prop · GH03199 · 1993-12-31 00:00:00 — En del remissinstanser ställer sig emellertid tvekande tillpromemorians uppfattning att de organisationer som har förhandlingsordningskall förutsättas konkurrera i vissa frågor och samarbeta i andra frågor. Skälen för regeringensbedömning: Om det finns flera förhandlingsordningar för ett hus, bör ingethindra att gemensamma förhandlingar förs i fall då hyresvärden ochhyresgästorganisationerna är ense om detta. Gemensamma förhandlingar börnaturligtvis också kunna omfatta de hyresgäster som stär utanför det kollektivaförhandlingssystemet. En fråga som därvid uppkommer är om det behövs särskildalagregler för sådana gemensamma förhandlingar. Vid bedömningen av den frågankan först behöva övervägas om det finns skäl för lagregler som innebär att förhandlingarnai vissa fall måste föras gemensamt. Det skulle i så fall gälla förhandlingarrörande sådana angelägenheter som kräver gemensamma lösningar, t.ex. avtal omboinflytande eller en förändring av de gemensamma utrymmena för hyresgästernai ett hus. (En rätt att använda gemensamma utrymmen kan ändras eller upphävasendast i den ordning som gäller för hyresvillkor, även om rätten inte ärreglerad i hyresavtalet. Se 2 § tredje stycket hyreslagen.) Sådana frågorförutsätter ofta för sin lösning att alla hyresgäster omfattas av den lösningman kommer fram till. Även beträffande vissa andra frågor kan det varafördelaktigt med gemensamma förhandlingar och överenskommelser, t.ex. vadgäller ombyggnader och reparationer. Regeringen instämmer i vadsom har anförts i promemorian att lösningar i fråga om gemensammaangelägenheter bör kunna åstadkommas utan ett lagreglerat tvång till gemensammaförhandlingar. Det kan antas att intresset för de gemensamma angelägenheternakommer att leda till att lösningar uppnäs i samförstånd. Om en hyresvärd och enhyresgästorganisation t.ex. önskar utveckla ett boinflytande för hyresgästernasom förutsätter att alla hyresgäster omfattas avlösningen, bör hyresvärden mot en hyresgästorganisation i avtal kunna ta påsig att förhandla med de ytterligare organisationer som berörs liksom deenskilda hyresgäster som bor i huset. Om förhandlingarna strandar, kanhyresvärden gå till i de enskilda hyresgästernas avtal fåinförda de hyresvillkor som är nödvändiga. fär då med hänsyn tillstyrkan på intresset bland hyresgästerna för den aktuella frågan och det tvångsom den önskade lösningen innebär avgöra om hyresvärdens talan skall bifallas.När det gäller boinflytande kan en godtagbar lösning vara attinflytandet sker genom ett gemensamt organ där alla boende har möjlighet tillinflytande. Vad som också börövervägas är om det av ordningsskäl och för att underlätta genomförandetbehövs lagregler om hur gemensamma förhandlingar skall ske. Sådana lagreglerskulle emellertid kunna motverka att förhandlingarna bedrivs på det sätt somär mest ändamålsenligt i det enskilda fallet. På gmnd av detta och då skälen iövrigt för sådana lagregler synes vara svaga bör man i vart fall tills vidarepröva att klara sig utan sådana regler. Det innebär att det får överlämnas ätparterna att själva klara ut hur förhandlingarna skall genomföras. Regeringensslutsats är således att det inte finns något behov av särskilda lagregler omgemensamma förhandlingar i vissa frågor. Regeringensförslag: En hyresgäst som träder ur det kollektiva förhandlingssystemet skallfå en hyressänkning som motsvarar den förhandlingsersättning som ingår ihyran. På motsvarande sätt skall hyran påverkas om hyresgästen byterhyresgästorganisation. Promemoriansförslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 64-68). Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget. Nägra remissinstanser är dockkritiska. De menar att en organisation skall ta ut förhandlingsersättninggenom medlemsavgifter och att hyresförhandlingslagen därför inte bör innehållanågon regel om förhandlingsersättning. Bakgrund: Om enförhandlingsordning gäller för ett hyreshus, får det enligthyresförhandlingslagen genom en förhandlingsöverenskommelse bestämmas att deti hyran skall ingå ett visst belopp som ersättning till hyresgästorganisationenför dess förhandlingsarbete. Förhandlingsersättningen får inte överstiga vadsom kan anses skäligt med hänsyn till hyran i övrigt, förhandlingskostnadernasstorlek och övriga omständigheter (20 § hyresförhandlingslagen). Den skallbetalas oavsett om hyresgästen är medlem i hyresgästorganisationen eller inte.Ersättningen skall nämligen ingå i hyran för samtliga lägenheter som omfattasav förhandlingsöverenskommelsen. Det har inte ansetts rimligt attorganisationens förhandlingsarbete skall finansieras med enbartmedlemsavgifter, eftersom resultatet av förhandlingsarbetet kommer även deoorganiserade till del. En hyresgäst har rätt attfä förhandlingsersättningen prövad vid hyres- Prop. 1993/94:199 nämnden.Detta kan ske utan samband med prövning av hyran i övrigt (22 § andra styckethyresförhandlingslagen). Underlåterhyresgästen att betala den del av hyran som motsvarar avtaladförhandlingsersättning, är det hyresvärden som fär driva in den. Dröjsmål medbetalningen kan också föranleda att hyresgästen förlorar sin hyresrätt. Skälenför regeringens förslag: Systemet med förhandlingsersättning så som det ärreglerat i hyresförhandlingslagen bygger pä att det endast är tillätet med enförhandlingsordning för varje hus och att den organisation som harförhandlingsrätten på hyresgästsidan i praktiken förhandlar för alla hyresgästeri det huset. I tidigare avsnitt har emellertid föreslagits dels att enhyresgäst skall ha rätt att inte omfattas av det kollektiva förhandlingssystemet(avsnitt 5.1.1), dels att det skall kunna finnas mer än en förhandlingsordningför ett hus (avsnitt 5.1.2). När dessa förslag genomförs ändras ocksåförutsättningarna för systemet med förhandlingsersättning. Om det finns fleraförhandlande organisationer på hyresgästsidan, framstår det som naturligt attvar och en av dessa endast bör få rätt till förhandlingsersättning för dehyresgäster (lägenheter) som den organisationen förhandlar för. Pä det visetkommer kostnaderna för en förhandlande part att få bäras endast av dem somparten företräder i förhandlingarna. Någraremissinstanser anser att frågan om förhandlingsersättning inte skalllagregleras utan i stället vara föremål för avtalsfrihet. Regeringen delar inteden åsikten. Det är nämligen rimligt att organisationens förhandlingsarbeteinte finansieras med enbart medlemsavgifter, eftersom resultatet av förhandlingsarbetetkommer även de oorganiserade hyresgäster till del för vilkaförhandlingsordningen gäller. En lagreglering ger också möjlighet att prövaskäligheten av förhandlingsersättningen. Lagen bör alltså även i fortsättningeninnehålla regler om förhandlingsersättning. Detanförda leder till att det i hyresförhandlingslagens bestämmelser omförhandlingsersättning endast bör göras den ändringen att en förhandlingsersättningsom bestäms i en förhandlingsöverenskommelse bara får avse sådana lägenhetersom omfattas av den förhandlingsordning som förhandlingsöverenskommelsenbaseras på. Hyresgäster som inte har någon förhandlingsklausul i sinahyresavtal eller som har en förhandlingsklausul som hänvisar till en annanförhandlingsordning blir således inte skyldiga att betala förhandlingsersättningtill följd av en sådan förhandlingsöverenskommelse. Ettsärskilt problem uppstår när en hyresgäst träder ur systemet med kollektivaförhandlingar för att i fortsättningen själv förhandla och träffa avtal medhyresvärden, I ett sådant fall bör hyresgästen enligt vad som tidigare anförtsinte längre vara skyldig att betala den del av hyran som motsvararförhandlingsersättning till den organisation som dittills företrätt honom ellerhenne vid de kollektiva hyresförhandlingarna, I det sammanhanget utgöremellertid reglerna om bruksvärdesprövningen ett problem. Deförhandlingsersättningar som förekommit har rört sig om be lopp som understiger och lägenhet. Den höjning av hyran (jämfört med vad som skulle ha gällt om förhandlingsersättning inte skulle betalas) som förhandlingsersättningen föranleder är sä pass liten att det mycket väl kan inträffa att en prövning enligt bruksvärdesregeln inte skulle 69 leda till att hyran ansesoskälig. Om man vill garantera att en hyresgäst som träder ur det kollektivaförhandlingssystemet skall fä sin hyra sänkt med det belopp som motsvararförhandlingsersättningen, torde det vara nödvändigt att införa en uttryckliglagbestämmelse om det i hyreslagen. Bestämmelsen bör utformas som ett undantagfrän bruksvärdesregeln. 5.2 Hyresgästinflytande vid upprustning och ombyggnad Regeringensförslag: Bostadssaneringslagen (1973:531) upphävs. Hyresgästen ges i ställetett indirekt skydd mot ovälkomna ombyggnadsåtgärder. En åtgärd som inte avseratt lägenheten skall uppnå lägsta godtagbara standard och som uppenbart inte ärmotiverad av boendehänsyn skall inte beaktas vid en bruksvärdesprövning,såvida inte hyresgästen godkänt den. Denna regel, liksom definitionen på vadsom är lägsta godtagbara standard, tas in i hyreslagen. Reglerna omupprustningsåläggande i bostadssaneringslagen flyttas i princip över tillhyreslagen, dock med den skillnaden att endast den enskilde hyresgästen fårtalerätt och att föreläggandet endast kan avse hyresgästens egen lägenhet. Enhyresgäst i en bostadslägenhet som inte har lägsta godtagbara standard gesalltså rätt att hos hyresnämnden begära att fastighetsägaren rustar upplägenheten till sädana standard (upprustningsföreläggande). Promemoriansförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag (se promemorian s,69 - 81), Promemorian innehåller dock inte något förslag om att en hyresgästkan begära upprustningsföreläggande. Remissinstanserna: Enmajoritet av remissinstanserna har tillstyrkt förslaget att upphävabostadssaneringslagen. Nägra remissinstanser avstyrker förslagen medhänvisning till att de innebär ett minskat inflytande för hyresgästerna. Fleraremissinstanser har haft synpunkter på utformningen av den nya regeln ihyreslagen. Bakgrund:Bostadssaneringslagens bestämmelser infördes för att ge hyresgästerna störrebestämmanderätt över sina bostadsförhållanden. I propositionen (1974:150 s.442) hänvisade departementschefen till de demokratiseringsprocesser som skettinom arbetslivet och undervisningen. Vidare uttalades att insikten om attäganderätten inte kunde tillåtas utgöra något hinder mot demokratisering numåste få slå igenom pä bostadsområdet. Att hyresgästerna inte hade vetorättmot de förändringar av fastigheten som de inte önskade ansågs enligt lagensförarbeten innebära en svaghet i deras besittningsskydd (se prop. En ombyggnad kan nämligen medföra hyreshöjning eller andra konsekvensersom en hyresgäst inte vill eller kan godta, vilket skulle kunna tvinga honomeller henne att skaffa en annan bostad. Det ansågs också att hyresgästernagenom sin kännedom om de föreliggande behoven och bristerna kunde tillförabostadsmiljön och fastighetsförvaltningen särskilda kvaliteter. En alternativlösning som innebar att parterna på hyresmarknaden genom förhandlingsordninglöste frågorna om in- flytandevid ombyggnad m.m, hade förkastats (prop. 1974:150 s. 447), Hy- Prop.1993/94:199 resgästerna ansågs behöva ett reellt och effektivt inflytande. Ipropositionen om bostadssaneringslag diskuterades vem som skulle fä utövahyresgästinflytandet. Beträffande huset som helhet ansågs att bestämmanderättenmäste tillkomma hyresgästerna som kollektiv. Uppgiften att i den delenföreträda hyresgästerna lades pä den organiserade hyresgäströrelsen, Ipropositionen fördes också en diskussion kring frågan om den enskildehyresgästen borde få bestämmanderätt över den egna lägenheten. Eftersom enenskild hyresgäst i vissa fall bara bor i lägenheten befaradesemellertid att han kunde komma att fästa större vikt vid att han själv har låghyra än vid att lägenheten bevaras i gott skick även för kommande hyresgäster.Hyresgästkollektivet i sin helhet ansågs däremot ha ett starkt intresse av attbevara och kanske också höja lägenhetsbeständets standard både i fräga omutrymmen, lägenhetsfördelning och utrustning. Bestämmanderätten borde därförutformas sä att även de kommande hyresgästernas intressen skulle tas tillvara.Den organiserade hyresgäströrelsen fick därför företräda hyresgästerna ävenbeträffande dessa frågor. Det ansågs som självklart att hyresgästorganisationenskulle agera i samråd med de berörda hyresgästerna. Hur samarbetet skulleorganiseras överlämnades åt hyresgästerna att bestämma, I samband medinförandet av hyresförhandlingslagen ansågs att hyresgästinflytandet bordekunna utövas även av en sammanslutning av hyresgäster som stär utanför denorganiserade hyresgäströrelsen. Rätten att företräda hyresgästerna tillkommerdärför numera i första hand den organisation som har förhandlingsordning förhuset (prop, 1977/78:175 s, 187), Finns det inte någon sädan organisation, organiserade hyresgäströrelsen rätt att företräda hyresgästerna. Hyresgästernahar enligt bostadssaneringslagen inte någon möjlighet att förhindra att enfastighet rustas upp till lägsta godtagbara standard. Hyresgästernas intresseni denna fräga ansågs kunna tillgodoses inom den kommunala planeringen avbostadssaneringen (prop. 1974:150 s. 446). Först om fastighetsägaren vill gälängre i upprustningen har hyresgästerna ett bestämmande inflytande. I dessafall anses hyresvärdens intresse av att få bästa ekonomiska avkastning stå mothyresgästernas intresse av att hyrorna hälls nere på ett sådant sätt att detmotiverar det inflytande som tillagts dem. Skälenför regeringens förslag: Om en enskild hyresgäst - sä som har föreslagits iavsnitt 5.1.1 - får rätt att själv förhandla och sluta avtal om sina hyresvillkor,skulle det vara följdriktigt att han även får talerätt i de frågor sombehandlas i bostadssaneringslagen. En sädan talerätt kan dock innebära nyakomplikationer för det system som gäller när en sanering eller ombyggnad av enfastighet blir aktuell. Sanering(upprustning till lägsta godtagbara standard) Storadelar av det svenska hyreshusbeståndet är sanerade (jfr prome av bruksvärdeshyressystemet Ds 1992:73, s.33 f. och underlagsrapporten 1992:76 s. 12). Det kan därför sättas i fräga om det fortfarande finns behov av de möjligheter till upprustningsåläggande och an vändningsförbud .som bostadssaneringslagen innehåller. numeraendast ett fåtal ärenden av detta slag i hyresnämnderna. Prop.1993/94:199 avgjordes i hyresnämnd 16 sådana ärenden, varav 2 ärenden avsågupprust-ningsåläggande/användningsförbud (jfr betänkandet Ny hyreslag SOU1991:86 s. 305). Tillbilden hör också att det finns regler i bostadsförvaltningslagen (1977:792) somger möjlighet till ingripanden, t.ex. tvångsförvaltning, om fastighetsägarenförsummar att sköta sin fastighet, om fastighetsägaren inte vidtar angelägnaåtgärder för att bevara sundhet, ordning eller skick i fastigheten eller omdet pä annat sätt framgår att fastighetsägaren inte förvaltar fastigheten påett för de boende godtagbart sätt. Om det fattas beslut om tvångsförvaltning,skall förvaltaren bl.a. verka för att de olägenheter som föranlettförvaltningsbeslutet undanröjs och att fastigheten genomgår sådan förbättringoch modernisering som är förenlig med en ändamålsenlig fastighetsförvaltning(9 §). Vidare är grov vanvård en expropriationsanledning enligtexpropriationslagen (1972:719). Enfastighet som är i behov av upprustning kan också förköpas av en kommun enligtförköpslagen (1967:868) och det finns bestämmelser i (1987:10) och hälsoskyddslagen (1982:1080) som ger möjlighet att meddelaföreläggande att rusta upp eller förbud att använda fastigheten. Vidare finnsreglerna i hyreslagen om åtgärdsföreläggande vid bristfälligt underhäll ochskada. Somhar antytts i det föregående är det bara kommuner och hyresgästorganisationersom har talerätt i fråga om sanering enligt bostadssaneringslagen. Motbakgrund av de anförda omständigheterna kan det inte längre anses finnasnågot behov av regler om sanering med denna utformning. De nuvarande reglernabör därför avskaffas. Däremot kan det finnas ett behov av att en enskildhyresgäst skall kunna få till stånd en upprustning av den egna lägenheten ifall då denna inte har lägsta godtagbara standard. Detta bör åstadkommas genomatt bestämmelserna om upprustningsåläggande i princip förs över tillhyreslagen. Endast den enskilde hyresgästen bör dock få ansöka om föreläggandeoch de begärda åtgärderna bör få avse endast hyresgästens egen lägenhet. Enupprustning av en hyresgästs lägenhet kan innebära att ingrepp måste göras iandra hyresgästers lägenheter eller t.o.m. innebära att en del av en annanlägenheten måste tas i anspråk för att åtgärden skall kunna genomföras. Sä kanvara fallet om föreläggandet innebär att bad- eller duschrum skall installerasi lägenheten och att därmed nya stammar för vatten och avlopp mäste dras genomandra lägenheter eller att del av annan lägenhet mäste tas i anspråk för attbad- eller duschrum skall kunna installeras i den lägenhet som begärsupprustad. Möjligheten att få till stånd ett föreläggande bör därför begränsas.Om den begärda åtgärden innebär att ingrepp måste göras i andra hyresgästerslägenheter, bör det krävas samtycke från dessa hyresgäster för att ettföreläggande skall kunna meddelas. Boinftytandevid ombyggnad m.m. (skyddet mot s.k. lyxsanering) Närdet sedan gäller frågan om boinflytande vid ombyggnad och liknande åtgärder finns det anledning att ställa frågan om inte hyresgästernas intres sen kan skyddas på annat sätt än genom reglerna i bostadssaneringslagen. Vid en ombyggnad skyddarhyreslagens besittningsregler hyresgästen mot Prop. 1993/94:199 att förlora sinbostad. Vid en större ombyggnad i huset har hyresgästen rätt att i görligastemän bo kvar i lägenheten (46 § första stycket 4 hyreslagen). Är ombyggnadensådan att hyresgästen inte kan bo kvar, har hyresgästen vad man skulle kunnakalla ett relativt besittningsskydd. Hyresgästen har rätt till förlängning omdet är oskäligt mot honom att hyresförhållandet upphör. Hyresgästen skall ommöjligt beredas tillfälle att efter ombyggnaden hyra en likvärdig lägenhet ihuset (46 § tredje stycket hyreslagen). En avvägning görs mellan hyresgästensintresse av att få bo kvar och hyresvärdens intresse av att få brytabesittningsskyddet för att kunna bygga om huset. Vid en sådan intresseawägningär erbjudanden om ersättningslägenhet och rätt att återflytta omständigheter sombeaktas och som starkt talar för att besittningsskyddet bör brytas temporärt(, Hyreslagen, tredje uppl., s. 266). Hyresgästen kan, när hanfått rätt att återflytta, dock inte med framgång ställa krav pä att fä en annanlägenhet med en lika låg hyra som han tidigare haft (se a.a. s.265 och 262 f.).Hyresgästens besittningsskydd kan alltså brytas vid en större ombyggnad. Ensådan större ombyggnad görs av naturliga skäl inte ofta. Bestämmelsen om atthyresgästens besittningsskydd kan brytas gäller dessutom endast om hela husetskall undergå en större ombyggnad. En ombyggnad av en enstaka lägenhet bryterinte hyresgästens besittningsskydd. En hyresvärd kan alltså inte genom attbygga om endast en lägenhet bryta hyresgästens besittningsskydd för att t.ex.komma åt lägenheten själv eller hyra ut den till någon annan till en högrehyra. Ifall då ett relativt besittningsskydd aktualiseras är det skydd som hyreslagenger hyresgästen tillräckligt. Vid mindre genomgripande åtgärder som inte innebäratt hyresgästen mäste flytta från lägenheten är detta emellertid inte fallet. Isädana fall är det i första hand en fråga om att skydda hyresgästen mothyreshöjningar i följd av åtgärder som inte kan anses motiverade frånhyresgästsynpunkt. Ytterst är det fråga om att trygga hyresgästens besittningtill sin bostad. Sådana mindre ombyggnader kan ske betydligt oftare än störreombyggnader. Om bostadssaneringslagen upphävs, behövs det nya regler somskyddar hyresgästen i dessa fall. Sådana regler kan lämpligen tas in direkt ihyreslagen. De kan utformas så att hyresvärden förhindras att dra ekonomisknytta (i form av höjd hyra) av de investeringar som han eller hon gör utangodkännande av hyresgästen. Detta skulle kunna åstadkommas genom att det ihyreslagen införs en bestämmelse om att man vid hyressättningen av en lägenhetinte får beakta en åtgärd som företagits under hyresförhållandets gång, omåtgärden går utöver vad som krävs för att lägenheten skall fä lägsta godtagbarastandard och under förutsättning att den uppenbart inte är motiverad avboendehänsyn, om inte hyresgästen godkänt åtgärden. En bestämmelse av dettaslag bör utformas sä att den inte hindrar en hyresvärd att ta ut en högre hyranär en hyresgäst återflyttar till en ombyggd lägenhet, om hyresförhållandet pågrund av ombyggnaden har upphört i enlighet med bestämmelserna i 46 § förstastycket 4 hyreslagen. Någraremissinstanser har anfört att det är ologiskt att en hyresgäst skyddas motlyxsanering vid mindre omfattande åtgärder men inte vid större åtgärder.Besittningsskyddsreglerna är dock utformade pä detta sätt för att göra detmöjligt att bygga om och modernisera bostadshusen och Prop. 1993/94:199förslaget innebär ingen ändring av dessa regler. Denföreslagna regeln syftar framför allt till att skydda hyresgästerna motlyxsanering och andra åtgärder som inte ter sig motiverade från en genomsnittlighyresgästs synpunkt. Det skall alltså göras en objektiv bedömning, oberoende avvad de hyresgäster som för tillfället bor i lägenheterna anser (prop. Regeln innebär dock inte att hyresgästerna fär en formell vetorätt motsådana åtgärder. I stället får fastighetsägaren själv avgöra om åtgärdernaskall genomföras trots att åtgärderna inte fär åberopas för att höja hyran iett bestående hyresförhållande, I praktiken torde det i flertalet fall dockinnebära att fastighetsägaren avstår frän åtgärden, om hyresgästerna inte villgodta den. Regeln bör vidare skydda endast mot lyxsanering av lägenheterna ochinte av de gemensamma utrymmena. Det förefaller nämligen inte rimligt att enhyresvärd skall behöva inhämta samtliga hyresgästers tillstånd för sädanstandardförbättring, vilket mäste ske om hyresgästerna inte har överlåtit hyresgästorganisation att ta ställning i frågan (jfr vad som anförs i detföljande). Somen remissinstans har påpekat innebär promemorians förslag närmast en skärpningi förhållande till de nuvarande reglerna i bostadssaneringslagen eftersom dessainnebär att förbättringsarbeten kan förbjudas endast om det är uppenbart attåtgärden inte är påkallad av boendehänsyn. Regeln bör med hänsyn härtillformuleras pä ett annat sätt än i promemorieförslaget sä att den bättre stämmeröverens med de nuvarande bestämmelserna i bostadssaneringslagen. Någraremissinstanser har invänt att bestämmelsen i promemorian skulle göra detomöjligt att rusta upp ett hus som redan har uppnätt lägsta godtagbarastandard om inte hyresgästerna godkänner åtgärden. Som exempel nämns att ettäldre trasigt kylskåp byts mot ett nytt modernt. De har därför föreslagit atthyresgästerna skall få ett indirekt veto bara om åtgärderna väsentligtöverstiger lägsta godtagbara standard. Med anledning av detta bör framhållasatt den föreslagna regeln inte tar sikte pä sedvanliga reparations-ochunderhållsarbeten utan bara på förbättringsarbeten och liknande åtgärder. Tilldetta kommer att regeln bör utformas så att det endast är i mer uppenbara fallsom hyresvärden inte skall kunna ta ut en högre hyra när standardenförbättras. Kravet att det skall vara uppenbart att åtgärden inte är motiveradav boendehänsyn utesluter alla de åtgärder som en hyresvärd är skyldig attutföra pä grund av lag eller avtal. Åtgärder som hör till det löpandeunderhållet eller ingår i reparationsskyldigheten kan hyresgästen alltså intepåverka med stöd av denna regel och inte heller reparationer ochförbättringsarbeten som måste företas för att uppfylla hälsoskydds- ellerbyggnadsbestämmelser (prop. 1974:150 s. 508 f.). Förslageti promemorian innebär att definitionen av vad som är lägsta god tagbara standard i princip flyttas över frän bostadssaneringslagen till hyresla gen.