prop · GH03101 · 1993-12-31 00:00:00 — I detta ligger också attingen har rätt att åberopa kulturella eller reUgiösa skäl som ursäkt förhandlingar som strider mot dessa gmndläggande principer. Depersoner som aktivt propagerar rasistiska idéer påstår sig ofta vilja väma omden svenska, europeiska eller västerländska kulmren. Men denna kultur har nåttsina framgångar mest i kraft av den öppenhet, mångfald och tolerans som dessapersoner attackerar. Civilisation innebär bl.a. att lära sig leva medolikheter. Som erfarenheten av den nazistiska perioden historiavisar var det också i sista hand den europeiska civilisationen som sådan somnazistema försökte förinta. Erfarenhetenvisar att tolerans, humanitet och öppenhet alltid aktivt måste försvaras. Detfarligaste av allt är inte nödvändigtvis de rasistiska dåden som sådana - detfarligaste är snarare likgiltigheten och den gradvisa tillvänjningen, attolika uttryck för rasism uppfattas som naturUga och legitima inslag isamhällslivet. Denna tillvänjning tar sig ibland också former av ett språkligtmedlöperi; rashetsare får heta nationalister eller patrioter,historieförfalskare kallas "revisionister", diktaturanhängare fårpassera som nationella demokrater. Ingendemokrat har anledning att medverka till en sådan "normalisering" avrasismen och dess olika uttrycksformer. Tvärtom är det angeläget att markeraatt det finns gränser som under inga omständigheter kan överskridas. Dessagränser måste markeras med ny beslutsamhet. Detbör slås fast att det främsta vapnet i kampen mot rasism är en öppen debatt. Deåsikter och attityder som tar sig uttryck i rasism kan därigenom påverkas igmnden. Det är därför viktigt att väma om gmndläggande demokratiskarättigheter, såsom det fria utbytet av åsikter och att i varje sammanhanghävda respekten för alla människors lika värde. är det angeläget attvarje faktisk yttring av rasism bekämpas med kraft, inte bara som en reaktion på den enskildahändelsen, utan också för att visa att sådana tenden- Prop. 1993/94:101 seröver huvud taget är oacceptabla i ett demokratiskt samhälle. Statsmaktenkan inte nöja sig med att för egen del avstå från särbehandling i sina kontaktermed människor. Statsmakten har också ett ansvar för att skydda dem som utsättsför disknminering. Den som särbehandlar anställda eller människor som sökeranställning efter etniska kriterier skall veta att detta kan få rättsligakonsekvenser. Den som attackerar eller hotar människor därför att de kommerfrån ett annat land eller en annan kultur skall veta att han eller hon därmedställer sig vid sidan av de normer som gäller i och att detdiskriminerande motivet betraktas som en försvårande omständighet närhandlingen sedan skaU bedömas i en svensk domstol. Regeringenlämnar i denna proposition förslag till lagstiftningsåtgärder som skaU motverkabrottslighet med rasistiska eller liknande motiv och som skall erbjuda skyddmot etnisk dislcriminering i arbetsUvet. 5 Åtgärder mot rasistisk brottslighet m.m. svenska lagstiftningen finns det inte något direkt förbud mot bildandeeller deltagande i organisationer som ägnar sig åt rasistisk verksamhet och detär inte heller möjligt att tvångsvis upplösa sådana organisationer. Detta innebärdock inte att sådana organisationers verksamhet accepteras. Tvärtom är i stortsett varje annan form av yttring av rasism och etnisk diskriminering förbjudeni lagstiftningen. Degmndläggande bestämmelsema om skydd mot etnisk diskriminering finns iregeringsformen. I I kap. 2 § slås fast att den offentliga makten skall utövasmed respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människansfrihet och värdighet, liksom att etniska, språkliga och religiösa minoritetersmöjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv börfrämjas. I 2 kap. 15 § sägs att lag eller annan föreskrift inte får innebäraatt någon medborgare missgynnas därför att han med hänsyn tiU ras, hudfärgeller etniskt urspmng tillhör en minoritet. Vidare stadgas i 2 kap. 20 § förstastycket 7 att utiänning här i riket är likstäUd med svensk medborgare i frågaom skydd mot missgynnande på gmnd av ras, hudfärg eller etniskt urspmng. Utöverdessa gmndläggande bestämmelser finns ett flertal straffstadgan-den ibrottsbalken som direkt eller indirekt tar sikte på handlingar eller yttringarsom är rasistiska eller diskriminerande på något annat sätt. Dessa bestämmelserär självfaUet tiUämpliga även när brottsUgheten ingår som ett led i enorganiserad verksamhet. Bestämmelsenom hets mot folkgmpp (16 kap. 8 § brottsbaUcen) är central i den svenskalagstiftningen mot rasism och annan diskriminering. Den brottsliga gämingenbestår i att någon i uttalande eller annat meddelande som sprids, hotar eUeruttrycker missaktning för folkgmpp eller annan sådan gmpp av personer medanspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt Prop. 1993/94:101 urspmngeller trosbekännelse. Straffet är fängelse i högst eller, om brottet ärringa, böter. Det är enligt bestämmelsen straffbart såväl att göra ettuttalande som att sprida vad man hört av någon annan. Bestänunelsen omfattarinte endast muntlig och skriftlig framställning utan även t.ex. framställningi bild som inte kan anses som skrift samt åtbörder. En motsvarande bestämmelseom hets mot folkgmpp finns i tryckfrihetsförordningen (7 kap. 4 § 11). Gämingenär således straffbelagd även när den begås i tryckt skrift. Genom en hänvisningi 5 kap. I § yttrandefrihetsgmndlagen omfattas även andra massmedier. DenI trädde den senaste ändringen av bestämmelsen om hets motfolkgmpp i kraft (se prop. 1986/87:151, bet. 1987/88:KU36, rskr. 1987/88:290,SFS 1988:835). Syftet med ändringen var att ytteriigare försvåra eUerförhindra verksamhet i rasistiska organisationer. Det är tiUräckUgt förstraffbarhet att ett hot eller ett uttalande av akmeUt slag över huvud tagetsprids. Det är således otillåtet att annat än inom den helt privata sfärensprida yttranden som uttrycker hot eller missaktning mot en foUcgmpp. Ocksåspridning inom en förening eller annan avgränsad gmpp av personer är efterändringen straffbelagd. Skärpningen var avsedd att försvåra för evenmellarasistiska organisationer att nå ut med sitt budskap. Densom i näringsverksamhet, vid anordnandet av allmän sammankomst eller offentiigtillställning diskriminerar någon annan på gmnd av ras, hudfärg, nationellteller etniskt urspmng eller trosbekännelse kan dömas för olaga diskriminering(16 kap. 9 § ). Också vid diskriminering av någon annan på gmnd avatt denne har homosexuell läggning är bestämmelsen tilllämplig. Densom smädar någon annan genom kränkande tillmäle eller annat skymfligt beteendemed anspelning på ras eller etniskt urspmng kan dömas för förolämpning (5 kap.3 § ). Ett sådant brott får nomialt inte åtalas av någon annan änmålsäganden. Om målsäganden anger brottet tUl åtal och åtal anses påkallat urallmän synpunkt får dock åklagare åtala för förolämpning mot någon medanspelning på hans ras, hudfärg, nationella eller etniska urspmng ellertrosbekännelse. Detsamma gäller förolämpning mot någon med anspelning på atthan har homosexuell läggning (se prop. 1986/87:124, bet. l986/87:SoU3l, rskr.1986/87:351, SFS 1987:610). har bedömt det som förolämpningatt kalla en person av främmande etniskt urspmng för "svartskalle"och ansett den kränkte berättigad till skadestånd jämlikt 1 kap. 3 §skadeståndslagen. Vid bestämmande av skadeståndets storlek har Högsta domstolenbeaktat bl.a. att yttrandet strider mot en gmndläggande samhällsvärdering omalla människors lika värde oavsett ras, hudfärg och etniskt urspmng (NJA 1989s. Ävenbestämmelsema om uppvigling kan tillämpas som skydd mot rasistiska aktioner(16 kap. 5 § resp. 7 kap. 4 § 10 tryckfrihetsförordningen och 5kap. I § yttrandefrihetsgmndlagen). I angivna bestämmelser stadgas straff förden som muntligen inför menighet eller folksamling, i skrift som sprids eller inågot annat meddelande till allmänheten uppmanar eller 2 1993/94. eljest söker förleda tillbrottslig gäming. Uppmaning som inte riktar sig tUl allmänheten utan till visseller vissa personer kan enligt regler i 23 kap. föranleda ansvarför anstiftan tUl brott eller, i vissa fall, för stämpling tUl brott. Det finns i brottsbalkenäven straffbestämmelser som, utan att speciellt avse beteenden av rasistiskeller liknande karaktär, kan tillämpas för att skydda enskilda mot sådanaövergrepp och kränkningar. Som exempel på sådana straffbestämmelser kan niimnasmisshandel (3 kap. 5 § ), olaga tvång (4 kap. 4 § ),olaga hot (4 kap. 5 § ), hemfridsbrott (4 kap. 6 § brottsbiilken),ofredande (4 kap. 7 § ), skadegörelse (12 kap. I § ),mordbrand (13 kap. I § ) och tjänstefel (20 kap. I §brottsbalken). Den infördesskärpta straff för en rad brott (se prop. 1992/93:141, bet. l992/93:JuU16,rskr. 1992/93:220, SFS 1993:207). Här kan nämnas att straffmaximum förofredande (4 kap. 7 § ) höjdes från sex månaders till ett årsfängelse. I propositionen framfördes (s. 32) att de allt synligare rasistiskatendensema hos vissa gmpper måste uppmärksammas, att staten med kraft måstevisa att brott med rasistiska motiv inte kan tillåtas samt att ett långvarigttrakasserande med rasistiskt motiv kan ha ett högt straffvärde även omgämingama i sig inte kan hänföras under annat straffbud än ofredande. I frågaom olaga vapeninnehav infördes en särskild sttaffskala för brott som är grovtcx:h straffmaximum höjdes från två till fängelse. I propositionenframhölls (s. 52) att utvecklingen också internationellt med politiskagmpperingar med allt öppnare främlingsfientiighet och rasism på sina programinger farhågor. 5.2 om avskaffandet av alla former avrasdiskriminering Regeringensbedömning: Den svenska lagstiftningen uppfyller konventionsåtagandena vadgäller forbud mot rasistiska organisationer och kriminalisering av deltagandeoch stöd tiU sådana organisationer. Utredningensbedömning: Överensstämmer med regeringens (se betänkandet s. 106). Remissinstanserna:Utredningens bedömning att de svenska bestämmelsema uppfyller kraven pålagstiftning i om avskaffandet av alla former avrasdiskriminering får stöd av en majoritet av de remissinstanser som yttratsig i frågan, bl.a. Riksåklagaren, och Svenska avdelningenav intemationella juristkommissionen. Motsatt ståndpunkt intar bl.a.Samarbetsorganet for invandrarorganisationer i och (se remissammanställningen s. 17-30). Bakgrund:Sverige tillträdde :ir 1971 om avskaffandet av alla former avrasdiskriminering. Konventionens övergripandemål är en faktisk jämlikhet mellan människor Prop. 1993/94:101 utan åtskillnadpå gmnd av ras, hudfärg eUer nationeUt eller etniskt urspmng.Konventionsstatema är skyldiga att förbjuda och med alla lämpliga medel,däribland den lagstiftning som omständighetema påkallar, göra slut på rasdiskrimineringfrån personers, gmppers eller organisationers sida (artikel 2 I d). Statemaskall, i syfte att avskaffa rasdiskrimineringen och med vederbörligt beaktandeav de principer som omfattas av den allmänna förklaringen om de mänskligarättighetema och av de rättigheter som uttryckUgen anges i artikel 5, blandannat olagligförklara och förbjuda organisationer och organiserad och annanpropaganda som främjar och uppmanar till rasdiskriminering, samt förklaradeltagande i dylika organisationer eller dylik verksamhet som en brottslighandUng, straffbar enligt lag (artikel 4 b). I artikel 5 nämns bl.a. rättentill åsUcts- och yttrandefrihet samt tiU församlings- och föreningsfrihet ifredligt syfte. Skälenför regeringens bedömning: Enskilda ledamöter i FN:s rasdiskrimineringskommittéhar kritiserat och hävdat att vi, för att uppfylla konventionens krav,är skyldiga att införa ett uttryckUgt förbud mot rasistiska organisationer.Sverige har dock, liksom flera andra stater, ansett att konventioneninte innebär en absolut plikt att lagstifta om ett sådant förbud, utan attvarje stat har rätt att själv bestämma vilka metoder som skall användas för attuppfylla konventionens syfte. Trots att saknar ett uttryckligtorganisationsförbud har också vår inställning varit att vår lagstiftninguppfyller konventionens krav. Skälen till detta ställningstagande har varit attvår lagstiftning medför att varje yttring av rasism är förbjuden och attlagstiftningen därför är tiUräcklig for att i praktiken tvinga organisationersom främjar rasdiskriminering till passivitet. Därmed skulle det inte hellerfinnas något behov av att tillföra lagstiftningen ett direktorganisationsförbud. Utredningenhar kommit till slutsatsen att konventionen rimligen bör läsas så attkonventionsstatema är skyldiga att ha en inhemsk lagstiftning som gör detpraktiskt sett omöjligt för rasistiska organisationer art verka och förbjudetför enskilda att delta i rasistisk verksamhet, men att denna skyldighet intenödvändigtvis måste uppfyllas genom ett regelrätt förbud mot förekomsten avrasistiska organisationer som sådana. Enligt utredningen uppfyller den svenskalagstiftningen i och för sig konventionens krav. Enligtregeringens mening har det inte kommit fram något som ger anledning att ändraden svenska inställningen att vi uppfyUer konventionens krav. I likhet medutredningen och remissopinionen gör vi alltså den bedömningen att den svenskalagstiftningen uppfyller de krav som ställs i om avskaffandetav alla former av rasdiskriminering. 5.3 Åtgärder mot rasistisk brottslighet m.m. Regeringensförslag: En särskild straffskärpningsgmnd införs i för sådana falldär ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgmpp eller enannan sådan gmpp av personer på gmnd av ras, hudfärg, nationellt eller etniskturspmng, trosbekännelse eller annan liknande omständighet. Utredningensförslag: Utredningen föreslår att det införs en särskild stt-affskärpningsgmndför fall då brottet begås av rasistiska motiv eller eljest innehåUer rasistiskainslag. Vidaie föreslår utredningen att det införs bestämmelser i brottsbalkenom stif för organiserad rasism och stöd åt organiserad rasism samt, närmast somen följd av det förslaget, ändringar i regeringsformen,tryckfrihetsförordningen och lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser omtvångsmedel i vissa brottmål (se betänkandet s. 117-140). Remissinstanserna:Utredningens förslag om en särskild straffskärpningsgmnd tillstyrks avflertalet av remissinstansema, bl.a. Hovrätten över och ,och tingsrätter. Några remissinstanser framför attstraff:>kärpningsgmnden bör gälla bara då brottet begåtts av rasistiskamotiv. Andra remissinstanser, bl.a. , anser attskyddsltretsen för bestämmelsen bör bestämmas så att inte bara ras anges utanockså liudfärg, nationellt eller etniskt urspmng och trosbekännelse. bör straffskärpningsgmnden ge skyddockså åt homosexuella. Någraremissinstanser, bl.a. Riksåklagaren, och , avstyrker förslaget i denna del eller är tveksamma tiU det.Kritiken gäller främst att redan de nuvarande reglema om straffmätning germöjlighet att ta hänsyn till rasistiska inslag i brottsligheten och att dessaregler inte bör kompletteras med en så pass speciell omständighet som denföreslagna. Svenska avdelningen av intemationella juristkommissionen framhållerdet principieUt betänkliga i att åsikter i allmänna angelägenheter läggs tillgmnd för straffpåföljd (se remissammanställningen s. 66-73). Utredningensförslag till nya sitraffbestämmelser har fått ett blandat mottagande.Förslaget tillstyrks av bl.a , ,, Svenska Röda korset och Svenska Ryktingrådet.Motsatt ståndpunkt intar bl.a. ombudsmän. Riksåklagaren ochSveriges advokatsamfund. Kritiken mot förslagen avser särskilt att behov av deföreslagna straffbestämmelserna saknas och att forslaget i denna del liggerfarligt nära en kiminalisering av åsikter. Vidare framförs att det mötersvårigheter att utforma en lagtext med den precision som legalitetsprincipenkräver (se remissammanställningen s. 31-56). Skälenför regeringens förslag: Vårt samhällsskick bygger på att alla människor harett lika värde oavsett ras, hudfärg och etniskt urspmng. Rasism och liknandeyttringar som tar sig uttryck i förakt eller förtryck av utsatta gmpper äroförenliga med gmndläggande värderingar och kan därför Prop. 1993/94:101aldrig accepteras. Samma enighet råder om att det över huvud taget är avstörsta vikt att alla innevånare i vårt land är trygga mot brott. Enskärpt syn på brottsUghet med rasistiska och liknande motiv Iett demokratiskt samhälle som vårt är det främsta vapnet mot rasism ochliknande irrläror en fri och öppen dialog, genom vilken de åsikter och attitydersom tar sig uttryck i rasism och främlingsfientlighet kan påverkas i gmnden.Det är därför viktigt att väma om gmndläggande demokratiska rättigheter, såsomdet fria utbytet av åsikter och att i varje sammanhang hävda respekten för allamänniskors lika värde. är det angeläget att varje faktisk yttring avrasism bekämpas med kraft, inte bara som en reaktion på den enskilda händelsen,utan också för att visa att sådana tendenser över huvud taget är oacceptabla iett demokratiskt samhälle. En rad händelser visar att gämingarmed rasistiska eller Uknande motiv utgör ett allvarligt hot mot denrättstrygghet som alla i vårt samhälle har rätt till, oavsett bakgmnd ellerurspmng. Motdenna bakgmnd är det en högt prioriterad uppgift för det allmänna att bekämpasådan brottslighet som har rasistiska eller liknande motiv. Personer som är avutländskt urspmng eller tillhör etniska minoriteter har inte sällan en utsattposition i samhället. Det bör vara självklart att exempelvis flyktingar somkommit tUl skall vara tr>'gga mot brott. Som ovan redovisats(avsnitt 5.1) har också en lång rad åtgärder med detta syfte vidtagits i lagstiftningen,vissa så sent som . Enligt regeringens mening finns det dockanledning att överväga ytterligare åtgärder för att motverka brott medrasistiska förtecken. Utredningens förslag att införa en särskildstraffskärpningsgmnd i för sådan brottslighet, vilket mottagits ihuvudsak positivt av remissinstansema, ligger väl i linje med detta syfte. Detär ingen tvekan om att brott med rasistiska och liknande motiv har ett särskilthögt straffvärde. finns dock möjlighet att beakta sådanaomständigheter vid straffvärdebedömningen. Enligt brottsbalkensstraffmät-ningsregler skall nämligen vid bedömningen av ett brotts straffvärdesärskilt beaktas den skada, kränkning eller fara som gämingen inneburit, vad dentilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motivsom han haft (29 kap. I § andra stycket ). Motivet är således redani dag en faktor som skall beaktas vid bedömningen av brottets allvar. Har tillexempel en misshandel skett för att gärningsmannen ogillat en persons hudfärgbör brottet i princip redan enligt dagens lagstiftning bedömas allvarligare änett likartat misshandelsbrott som begåtts utan något diskriminerande motiv. Denangivna bestämmelsen har dock i detta sammanhang den nackdelen att den ärallmänt hållen och avser mycket varierande förhållanden, av såväl skärpande sommildrande karaktär. Kritik har också av och till riktats mot åklagare ochdomstolar för att rasistiska eller liknande motiv inte uppmärksammats ierforderlig utsträckning vid bedömning av olika brott. såledeskunna förekomma att exempelvis ett misshandels- eUer skadegörelse- Prop.1993/94:101 brott haft motiv av rasistisk eller Uknande karaktär, utan attdetta uppmärksammas särskilt under utredningen eller i domstolen. Det finnsmot den angivna bakgmnden anledning att tjdligare än i dagens lagstiftningmarkera att kränkningar av rasistiskt och liknande slag är omständigheter sombör ägnas särskild uppmärksamhet vid straffvärdebedömningen. En sådan regel börockså medverka till att sådana omständigheter blir uppmärksammade och attbevisning härom säkras redan på fömndersökningsstadiet. Det bör tilläggas attdärvid namrligtvis måste beaktas att varje medborgare gentemot det allmänna ärskyddad mot tvång alt ge till känna sin åskådning i politiskt, reUgöst,kulturellt eller annat hänseende (2 kap. 2 § regeringsformen). Även om, sombl.a. Riksåklagaren anfört, straffmätningsreglema i inte bör varaannat än exempUfierande och inte bör tillföras omständigheter av alltförspeciell karaktär, anser regleringen att omständigheter av nu berört slag är avså stor såväl principiell som praktisk betydelse för straffvärdebedömningenatt de bör framgå direkt av lagen. Av dessa skäl bör en särskildstraffskärpningsgmnd som tar sikte på brottslighet med rasistiska och liknandemotiv inforas i . Vidbedömningen av vilken personkrets som bör skyddas av en regel av nu berört slagbör uppmärksammas behovet av skydd även för andra gmpper än sådana mot vilkakränkningar kan betecknas som rasistiska. Ledning härför bör kunna hämtas frånstraffl>estämmelsen om hets mot folkgmpp (16 kap. 8 § ). Densärskilda straffskärpningsgmnden bör enligt regeringens mening erbjuda ettförstärkt skydd i sådana fall där ett motiv för brottet varit att kränka enperson, i;n folkgmpp eller en annan sådan gmpp av personer på gmnd av ras,hudfärg, nationellt eller etniskt urspmng eUer trosbekännelse. Dediskriminerande motiv som bestämmelsen således bör vara tillämpUg på torde ioch för sig oftast föreligga i fall då brottslighet riktar sig motminoritetsgmpper. I detta sammanhang förtjänar dock att anmärkas attbestämmelsen naturligtvis bör vara tillämplig också vid andra brott som begåttsmed sådana diskriminerande motiv. Vad nu sagts betyder att bestämmelsen kanvara tillämplig inte bara när exempelvis svenskar ger sig på invandrare utanockså i den motsatta situationen, alUså att personer med utiändskt urspmngangriper någon eller några just för att de är svenskar. Också i fall då bådegämingsmännen och brottsoffret är invandrare kan bestämmelsen vara tUlämpUg. Skyddetenligt straffskärpningsgmnden bör emellertid inte begränsas till bara dem sombestämmelsen om hets mot folkgmpp tar sikte på utan bör omfatta också andradiskriminerande motiv av jämförligt slag, t.ex faU där ett motiv för brottetvarit att kränka någon på gmnd av dennes sexuella läggning. Den särskildastraffskärpningsgrunden bör således erbjuda ett förstärkt skydd i sådana falldär ett motiv för brottet varit att åstadkomma en kränkning på gmnd av ras,hudfärg, nationellt eller etniskt urspmng, trosbekännelse eller annan liknandeomständighet. Det bör därvid understrykas att något av de i bestämmelsenupptagna moti\'en inte behöver ha varit det enda eller ens det huvudsakUga motivetför brottet, för att bestämmelsen skall kunna tiU- Prop. 1993/94:101 lämpas. Skyddetbör omfatta samtliga fall där ett motiv för brottet varit att åstadkomma enkränkning av berört slag. Den eller dem som kränkningen riktats mot behöverinte ha stäUning av målsägande. Det innebär att straffskärpningsgmnden börvara tillämplig oavsett om brottet riktats direkt mot den eUer dem somgämingsmännen velat kränka eller om han åstadkommit kränkningen genom att begåbrottet mot någon annan. Har exempelvis brand anlagts i en kyrka eUer en moskéeller annan byggnad för religionsutövning för att kränka personer med en visstrosbekännelse bör bestämmelsen vara tillämplig, oavsett vem som är ägare tiUegendomen. Detförtjänar anmärkas att en fömtsättning for att den särskUda straffskärpningsgmndenskall vara tillämplig är att ett motiv för just det brott som blivit begångetvarit att åstadkomma en kränkning av det slag som bestämmelsen avser. Detbetyder exempelvis att bara det förhåUandet att ett rån begåtts för attfinansiera en rasistisk organisations verksamhet inte medför att bestämmelsenär tillämplig. En annan sak är att motivet för brottet i sådana faU ändå kan fåbetydelse enUgt andra bestämmelser om straffmättiing i brottsbaUcen. Utredningenföreslår att straffskärpningsgmnden skall avse inte bara motivet för brottetutan att den skall omfatta också brott med rasistiska inslag. Regeringenställer sig tveksam till denna lösning. Det finns en uppenbar risk attbestämmelsen, om varje inslag av ovan berört slag skall utpekas som en direktstraffvärdehöj ande faktor, blir alltför allmänt hållen och tappar i precision.Det bör därvid påpekas att mer allvarliga inslag av rasism och liknandekränkningar i ett handlande i sig ofta utgör ett särskilt brott, exempelvishets mot folkgmpp eller förolämpning.