prop · GG03193 · 1993-03-25 00:00:00 — har i sitt remissyttrande framfört den uppfattningen att det bör övervägas om inte sekretesskyddet kan förstärkas när material från ett sjukförsäkringsregister överlämnats till statlig arkivmyndighet, så att uppgifterna inte får begagnas för andra ändamål än forskning. Enligt 13 kap. 4 § sekretesslagen jämförd med 7 kap. 7 § samma lag gäller socialförsäkringssekretessen även hos arkivmyndighet som för arkivering från en försäkringskassa fått uppgifter som är sekretessbelagda hos . Som jag anfört anser jag att socialförsäkringssekretessen i dess nuvarande utformning ger ett tillräckligt skydd för de enskilda i ärenden enligt socialförsäkringslagstiftningen. Arkivmyndigheterna har att tillämpa sekretessbestämmelsen på samma sätt som försäkringskassorna. I praktiken torde också utrymmet för en arkivmyndighet att lämna ut uppgifter vara något mer begränsat än hos . Bestämmelserna i t.ex. 1 kap. 5 § sekretesslagen om s.k. nödvändigt utlämnande torde sällan bli tillämpbara hos arkivmyndigheten. Jag anser därför inte att det är påkallat med någon ändring av det slag som har berört. För övrigt torde en sådan lag- stiftningsåtgärd få återverkningar på andra områden och frågan bör i så fall tas upp i ett vidare sammanhang och inte bara inom ramen för detta lagstiftningsärende. Försäkringsrätten för har tagit upp frågan om ett tillägg i 7 kap. 7 § sekretesslagen. Försäkringsrätten anser att den exklusiva regleringen i den föreslagna registerlagen om möjligheterna att lämna ut uppgifter från ett sjukförsäkringsregister på ADB-medium innebär en viss inskränkning i förhållande till sekretesslagen. Enligt försäkringsrätten bör därför i den angivna paragrafen i sekretesslagen tas in en bestämmelse som ger upplysning om att utlämnande på ADB-medium av uppgift ur ett register enligt lagen om sjukförsäkringsregister hos de allmänna försäkringskassorna är reglerat i nämnda lag. Enligt 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen är en myndighet inte skyldig att lämna ut upptagningar för ADB-behandling i annan form än utskrift. En föreskrift som endast innebär en begränsning av möjligheten att lämna ut en ADB-upptagning på maskinläsbart medium utgör således inte någon begränsning i rätten att få ut allmänna handlingar. Det är inte heller i övrigt att se som ett beslut om sekretess (se prop. 1979/80:2 del A s. 213 och prop. 1990/91:60 s. 41). Något sådant tillägg i 7 kap. 7 § sekretesslagen som Försäkringsrätten för föreslagit är därför inte behövligt. vill jag i detta avsnitt ta upp ett par frågor som väckts av Stats- kontoret vid remissbehandlingen av utredningens förslag. Enligt Stats- kontoret är det rimligt att staten, när det gäller ett integritetskänsligt register som omfattar en stor del av befolkningen, påtar sig ett större skade- ståndsansvar än vad som följer av 23 § datalagen. Statskontoret anser sålunda att skadeståndsansvaret inte som * förutom skada på grund av brott * bör vara begränsat till att avse skada som tillfogats en registrerad genom att ett personregister innehåller oriktig eller missvisande uppgift om honom. Enligt Statskontoret bör staten påta sig ett utökat strikt skadeståndsansvar som innebär att en skada skall ersättas, oavsett om den härrör från oriktig eller missvisande uppgift, läckage eller olika former av dataintrång. Skadeståndsansvaret kan enligt Stats- kontoret utformas efter den modell som tillämpas för patientförsäkringar inom hälso- och sjukvården och en regel med motsvarande innehåll bör enligt Statskon- toret skrivas in i lagen om sjukförsäkringsregister hos de allmänna försäkringskassorna. Statskontoret anser också att integritetsskyddet förbättras om det i registerlagen tas in en hänvisning till datalagens straff- bestämmelser. För egen del kan jag bara konstatera att det inte finns något underlag för att överväga eventuella ändringar i gällande skadeståndsregler. Detta är också en fråga som måste behandlas i ett vidare sammanhang än vad som kan ske inom ramen för detta lagstiftningsärende. Någon hänvisning till datalagens straffbestämmelser anser jag inte behövs. Jag noterar i detta sammanhang att frågan om skadestånd behandlas i betänkande Information och den nya InformationsTeknologin. (SOU 1992:110) och slutbetänkande En ny datalag (SOU 1993:10). Betänkandena är föremål för remissbehandling. 7 Utbildning och kompetens Inrättandet av lokala sjukförsäkringsregister innebär att det kommer att ställas delvis nya krav på de anställda hos försäkringskassorna när det gäller hanteringen av integritets- och sekretessfrågor. Det är därför viktigt att personalen får utbildning som är särskilt inriktad på de til- lämpningssvårigheter som det nya systemet kan ge upphov till så att felaktigheter och oegentligheter i tillämpningen kan undvikas. En sådan tillämpningsfråga som särskilt bör beaktas i utbildningssammanhang är hur försäkringskassornas sammanställningar över sjukfrånvaron på en arbetsplats bör utformas utan att enstaka individer kan identifieras. Viktigt är därvid att personalen görs uppmärksam på frågan om s.k. bakvägsidentifikation. Jag vill i detta sammanhang också framhålla hur viktigt det är att personalen instrueras om att de textbehandlingssystem som finns hos inte får utnyttjas så att man skapar nya register vid sidan av sjukförsäkringsregistren. Som utredningen har betonat och som understrukits av Datainspektionen i dess remissyttrande får det inte förekomma att textbehandlingssystem används för att lagra uppgifter om registrerade personer i syfte att återvinna information om dem. Inom har utarbetats ett kompetensutvecklings- program för försäkringskassorna med anledning av utvecklingen på ADB-området. I detta program ingår att bygga upp kompetens för driften av lokala sjukförsäkringsregister. Förutom utbildning i frågor om offentlighet, sekretess och integritet omfattar programmet utbildning i ADB med avseende på säkerhet, teknik och drift. Jag vill understryka det betydelsefulla i att kompetensutvecklingsprogrammet genomförs och att personalens kompetens därefter upprätthålls genom vidareutbildningar. I enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättats förslag till lag om sjukförsäkringsregister hos de allmänna försäkringskassorna. Förslaget har granskats av Lagrådet. 1 § I första stycket föreskrivs att varje lokalkontor inom en allmän försäk- ringskassa med hjälp av automatisk databehandling får föra ett sjukför- säkringsregister för sitt verksamhetsområde. När det gäller de ändamål för vilka ett register skall föras görs i första stycket en hänvisning till 2 * 6 §§ i lagen. är reglerad i lagen (1962:381) om allmän försäkring. I 18 kap. 1 § den lagen föreskrivs att en allmän försäkringskassa skall inrätta lokalkontor i den mån så prövas erforderligt. Närmare föreskrifter om lokalkontor ges i föreskrifter (RFFS 1987:6) om organisationen av de allmänna försäkringskassorna. Enligt dessa föreskrifter skall ha minst ett lokalkontor i varje kommun. Om det finns fler än ett lokalkontor i en kommun, skall varje lokalkontors område omfatta en eller flera församlingar. För att indelningen skall få ske på annat sätt fordras medgivande från . Med verksamhetsområde enligt bestämmelsen i första stycket avses det geografiska område som lokalkontoret verkar inom. Bestämmelsen utgår från att varje del av landet täcks av ett lokalkontor. Den innebär att ett sjukförsäkringsregister för det geografiska område som kontoret omfattar bara kan föras hos kontoret. Det är således uteslutet att föra ett sjukförsäkringsregister för området hos någon annan organisatorisk del av . De försäkrades tillhörighet till försäkringskassorna * och därmed till lokalkontoren * grundar sig som regel på folkbokföring eller bosättning. Enligt vissa särskilda bestämmelser prövas sjukförsäkrings- och arbets- skadeförsäkringsfrågor som gäller sjömän av allmänna försäkringskassa. De särskilda bestämmelser som här avses är följande. Enligt 34 § sjömanslagen (1973:282) utgår lön till en ombord även om han är arbetsoförmögen på grund av sjukdom eller skada. Rätt till lön föreligger också dels efter det att sjömannen lämnat sin befattning ombord, dels under väntetid. Enligt förordningen (1982:842) om vissa sjukförsäkringsersättningar för sjömän har arbetsgivaren i sådana fall rätt att uppbära den sjukpenning som tillkommer sjömannen. I förordningen föreskrivs att ersättningen beslutas av allmänna försäkringskassa efter ansökan av arbetsgivaren. I 8 kap. 2 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring föreskrivs att anmälan om arbetsskada i fråga om sjömän i vissa fall skall göras till allmänna försäkringskassa. I 7 § tredje stycket i föreskrifter (RFFS 1985:16) om inskrivning och avregistrering enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring föreskrivs att frågor om förmåner enligt lagen om allmän försäkring till vissa sjömän som inte är inskrivna hos försäkringskassa skall prövas av allmänna försäkringskassa. Enligt tidigare nämnda föreskrifter om organisationen av de allmänna försäkringskassorna skall vid centralkontoret i allmänna försäkringskassa finnas en för alla försäkringskassor gemensam enhet för sjukförsäkrings-, arbetsskadeförsäkrings- och vissa pensionsfrågor som gäller sjömän. I andra stycket av förevarande paragraf har tagits in en bestämmelse som föreskriver att den försäkringskassa som enligt särskilda bestämmelser prövar frågor om förmåner för sjömän enligt lagen om allmän försäkring och lagen om arbetsskadeförsäkring får föra ett sjukförsäkringsregister över sjömän. I bestämmelsen anges också att ändamålen med registret över sjömän är desamma som för de register som regleras i första stycket. Regleringen i paragrafens andra stycke innebär således att det vid cen- tralkontoret i allmänna försäkringskassa får föras ett sjukför- säkringsregister över sjömän. har i sitt remissyttrande anfört att paragrafen förutsätter att begreppet sjukförsäkringsregister är definierat i annat sammanhang. Enligt mening bör en sådan definition ingå i registerlagen liksom det av lagen bör framgå vilken population som registreras. Med anledning av vad anfört vill jag framhålla att någon allmän definition av begreppet sjukförsäkringsregister inte görs i något annat sammanhang. Ett sjukförsäkringsregister kan sägas vara det samlade innehållet i 1 - 6 och 8 * 15 §§ i registerlagen. Någon förklaring i registerlagen vad ett sjukförsäkringsregister är för något anser jag inte nödvändig. En sådan upplysning har knappast någon självständig betydelse. Vilka personer som ett sjukförsäkringsregister får omfatta anges i 8 * 10 §§ i registerlagen. 2 § Paragrafen utgör den första av fem paragrafer som reglerar ändamålen med sjukförsäkringsregistren. Registerändamålen har behandlats i avsnitt 4.2. Som där berörts följer av datalagen (1973:289) att uppgifter i ett personregister inte får användas annat än i överensstämmelse med registrets ändamål eller vad som gäller enligt lag eller annan författning eller i enlighet med den registrerades samtycke. I paragrafens inledning anges som första registerändamål handläggning av ärenden om inskrivning hos kassan och fastställande av sjukpenninggrundande inkomst. skall inskriva försäkrad, så snart kassan har fått kännedom om att han skall vara inskriven. Sjukpenninggrundande inkomst är den årliga inkomst i pengar eller andra skattepliktiga förmåner som en försäkrad kan antas få tills vidare för eget arbete. Sjukpenninggrundande inkomst fastställs av . I fortsättningen av paragrafen anges ytterligare registerändamål under tre punkter. De gäller handläggning av ärenden om olika förmåner och ersättningar. Den första punkten omfattar sjukpenning, sjukpenningtillägg, ersättning för merutgifter vid resor till och från arbetet och rehabiliteringsersättning, allt enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Den andra punkten omfattar sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd, lagen (1977:267) om krigsskadeersättning till sjömän och motsvarande äldre bestämmelser. Med motsvarande äldre bestämmelser avses här i första hand lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring. Gängse lagstiftningsteknik på socialförsäkringsområdet har varit att ny lagstiftning inte tillämpas på skadefall som inträffat före ny lags ikraftträdande. Det kan därför inträffa att ännu äldre lagstiftning än lagen om yrkesskadeförsäkring kan bli aktuell att tillämpa på arbetsskadeförsäkringsområdet. Även dessa äldre bestämmelser omfattas av regleringen i första stycket andra punkten. Den tredje punkten i första stycket avser ersättning för kostnader för sjuklön enligt 16 § lagen (1991:1047) om sjuklön samt ersättning vid tvist om sjuklön enligt 20 § samma lag (s.k. sjuklönegaranti). Dessa bestämmelser innebär i korthet följande. Enligt 13 § sjuklönelagen skall * efter ansökan av en arbetstagare som på grund av sjukdom kan antas komma att vara borta från arbetet i särskilt stor omfattning * kunna besluta att särskilda bestämmelser skall gälla för en sådan arbetstagare och dennes arbetsgivare. Ett beslut varigenom kassan bifallit en sådan ansökan medför att arbetstagaren har rätt till sjuklön efter en kompensationsgrad av också med sjuklön i varje sjuklöneperiod. Ersättning kan enligt 16 § sjuklönelagen utges till arbetsgivaren från sjukförsäkringen enligt lagen om allmän försäkring för kostnader för sjuklön till arbetstagaren till följd av ett beslut enligt 13 § sjuklönelagen. Ersättningen betalas ut av efter ansökan av arbetsgivaren. Sjuklönegarantin enligt 20 § sjuklönelagen gäller vid tvist mellan en arbetstagare och en arbetsgivare om rätt till lön vid sjukdom. Om tvisten gäller huruvida arbetstagarens arbetsförmåga är nedsatt på grund av sjukdom eller nedsättningens omfattning eller huruvida ett arbetstagarförhållande föreligger kan , efter skriftlig ansökan av arbetstagaren, besluta att ersättning för tid som den omtvistade sjuklönen avser skall utges från sjukförsäkringen enligt lagen om allmän försäkring. Ersättning till arbetstagaren lämnas med skäligt belopp om det finns sannolika skäl för att denne har rätt till den begärda sjuklönen eller del därav. I den utsträckning som ersättning enligt 20 § sjuklönelagen utbetalats inträder enligt 24 § samma lag i arbetstagarens rätt enligt sjuklönelagen mot arbetsgivaren. Handläggningen av de ärenden som avses i de tre punkterna omfattar inte bara frågan om rätten till en förmån utan också frågan om utbetalning av förmånen. får alltså användas när skall undersöka om det finns något hinder mot utbetalning eller om någon avräkning skall göras. Datainspektionen har i sitt remissyttrande föreslagit att i paragrafens inledning, vars lydelse i den delen överensstämmer med utredningens författningsförslag, mellan orden "användas" och "för" skjuts in orden "som stöd". Därigenom markeras enligt inspektionen på ett bättre sätt att ett sjukförsäkringsregister endast är avsett att användas som ett hjälpmedel vid handläggning och administration av ärenden. För egen del har jag funnit ett sådant tillägg onödigt. Begränsningen av registerändamålet till handläggning hindrar inte att uppgifter i ett sjukförsäkringsregister lämnas till dom- stolar och andra myndigheter när uppgiftsskyldigheten följer av lag eller annan författning. Föreskrifter om uppgiftsskyldighet finns bl.a. i förordningen (1980:995) om skyldighet för de allmänna försäkringskassorna att lämna uppgifter till andra myndigheter. Innehållet i denna förordning har delvis återgetts i avsnitt 4.6. Av 14 kap. 1 § sekretesslagen följer att även sekretessbelagda uppgifter får lämnas ut i sådana fall. I 20 kap. 9 a § lagen om allmän försäkring finns vidare bestämmelser om att bl.a. i vissa fall får lämna ut uppgifter om ersättningar som betalats ut till enskilda enligt lagstiftningen om allmän försäkring eller arbetsskadeförsäkring. Uppgifter får så- lunda lämnas till försäkringsinrättningar, försäkringsbolag, arbetslöshetskassor och arbetsgivare, om dessa behöver uppgifterna för samordning med ersättning därifrån. Sådant uppgiftslämnande hindras inte heller av ändamålsbestämningen i denna paragraf. I vilken utsträckning ett enligt sekretesslagen tillåtet uppgiftslämnande skall få ske på ADB-medium regleras i 17 och 18 §§. 3 § I paragrafen föreskrivs att ett sjukförsäkringsregister får användas för handläggning av ärenden om rehabilitering enligt 22 kap. 3, 5 och 6 §§ lagen om allmän försäkring. I 22 kap. 3 § nämnda lag föreskrivs att skall överta arbetsgivarens ansvar för rehabiliteringsutredningen, om det finns skäl till det. För de åtgärder som behöver vidta i anledning av denna bestämmelse får använda sjukförsäkringsregistret. Enligt 22 kap. 5 § lagen om allmän försäkring har ansvaret för samordning av och tillsyn över de insatser som behövs för rehabiliteringsverksamheten enligt lagen. samordning av rehabiliteringsverksamheten går ut på att se till att nödvändiga rehabiliteringsinsatser klarläggs och blir tillgängliga. I ansvaret för samordningen ingår att ge den försäkrade stöd i kontakterna med andra rehabiliteringsansvariga och att verka för att de tar aktiv del i rehabiliteringsarbetet. Ändamålsbestämmelsen innebär att sjukförsäkringsregistret kan användas för sådana syften. Den innebär också att kassan kan sammanställa uppgifter om rehabiliteringsbehov och rehabiliteringsåtgärder beträffande flera försäkrade i registret. På grundval av sådana sammanställningar kan det skapas en möjlighet för kassan att samordna rehabiliteringsåtgärderna. tillsyn gäller främst att arbetsgivarna fullgör sina skyldigheter att klarlägga de anställdas behov av rehabilitering och att vidta nödvändiga åtgärder. Förevarande ändamålsbestämmelse gör det möjligt att med hjälp av sjukförsäkringsregistret se till att skyldigheterna fullgörs. Tillsynen kan avse enskilda redan påbörjade rehabiliteringsärenden. Den kan också gälla fall där fråga uppkommer om huruvida det finns ett behov av utredningar och åtgärder. Det som har sagts innebär inte att sekretessbelagda uppgifter utan vidare kan lämnas ut exem- pelvis till arbetsgivare. För ett utlämnande av sådana uppgifter krävs i princip den försäkrades samtycke. Frågan om sekretess har behandlats i avsnitt 6. Enligt 22 kap. 6 § lagen om allmän försäkring skall upprätta en rehabiliteringsplan, om den försäkrade behöver en rehabili- teringsåtgärd för vilken rehabiliteringsersättning kan utges. ansvar upphör inte i och med att planen har upprättats. skall fortlöpande se till att rehabiliteringsplanen följs och att det vid behov görs nödvändiga ändringar i den. För detta ändamål får använda sjukförsäkringsregistret. 4 § Bestämmelserna i 2 och 3 §§ tar sikte på handläggning av ärenden som har väckts hos . I förevarande paragraf föreskrivs att ett sjukförsäkringsregister också får användas då vidtar förberedande åtgärder för sådan handläggning innan något ärende har väckts. Detta innebär att kan registrera namn- ändringar, adressändringar och andra uppgifter som inte har anknytning till något aktuellt ärende. Härigenom underlättas handläggningen när ett ärende väcks. Till förberedande åtgärder hör också anteckning av uppgifter som arbetsgivare lämnar enligt 12 § lagen (1991:1047) om sjuklön samt beslut enligt 13 § samma lag (angående sistnämnda paragraf hänvisas till kommentaren till 2 §). Även beslut enligt 10 § sjuklönelagen om åläggande i vissa fall för arbetstagare att styrka nedsättningen av arbetsförmågan kan behövas vid eventuell senare handläggning av ärende enligt 20 § sjuklönelagen om sjuklönegaranti. Paragrafen möjliggör att ett register även får användas för anteckning av sådana beslut. 5 § Enligt 18 kap. 2 § lagen om allmän försäkring utövar tillsyn över de allmänna försäkringskassorna, som har att rätta sig efter verkets anvisningar. Inom leds arbetet från ett centralkontor enligt de anvisningar som styrelsen för meddelar. Ett sjukförsäkringsregister får enligt förevarande paragraf användas för och ett centralkontors tillsyn av lokalkontorens verksamhet enligt 2 och 3 §§. En av uppgifter är att följa och utvärdera socialför- säkringsverksamheten inom sitt verksamhetsområde. har en sådan uppgift när det gäller socialförsäkringsverksamheten i hela landet. Genom denna paragraf blir det möjligt att använda ett sjukförsäkringsregister i sådan uppföljning och utvärdering av försäk- ringskassans verksamhet enligt 2 och 3 §§. Ett sjukförsäkringsregister får också användas för att framställa statistik över denna verksamhet. I 18 § finns bestämmelser om utlämnande på ADB-medium av uppgifter i fall som avses i denna paragraf. 6 § Enligt denna paragraf får ett sjukförsäkringsregister användas för handläggning av ärenden om försäkring enligt 17 § lagen (1991:1047) om sjuklön samt enligt lagen (1993:16) om försäkring mot vissa semesterlönekostnader. Enligt 17 § sjuklönelagen kan en arbetsgivare, vars sammanlagda löne- kostnader under ett kalenderår inte beräknas överstiga 90 gånger det för året gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring, försäkra sig hos den allmänna mot kostnader för sjuklön. Närmare bestämmelser om försäkringen finns i förordningen (1991:1395) om försäkring mot kostnader för sjuklön enligt 17 § lagen (1991:1047) om sjuklön. Dessa innebär bl.a. att vid beräkning av en arbetsgivares sammanlagda lönekostnader bortses från arbetsgivarens lönekostnader för arbetstagare för vilka beslut enligt 13 § sjuklönelagen gäller (arbetstagare med omfattande korttidsfrånvaro) samt från ersättning som arbetsgivaren betalar till enligt 24 § sjuklönelagen. rätt till ersättning från arbetsgivaren inträder i den utsträckning ersättning enligt bestämmelserna om sjuklönegaranti i 20 § sjuklönelagen har betalats ut till arbetstagaren. Beträffande innehållet i 13 och 20 §§ sjuklönelagen hänvisas till kommentaren till 2 §. Enligt 14 § i den nämnda förordningen ersätter försäkringen ar- betsgivarens kostnader för bl.a. sjuklön enligt 6 § sjuklönelagen. Försäkringen ersätter inte kostnader för sjuklön till arbetstagare för vilka beslut enligt 13 § sjuklönelagen gäller. träder lagen (1993:16) om försäkring mot vissa semes- terlönekostnader i kraft. Den lagen innebär att en arbetsgivare kan försäkra sig hos den allmänna för kostnader för den del av arbetstagares semesterlön som grundar sig på frånvaro enligt 17 § semesterlagen (1977:480), om de sammanlagda lönekostnaderna under ett kalenderår inte beräknas överstiga 90 gånger basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Rätten till semester- lönegrundande frånvaro enligt 17 § semesterlagen omfattar bl.a. ledighet på grund av sjukdom. Med stöd av förevarande paragraf kan i ärenden som rör arbetsgivares kostnadsförsäkringar genom sjukförsäkringsregistret kontrollera vilka sjukfall som förekommit hos arbetsgivaren och som har betydelse för tillämpningen av försäkringsbestämmelserna. I den mån ett lokalkontor behöver inhämta uppgifter från ett annat lokal- kontor om t.ex. ett beslut enligt 13 § sjuklönelagen gäller för en viss arbetstagare får detta ske inom ramen för gällande regler om offentlighet och sekretess. Uppgifter kan i sådant fall dock inte lämnas ut på ADB-medium, eftersom detta inte är föreskrivet i de bestämmelser som reglerar sådant utlämnande (17 och 18 §§). 7 § Paragrafen har behandlats i avsnitt 4.3. I paragrafen regleras registeransvaret för ett sjukförsäkringsregister. Registeransvaret åvilar den allmänna och gäller alla sjukförsäkringsregister inom kassan. Centralkontoret hos en allmän försäkringskassa kan inte med hjälp av bildskärm ta del av innehållet i ett sjukförsäkringsregister som förs hos ett lokalkontor hos kassan. Som förordats i avsnitt 4.3 bör därför i regel delegera beslutanderätten i registerfrågor till någon lämplig befattningshavare vid lokalkontoret. 8 § I paragrafen finns föreskrifter om vilka personer som ett sjukförsäkringsregister får innehålla uppgifter om. Enligt första stycket får registret innehålla uppgifter om sådana försäkrade enligt lagen om allmän försäkring som genom inskrivning i försäkringskassa tillhör lokalkontoret.