmotiveringen till andra stycket är det en fömtsättning för mottagarensbetalningsskyldighet att denne blivit underrättad om kraven redan vidmottagandet av godset eller att han annars med hänsyn till omstandighetemainsåg eller borde ha insett att transportörens fordringar inte blivit betalda.Enligt Lagrådets mening framgår den avsedda innebörden klarare av lagtexten omandra stycket ges förslagsvis följande lydelse: "Hargodset lämnats ut på något annat sätt än mot konossement, är mottagaren skyldigatt betala frakt och andra fordringar enligt transportavtalet endast om han harunderrättats om fordringarna vid utlämnandet eller han ändå insåg eller bordeha insett att transportören inte hade fått betalt." Paragrafenreglerar avsändarens särskilda ansvar för farligt gods och transportörensrättigheter att vidta åtgärder med avseende på sådant Avförsta stycket framgår bl.a. att avsändaren har ett strikt ansvar för skada som orsakats av farligt gods som han överlämnat till transportören eller till en undertransportör. Om avsändaren upplyst om godsets farliga beskaffenhet och om nödvändiga säkerhetsåtgärder kan ifrågavarande transportör eller undertransportör dock inte hävda något anspråk på strikt ansvar. Detsamma gäller om transportören 263 eller undertransportörenpå annat sätt fått kännedom om godsets Prop. 1993/94:195 farligabeskaffenhet. I andra stycket anges att den som har tegit hand Bilaga 8 omgodset med kännedom om dess farliga beskaffenhet inte får åberopa bestammelsemai första stycket. 1specialmotiveringen till andra stycket anges att stycket har utformats medartikel 13:3 i Hamburgreglema som förebild. Av den artikeln liksom ävenmotsatsvis av första stycket framgår att andra stycket tar sikte på enundertransportör som mottagit godset av transportören eller av en annanundertransportör i en transportkedja. Medan första stycket avser gods somöverlämnats av avsändaren omfattar andra stycket således gods som mottagitsfrån annan än avsändaren. Detta förhållande bör uttryckligen framgå avlagtexten. Lagrådet föreslår att paragrafens andra stycke ges följande lydelse: "Densom från annan än avsändaren har tagit emot godset med kännedom om dess farligabeskaffenhet får inte åberopa bestämmelserna i första stycket". Iförsta stycket andra meningen anges att bortfraktaren, i fall då befraktningsavtaletger honom rätt att sätta in "ett annat fartyg än det avtalade"eller "i övrigt använda andra fartyg", endast får sätta in fartygsom är lika ändamålsenliga som det avtalade fartyget. Avmotiven till denna föreskrift framgår, att den har sin gmnd i att certepartieribland innehåller tillägg av typen "or substitute" eller klausulersom "name or substitute in owner's option". Enligtordalydelsen torde nämnda föreskrift kunna anses tillämplig även i fall då det altemativafartyget är direkt utpekat i befraktningsavtalet. Det kan enligt Lagrådetsmening ifrågasättas om befraktaren i ett sådant fall verkligen skall hamöjlighet att i efterhand åberopa denna föreskrift. Vill man undvika en sådanordning kan lagtexten lämpligen kompletteras på så sätt att början på andrameningen i första stycket ges följande lydelse: "Om avtalet ger bortfraktarenrätt att efter eget val sätta in ...." Paragrafeninnehåller besfåmmelser om sjövärdighet. Medhänvisning till vad Lagrådet anfört under 13 kap. 12 § föreslås att paragrafenfår följande lydelse. "Resebortfraktarenskall se till att fartyget är sjövärdigt enligt 13 kap. 12 § andrastycket". Enligtspecialmotiveringen till tredje stycket, som rör konsekutiva