prop · GG03178 · 1993-02-18 00:00:00 — handikappersättning handikappersättning enligt 9 kap. 2 och enligt 9 kap. 2 och 3 §§ lagen om allmän 3 §§ lagen om försäkring, sådan allmän försäkring, del av vårdbidrag sådan del av enligt 9 kap. 4 och vårdbidrag enligt 4 a §§ samma lag som 9 kap. 4 och 4 a §§ utgör ersättning för samma lag som utgör merkostnader, ersättning för mer- ersättning för mer- kostnader, utgifter för resor ersättning för mer- enligt 3 kap. 7 a § utgifter för resor samma lag eller enligt 3 kap. 7 a § enligt 3 kap. 5 d § samma lag, särskilt lagen om pensionstillägg arbetsskade- enligt lagen försäkring eller (1990:773) om 10 § lagen om särskilt statligt pensionstillägg personskadeskydd, till folkpension särskilt för långvarig vård pensionstillägg av ett sjukt eller enligt lagen handikappat barn (1990:773) om samt särskilt pensions- hemsjukvårdsbidrag tillägg till och hemvårdsbidrag, folkpension för som utges av kom- långvarig vård av munala eller sjukt eller handi- landstingskommunala kappat barn samt medel till den hemsjukvårdsbidrag och hemvårdsbidrag, vårdbehövande; som utgår av kommunala eller landstingkommunala medel till den vårdbehövande; 23 kommunalt bostadstillägg enligt lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension; kommunalt bostadstillägg till handikappade; bostadsbidrag som avses i lagen (1988:786) om bostadsbidrag; bidrag enligt lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska barn; bidrag enligt lagen (1992:148) om särskilt bidrag till ensamstående med barn; ersättning som fastställts av allmän domstol eller utgått av allmänna medel till den som * utan att det skett yrkesmässigt * inställt sig inför domstol eller annan myndighet, om ersättningen avser reseersättning, traktamente eller ersättning för tidsspillan; hittelön samt ersättning till den som i särkilt fall räddat person eller egendom i fara eller bidragit till avslöjande eller gripande av person som begått brott; sedvanlig ersättning till den som lämnat organ, blod eller modersmjölk; tävlingsvinst som inte hänför sig till anställning eller uppdrag och som utgår i annan form än kontant eller därmed likställd ersättning, om vinsten avser minnesföremål eller värdet inte överstiger 0,03 basbelopp avrundat till närmaste hundratal kronor: sådan gottgörelse för utgift eller kostnad som arbetsgivare uppburit från personalstiftelse ur medel, för vilka avdrag icke medgivits vid taxering, vid första tillfälle dylika medel finnas i stiftelsen; gottgörelse som arbetsgivare uppburit från pensionsstiftelse, till den del stiftelsen ej ägt andra medel för att lämna gottgörelsen än sådana för vilka avdrag icke åtnjutits vid avsättning till stiftelsen; intäkter av försäljning av vilt växande bär och svampar samt kottar som den skattskyldige själv plockat till den del intäkterna under ett beskattningsår inte överstiger och inte kan hänföras till näringsverksamhet som utgör rörelse eller till lön eller liknande förmån; ränta enligt 61 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 69 § 1 och 2 mom., 69 a § tredje stycket eller 75 a § fjärde stycket uppbördslagen (1953:272), 36 § 3 mom. lagen (1958:295) om sjömansskatt, 50 § lagen (1968:430) om mervärdeskatt, 22 § tullagen (1973:670), 20 § lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar, 5 kap. 13 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter, 40 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter, 24 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare eller 32 och 34 §§ tullagen (1987:1065); ränta som enligt bestämmelserna i 3 kap. 23 § 4 och 5 lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter inte redovisas i kontrolluppgift om sådan ränta för den skattskyldige under ett beskattningsår sammanlagt inte uppgår till . Beträffande ersättning som utfaller på grund av avtalsgruppsjukförsäkring gäller särskilda bestämmelser i 32 § 3 a mom. och punkt 12 av anvisningarna till 22 §. Denna lag träder i kraft och tillämpas första gången vid taxering. Lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter Härigenom föreskrivs att ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen (1992:1572) om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1.2 Denna lag 1. Denna lag träder i kraft den träder i kraft . Äldre bestämmelser gäller bestämmelser gäller fortfarande i fråga fortfarande i fråga om avgifter som om avgifter som avser tid före avser tid före ikraftträdandet. Utan hinder av 3. Utan hinder av 2 kap. 1 § skall 2 kap. 1 § skall sjukförsäkrings- sjukförsäkrings- avgiften avgiften för utgöra för utgöra . Omfattar ett beskattningsår tid såväl före som efter utgången av skall, om den avgiftsskyldige inte visar annat, så stor del av beskattningsårets inkomst anses hänförlig till tiden före utgången av som svarar mot förhållandet mellan den del av beskattningsåret som infaller före utgången av och hela beskattningsåret. Denna lag träder i kraft . Punkten 4 tillämpas i fråga om avgifter som avser . 1 Lagen omtryckt 1989:633. 2 Senaste lydelse 1992:1707. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden . , , , , , , , , , , , , , , , , P. , Proposition om vissa socialförsäkringsfrågor I detta lagstiftningsärende behandlar jag frågor om avgiftsfria sjukvårdsförmåner och förlängd tid för närståendevård för vissa HIV-smittade. Jag behandlar också vissa frågor som uppkommit i anslutning till de förändringar i sjukförsäkringen som träder i kraft (prop. 1992/93:31 bet. 1992/93:SfU9, rskr. 1992/93:157). Andra frågor som behandlas är sjukpenninggrundande inkomst och rätt till föräldrapenning för biståndsarbetare samt slopande av rätten till arbetsskadesjukpenning. Vidare tar jag upp konsekvensändringar till följd av förändringar av företagshälsovården, en ändring av 4 kap. 10 § lagen om allmän försäkring såvitt avser tillfällig föräldrapenning i form av kontaktdagar, en ändring i 3 kap. 5 § samma lag som rör studerande med arbetsskadelivränta samt en justering av bestämmelserna om beräkning av livräntor. Frågorna har beretts inom . Under beredningsar- betetet har synpunkter inhämtats från och Social- styrelsen. Vidare har flera arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer fått tillfälle att lämna synpunkter. 2 Avgiftsfria sjukvårdsförmåner m.m. för vissa HIV-smittade smittades närmare 200 personer av HIV genom blodtransfusion och s.k. faktorkoncentrat som de behandlats med inom den svenska hälso- och sjukvården. Ersättning till de smittade har vid olika tillfällen utgetts från Patientför- säkringen respektive Läkemedelsförsäkringen som reglerar behandlingsskador och läkemedelsskador enligt försäkringsavtal med sjukvårds- huvudmännen och läkemedelsindustrin. Ersättningarna från försäkringarna har beräknats efter i huvudsak skadeståndsrättsliga principer och har omfattat såväl ekonomisk som ideell ersättning. erbjöds de smittade ett engångsbelopp som ersättning för de följder som påvisandet av antikroppar mot HIV hade medfört. Beloppet skulle utges oavsett om symtom på HIV-infektion utvecklats eller inte. Ersättningens storlek var åldersrelaterad och uppgick för en 30-åring till (i dagens penningvärde ca ) och för en 50-åring med . Någon individuell bedömning gjordes inte. Efter starka önskemål från de smittade erbjöd respektive försäkring dem ett engångsbelopp som en förskottering av den ersättning som de smittade beräknades komma att ha rätt till enligt försäkringsvillkoren. Beloppen räknades fram i samarbete med företrädare för de smittade. Överenskommelsen reglerades i ett avtal mellan respektive försäkring och varje smittad. I enlighet med dessa avtal erhöll de transfusionssmittade ett engångsbelopp om (i dagens penningvärde ca ) oavsett ålder. De blödarsjuka valde att låta personer som ännu inte insjuknat och antingen var eller sammanboende eller hade vård om minderårigt barn få ett högre belopp, (i dagens penningvärde ca ). Övriga som inte insjuknat fick . De som redan insjuknat i AIDS och påbörjat en skadereglering enligt försäkringens villkor fick ett engångsbelopp på . I beloppet ingick följande poster * sveda och värk * inkomstbortfall/risker under tid från infektionstillfälle fram till AIDS-diagnos * kostnader för resor, medicin, läkarbesök, m.m. * ökade tandvårdskostnader * olägenhetsersättning under HIV-tid. Inkomstförluster förorsakade av att den smittade erhållit sjukbidrag eller förtidspension innefattades inte i den överenskomna ersättningen och inte heller ersättning för begravningskostnader och underhållsersättning till efterlevande. Dessa förluster regleras av försäkringarna när de blir aktuella i varje enskilt fall. beslöt respektive försäkring * sedan Kommittén om ideell skada (Ju 1989:01) utrett hur ersättningar bör beräknas för person- skador där skadeföljderna är särpräglade * att utbetala ytterligare (i dagens penningvärde ca ) var till de smittade. Under samma månad beslöt även regeringen att ex ut- betala var till de smittade på grund av de särskilda för- hållanden som gäller för de personer som blivit HIV-smittade inom sjukvården genom blodtransfusion eller genom faktorkoncentrat. Härigenom ansågs de smittade ha fått kompensation enligt vad som gäller för ett s.k. mindre maximalfall i enlighet med vad Kommittén om ideell skada rekommenderar. Ett mindre maximalfall ersätts med . De smittade har framfört krav på ytterligare skadestånd motsvarande ett belopp om skattefritt . Dessutom har krav framställts om fri sjukvård, fria mediciner, fri tandvård, möjlighet för anhöriga att vårda den smittade utan att förlora inkomst samt ytterligare efterlevnadsersättning. 2.2 Rätt till avgiftsfria sjukvårdsförmåner samt förlängd tid för närståendevård Mitt förslag: De personer som genom smitta vid användning av blodprodukter inom den svenska hälso- och sjukvården har fått infektion av HIV ges rätt till avgiftsfria sjukvårdsförmåner i fråga om sjukhusvård, tandvård och läkemedel. Vidare görs ett tillägg i bestämmelserna om ersättning och ledighet för närståendevård som innebär att närståendepenning skall kunna utges för vid vård av en sådan HIV-smittad person. Skälen för mitt förslag: Men hänsyn till den mycket speciella livssituationen för ifrågavarande personer är det enligt min uppfattning rimligt att de under återstoden av livet befrias från att betala avgifter för sjukvård, tandvård och läkemedel. Vidare anser jag att reglerna för en närstående att vårda en sjuk person inom denna grupp med ersättning i form av närståendepenning bör vara mer generösa än de gällande reglerna medger i fråga om vårdperiodens längd. Jag föreslår därför att ersättning för vård av en person inom denna grupp bör kunna utges . Eftersom ersättningen normalt utges för dag då den anhörige annars skulle ha förvärvsarbetat bör detta motsvara vårdtid. Något krav på sjukdomens svårighetsgrad behöver inte ställas i dessa fall. Enligt vad jag inhämtat har beslutat att rekommendera sjukvårdshuvudmännen att inte ta ut avgifter för sjukhusvård eller för öppenvård för denna kategori HIV-smittade. Rekommendationen gäller också fria sjukresor. Jag utgår från att huvudmännen kommer att följa denna rekommendation. Avgiftsfrihet i öppenvård bör även omfatta besök hos privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster med försäkringsanslutning. För de personer i gruppen som är förtids- eller ålderspensionerade bör vid sjukhusvård något avdrag på utgående pensionsförmåner inte göras. Den föreslagna ordningen med avgiftsfrihet för tandvård, läkemedel och sjukhusvård för förtids- eller ålderspensionärer bör enligt min be- dömning lagregleras. Jag föreslår därför att en särskild lag utfärdas med sådant innehåll. Ändring bör även göras i lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård. För att minska risken att denna utvidgning av ledigheten ökar belastningen på den enskilde arbetsgivaren föreslås dessutom införande av ett tillägg i 17 § semesterlagen (1977:480) vilket innebär att ledigheter i samband med närståendevård inte skall vara semesterlönegrundande. Vad gäller utformningen av de administrativa rutinerna för avgifts- befrielse för sjukvård, tandvård och läkemedel för denna begränsade grupp bör regeringen eller efter regeringens bemyndigande utfärda verkställighetsföreskrifter till den nya lagen. Samråd bör därvid kunna äga rum förslagsvis med och Apoteksbolaget. Den nya lagen och övriga lagändringar föreslås träda i kraft . Mitt förslag: Med anledning av att det generella statsbidraget till företagshälsovården avskaffats genom beslut av görs vissa konsekvensändringar i lagen (1962:381) om allmän försäkring, lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring och lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. Skälen för mitt förslag: Genom beslut av har det generella statsbidraget till företagshälsovården avskaffats (prop. 1991/92:100 bil. 11, bet. 1991/92:AU12, rskr. 1991/92:251). Den sjukvård som lämnas inom företagshälsovården bör härigenom inte längre jämställas med den av samhället i övrigt finansierade öppna hälso- och sjukvården i olika avseenden. Av detta följer att läkarvård eller annan sjukvårdande behandling som lämnas av läkare eller sjukgymnaster vilka är anställda av eller har avtal med företagshälsovård jämställs med övrig oreglerad privatvård under förutsättning att vårdgivaren inte är ansluten till den allmänna sjukförsäkringen eller har vårdavtal med sjukvårdshuvudmannen. Förändringen påverkar de delar av socialförsäkringssystemet som har haft en koppling till sjuk- och hälsovården inom företagshälsovården, trots att denna verksamhet i övrigt varit avskild från den allmänna sjukförsäkringens ersättningssystem . Det gäller bestämmelser om avgifter för läkarvård och tandvård vid arbetsskada, högkostnadsskydd samt sjukresor. Av vad jag anfört följer att det på nämnda områden krävs kon- sekvensändringar inom berörda delar av socialförsäkringen som innebär att återstående bestämmelser med anknytning till företagshälsovården slopas. Jag vill i detta sammanhang understryka att de föreslagna ändringarna inte påverkar den gällande ordningen i fråga om remisser från företagsläkare till röntgen- och laboretorieundersökningar. Det innebär således att en läkare vid företagshälsovård som avses i 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen även fortsättningsvis på sjukförsäkringens bekostnad skall kunna remittera en patient till sådana undersökningar hos sjukvårdshuvudmännen och vad gäller laboratorieundersökningar till (fr.o.m. ). Det är också min förhoppning att * oavsett den föreslagna konsekvensändringen i fråga om ersättning för sjukresor * sådan ersättning ändå skall kunna lämnas vid remiss från företagsläkare i vissa fall genom lokala överenskommelser mellan företagshälsovård och sjukvårdshuvudman. Sammanfattningsvis innebär detta att föreskrifterna i fråga om företags- hälsovård i 3 kap. 9 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, i 2 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring samt i 7 § lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. bör slopas. Jag har i detta ärende samrått med chefen för . 4 Sjukersättning vid långvarig sjukskrivning har efter förslag av regeringen (prop. 1992/93:31, bet. 1992/93:SfU9, rskr. 1992/93:157) fattat beslut om införande av en karensdag i sjukförsäkrings- och sjuklönesystemen fr.o.m. . beslöts att sjukpenning skall utges av den sjukpenninggrundande inkomsten efter karensdagen och för tid därefter t.o.m. den 365:e dagen i sjukperioden. Fr.o.m. den 366:e dagen skall sjukpenning utges av den sjukpenninggrundande inkomsten. Bestämmelsen om en sänkt kompensa- tionsgrad till tillämpas dock först fr.o.m. . i sjukperioden gäller som tidigare att arbetsgivare har rätt att utge sjuklön med högst . 1992/93:31 (s. 52) angavs bl.a. att i den grupp försäkrade som är sjukskrivna finns personer som efter en begränsad tids behandling kommer att återgå i arbete och personer som har livshotande sjukdomar. Det kunde därför finnas skäl att överväga särskilda regler för dessa grupper. Utformningen av en undantagsregel i form av en särskild kompensationsgrad för dessa situationer stöter dock på stora problem när det gäller att avgränsa vilka som skulle vara berättigade till högre ersättning. Regeringen ansåg därför att det krävdes ytterligare utredning om behovet av och möjligheterna att införa sådana bestämmelser. I propositionen berördes också (s. 54) behovet av en spärr för att förhindra att en försäkrad i ett mycket långt sjukfall på ett relativt enkelt sätt undgår en sänkning av kompensationsgraden. Enligt propositionen behövdes en sådan spärr dels av rättviseskäl, dels av besparingsskäl. Frågan om hur en sådan regel närmare skulle utformas behövde dock övervägas ytterligare inom . framhöll i sitt betänkande (bet. 1992/93:SfU9) bl.a. att det bland de långtidssjuka finns försäkrade som passerar ettårsgränsen i sin sjukdomsperiod på grund av att den medicinska rehabiliteringen inte är avslutad och arbetslivsinriktade reha- biliteringsåtgärder därför ännu inte är meningsfulla. Det finns också försäkrade för vilka arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder inte är meningsfulla och för vilka sjukbidrag inte heller är aktuellt. Utskottet förutsatte att frågan om en tillfredsställande kompensation för dessa grupper skulle få en acceptabel lösning genom att kompletterande förslag skulle läggas fram för under innevarande , så att erforderliga regler kan träda i kraft innan den nya nivån börjar tillämpas . I fråga om den tidigare nämnda spärregeln uttalade socialförsäkrings- utskottet att man också förutsatte att regeringen skulle återkomma med förslag om en regel som innebär en spärr mot möjligheterna att kringgå en sänkning av kompensationsnivån till genom att den försäkrade friskskriver sig kortare perioder. 4.2 Sjukpenningens nivå efter den 365:e dagen Mitt förslag: För tid under vilken en försäkrad på grund av sjukdom genomgår medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering skall sjukpenning av den sjukpenninggrundande inkomsten kunna utges även efter den 365:e dagen i sjukperioden. Som villkor skall gälla att behandlingen eller rehabiliteringen ordinerats av läkare och ingår i en av godkänd plan. Skälen för mitt förslag: Som nämnts kommer fr.o.m. sjukpenning att utges av den sjukpenninggrundande inkomsten efter den 365:e dagen i sjukperioden. För dem som varit sjukskrivna och som inte blir aktuella för arbetslivsinriktad rehabilitering eller pensionsprövning skall sjukpenningnivån gälla som huvudregel. Vad gäller sjukbidrag/förtidspension vill jag redan här erinra om att någon ändring av möjligheterna att erhålla sjukbidrag eller förtidspension inte är avsedd. Det bör vidare betonas att motivet till införandet av sänkta ersättningsnivåer i sjukförsäkringen är regeringens strävan att minska omfattningen av de mycket långa sjukfallen. Bland de försäkrade som varit sjukskrivna finns de som antingen kommer att återgå i arbete eller vara föremål för arbetslivsinriktad rehabilitering eller prövas för sjukbidrag eller förtidspension. För övriga i gruppen som varit sjukskrivna skall huvudregeln tillämpas. Det kommer att röra sig om personer som ännu inte är medicinskt färdigbehandlade eller vars arbetsförmåga inte beräknas vara nedsatt ytterligare . För vissa av dem bör emellertid enligt min uppfattning bestämmelsen om sänkt ersättningsnivå inte tillämpas. Jag anser därför att en undantagsregel bör införas så att sjukpenning i vissa särskilda fall skall kunna utges av den sjukpenning- grundande inkomsten även efter den 365:e dagen i sjukperioden. Som tidigare framhållits kan en undantagsregel ge upphov till svåra avgränsningsproblem. För att inte hamna i den situationen att sjukdomens art skall avgöra ersättningsnivån har jag vid utformningen av en undantagsregel stannat för att knyta nivån till tid då den försäkrade genomgår medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering. Som förutsättning bör gälla att det rör sig om behandlingar som ordinerats av läkare. Vidare bör det krävas att behandlingen ingår i en behandlingsplan som har godkänts av . Avsikten är dock inte att skall godkänna behandlingen som sådan. I en behandlingsplan bör enligt min uppfattning ställas krav på att den försäkrade har regelbunden kontakt med den behandlande läkaren. Jag anser vidare att det är lämpligt att det i planen föreskrivs att läkarbesök skall företas i vart fall en gång . Sjukpenning av den sjukpenninggrundande inkomsten bör kunna utges så länge behandlingen pågår. En serie behandlingar med upphåll mellan behandlingstillfällena bör kunna berättiga till sjukpenning på den högre nivån under hela behandlingsperioden. Förslaget bör intas i en ny paragraf, 3 kap. 4 d § AFL. 4.3 Sammanläggning av sjukfall vid långvarig sjukskrivning Mitt förslag: Sjukpenning skall utges av den sjukpenninggrundande inkomsten om den försäkrade haft sjukperioder som sammanlagt omfattar minst . Tid före ett 30-dagarsuppehåll räknas inte. Sjukpenning på nämnda nivå skall utges till dess att friskanmälan följs av en period som överstiger . Skälen för mitt förslag: I regeringens prop. 1992/93:31 framhölls, utöver vad jag redovisat i det föregående, att den aviserade spärregeln inte fick vara utformad så att den motverkar rehabilitering. Den bör också vara enkel för att administrera och lätt för den försäkrade att förstå. En lösning kunde enligt regeringen vara en bestämmelse med innebörden att vid beräkning av om sjukperiod förelegat längre sjukperioder skall sammanläggas om uppehållet mellan dem understiger ett bestämt antal dagar. Som framhållits i det föregående är det nödvändigt att med sänkningen av sjukpenningnivån till införa en bestämmelse som förhindrar att en försäkrad på ett alltför enkelt sätt undgår en sådan sänkning. Vid mina överväganden av en lämplig sådan regel anser jag att den bör utformas så att den i första hand blir så enkel som möjligt. Jag föreslår att sjukpenning utges av den sjukpenninggrundande inkomsten om den försäkrade haft sjukperioder i stor omfattning. Med stor omfattning avses att antalet dagar i sjukperioderna uppgår till sammanlagt minst 365 . Om den försäkrade varit friskskriven , bortses från sjukperioddagar före . Sjukpenning av den sjukpenninggrundande inkomsten bör utges till dess att friskanmälan följs av en period som överstiger innan en ny sjukperiod börjar. Förslaget bör tas in i en ny paragraf, 3 kap. 4 d § AFL. De förändringar i sjukersättningssystemet som kommer att gälla fr.o.m. resp. är betydande. Det är också svårt att förutsäga de ekonomiska och administrativa konsekvenser som blir följden av de förslag om ersättning sjukskrivning som redovisats ovan. Jag avser därför att med uppmärksamhet följa utvecklingen av sjukfall längre än inklusive tillämpning och effekter av de nya reglerna för sjukpenningnivå . 5 Sjukpenninggrundande inkomst för biståndsarbetare Mitt förslag: Efter tjänstgöring utom riket som varat längst skall den sjukpenninggrundande inkomsten för en försäkrad som varit anställd hos , ett svenskt trossamfund, ett organ som är knutet till ett sådant samfund eller en svensk ideell organisation som bedriver biståndsverksamhet fastställas till lägst den sjukpenninggrundande inkomst som gällde för honom eller henne före utlandstjänstgöringen. Motsvarande skall gälla för medföljande make eller därmed likställd. Skälen för mitt förslag: Enligt 1 kap. 3 § AFL gäller att försäkrade enligt lagen är dels svenska medborgare, dels personer som utan att vara svenska medborgare är bosatta i riket. En försäkrad som lämnar skall fortfarande anses vara bosatt i riket, om utlandsvistelsen är avsedd att vara längst . Vidare anges att om inte regeringen föreskriver annat skall den som av en statlig arbetsgivare sänds till ett annat land för arbete för arbetsgivarens räkning anses bosatt i riket även om denna är avsedd att vara längre än . Detta gäller även medföljande make samt barn som inte fyllt .