prop · GH03130 · 1993-12-31 00:00:00 — Del cUskuteras Prop.1993/94:130 sedan humvida någon av dessa är lämplig. Denförsta modellen innebär atl man låter innebörden av instmktionen få formen avytterligare en allmän ansvarsfrihetsregel. En sädan regel skulle kunna innebäraatt en gärning som tillgodosett yttrande- eller informationsfriheten skallmedföra ansvar endast om den med hänsyn till omständighetema är oförsvarlig. Härefterresoneras kring den andra modellen. Denna innebär att man ger instmktionenformen av en straffmätningsregel. Det exempel på utforraningen av en regel avdetta slag som promemorian innehåller innebär att det som en förmildrandeomständighet särskilt skall beaktas om brottet föranletts av inuesset avytuandefrihet eller informationsfrihet. Slutiigenredovisas den uedje modellen. Enligt denna ges innebörden av instruktionen formenav en allmän tolkningsregel i inledningen till BrB. Lydelsen av en sådan regelskulle kunna vara att rätten, vid bedömande av om en gäming skall anses sombrott, särskilt skall beakta ora syftet med gämingen varit att tillgodoseinuesset av yttrande- eller informationsfrihet. Slutsatseni promemorian är att ingen av de ue tänkbara modellema uppfyller de krav somman bör ställa på lagstiftning av ifrågavarande slag. De överväganden somgjorts leder alltså fram till att en lagstiftning om att ytuandefrihetsinuessetoch inuesset av informationsfrihet skall beaktas i vanliga brottmål inle låtersig konsuuera på elt sätt som tillgodoser de krav som man bör ställa påsuafflagsdfining. Ipromemorian framhålls emellertid att det för domstolarna finns slödi lag för att la hänsyn av det aktuella slaget. Dels finns det i de fall därfrågan typiskt sett blu aktuell direkta lagbestämmelser som anger i vilken månsom yttrandefrihetsintresset skall beaktas. Dels anges i BrB:s suaffmätningskapitelsärskilt att gämingsmannens avsikter och motiv skall beaktas vid bestämmandetav ett brotts suaffvärde och därmed vid bäde påföljdsvalet och suaffmätningen. Detta innebär attde skäl som talar för en lagstiftning på området inte är så starka som man iförstone kan Uo. 1 samL Nr 130 Förteckningöver remissinstansema Prop. "PARALLELLINSTRUKTION" Om tillgodoseendet avytt- Bilaga 5 rande frihetsintresset i vanliga brottmål (Ds 1991:78) Departementspromemorianhar varit föremål för remissbehandUng. Remissvar har inkommit frånJustitiekanslem (JK), RÅ, RPS, , , hovrätt.Hovrätten över och , Hovrätten för Väsua , Hovrätten förNedre , Hovrätten för , , , , dngsrält, ÖB, förpsykologiskt försvar. vid universitet.Juridiska fakultetsnämnden vid , (U1985:05), JO, TCO, , ,Föreningen . (), (), SvenskaJoumalisiförbun-det. (), , () saml från Konstnärliga och (). Sammanställningaröver remissytttandena har upprättals inom och finnstillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr 88-2000 respektive 91-1274). 2.1 Förslag till lag om ändring i Härigenomföreskrivs i fråga om delsatt nuvarande 24 kap. 5 § skall betecknas 24 kap. 6 § och nuvarande 24 kap. 6 §skall betecknas 24 kap. 8 §, debau nya 24 kap. 6 ocli 8 §§ skall ha följande lydelse, debau 1 kap. 1 och 2 §§, 23 kap. 4 §, 24 kap. 1-4 §§, 29 kap. 3 § och rubrikenlill 24 kap. skall ha följande lydelse, debalt del i baUcen skall införas ue nya paragrafer, 24 kap. 5,7 och 9 §§ avföljande lydelse. Prop.1993/94:130 Bilaga 6 Brott är gäming,/örvilken i denna baUc eller i annan lag eller författning är stadgat straff somnedan sägs. Brott är en gärning somär beskriven i denna balk eller i annan lag eller författning och för vilkensuaff som sägs nedan är föreskrivet. /denna balk beskriven gärning skall, om ej annat sägs, anses som brott endast dåden begås uppsåtUgen. Har gärningen begåttsunder självförvållat ms eller var gärningsmannen eljest genom eget våUandetUlfälUgt från sina sinnens bruk, må därav icke föranledas att gämingen ejanses som brott. En gäming skall, om inteannat är särskilt föreskrivet, anses som brott endast då den begås uppsåtligen. Har gärningen begåttsunder självförvållat ms eller var gämingsmännen på annat vis genom egetvållande tillfälligt från sina sinnens bmk, skall detta inte föranleda attgämingen inte anses som brott. Ansvarsom i denna balk är stadgat för viss gäming skall ådömas ej blott den somutfört gärningen utan jämväl annan som främjat denna med råd eller dåd. Densom ej är att anse såsom gärningsman dömes, om han förmått annan tillutförandet, för anstiftan av brottet och eljest för medhjälp därtiU. Ansvarsom i denna baUc är föreskrivet för viss gäming skall ådömas inte bara densom utfört gärningen utan även annan som främjat denna med råd eller dåd.Detsamma skall gälla beträffande i annan lag eller författning straffbelagdgärning, för vilken fängelse är föreskrivet. Envarmedverkande bedömes efter det uppsåt eller den oaktsamhet sora ligger honomtill last. Ansvar som är stadgat för gäming av syssloman, gäldenär eller särskild ställning skall ock drabba den som jämte honom medverkat tillgämingen. Vad i denna paragrafsägs skall ej gälla, om annat följer av vad för särskilda fall är stadgat. Densom inte år att anse som gärningsman döms, om han har förmått annan tillutförandet, för anstiftan tUl brottet och annars för medhjälp //// det. Varje medverkande bedömsefter det uppsåt eller den oaktsamhet sora ligger honom till last. Ansvar somär föreskrivet för gäming av syssloman, gäldenär eller annan i särskildställning skall drabba även den som jämte honom medverkat till gämingen. Vad som sägs i dennaparagraf skall inte gälla, om något annat följer av arman lag eller författning. Prop.1993/94:130 Bilaga 6 24 kap. Om nödvärnoch annan nödhandling 24 kap. Om allmännagrunder för ansvarsfrihet Gärningsom någon begär i nödväm skall icke medföra ansvar. Inödväm handlar den som söker avvärjaett påbörjat eller överhängande brottsligt angrepp på person eller egendom, betvingaden som med våld eller hot om våld eller på annat sätt hindrar att egendomätertages pä bar gäming, hindranägon att olovligen intränga i mm, hus, gård eller fartyg, eller frånrum, hus, gård eller fartyg avlägsna någon, som inträngt olovligen eller, omdet är bostad, eljest vägrar att på tillsägelse lämria denna, allt såvitt ejhandlingen med hänsyn tiU angreppets beskaffenhet och det angripnas betydelseär uppenbart oförsvariig. Engärning som någon begår i nödväm utgör brott endast om den med hänsyn tillangreppets beskaffenhet, det angripnas betydelse och omständigheterna i övrigtär uppenbart oförsvarlig. Rätttill nödväm föreligger mot 1. eu påböljat eller överhängande brottsligt angrepppå person eller egendom, 2. den som med våld eller hot om våld eller på annatsätt hindrar att egendom återtas på bar gäming, 3. den som olovligen trängt in i eller försöker trängain i mra, hus, gård eller fartyg, eller 4. den som vägrar att lämna en bostad eftertillsägelse. Prop.1993/94:130 Bilaga 6 Rymmerden som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller som är häktad, anhållen ellerannars berövad friheten eller sätter han sig med våld eller hot om våld tillmotvärn eller gör han på annat säu motstånd mot någon under vars uppsikt hanslår, då denne skall hålla honom lill ordningen, får det våld bmkas som medhänsyn till omständighetema kan anses försvarligt för att rymningen skallhindras eller ordningen upprätthåUas. Detsamma skall gälla, om någon annan änsom nu har nämnts gör motstånd i ett sådant fall. Om rätt för polismän ochviss annan föreskrifter i polislagen (1984:387). / fall då någon enligt första stycket eller enligt polislagen har rättatt bruka våld har var och en som kommer honom till hjälp samma rätt. Rymmer den som är intageni kriminalvårdsanslalt eller som är häktad, anhållen eller annars berövadfriheten eller sätter han sig med våld eller hot om våld till motväm eller på annat sätt motstånd mot någon under vars uppsikt han står, då denneskall hålla honom dll ordningen, får det våld bmkas sora med hänsyn tillomstäncUghetema är försvarligt för au rymningen skall hindras eller ordningenupprätthållas. Detsamma skall gälla, om någon annan än som har nämnts görmotstånd i ett sådant fall. personalatt bmka våld finns i övrigt Vid myteri eller understrid, så ock eljest vid tillfälle, då brott mot krigslydnaden medför särskildfara, må krigsman mot underlydande som visar ohörsamhet bruka det våld som ärnödigt för att upprätthålla krigslydnaden. Ifall som avsesskall vad i 2 § tredje stycket sägs äga motsvarande tillämpning. Vid myteri eller undersuid eller vid annat tillfälle, då brou mot lydnaden medför särskild fara, fårmilitärförman mot underlydande som visar ohörsamhet bruka det våld som ärnödvändigt för att lydnaden skall kunna upprätthällas. Den som i annat fall änförut i detta kapitel är sagt, för att avvärja fara för liv eller hälsa, räddavärdefull egendom eller av annan sådan orsak handlar i nöd, skall ock varafri från ansvar, om gämingen med hänsyn till farans beskaffenhet, den skada somåsamkas annan och omständighetema i övrigt måste anses försvartig. Engäming som någon, i annat fall än som nämnts tidigare i detta kapitel, begår inöd utgör brott endast om den med hänsyn till farans beskaffenhet, den skadasom åsamkas annan och omständigheterna i övrigt är oförsvarlig. Nöd föreligger när farahotar liv, hälsa, egendom eller något annat viktigt av rättsordningen skyddatintresse. ■Senaste lydelse 1984:389. - Senaste lydelse 1984:389. Har någon i fall som avsesi 1-4 §§ detta kapitel eller 10 § polislagen (1984:387) gjort större våldeller svårare skada än i varje fall är medgivet, skaU han likväl ej dömas tillansvar, om omständighetema var sådana att han svårligen kunde besinna sig. Finnesgärningen brottslig, må dömas tiU lindrigare straff än för brottet eljest ärstadgat. 5§Om någon enligt 1-4 §§ detta kapitel eller enUgt 10 § poUslagen. (1984:387) harrätt att begå en annars straffbelagd gäming, har var och en som kommer honomtill hjälp samma rätt. 6§Om någon i fall där 1-5 §§ detta kapitel eller 10 § polislagen (1984:387) ärtillämpUg har gjort mer än vad som är medgivet, skall han ändå vara fri frånansvar, om omständigheterna var sådana att han svårligen kunde besinna sig. 7§En gärning som någon begår med samtycke från den mot vilken den riktas utgörbrott endast om gärningen, med hänsyn till den skada, kränkning eller fara somden medför, dess syfte och övriga omständigheter, är oförsvariig. 1993/94:130 Bilaga 6 6§ Gäming som någon begåttpå order av den under vars lydnad han står skall ef medföra ansvar för honom,om han med hänsyn till lydnadsförhållandets art, gärningens beskaffenhet ochomständighetema i övrigt hade att lyda ordem. 8§ En gärrung som någonbegår på order av den under vars lydnad han står skall inte medföra ansvar förhonom, om han med hänsyn till lydnadsförhållandets art, gärningensbeskaffenhet och omständighetema i övrigt har art lyda ordem. 9§ En gärningsom någon begår i villfarelse om dess tillåtlighet (straffrättsvillfarelse) skall inte medföra ansvar om 3 Senastelydelse 1984:389. 4 Senastelydelse 1986:645. Nuvarandelydelse Föreslagen lydelse Prop. 1. författrungsbestämmelsen var felaktigt publicerad eller gärnings mannen av någon annan anledning saknade möjlighet att få kännedom om innehåUet i den, 2. författrungsbestämmelsen var synnerligen otydlig och detta orsakadevillfarelsen, 3. en myridighet genom felaktiga upplysningar eller på något annat sättorsakade villfarelsen, eller 4. villfarelsen av någon annan anledning var uppenbart ursäktlig. Såsomförmilchande omsländigheter vid bedömningen av suaffvärdet skall, vid sidan avvad som är föreskrivet för vissa fall, särskilt beaktas 1. om brottet föranlerts av någon annans grovtkränkande beteende, 2. om den tilltalade till följd av psykisk stömingeller sinnesrörelse eller av någon annan orsak haft starkt nedsatt förmåga attkonuollera sitt handlande, 3. om den tilltalades handlande 3. omden tilltalades handlande stått i samband med hans uppen- stått i samband medhans uppenbart bart bristande utveckling, erfaren- bristande utveckling,erfarenhet el-het eller omdömesförmåga eller ler omdömesförmåga, 4. om brottet föranletts av stark 4.om brottet föranletts av stark mänsklig medkänsla. 5. om gärningen, utan att var-a fri från ansvar, är sådan som avses i Omdet är uppenbart påkallat Om det är påkallat med hänsyn medhänsyn till brouets suaffvärde, till brottets slraffvärde, får dömas fårdömas till lindrigare straff än till lindrigare straff än som är före- somär föreskrivet för brottet. skrivet för brottet. Denna lag uäder i kraft den 1 juU 1994, 2.Före skall, såviuavser suaffstadgande i annan lag eller författning än brottsbaUcen,bestämmelsen i 1 kap, 2 § första stycket tillämpas endast pä suaffstadgandesom uätt i kraft efter eller som ändrats i något avseende efterdenna dag. 5 Senaste lydelse1991:1138, 2.2 Förslag till lag om ändring i skattebrottslagen(1971:69) Prop. Härigenomföreskrivs au 2 § skattebrottslagen (1971:69) skall ha följande lydelse. Densom till ledning för myndighets beslut i fråga om skall eller avgiftuppsåtligen avger handling med oriktig uppgift och därigenom föranleder attskatt eller avgift påföres med för lågt belopp eller tillgodoräknas med förhögt belopp dömes för skattebedrägeri tUl fängelse i högst . Detsammagäller den som med Detsamma gäller den som med avsUct att skatt eller avgift skall på- avsikt att skatt eller avgiftinte skall föras med för lågt belopp underlå- påföras eller påföras med för lågt ter att avge deklaration eller där- belopp underlåter au avge deklara- med jämförlig handling och däri- tion eller därmed jämförlig handling genom föranleder att för lågt be- och därigenom föranleder att han lopp påföres honom eller den han eller den han företräder undgår att företräder. påföras skatt eller avgift eller på- försskatt eller avgift med för lågt belopp. Förskattebedrägeri skall också den dömas som med avsikt att skatt skall påförasmed för lågt belopp överenskommer med sin arbetsgivare eller annan som ärskyldig att utan föreläggande lämna kontrolluppgift enligt 3 kap. lagen(1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, atl denne skall underiåtaau fullgöra sin uppgiftsskyldighet, och som därigenom föranleder att skatt pågmndval av förenklad självdeklaration påförs honom med för lågt belopp. Dennalag uäder i kraft . 1Senaste lydelse 1990:360, ' Lagrådets yttrande Prop. Bilaga7 Utdrag ut protokoll vid sammanuäde Närvarande:f d. regeringsrådet , justitierådet , regeringsrådetAme Baekkevold. Enligten lagrådsremiss () har regeringenbeslutat inhämta Lagrådets ytuande över förslag till 1. lag om ändring i , och 2. lag om ändring i skattebrouslagen (1971:69). Förslagenhar inför Lagrådet föredragits av rådmannen . Förslagenföranleder följande ytuande av Lagrådet: Förslagettill lag om ändring i I1 kap. 1 § föreslås ett förbud mol analogisk tillämpning av suaffbestämmelser.1 förslag, som ligger till grund för lagrådsremissen,uttrycktes förbudet genom en föreskrift om att en straffbestämmelse inte fårges en vidare tillämpning än dess ordalydelse innebär. Regeringsförslagetutuycker samma sak genom en påbyggnad av brottsdefinitionen i 1 kap. 1 §brottsbalken. Brott är enligt sistnämnda förslag en suaffbelagd "gämingsom är beskriven i denna balk eller i annan lag eller författning". 1kravet på att gämingen skall finnas beskriven i en författning skall såledesligga det nämnda förbudet mot analogisk rättstillämpning. Vid en jämförelseframstår kommittéförslaget som klarare. I själva verket är det svårt att avordalydelsen i regeringsförslaget förstå au det rör sig om ett förbud motanalogisk rättstillämpning. Detta framgår först vid en läsning av motiven tiUbestämmelsen. Ilagrådsremissen anförs att det inle går att ge någon helt säker beskrivning avhur svensk rätt ställer sig till analogisk tillämpning av suaffbud. Så mycketstår dock klart, fortsätter remissen, att det i rättstillämpningen ansettsfinnas ett begränsat uUymme för analogitolkning. Lagrådet vill ifrågasätta omutrymmet verkligen är så begränsat som görs gällande i remissen. Isjälva verket synes det finnas ett stort rättsområde där analogisk tillämpningav sttaffbestämmelsema förekommer. Det gäller det s,k, företagaransvaret.Enligt svensk rätt kan, med undantag för företagsbot, endast fysiska personersuaffas, I många fall tar emellertid en suaffbestämmelse sikte på subjekt iviss ställning, t,e.x innehavare av rörelse eller ägare av viss egendom. Somexempel på denna förfauningsteknik vill Lagrådet nämna följande. Enligt5 kap, 14 § Uyckfrihetsförordningen suaffas ägaren till en periodisk skrift omhan underlåter att fullgöra viss anmälningsskyldighet. Bestämmelserom suaffansvar för ägaren föreskrivs i 79 § väguafUcskat-telagen (1988:327) omhans fordon bmkas i vissa fall. 18 kap. 11 § första stycket andra meningen lagen (1976:380) om arbets- Prop.1993/94:130 skadeförsäkring föreskrivs suaff för arbetsgivare ochuppdragsgivare som Bilaga 7 underiåler att fullgöra vissuppgiftsskyldighet. Arbetsgivarenär den som skall suaffas enligt 80 och 81 §§ uppbördslagen (1953:272) om hanåsidosätter skyldighet att verkställa skatteavdrag m.m, Tillståndshavarenskall straffas enligt 21 § yrkesirafUclagen (1988:263) om han bryter motvillkor som meddelats i tillståndet, Isvensk rättspraxis har fysiska personer sedan gammalt dömts dll suaffansvarför brou mot bestämmelser som de nu angivna utan hinder av att"ägaren", "arbetsgivaren", "tillståndshavaren"etc, varit en juridisk person och gämingen begåtts som ett led i den juridiskapersonens verksamhet. Det är tydligt att domstolarna därvid tillämpatbestämmelserna analogiskt eller kvasianalogiskt och alltså utvidgat suaffbudetsgämingsinnehåll utöver dess ordalydelse (se Thomstedt, Om företagaransvar,1948, s. 113 O- 1senare tiders författningar anges vanligen det rättssubjekt som skall straffasvid brott mot en bestämmelse med det neuuala uttrycket "den som". Enså formulerad straffbestämmelse ger möjligheter aU intolka eU suaffansvar fört.ex, styrelseledamöter vid brou som begås i eu aktiebolags rörelse. Någonsådan tolkningsmöjlighet föreligger enligt Lagrådet knappast om det ansvarigarättssubjektet betecknats "ägaren" och denne är en juridisk person.Stängs möjlighetema till analogisk tillämpning av sådana straffbestämmelser,försvinner företagaransvaret på en rad områden. Lagrådetkan inte överblicka i vilken omfattning straffbestämmelser av nu angivet slagförekommer, men redan de exempel som har lämnats ovan ger vid handen att sådanabestämmelser inte är ovanliga. Det inger betänkligheter att upphöja denremitterade bestämmelsen till lag innan en inventering av författningsbeståndethar skett och erforderliga författningsändringar företagits. 1 allt fall börbestämmelsen inte träda i kraft innan så skeu. Detremitterade förslaget har till syfte, förutom au ytterligare befästa legalitetsprincipeninom suaffrätten, att i anslutning därtill lagfästa vissa av de allmännagrunder för ansvarsfrihet som lämnats oreglerade. Inledningsvisuttalas i remissen au det i flertalet fall är fråga om problem som är svåra attomformulera till en i alla stycken helt invändningsfri lagtext. Lagrådethar funnit anledning att kritisera de valda lösningama endast såvitt avserbetydelsen av egentlig rättsvillfarelse i fråga om suaffräusliga lagbud, iförslaget kallad straffrättsvillfarelse. En jämförelse mellan lagtexten i denföreslagna 24 kap, 9 § å ena sidan och motiveringen, särskilt den allmännamotiveringen i remissen, å andra sidan ger belägg för den inledningsvisanmärkta svårigheten au ge uttryck för vad som avses i en helt invändningsfrilagtext. Avden allmänna motiveringen framgår att SUaffrättsvillfarelse skall - ihuvudsaklig anslutning till vad som får antas vara gällande räu - haan-svarsbefriande verkan endast i undantagsfall, då villfarelsen är uppenbartursäktlig. Den beskrivning som lagtexten innehåller av fall då ansvarsfrihetpå grund av sUaffrättsvillfarelse kan komma i fråga liksom något uttalande ispecialmotiveringen är dock av den natur au allmänhet och domstolar kan få uppfattningenau ansvarsfrihet inuäder i större utsuäckning än lagstiftaren Prop.1993/94:130 avsett. Ävenom den allmänna motiveringen i fråga om sUaffrättsvillfarelse ger bättre beskedom avsikten med den föreslagna bestämmelsen kan det dock finnas anledning tillifrågasättande på vissa punkter. Vad som sägs om felaktig publicering jämförtmed lagtexten kan ge inuyck av au varje formell brist i kungörelseförfarandetleder till ansvarsbefrielse utan avseende på om bristen varit kausal tillsuaffrättsvillfarelsen eller ej. Detta torde inte vara avsett. Villfarelsenskall ha berott på felaktigheten i fråga om kungörandet somvillfarelsen skall ha varit uppenbart ursäktiig. Härav torde följa atl intevilket obetydligt fel som helst kan leda till ansvarsfrihet. Det måste varafråga om en mera väsentlig felaktighet. De fall som närmast kommer i åtanke äratt kungörandet inte har ägt mm innan den suaffbelagda gämingen begicks ellerau kungörandet av successiva ändringar som uäder i kraft gjorts påelt sådant sätt alt betydande svårigheter förelegat alt klarlägga den sludigalydelsen av eu suaffstadgande. Medfelaktigheter i kungörandet bör inte jämställas det i remissen omnämnda falletav tryckfel i lagboken. Inte heller brister i fråga om lokal skyltning bör -även om så i något fall skett i doktrinen - anses höra hit i ancha fall än dåskyltning är av rättskonsiitutiv art såsom fallet är enligt 167 §väguafikkungörelsen (1972:603). Härmed är inte sagt att publiceringsbrister avnu berört slag inte kan leda till straffrättsvillfarelse som medföransvarsfrihet. Systematiskt bör dessa fall av villfarelse hänföras till denkategori som i lagtextförslaget beskrivs som au "villfarelsen av någonan-nan anledning var uppenbart ursäktiig". Detsist sagda bör gälla även övriga i remissen särskilt beskrivna fall. Vadsärskilt avser utiänningars okunnighet om svensk lag måste undersUykas vad somsägs i remissens allmänna motivering om denna fråga. Det är t,ex. inte meningenatt främmande rättsuppfattning om tillåtligheten av våld, tvång eller hot motperson skall kunna åberopas som ansvarsfrihetsgrund. Lagrådetfinner även skäl att uppehålla sig vid det som punkt 3 i den föreslagna 24 kap.9 § upptagna fallet att en myndighet genom felaktiga upplysningar eller päannat sätt orsakat villfarelsen. Remissens motivering till denna punkt syneskunna ge en felaktig föreställning om lagtextens räckvidd i detta fall. Engämingsmän kan inte befria sig frän ansvar genom att vända sig med en förfrågantill en myndighet om det inte finns särskilda skäl att vända sig tillmyndigheten. Omständighetema måste också ha varit sådana att myndigheten haftmöjlighet och behörighet att ge eu auktoritativt besked. Motden angivna bakgrunden kan den frågan ställas om det inte vore bäst au alltjämtlämna egentiig rättsvillfarelse som ansvarsfrihetsgmnd utanför det lagregleradeområdet, helst som detta alltjämt blir fallet med flera andra av rättsordningengodtagna ansvarsfrihetsgrunder Lagrådethar dock förståelse för önskemålet att skall innehålla enbestämmelse om straffräusvillfarelse men finner att den avFängelsesuaffkommittén valda metoden med en aUmänt hållen regel vore Det kan dockfinnas skäl att bestämmelsen innehåller ett exempelpå villfarelseanledningar som gör au undantagskaraktären av dessa Prop.1993/94:130 anledningar undersuyks. I Lagrådets lagtextförslag har som sådantexempel Bilaga 7 valts felaktigheter i fråga om kungörandet, uttryckettaget i den bemärkelse som framgår av det som anförts i det föregående.Lagrådet föreslår att 24 kap. 9 § får följande lydelse: Engäming som någon begår i Uo au den är tiUåten (straffräusvillfarelse) skallinte medföra ansvar om villfarelsen var uppenbart ursäktlig på gmnd av att en felaktighetförekommit i fråga om kungörandet av den suaffräusliga bestämmelsen eller pågrund av någon annan sådan utomordentiig omständighet.