prop · GH03150 · 1993-12-31 00:00:00 — Utvecklingsrådetskall i enlighet med de riktlinjer som parterna närmare skall utarbeta, beslutaom och finansiera eller medverka i och delfinansiera särskildautvecklingsinsatser m.m. inom arbetsområdena kompetensutveckling, förändringoch förnyelse, produktivitets-, effektivitets- och kvalitetsutveckling,jämställdhet, statistik m.m. som parterna enas om samt annat utvecklingsarbetesom parterna avtalar om. Regeringen godkände avtalen . Parternahar i avtalet överenskommit om att till avsätta de 5 188 000kr som återstår att fördela enligt avtal avseende . Medlen fonderas på lämpligt sätt som får taställning till. Parternaenades om att bör tillföras försäkringskassorna somkompensation för fördyrande pensionskostnader vilket avser tjänstepensioner sombetalats ut utan den reducering Regeringen föreslår mot denna Prop.1993/94:150 bakgrand att tillförs försäkringskassorna budgetåret Bilaga 5 1994/95. 118 kap. 12 § i lagen (1962:381) om allmän försäkring anges bl.a. att det iförsäkringskassan skall finnas en eller flera förtroendeläkare som skallbiträda kassan i frågor som kräver medicinsk sakkunskap samt verka för ett gottsamarbete mellan kassan och de läkare som är verksamma inom dess område. Förtroendeläkarensuppgift är främst att på grandval av den behandlande läkarens intyg klarläggaoch förklara för den handläggande tjänstemannen den försäkrades status och vidbehov begära kompletterande uppgifter från den behandlande läkaren. År1991 fanns ca 370 förtroendeläkare vid landets försäkringskassor. Ca 330 avdessa var verksamma vid försäkringskassornas lokalkontor. Den sammanlagdaarbetstiden utgjorde , dvs. ca 3 timmarper förtroendeläkare och vecka. Uppräknat till halvtidstjänster motsvaradedetta ca 60 förtroendeläkare. Finansieringen av ersättningen tillförtroendeläkare sker över försäkringskassornas förvaltningsanslag. Förtroendeläkarenär en av anställd tjänsteman. Han gör sin bedömning på detmaterial som handläggare sammanställer och avses inteundersöka den försäkrade. Systemet med förtroendeläkare har blivit föremål förkritik från många försäkrade som har svårt att förstå hur en läkare kan uttalasig om deras sjukdom, symptom och arbetsförmåga utan att ha undersökt dem. Detförekommer vidare att försäkringkassans handläggare vid förfrågan om motivenför sina beslut enbart hänvisar till att förtroendeläkaren har uttalat sig ochatt det är därför som beslutet i fråga har fattats. Avtillgänglig statistik framgår att många förtroendeläkare arbetar ett mycketbegränsat antal timmar . Därvid bör beaktas att förtroendeläkarensarbetsuppgifter inte bara utgörs av bedömningar i ärenden rörande sjukpenning,rehabilitering och förtidspension utan även av bedömning av arbetsskador samtutbildning och information m.m. Mot bakgrand av den höga arbetsbelastning somvarje förtroendeläkare har och den begränsade tidsinsatsen igenomsnitt finns det anledning tro att många försäkringsärenden, även sådanamed komplexa diagnoser, avgörs utan att förtroendeläkarens bedömning harinhämtats. Förtroendeläkarensarbetsinsats på bör utökas så att denne i mycket högreutsträckning än integreras i den ordinarie verksamheten samt attförtroendeläkaren ges reell möjlighet att medverka i tidiga skeden av bedömningav rätt till sjukpenning och rehabiliteringspenning samt inför prövning avförtidspension. Förtroendeläkaren bör också vara den som i vissa fall -framförallt när den försäkrade begär detta och med beaktande av reglerna i förvaltningslagen(1986:223) - informerarden försäkrade om varför förtroendeläkaren bedömt arbetsför- Prop.1993/94:150 måganpå annat sätt än vad behandlande läkaren gjort. Avsikten är därvid Bilaga5 inteatt förtroendeläkaren skall överta den behandlande läkarens roll och efteren egen undersökning ge råd om hur ärendet bör avgöras.Inte heller skall förtroendeläkaren överta tjänstemannens roll Förtroendeläkaren skall utifrån det medicinska underlagsom handläggare har sammanställt göra en bedömning av t.ex. vilkenkomplettering som är nödvändig för att den medicinska utredningenskall bli fullständig. Föratt ytterligare förstärka och förtydliga förtroendeläkarens roll som socialförsäkringensmedicinske expert bör förtroendeläkarens arbetstid på utökasså att den omfattar minst halvtid. En förtroendeläkare bör dock till viss delbedriva annan läkarverksamhet för att inte tappa kontakten med den egnaprofessionen. I vissa undantagsfall bör dock heltidsanställning kunnaförekomma. Regeringenföreslår att försäkringskassoma tillförs för att kunnaförstärka förtroendeläkarnas insatser i tidiga skeden av bedömning av detmedicinska underlaget i ärenden rörande sjukpenning och rehabilitering samtinför prövning av förtidspension samt efterkontroll i förtidspensionsärenden.Det utökade anslaget beräknas tillföra försäkringskassorna ca 300halvtidsanställda förtroendeläkare. Regeringen föratsätter därvid att det antalförtroendeläkare som finns bibehålls men att den genomsnittligaarbetstiden ökar kraftigt. Regeringenföratsätter vidare att noga följer uppförtroendeläkarverksamheten hos försäkringskassorna. Inomregeringskansliet utreds som ovan nämnts vissa frågor inomförtidspensioneringen, bl.a. frågan om förtroendeläkarens roll. Regeringen villdock redan nu avsätta medel för att stärka förtroendeläkarens roll i sambandmed sjukskrivningar, rehabilitering och förtidspensionering. Regeringensbedömning är att en ytterligare förstärkning av förtroendeläkarnas rollinnebär väsentligt minskade utgifter i socialförsäkringssystemet samt etteffektivare rehabiliteringsarbete. Ibudgetpropositionen 1994 beräknas folkpensionsutgifterna i form avförtidspension till 15 och ATP-utgiftema till 24 (prop. 1993/94:100 bil. Förslaget beräknas innebära att de totalaförtidspensionsutgifterna minskar med varav 40 miljoner kronorinom folkpensioneringen och inom ATP. 6 Medelför alkohol- och drogpolitiska åtgärder Prop.1993/94:150 Bilaga 5 Regeringensförslag: Med anledning av Alkoholpolitiska kommissionens slutbetänkande ochden pågående europeiska integrationsprocessen anvisas förolika alkohol- och drogpolitiska ågärder under /95. Medanledning av bl.a. avtalet om det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet() och de avslutade medlemskapsförhandlingarna om svensktmedlemskap i kommer den svenska alkohollagstiftningen framöver attförändras i vissa avseenden. I regeringens proposition 1993/94:136 om rikUinjerför ett nytt tillståndssystem för import, export, tillverkning och partihandelmed alkoholdrycker tillkännages avsikten att avskaffa de nuvarande import-,export-, tillverknings- och partihandelsmonopolen när det gäller spritdrycker,vin och starköl. Dessa skall ersättas av ett alkoholpolitiskt motiverattillståndssystem. En ny myndighet för tillståndsgivning, kontroll och tillsynskall inrättas. Sverigebedriver en restriktiv alkoholpolitik med detövergripande syftet att minska alkoholkonsumtionen och därmed alkoholskadorna isamhället. En vanlig uppskattning är att bortemot 300 000 svenskar drickeralkohol så att de får problem med sin hälsa, sitt arbete och sin familj. Detberäknas att ca 6 000 svenskar avlider på grand av alkoholen.Sverige måste därför även fortsättningsvis bedriva en aktiv alkoholpolitik föratt ytterligare minska alkoholskadoma. Grandemaför svensk alkoholpolitik lades fast alkoholpolitiska beslut.Riksdagen har därefter vid upprepade tillfallen uttalat sitt stöd för enfortsatt aktiv alkoholpolitik. Målet för alkoholpolitiken skall vara attbegränsa alkoholens skadeverkningar genom att sänka den totalaalkoholkonsumtionen. Denna strategi bygger på omfattande kunskaper ochbeprövade erfarenheter av tillgänglighetens betydelse för utvecklingen av totalkonsumtionenoch alkoholskadorna. En ökad tillgänglighet av alkohol medför en ökadkonsumtion och ju mer alkohol som totalt dricks i ett samhälle, desto flerstorkonsumenter kommer det att finnas och desto fler kommer att få skador avsitt drickande. Dettasynsätt har också anammats av () och ligger tillgrand för Europaregionens handlingsplan (European Alcohol Action Plan) för attminska alkoholskadorna i . Planen har antagits enhälligt av allaEuroparegionens stater, inklusive samtliga EU-stater och målsättningen är attmed som basår minska alkoholkonsumtionen i dessa länder med minst 25procent . Viden interaationell jämförelse har en relativt låg alkoholkonsumtion percapita, även om man tar hänsyn till den icke statistikförda konsumtionen. Tillföljd härav är också skadenivån lägre än i jämförbara industriländer.EES-avtalet och ett eventuellt EU-medlemskap innebär Prop. dockatt kommer närmare övriga och därmed länder med Bilaga 5 enmindre restriktiv alkoholpolitik och med andra dryckesmönster och i ett längre tidsperspektiv kan det dessutom finnasrisk för att våra höga svenska alkoholpriser kommer att påverkas nedåtpå grund av marknadsanpassning och slopad gränskontroll. betyderatt vi på lite måste hitta alternativa strategier för att motverkaeffektema av en försvagad prispolitik. Risken är annars att konsumtionenkommer att öka kraftigt. Bl.a.mot den här bakgranden har regeringen tillsatt den alkoholpolitiskakommissionen, som har haft som främsta uppgift att ta fram en strategi för attminska den totala alkoholkonsumtionen och begränsa alkoholens skadeverkningar.Det gäller därvid bl.a. förslag till hur det opinionsbildande ochattitydpåverkande arbetet inom alkoholområdet kan förstärkas. Kommissionen harnyligen presenterat sina förslag för regeringen och slutbetänkandet är förnärvarande föremål för remissbehandling. Medtanke på den integrationsprocess som pågår i och det intensifieradesociala och kulturella utbyte som kan förväntas behövs enligt kommissionenframöver en kraftfull mobilisering på alkoholområdet för att ytterligarebegränsa den totala konsumtionen, tränga tillbaka missbruket och motverkaalkoholskadoma. Närdet gäller narkotikasituationen i landet finns det en risk för negativakonsekvenser till följd av att gränskontrollen vid inre gränser upphör. Ocksåinom EU-ländema görs en sådan bedömning, och det har därför inom EU föratsättsatt kompensatoriska åtgärder av olika slag skall införas för att väga upp detbortfall i fråga om kontroll som den fria rörligheten innebär. Hit hörexempelvis ett ökat intemationellt tull- och polissamarbete och en utvecklingav teknik och arbetsmetoder hos berörda kontrollmyndigheter. Regeringen har motdenna bakgrand tillsatt en särskild kommitté med uppgift att bl.a. övervägaformerna för att även fortsättningsvis kunna upprätthålla en kontroll när detgäller att bl.a. förhindra narkotikainförsel från ett annat EU-land. Kommittenskall vara färdig med sitt arbete . Förstärkningav det förebyggande arbetet Brettsyftande mformations- och upplysningsverksamhet kommer tillsammans medrestriktioner vad gäller priser och tillgänglighet också i fortsättningen attutgöra basen för de förebyggande insatsema på alkoholområdet. De generellaförebyggande insatserna, som har hela befolkningen som målgrapp, kommer dockframöver att bli ännu viktigare än . De generella åtgärderna bör därförframöver få del av de härmed tillförda resurserna. Degenerella åtgärdema bör dock kompletteras med en kraftfull satsning Prop.1993/94:150 på individuella åtgärder i syfte att hindra att riskablaalkoholvanor Bilaga 5 övergår i ett missbruk. Tidig upptäckt och enklabehandlmgsåtgärder (rådgivning, stödsamtal m.m.) har prövats inom framför allthälso- och sjukvården med mycket goda resultat. Potentialen inom detta ochandra verksamhetsområden förefaller mycket stor men har än så länge intetillvaratagits i särskilt stor utsträckning. Betydligt större resurser än i dagbör därför omprioriteras och ägnas åt mdividuella insatser för att upptäckariskabla alkoholvanor och förhindra att de utvecklas till ett missbrak. En sådanomorientering bör kunna visa sig vara kostnadseffektiv, dvs. leda till ettminskat behov av vård och behandling av missbrakare. Deindividuellt inriktade, tidiga insatserna mot missbrak har dock för närvarandeen mycket blygsam omfattning. Detta hänger enligt uppfattning i första hand samman med följande omständigheter: - Grandkunskapema om alkoholens skadeverkningar ärotillräckliga. - Den egna inställningen till alkohol medför att manförhåller sig passiv. - Sakkunnigt stöd saknas. - Samarbetet mellan olika aktörer är outvecklat. - Ansvarsförhållanden är oklara. Motdenna bakgrand är det uppenbart att åtgärder måste vidtas för att bättre kunnautnyttja den potential som finns. Initiativ bör tas både på central och lokalnivå. På central nivå är i första hand , ochden planerade alkoholmyndigheten berörda. De förväntas stimulera bl.a.högskolor och universitet, hälso- och sjukvård, arbetsliv, socialtjänst ochförsäkringskassor till olika slags insatser. Även olika kommersiella aktörer påalkoholområdet bör fås att ta ökat ansvar. De insatser som enligt kommissionenframstår som viktigast är bl.a följande: - Grundkunskaperna för bl.a. sjukvårdspersonal,socionomer, lärare m.fl. yrkeskategorier bör förstärkas. - Fortbildningsaktiviteter för redan yrkesverksammabör utökas. - De goda exempel som finns från bl.a.sjukvårdsområdet måste lyftas fram och ges spridning. - Ytterligare försöksprojekt och metodutveckling böruppmimtras och stödjas. - Tidig upptäckt och tidiga missbraksförebyggande insatser inom arbetslivet måste uppmimtras. - En stödfimktion, dit ickespecialisten på missbrakkan vända sig bör finnas. Dessutombehövs förstärkta insatser när det gäller olika riskgrapper ochrisksituationer. Ungdomar måste uppmärksammas särskilt, liksom kvinnor ibaraafödande åldrar. Frågan hur missbrakares bam och övriga anhöriga kan få ettbättre stöd är också av stor betydelse. Alkohol och trafik är ytterligare ettexempel på ett område där det behövs intensifierade insatser. Detta är baranågra exempel på frågor som behandlats av och som regeringen avser bereda vidare Prop. 1993/94:150 inom . Regionalaoch lokala satsningar på alkohol- och drogpolitiska handlingsprogram Tänkbarakonsekvenser av ett EU-medlemskap för vidkommande är atttillgängligheten till alkoholhaltiga drycker ökar och/eller att alkoholprisemablir lägre. Det är då troligt att alkoholkonsumtionen framför allt blandungdomar - om inga motåtgärder sätts in - kommer att öka väsentligt. Det måstedärför finnas en hög handlingsberedskap inte bara nationellt utan också lokaltoch regionalt för att snabbt kunna sätta in motåtgärder, om konsumtionenkraftigt skulle öka. Men redan som läget är krävs åtgtgärder för attförmå ungdomar att senarelägga alkoholdebuten och minska alkoholkonsumtionen. Arbetetmed att motverka alkohol- och narkotikabrak bland ungdom kräver inte barasatsning kring en åtgärd eller en förstärkning av speciella resurser inom ettområde. Problemets komplexitet kräver att arbetet ute i kommunerna på attmotverka såväl brak som missbrak av alkohol och narkotika bland ungdomargenomförs efter en genomtänkt plan där de olika aktörernas uppgifter klarläggs.Målet är en sammanhållen strategi från samhällets sida som är väl förankradlokalt. Aktörerna är bl.a. , skolan, fritidsförvaltningen,föreningslivet, polisen och primärvården. Viktigt är att främja drogfriamiljöer och aktiviteter, att också på det lokala planet verka för enavglorifiering av alkohol och att föra en ansvarsfull politik vad gäller t.ex.serveringstillstånd. Regeringenanser att det därför är viktigt att kommunerna i landet utvecklar särskildalokala handlingsprogram och konkreta handlingsplaner som omfattar såvälallmänna som direkt riktade insatser för att förhindra alkohol- ochnarkotikamissbmk hos ungdomar. Dessa program måste hållas aktuella, kunnaanpassas till en förändrad situation och tillämpas konsekvent. Närdet gäller insatser för barn och ungdom framstår skolan av flera skäl som denviktigaste lokala aktören. Skolan kan nå ungdomar under hela deras uppväxttid,då de formas och utvecklar sin livsstil, då alkoholförtäring börjar bliintressant och lockande. Skolan har också möjlighet till ett naturligt och närasamarbete med elevens föräldrar. Det är därför angeläget att skolans insatservad gäller att motverka alkoholbrak och drogmissbrak intensifieras framöver. Dethär är några av de tankar och förslag som den Alkoholpolitiska kommissionenframför i sitt slutbetänkande och som regeringen avser utveckla vidare i detfortsatta beredningsarbetet. Ennationell ledningsgmpp bör bildas Samhällsinformationenbör spela en viktig roll i det alkoholskadeförebyggande arbetet även ifortsättningen. Den bör dock inte genomföras isolerat utan samordnas med andraaktiviteter. 1 nuvarande skede av alkoholpolitiskaförändringar finns det vidare starka skäl att ytterligare Prop.1993/94:150 höja ambitionsnivån inom detta område. föreslår att ges i uppdrag att utarbeta ennationell handlingsplan för att förebygga alkoholskador och att tillskapa ennationell ledningsgrapp för det alkohol-och drogskadeförbyggande arbetet. Enligtregeringens mening bör detta arbete påbörjas redan under nästa budgetår. Medutgångspunkt från alkoholpolitiska kommissionens överväganden och förslag börsålunda få i uppdrag att utarbeta en sådan samlad handlingsplanför att förstärka arbetet mot alkoholskador. Kommissionensförslag avser vitt skilda frågeställningar och samhällssektorer och de berören rad olika aktörer, vid sidan av . En grandläggandeföratsättning för framgång i arbetet är emellertid att de olika delarnasamspelar med varandra så att de kan komplettera och förstärka varandra. Föratt fullgöra sitt uppdrag bör därför samla berörda statligamyndigheter, liksom , i en nationellledningsgmpp för det alkohol- och drogskadeförebyggande arbetet. Ikommissionens betänkanden föreslås att en rad olika myndigheter får ansvar föratt följa upp och genomföra skilda delar av det åtgärdsprogram som bör kommatill stånd. Som kommissionen understryker kräver emellertid arbetet praktiskttaget genomgående ett nära samråd mellan de berörda myndigheterna och ofta ävenmed . En central funktion för den nationellaledningsgmppen blir därför att utgöra ett foram för en sådan fortlöpandeavstämning. Till ledamöter av grappen bör utses personer i ansvarig ställninginom respektive myndighet-/motsvarande. Ävenom samordningen på nationell nivå är av stor betydelse, ligger huvuddelen avdet praktiska arbetet på lokal och regional nivå. Avgörande för möjligheternaatt förebygga en ökning av alkoholskadorna i det nya alkoholpolitiska läge somSverige nu går in i blir att åstadkomma inte bara något av en nationell samlingkring denna uppgift, utan framför allt en kraftsamling på den lokala ochregionala nivån. Påregional nivå bör därför bildas motsvarande grapper med ansvar att regionaltgenomföra olika drogpreventiva insatser som är lokalt och regionalt anpassade.Det är också viktigt att olika lokala idéer tas till vara och ges en nationellspridning. Det är därför viktigt att och den nationellaledningsgrappen har regelbundna kontakter med de regionala grappema och attviss samordning av de olika aktiviteterna sker. Omarbetet att begränsa alkoholskadoma skall lyckas, krävs medverkan från mångaaktörer även utanför den offentliga sektorn. En rad frivilliga organisationerkan och bör spela en betydelsefull roll i arbetet, liksom arbetsmarknadensparter, kyrkan, föräldrar och många andra. På olika sätt bör Folkhälsoinstitutetskapa fora för en fortlöpande dialog med företrädare för dessa frivilligakrafter. Även lokalt är det självfallet av stor betydelse att frivilligakrafter engageras i arbetet. 1 samL Nr 150. Folkhälsoinstittitetbör vidare ges i uppdrag att avge en årlig rapport till Prop. 1993/94:150regeringen om utvecklingen på alkoholområdet, både om det förebyggan- Bilaga 5 de arbetet och om utvecklingen av alkoholkonsumtion och alkoholskador.Institutet bör också få ansvar för att en kvalificerad utvärdering av effektemaav de genomförda insatsema kommer till stånd. Enav uppgifter inom alkohol- och drogområdet är att ta framoch tillhandahålla basfakta och informationsmaterial. Instimtet skall vidarestimulera, utveckla och stödja lokala drogförebyggande verksamheter som bedrivsav organisationer och myndigheter. Andra viktiga uppgifter är att mitieraforskning och samla annan kunskap för att få fram underlag för samhälletsfortsatta insatser inom det alkohol- och drogpolitiska området. Att utvecklanya och effektiva metoder för det förebyggande arbetet är också en centraluppgift för institutet. Medanledning av de förestående förändringama på gnmd av den pågående europeiskaintegrationsprocessen kommer uppgifter när det gäller attfå fram imderlag för samhällets fortsatta insatser inom det alkohol- ochdrogpolitiska området att bli allt viktigare. bevakande,utredande och förslagsställande roll behöver därför förstärkas under dennärmaste perioden framöver. måste noga kunna följautvecklingen och om konsumtionsutvecklingen kraftigt ökar tidigt slå larm.Beredskapen för att vid behov sätta in ytterligare åtgärder måste vara god. Statistikförsörjningeninom området behöver förbättras. Genom olika enkäter och riktade undersöknmgarbör nära följa utvecklingen och tidigt rapportera tillriksdag och regering om utvecklingen. Somalkoholpolitiska kommissionen imderstryker är det angeläget, inte minst i detskede av förändringar inom detta område som vi nu är inne i, att forskningenkring olika aspekter av alkoholfrågan nu förstärks. bör tainitiativ till att ett samlat program för forskning inom alkoholområdetutarbetas, i samverkan med övriga forskningsfinansiärer ochforskningsintressenter. Riksdagenhar godkänt regeringens förslag till riktiinjer för ett nytttillståndssystem för import, export, tillverkning och partihandel medalkoholdrycker. När det nya systemet träder i kraft avskaffas de nuvarandeimport-, export-, tillverknings- och partihandelsmonopolen för spritdrycker,vin och starköl. Dessa skall ersättas av ett alkoholpolitiskt motiverattillståndssystem. En ny myndighet för tillståndsgivning, kontroll och tillsynavses bli inrättad från . Regeringen avser att återkomma tillhösten med en proposition med de lagförslag som behövs för införandet av detnya tillståndssystemet och inrättandet av den nya myndigheten. Avsiktenär att verksamheten vid den nya myndigheten skall fmansieras genom ettavgiftssystem som utgår från principen om full kostnadstäckning. Avgifternaskall bestämmas genom en schablonmässig beräkning av kostnadema förhandläggningen av de olika tillståndsärenden som kan komma ifråga samtefterföljande tillsyn och kontroll av verksamheten. En del av avgiften skalltas ut som ansökningsavgift. Det här är dock intäkter som kommer att finnastillgängliga först sedan myndigheten etablerats och verksamheten ordentligt ärigång. Initialt och under det första verksamhetsåretbör därför vissa av de härmed tillförda medel anslås för etablerandet avmyndigheten till dess verksamheten är i full gång. 1993/94:150 Bilaga 5 har i sitt delbetänkande Serveringsbestämmelser (SOU 1993:50)föreslagit att kommuneraa skall överta länsstyrelseraas hantering avserveringstillstånd till restauranger samt att vissa andra ändringar görs ilagen (1977:293) om handel med drycker (LHD) i syfte att minska krångel ochdetaljreglering och skapa tydligare regler och skärpta krav där det behövs. LHD/LVM- utredningen har också avlämnat ett betänkande Kommunemas roll påalkoholområdet och inom missbmkarvården (SOU 1993: 31) där utredaren föreslåratt länsstyrelsemas LHD-hantering skall kommunaliseras. Regeringen avser atttill höstriksdagen tillsammans med övriga alkoholpolitiska förslag presenteraen proposition med anledning av dessa båda betänkanden. Kostnader för vissautbildnings- och informationsinsatser med anledning av föreslagna förändringarkommer att bli aktuellt under /95. Regeringenhar i det föregående redogjort för behovet av omfattande opinionsbildande ochattitydförändrande alkoholpolitiska åtgärder med tanke på de förändringar somden pågående europeiska integrationsprocessen medför för del.Dessutom behövs en handlingsberedskap i fall att alkoholkonsumtionen kraftigtskulle öka. Regeringen anser därför att bör användas /95 för olika alkohol- och drogpolitiska åtgärder.