prop · GG03185 · 1993-03-11 00:00:00 — Vid bedömningen härav bör hänsyn tas inte bara till varans toxiska egenskaper utan också till annat som har betydelse ur folkhälsosynpunkt, exempelvis att varan speciellt appellerar till barn. Att avsikten inte är att ingripa mot exempelvis nya cigarettmärken som inte på ett påtagligt sätt avviker från andra cigarettmärken som förekommer på den svenska marknaden har berörts i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.6). 17 § Genom denna bestämmelse ges regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer rätt att föreskriva gränsvärden för skadliga ämnen som en tobaksvara får innehålla eller ge upphov till. I första hand finns anledning att meddela föreskrifter beträffande högsta tillåtna tjärhalt i cigarettrök. De direktiv som antagits inom EG och som omfattas av bör därvid beaktas. En vara som inte uppfyller en föreskrift som meddelats med stöd av denna bestämmelse får inte tillverkas i eller för försäljning till konsumenter föras in till . Tillverkningsförbudet gäller även export- produkter. är tillsynsmyndighet beträffande gränsvärden (18 §). Som framgått av specialmotiveringen till 9 § är avsikten att skall få utfärda föreskrifter beträffande gränsvärden. 18 § Paragrafen reglerar vilka myndigheter som utövar tillsynen över att lagen och de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen följs. Enligt första stycket är Arbetarskyddsstyrelsen central tillsynsmyndighet när det gäller personalutrymmen som avses i 2 §. har det centrala tillsynsansvaret när det gäller övriga rökfria miljöer. Vidare är tillsynsmyndighet när det gäller regleringarna i 9-11 §§ beträffande varningstexter och innehållsdeklaration och i 15-17 §§ beträffande produktkontroll m.m. Den centrala tillsynen innefattar att vägleda, samordna och utveckla verksamheten inom ansvarsområdet. Vidare bör uppföljning ske. kan få meddela allmänna råd. Som framgår av specialmotiveringarna till 9 § och 17 § är avsikten också att skall kunna bemyndigas meddela vissa föreskrifter beträffande varningstexter och innehållsdeklaration och gränsvärden. har i dessa fall det omedelbara tillsynsansvaret. Beträffande 15 § gäller bl.a. att tillverkare och importörer har att enligt regeringens föreskrifter redovisa utredningar och undersökningsresultat till regeringen. Det ingår i sådana fall i uppgifter att bistå regeringen med hjälp för att få fram det önskade materialet, i sista hand genom föreläggande. Enligt andra stycket fördelas den närmare tillsynen i fråga om rökfria miljöer mellan och den nämnd som har utsetts att fullgöra kommunens uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. svarar för tillsynen av personalutrymmen i sådana rökfria miljöer som anges i 2 §. Nämnden svarar för tillsynen av övriga i 2-4 §§ angivna miljöer och lokaler. Den närmare tillsynen innefattar den faktiska kontrollverksamheten över att lagens bestämmelser upprätthålls. Bland annat skall myndigheten företa inspektioner. Som framgår av 19 § får tillsynsmyndigheten meddela de förelägganden eller förbud som behövs för lagens efterlevnad. Enligt tredje stycket utövar den regionala tillsynen över det ansvarsområde som den i andra stycket angivna nämnden svarar för lokalt. Varken 19 § eller följande paragrafer reglerar tillsynen när det gäller marknadsföring av tobaksvaror. För sådan marknadsföring gäller särskilda regler vilka framgår av marknadsföringslagen (1975:1418) och förordningen (1988:61) med instruktion för . 19-23 §§ I dessa paragrafer har intagits bestämmelser om tillsynsmyndigheternas befogenheter m.m. och om tystnadsplikt. Vad som gäller för tillsynen över reklamen regleras dock inte här utan beträffande dessa frågor hänvisas till marknadsföringslagen. En tillsynsmyndighet får i den utsträckning som föreskrivs i 19 § med- dela förelägganden och förbud och förena dessa med vite. Denna befogenhet syftar till att möjliggöra en effektiv kontroll av att tillverkare, lokalinnehavare m.fl. fullgör sin skyldighet enligt lagen och med stöd av de meddelade föreskrifterna. Det bör betonas att förelägganden och förbud skall användas först sedan försök att få frivillig rättelse till stånd har misslyckats eller om det är uppenbart att så inte kommer att ske eller saken brådskar. Om ett föreläggande eller ett förbud när det gäller rökfria miljöer bör riktas mot ägaren till lokalen eller den som disponerar denna får avgöras efter omständigheterna i det enskilda fallet. Är det fråga om en högst tillfällig upplåtelse är det naturligt att rikta föreläggandet mot ägaren. Att i sådana fall rikta föreläggandet mot den som disponerar lokalen torde vanligen vara meningslöst. Vid mer permanenta upplåtelser däremot bör det ligga närmare till hands att se den som disponerar lokalen som ansvarig och rikta föreläggandet mot denne. När det gäller annat än rökfria miljöer torde några svårigheter inte föreligga att avgöra mot vem ett föreläggande eller ett förbud skall riktas. I fråga om bestämmande av vitesbelopp och utdömande av sådana viten m.m. gäller lagen (1985:206) om viten. Enligt denna prövas frågor om utdömande av vite av länsrätt efter ansökan av den myndighet som förelagt vitet. Bestämmelserna om omhändertagande av en tobaksvara motsvarar i stort sett reglerna därom i lagen (1975:1154) om varningstext och innehållsdeklaration på tobaksvaror. De gäller nu samtliga fall då en tobaksvara saluhålls eller är uppenbart avsedd att saluhållas i strid mot lagen eller föreskrift som meddelats med stöd av denna. Ett beslut om om- händertagande kan meddelas med ett föreläggande eller ett förbud enligt 19 § men också först sedan det visat sig att föreläggandet eller förbudet inte efterkommits. Något hinder mot att meddela ett beslut om omhändertagande utan att ett föreläggande eller ett förbud meddelas eller har meddelats finns inte heller. Rätten för tillsynsmyndigheterna att på anfordran få upplysningar m.m. motsvarar vad som gällt enligt lagstiftningen om varningstext m.m. Tillsynsmyndigheternas befogenhet har också kompletterats med rätt att få tillträde till områden m.m. som berörs av lagen eller föreskrifter meddelade med stöd av denna samt rätt att där göra undersökningar och ta prover. Även bestämmelsen om tystnadsplikt svarar mot vad som gällt enligt lagstiftningen om varningstext m.m. I 23 § första stycket föreskrivs tystnadsplikt för den som har tagit befattning med något ärende som avses i lagen. Tillsynen handhas enligt lagen av offentliga funktionärer varför bestämmelsen kan förefalla onödig. Eftersom kan ha behov av att överlåta visst arbete i tillsynsverksamheten åt fristående laboratorier kan det dock finnas behov av att ha en tystnadsplikt på området som gäller för enskilda. I allmänmotiveringen (avsnitt 4.9) har gjorts vissa överväganden beträffande sekretess för de offentliga funktionärer som deltar i tillsynen. 24-25 §§ I 24 § regleras överklaganden av tillsynsmyndigheternas beslut i särskilda fall. Överklaganden av beslut om föreskrift av normgivningskaraktär som meddelats med stöd av bemyndigande från regeringen behandlas i 25 §. Av 14 § lagförslaget följer att frågor om marknadsföring av tobaksvaror prövas enligt marknadsföringslagen. 7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1529) om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar 14 § Förslaget innebär att det i 14 § första stycket 6 införs en generell bestämmelse om att länsrätt prövar mål som enligt bestämmelse i annan lag skall prövas av länsrätt. Nuvarande punkterna 6 och 7 kan därmed utgå. I 14 § första stycket anges genom uppräkning de olika måltyper som prövas av länsrätt. Tekniken med måluppräkning är otymplig och bestämmelsen blir alltmer svåröverskådlig allteftersom fler måltyper tillkommer (jfr också betänkande (SOU 1991:106, Del B s. 336 f). Redan nu läggs den första domstolsprövningen i nytill- komna målgrupper i länsrätt i stället för i kammarrätt (jfr principuttalanden i budgetpropositionen 1992/93:100 bil. 3 s. 24 f). Så snart en ny målgrupp skall prövas av länsrätt måste en ändring göras i 14 §. En annan komplikation i sammanhanget är de ändringar som gjordes i bestämmelsen med anledning av . Det gäller mål som avses i 12 § lagen (1992:1527) om teleterminalutrustning och mål om över- prövning enligt 6 kap. lagen (1992:1528) om offentlig upphandling (14 § första stycket 6 och 7, SFS 1992:1529). Dessa ändringar träder i kraft den dag regeringen bestämmer. är det oklart när detta kan ske. Förutom förslaget i tobakslagen finns andra förslag om att den första domstolsprövningen skall ske i länsrätt. Det gäller bl.a. den till överlämnade propositionen (prop. 1992/93:159) om stöd och service till funktionshindrade. Ytterligare lagstift- ningsärenden, bl.a. propositionen om svensk verksamhet i . Försäkringsöverdomstolen, ny ordningslag, överföring av be- skattningsavdelning i till i m.m. samt lagrådsremiss med förslag till lag om medicintekniska produkter m.m., med förslag om att första domstolsprövningen skall ske i länsrätt är att vänta. Beredningen av förslag * som bl.a. rör 14 § * pågår. Ändringar på grundval av förslagen torde dock kunna träda i kraft först . I avvaktan på den fortsatta beredningen av förslag talar praktiska skäl för att en generell bestämmelse om länsrättsprövning tas in i 14 § . En sådan be- stämmelse ligger också i linje med utredningens förslag. Ändringen i 14 § första stycket 2 enligt SFS 1992:1529 har trätt i kraft medan övriga ändringar enligt denna författning, punkterna 6 och 7, träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Förslaget innebär den ändringen att punkterna 6 och 7 utgår och att det införs en ny punkt 6 som träder i kraft . Mål som avses i 12 § lagen (1992:1527) om teleterminalutrustning och mål om över- prövning enligt 6 kap. lagen (1992:1528) om offentlig upphandling omfattas därmed av ändringen i 14 § 6 från . Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. tobakslag 2. lag om ändring i lagen (1992:1529) om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Regeringen ansluter sig till föredragandens hemställan och beslutar att genom proposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagt fram. Sammanfattning av tobaksutredningens betänkande var ett av de första länderna i världen där det vidtogs statligt finan- sierade informationsåtgärder för att åstadkomma ett minskat tobaksbruk. ligger fortfarande väl framme när det gäller informationsinsatser. I fråga om andra samhällsåtgärder har emellertid andra västländer kommit mycket längre. De ökade kunskaperna om tobakens skadeverkningar har förändrat synen på användningen av tobak. Det står numera klart att tobaksbruket utgör ett allvar- ligt hot mot folkhälsan och att det inte kan betraktas som en alldaglig konsum- tionsvana eller en privatsak. anser att det nu är hög tid att vidta ytterligare åtgärder för att minska bruket av tobak. Samhällets ansvar kan inte begränsas till individinriktade insatser i form av information, rökavvänjningshjälp etc. Även olika slags restriktioner är nödvändiga, som informationen måste intensifieras. Utredningen föreslår att de regler som behövs så långt möjligt skall samlas i en särskild tobakslag. Bestämmelserna om beskattning av tobaksvaror är emellertid av så speciell natur att de liksom bör finnas i en fristående lag. Regler för rökfria miljöer Lagregler om rökfria miljöer har redan genomförts i många länder, bl.a. , och . I har arbetarskyddsstyrelsen och socialsty- relsen gett ut allmänna råd om begränsning av rökning i gemen- samhetslokaler. Efter hand har också allt fler typer av lokaler gjorts rökfria. Avsaknaden av lagregler har emellertid medfört att utvecklingen mot rökfria miljöer har blivit ojämn. är läget otillfredsställande på många arbetsplatser, liksom inom exempelvis hotell- och restaurangbranschen. Forskningsresultat tyder på att passiv rökning medför risk för olika hälso- skador, framför allt lungcancer. Klart är också att en stor mängd icke-rökare känner obehag när de utsätts för andras tobaksrökning. Enligt utredningens mening borde det vara en självklar princip att den som inte vill vistas i en rökig miljö skall slippa att göra det. Mot denna bakgrund föreslår utredningen att det införs lagregler om rökfria miljöer. Reglerna innebär bl.a. följande: Rökning får inte äga rum i skollokaler och andra lokaler som är avsedda för barn och ungdomar och inte heller i lokaler för hälso- och sjukvård eller i lokaler där en offentlig tillställning eller allmän sammankomst anordnas. Särskilda rökutrymmen får dock avsättas för patienter inom hälso- och sjukvård och för personalen på skolor och sjukvårdsin- rättningar. Rökutrymmen får också inrättas i anslutning till lokaler för offentliga tillställningar och allmänna sammankomster, t.ex. i teaterfoajéer. I hotell och liknande inrättningar skall minst hälften av de rum som upplåts vara rökfria. Restauranger och andra serveringsställen med mer än femtio sittplatser skall ha en eller flera rökfria avdelningar som omfattar minst hälften av sittplatserna. När det gäller allmänna färdmedel och väntsalar m.m. samt lokaler hos myn- digheter och andra inrättningar dit allmänheten har tillträde får rökning ske endast i särskilda rökutrymmen. På arbetsplatser får rökning inte ske i lokaler och andra utrymmen där två eller flera arbetstagare brukar vistas. Rökning får emellertid äga rum dels i särskilda rökutrymmen, dels i enskilda arbetsrum, under förutsättning att ventilationen där är sådan att rök inte sprids till rökfria lokaler. Om det finns synnerliga skäl, får det göras undantag i det enskilda fallet från reglerna om rökfria miljöer. Den som äger eller disponerar över en lokal som omfattas av de aktuella be- stämmelserna svarar för att bestämmelserna efterlevs. Den enskilde rökaren drabbas däremot inte av någon påföljd. Åtskilliga länder har genomfört mer eller mindre långtgående inskränkningar i möjligheterna att använda tobaksreklam. På flera håll, bl.a. i , och , har ett totalförbud införts. I finns en lag om marknadsföring av tobaksvaror, där det bl.a. föreskrivs att måttfullhet skall iakttas vid sådan marknadsföring. Det förekommer emellertid alltjämt en omfattande reklam för tobaksvaror, framför allt annonsering. De mera djupgående undersökningar som har gjorts tyder på att ett förbud mot tobaksreklam har en hämmande inverkan på konsumtionsutvecklingen. Bl.a. undgår man den effekt som reklamen har på ungdomar. har uttryckt farhågor för att ett reklamförbud skulle göra att bolaget tappar marknadsandelar i förhållande till de utländska tillverkarna. Utredningen har emellertid funnit att dessa farhågor är ogrundade. Även andra invändningar som man från branschens sida har riktat mot tanken på ett reklamförbud saknar enligt utredningens mening bärkraft. Sammanfattningsvis konstaterar utredningen att ett förbud mot tobaks- reklam med all säkerhet får gynnsamma effekter från folkhälsosynpunkt och att de argument som har förts fram mot ett sådant förbud inte har särskild tyngd. Utredningen föreslår därför att ett reklamförbud genomförs. Förbudet skall enligt förslaget omfatta både reklam och annan försäljnings- främjande verksamhet som avser tobaks- varor och som riktar sig till konsu- menter. Under förbudet faller annonsering och vidare utomhusreklam, film-, radio-och TV-reklam, reklam på säljställen o.d. Förbudet omfattar också exponering av tobaksvaror i samband med mässor och utställningar, utdelande av tobaksprodukter som varuprov och sponsring. Utanför det förordade förbudet faller den passiva saluhållningen av tobaksvaror och åtgärder som är direkt förknippade med sådan saluhållning. Exempelvis bör det i butiker och på andra säljställen kunna ges saklig information om varu- sortiment, priser o.d. Utredningen föreslår vidare att reklam och annan försäljningsfrämjande verk- samhet som avser annat än tobaksvaror inte skall få utformas så att den är påtagligt ägnad att främja avsättningen av tobaksvaror. Härigenom förbjuds en del former av s.k. förtäckt tobaksreklam eller smygreklam, bl.a. vissa fall då namnet på en tobaksprodukt används som beteckning på en vara eller tjänst utanför tobaksområdet. Förbudet mot öppen och förtäckt tobaksreklam föreslås bli sammankopplat med marknadsföringslagen. Tillsynen kom- mer därmed att åvila . och i sista hand kan vid vite förbjuda marknadsföringsåtgärder som strider mot reklamförbudet. Internationellt sett är det mycket vanligt med förbud mot försäljning av tobak till minderåriga. Åldersgränsen har i allmänhet satts vid antingen 18 eller . Enligt utredningens mening kan en åldersgräns medföra vissa praktiska pro- blem. Fördelarna är dock klart övervä- gande. Viktigast är att man försvårar för de ungdomar som befinner sig i en särskilt känslig ålder att komma åt tobaksvaror. Utredningen föreslår därför att en åldersgräns införs. Åldersgränsen föreslås bli . En underårig som köper tobaksvaror i strid med åldersgränsen skall inte kunna drabbas av någon påföljd. Däremot skall säljare som bryter mot regeln kunna dömas till böter. Det skall dock inte dömas till ansvar, om brottet är ringa. Som en komplettering av förbudet mot försäljning till underåriga föreslår utredningen att all försäljning av tobak i automater eller genom självbetjäning skall förbjudas. Regeringen föreslås få bemyndigande att meddela föreskrifter om förpack- ningsstorlekar för tobaksvaror. Avsikten är att regeringen i första hand skall förbjuda försäljning av cigaretter styckevis. Utredningen föreslår vidare att tillfälliga prisnedsättningar och mäng- drabatter inte skall få förekomma vid försäljning av tobaksvaror. De nuvarande lagreglerna om varningstexter på tobaksförpackningar föreslås bli överförda till den nya tobakslagen med i stort sett oförändrat innehåll. Liksom skall det ankomma på att bestämma hur varningstexterna skall vara avfattade. Utredningen föreslår att tillverkare och importörer av tobaksvaror skall, i den omfattning som bestämmer, utreda de kemiska och toxikologiska egenskaperna hos tobaksvaror som tillverkas i eller införs till och redovisa resultatet till . Liksom skall kunna bestämma att uppgifter om en tobaksvaras innehåll skall deklareras på förpackningen. Efter förebild av vad som gäller i vissa andra länder föreslår utredningen att regeringen skall kunna meddela före- skrifter om gränsvärden för skadliga äm- nen eller beståndsdelar som en tobaksvara innehåller eller ger upphov till. Avsikten är att det i första hand skall meddelas en föreskrift om högsta tillåtna tjärhalt i cigarettrök. Här bör till en början fastställas en gräns på per cigarett, motsvarande vad som gäller i . Utredningen konstaterar att priset på tobaksvaror har en väsentlig betydelse för konsumtionsutvecklingen. Ett högt tobakspris minskar tobakskonsumtionen framför allt bland ungdomar och i inkomstsvaga grupper i allmänhet. Utredningen föreslår mot denna bakgrund att tobaksskatten höjs. Ett mål bör vara att man söker få en överensstämmelse med de priser som gäller i . Det innebär att det i ett inledningsskede bör vidtas skattehöjningar som beträffande cigaretter medför prisökningar om . I fortsättningen bör man se till att tobakspriserna åtminstone följer den allmänna prisutvecklingen. För att motverka det ökande snusandet bland ungdomar är det viktigt att skatten på snus och andra rökfria tobaksprodukter ökar. Utredningen tar i betänkandet också upp frågan om att utesluta tobak ur kon- sumentprisindex men avstår från att lägga fram något förslag i den delen. Även den tullfria införseln berörs. Utredningen föreslår att informationen beträffande tobaksbruket förstärks. Bl.a. bör den hälsopolitiska prioriteringen markeras genom att särskilda mål på tobaksområdet officiellt fastställs. Liksom bör och ha ett huvudansvar för informationen på tobaksområdet. Ut- redningen pekar också på den viktiga roll som radio och TV spelar när det gäller att sprida information om tobakens hälsorisker. De resurser som har satsats på arbetet mot tobaksbruket är enligt ut- redningens uppfattning klart otillräckliga. En kraftig ökning måste komma till stånd. bör anslagna medel ha åtminstone fördubblats. Utrymme för en sådan ökning av resurserna skapas genom de föreslagna höjningarna av tobaksskatten. Utredningen föreslår att arbetarskyddsstyrelsen skall bli central tilsynsmyndighet när det gäller frågan om rökfria miljöer på arbetsplatser, att får hand om den centrala tillsynen på reklamområdet och att blir central tillsynsmyndighet i övrigt. Yrkesin- spektionen och miljö- och hälsoskyddsnämnderna föreslås få hand om den lokala tillsynen när det gäller bestämmelserna om rökfria miljöer, medan socialnämnderna föreslås bli lokal tillsynsmyndighet beträffande bestämmelserna om handel med tobaksvaror. Enligt utredningens mening är det angeläget att den nya tobakslagen träder i kraft . Före ikraftträdandet behövs det emellertid en viss information om lagens innehåll. Vidare kan en del lokalansvariga behöva ha på sig för att förbättra ventilationsförhållanden m.m. 65 1 § Rökning får inte äga rum i lokaler som är avsedda för 1. barnomsorg, skolverksamhet eller annan verksamhet för barn och ungdom, eller 2. hälso- och sjukvård eller tandvård. Rökning får inte heller äga rum på skolgårdar eller på platser utomhus som är avsedda för barnomsorg. Särskilda rökrum får avsättas för patienter och motsvarande inom hälso- och sjukvård eller tandvård. 2 § Rökning får inte äga rum i lokaler där en offentlig tillställning som avses i 9 § allmänna ordningsstadgan (1956:617) eller en allmän sammankomst som avses i 1 § lagen (1956:618) om allmänna samman- komster anordnas. Detsamma gäller lokaler som de som deltar i tillställningen eller sammankomsten behöver passera eller besöka. Rökning får dock ske i anslutande rum eller utrymmen som särskilt har avsatts för detta. 3 § I hotell och andra inrättningar där tillfällig bostad yrkesmässigt upplåts skall minst hälften av de rum som upplåts vara rökfria. Restauranger och andra serveringsställen med mer än femtio sitt- platser skall ha en eller flera rökfria avdelningar som sammanlagt omfattar minst hälften av sittplatserna. 4 § Rökning får inte äga rum 1. på allmänna färdmedel eller i lokaler som står till förfogande för resande med allmänna färdmedel, eller 2. i andra lokaler dit allmänheten har tillträde och som inte omfattas av 1-3 §§. Rökning får dock ske i enstaka rum eller utrymmen som särskilt har avsatts för detta. 5 § Lokaler och andra utrymmen som huvudsakligen används för verksamhet som omfattas av arbetsmiljölagen (1977:1160) skall vara rökfria, om två eller flera arbetstagare brukar vistas där. Rökning får dock ske i enstaka rum eller utrymmen som särskilt har avsatts för detta. Rökning får därutöver ske i rum som används av endast en person, om ventila- tionen där är sådan att rök inte sprids till rökfria lokaler. 6 § Bestämmelsrna om rökfria miljöer gäller inte i fråga om bostäder och andra lokaler för boende som inte är tillfälligt. 7 § Om det med hänsyn till lokalens beskaffenhet och användningssätt samt omständigheterna i övrigt finns synnerliga skäl, får avvikelse ske från 1-5 §§. 8 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om beskaffenheten av rökrum och andra utrymmen där rökning får äga rum. 9 § Den som äger eller disponerar över en lokal eller ett annat utrymme som omfattas av bestämmelserna om rökfria miljöer svarar för att bestämmelserna och föreskrifter som har meddelats med stöd av bestämmelserna iakttas. Om någon trots tillsägelse röker i ett rökfritt utrymme dit allmänheten har tillträde, får han eller hon avvisas. Den som har att verkställa avvisningen får påkalla hjälp av polis. 10 § Reklam och annan försäljningsfrämjande verksamhet som avser tobaksvaror och som riktar sig till konsumenter är förbjuden. Första stycket gäller inte reklam som enbart består i text eller dekor på tobaksförpackning eller exponering av förpackning på säljställe, under förut- sättning att reklamen är utformad på ett måttfullt sätt.