prop · GH03251 · 1993-12-31 00:00:00 — Domstolsutredningensförslag: Överensstämmer med regeringens förslag med undantag för attutredningens försfeg inte rymmer möjUgheten för domstol att förordna gcxi mani pågående mål (se SOU 1991:106 s. 103). Remissinstansema:En majoritet av renussinstansema tiUstyrker förslag eUerlämnar det utan invändning. (pekar på att praktiska skältalar för att utseende av gcxl man bör Ugga kvar hos tmgsrätten när anledningentiU att god man behövs är en process mellan den underårige och förmyndaren. Skälenför regeringens förslag: En förmyndare, förvaltare eUer god man får inte företorättshandlingar för den underåriges eUer huvudmannens räkning, omstäUförettädaren eUer hans make har ett eget intresse att bevaka eUer omstäUförettädaren är stäUförettädare för den med vUken den underårigeeUer huvudmannen skaU ingå rättshandlingen. I sådana feU skaU rätten förordnaen god man för att förettäcfe den underårige eUer huvudmannen (13 kap. 2 § och11 kap. 2 § ). DetvanUgaste feUet då en god man skaU förordnas enUgt 11 kap. 2 § föräldrabalkenär när en underårig och förmyndaren eUer förmyndarens make har del i sammadödsbo. Den gode mannens uppgift bUr då att bevaka den omyndiges intressengenom att närvara vid boupptecknings-förrättningen, medverka vid boutredningenoch delto i arvskifte eUer sluto avtal om sammanlevnad i oskiftat dödsbo. Detär inte svårt att konstetera om det behövs en god man i dessa fåU och det finnsdärför inte skäl att med hänsyn tiU ärendenas svårighetsgrad behålfe handfeggningenvid tingsrättema. Att flytte hanteringen tiU överförmyndama mnebär enrationaUsering - överförmyndama skaU äncfe enUgt gällande regler underrättes omatt den underårige har del i dödsboet och få besked om godmansförordnandet (5§ förordningen om skyldighet för domstol att lämna uppgifter i mål och ärendenenligt , m.m., 1949:661) samt utöva tiUsyn över den gcxie mannen. Godman skaU också enUgt 11 kap. 2 § andra stycket förordnas då detär fråga om rättshandling eUer rättegång mellan den underårige eUer huvudmannenå ena sidan och ställföreträdaren å andra sidan. Om exempelvis en förmyndareviU sälja något tiU den underårige eUer köpa något av honom, måste en särskUdgod man förordnas. Även i dessa fåU torde det innebära en rationaUsering, omfrågan om god-mansförordnande överflyttes tiU överförmyndaren. 11 Riicsdagen 1993/94. måste ju ändå underrättes omsaken för att kunna fuUgöra sin tiUsyns-skyldighet. En sådan överflyttning kandock medföra en exöa omgång i de i och för sig säUsynte låU där enstäUföreträdare och en huvudman processar mot varandra. I dessa fåU kan detonekUgen vara mest praktiskt att godmansförordnandet får beslufes av rätten.Rätten bör därför -vid sidan av överförmyndaren - vara behörig att förordna godman i de feUen. EnUgt 11 kap. 2 § tredjestycket skaU rätten vidare förordna en god man i vissa fåU därdet inte finns några lagUga hinder för den ordinarie förmyndaren, förvaltareneUer gcxle mannen att förettäda huvudmannen men lämpUghetsskäl gör att en godman bör förordnas. Det kan t.ex. vara fråga om fåU där ett avtal skaU slutespå en huvudmans vägnar med en annan anhörig tiU förvaltaren än dennes make.Precis som när det gäUer de andra gcxlmansförordnandena enUgt 11 kap. 2 §föräldrabaUcen innebär det en rationaUsering att flytte över frågoma omförordnande tiU överförmyndaren. Han behöver ju ändå uppgiftema för sintiUsynsverksamhet. Sammanfettningsvisföreslås aUtså att frågor om godmanskap enUgt 11 kap. 2 § skaUflyttes över från tingsrättema tiU överförmyndama. Överförmyndamas beslut börfå överklagas tiU tingsrätt. Godrrmn för bortavarande eller okända arvingar och testamentstagare Regeringensförslag: AUa ftågor om godmanskap enUgt 11 kap. 3 § förste stycket 1-3föräldrabaUcen skaU flyttes från rätten tiU överförmyndaren. Överförmyndarensbeslut skaU få överklagas tUl tingsrätt. Förmynderskapsutredningensförslag: Behörigheten att förordna gcxi man bör Ugga kvar på tingsrättema (seSOU 1988:40 s. 186 f). Domstolsutredningensförslag: Överensstämmer med regeringens förslag med undantog för attutredningen dessutom viU flytto över även uppgiften att utfärda arvskungörelsetiU överförmyndama (se SOU 1991:106 s. 104 f.). Remissinstanserna: Enmajoritet av renussinstansema är positiva tiU Domstolsuttedningens förslag attflytte över förordnandena av god man tiU överförmyndama eller lämnar förslagetutan invändning. Bland dem som inte mvänder mot detto finns dock ett antal,Föreningens överförmyndare, Överförmyndamämndema i ochGöteborg samt Överförmyndama i och , som vänder sig mot förslagetatt flytte över utfärdande av arvskungörelser. De gör gäUande att den uppgiftenrätteUgen hör hemma hos den som registirar bouppteckningen.Överförmyndamämnden i Suncbvall stäUer sig tveksamt positiv tiUDomstolsutredningens förslag. Skälen för regeringens förslag:När ett dödsbo utreds, skaU gcxl man i vissa feU förordnas för bortavarandekänd eUer okänd arvinge eUer testamentstegare som inte kan bevaka sm rätt eUerförvalto sm lott i boet (11 kap. 3 § förstestycket 1 - 3 ). Det är här fråga om gode män som står underöverförmyndarens tiUsyn och rätten skickar en kopfe av godmansförordnandet tiUöverförmyndaren. Det skuUe aUtså vara en rationaUsering om bara en myndighet,överförmyndaren, i StäUet för som två skuUe behöva syssla med ärendet. Här finns emeUertid enkomplUcation. I de fleste av de låU när en gcxl man skaU förordnas enUgt deaktueUa bestämmelsema skaU rätten också sätte in en kungörelse om arvet eUertestamentsförordnandet i Post- och med anmaning att den somvUl göra gäUande sin rätt skaU anmäfe sig mom (16 kap. 1 - 3 §§ärvcfebalken). anseratt den lämpUgaste lösningen är att också uppgiften att utfärda dessaarvskungörelser flyttes från rätten tiU överförmyndaren, eftersomöverförmyndaren ändå måste håUa reda på kungörelsemas irmehåU för att vete närde gcxle männen har fuUgjort sina uppdrag. Mot dette har flera förettädare föröverförmyndama invänt att den myndighet som registrerar bouppteckningar ocksåhar bäst fömtsättning att konttoUera och uppfecka behovet av kungörelse. DetförefeUer också naturUgare att uppgiften att kungöra följer uppgiften attregistrera bouppteckningen än den att förordna god man. Det sistnämnda är ju enuppgift som överförmyndama kommer att ftiUgöra i stor utsträckning i övrigt,vilket inte är fåUet med kungörandeverksam-het. Uppgiften att utfärdaarvskungörelser bör därför Ugga kvar på tingsrättema. I dette avsnitt föresfesaUtså att aUa frågor om godmanskap enUgt 11 kap. 3 § förste stycket 1 - 3föräldrabaUcen flyttas från rätten tiU överförmyndama men att uppgiften attutfärda kungörelser enUgt 16 kap. 1-3 §§ tiUs vidare Ugger kvar påtmgsrättema. Överförmyndarens beslut bör få överklagas tiU tingsrätt. Godman för anrmn bortavarande, bUvande rättsägare m.fl. Regeringensförslag: AUa frågor om godmanskap enUgt 11 kap. 3 § förste stycket 4-6föräldrabaUcen flyttas frän tingsrätten tiU överförmyndaren. Överförmyndarensbeslut skaU få överklagas tiU tingsrätt. Förmynderskapsutredningensförslag: Behörigheten att förordna god man bör Ugga kvar på tingsrättema (seSOU 1988:40 s. 186 f). Domstolsutredningensförslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se SOU 1991:106 s. 105 f). Remissinstanserna: Enmajoritet av remissinstansema tiUstyrker förslaget eUer lämnar det utaninvändning. Skälen för regeringensförslag: God man kan förordnas även i andra låU än som nämnts i föregåendeavsnitt för att bevaka en bortevarandes rätt eUer förvalte hans egendom. EnUgt11 kap. 3 § förste stycket 4 föräldrabaUcen skaU sålunda rätten förordna engod man, om det i övrigt krävsatt en bortevarandes rätt bevakas eUer en bortevarandes egendom förvaltes. En god man kan enUgt 11kap. 3 § försfa stycket 5 föräldrabaUcen förordnas för bUvande rättsägare närdet är ovisst vem som skaU bU ägare tUl viss egendom (äganderätten är svävande)eUer om viss egendom skaU tiUttädas med äganderätt först iframtiden (tiden för äganderättens mttäde är ännu mte mne). Dessutom fordrasatt det finns ett behov av att bUvande ägares rätt bevakas eUer att egendomenförvalfas för hans räkning. Bestämmelsen reglerar främst den situationen näregendom genom testamente tiUs vidare stäUs utan ägare och det finns ett behovav att te tiUvara bUvande ägares mtressen. Exempelvis kan en testetor haförordnat att egendom skaU tiUfåUa hans broders bUvande avkomlingar. God man skaU vidareförordnas om egendom enUgt särskUda bestämmelser skaU StäUas under vård ochförvaltiiing av god man som avses i 11 kap. föräldrabaUcen (11 kap. 3§ förstestycket 6 föräldrabaUcen). Med detta åsyftas bestämmelsema i 12 kap. 9-11 §§ärvdabaUcen. Det är fråga om fåU när det finns risk att den som disponerar överegendom som skaU tUlfåUa någon annan äventyrar den firamtida ägarensbäsfa. Det är också fråga om vissa fåU där det i ett testamente är föreskrivetatt egendom skaU förvalfas av god man. De här aktueUagodmanskapen står även de under tiUsyn av överförmyndaren. Det innebär som iandra fåU en rationaUsering, om frågoma om förordnande av gcxi man flyttes övertiU överförmyndaren. Då blir det en i stäUet för två myndigheter som går igenomärendet. AUa frågor om godmanskapenUgt 11 kap. 3 § förste stycket 4-6 föräldrabaUcen bör därför flyttes fråntmgsrätten tiU överförmyndaren. Överförmyndarens beslut bör kunna överklagastiU tingsrätt. Godman för bortavarande part i mål eller ärende enligt äktenskapsbaUcen ellerföräUlrabalken Regeringensförslag: Rätten skaU även förordna god man i mål eUer ärenden enUgtäktenskapsbaUcen eUer . Överensstämmermed regeringens förslag (se SOU 1988:40 s. 186 i. och SOU 1991:106 s. 106). Remissinstansemaberör inte frågan särskUt. Skälen för regeringensförslag: Det mttäffar ibland att någon väcker en femUjerättsUg telan mot enperson som det mte går att få teg i. I sådana fåU kan rätten förordna en godman för att bevaka den bortevarandes rätt i saken (18 kap. I § äktenskapsbaUcenoch 20 kap. 2 § förste stycket föräldrabaUcen). I ett ärende omförordnande av förvaltare skaU den som ansökningen gäUer förettädas av en godman, om han mte skuUe försfe vad det är fråga om, eUer om hanskuUe Ucfe aUvarUg skada av att få del av ansökningen (20 kap. 2 § andrastycket ). Detsamma gäUer i ärende om utvidgning av ettförvaltarskap. Gcxi man förordnas av rätten. I dessa feU aktuaUseras iallmänhet behovet av gcxl man under handläggningen vid rätten. Det är då mestrationeUt att det är rätten som får förordna gcxl man även i fortsättningen.Därför föreslås inga förändringar när det gäUer de nu ifrågavarandegcxlmansförordnandena. Godman för allmänna arvsfonden Domstolsuöedningenföreslår att uppgiften att utse gcxl man för Allmänna arvsfonden skaU flyttesfrån tingsrättema tiU KammarkoUegiet. En majoritet av renussinstansematiUstyrker förlaget eUer lämnar det utan invändning. Sammaförslag har förts fram av arvsfondsutredning. Förslaget har godtagitsav riicsdagen och enUgt 17 § lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden är detnumera KammarkoUegiet som förordnar god man för fonden. 14.5Beslut beträffande förmyndares, förvaltares och gode mäns förvaltning Regeringensförslag: I stäUet för rätten skaU överförmyndaren ha behörighet att beslute omhävande av avtal för en omyndigs räkning om sammanlevnad i oskiftatdödsbo samt att förelägga StäUföreträdama vite. Överensstämmermed regeringens förslag (se SOU 1988:40 s. 186 f. och SOU 1991:106 s. 107 f). Remissinstansema: En klarmajoritet av remissinstansema tiUstyrker utredningamas förslag eUer lämnar demutan mvändning. Hovrätten för och Kamtrmrrätten i menaratt huvudregeln att länsrätt dömer ut vite bör följas även i detfa fåU.Göteborgs tingsrätt påpekar att domstol bör ha möjUghet att förelägga nytt vitei samband med utdömande av redan förelagt vite. Skälen för regeringensförslag: Som redan har nämnts har överförmyndaren som en av sma uppgifter attpröva frågor om tiUstånd att vidfa olika åtgärder beträffande omyndigs egendom.TiU de rättshandlingar som kräver, och som även bör kräva (seavsmtt 10), överförmyndarens samtycke hör avtal för omyndigas räkning om sammanlevnadi oskiftet dödsbo. För att ett sådant avtal skaU hävas krävs emeUertidbeslut av rätten (14 kap. 3 § ). Motsvarande gäUer när en personför vilken förvaltare eUer gcxl man har förordnats har del i ett oskiftetdödsbo (14 kap. 1 § föräldrabaUcen). överförmyndarens samtycketUl att avtal om sammanlevnad i oskiftat Prop. 1993/94:251 bo ingås skaUgivetvis gmnda sig på vad som är bäst för de omyndiga. Samma måttstock skaU användasför det feU rätten skaU beslute om hävande av ett sådant avtal. Överförmyndarentorde vara Uka kapabel att göra bedömningen av vad som är bäst i den andra somi den förste situationen. Det skuUe innebära en rationaUseringsvinst omhävandet kunde beslutes av överförmyndaren. Uttedningamas mening att rätten atti förtid häva ett avtal för omyndigs räkning om sammanlevnad i oskiftat dödsboskaU flyttes ftån rätten tiU överförmyndaren firamstår som välmotiverad. Rättenhar ytterUgare en uppgift som har samband med förmyndaresförvaltningsverksamhet, nämUgen att meddela vitesförelägganden. Sådantföreläggande kan - efter ansökan från överförmyndaren - meddefes bl.a. om enförmyndare försummar att deponera värdehandlingar i bank (15 kap. 11 §föräldrabalken) eUer åsidosätter sin redovisningsskyldighet (16 kap. 10 §föräldrabalken). Dessa regler gäUer även bettäffande godmanskap ochförvaltarskap (15 kap. 20 § och 16 kap. 15 § ). Uppgiftenatt förelägga vite har ett mycket nära samband med överförmyndamas löpandekonttoUverksamhet. Detta talar för att det är mest rationeUt attöverförmyndaren också har behörighet att förelägga vitet. Vitesförefeggande äri och för sig en åtgärd av ingripande natur för den enskUde och krävernoggranna överväganden. Överförmyndaren har dock även i andra sammanhangbefogenheter som är av sådan natur. I sammanhanget kan det vara värt attdessutom erinra sig att en rätt att meddela vitesföreläggande redan tUlkommerandra kommunala instanser med myndighetsfunktioner, t.ex. mUjö- ochhälsoskyddsnämnder och byggnadsnämnder. Motbakgmnd av det sagda bör uppgiften att meddefe vitesförelägganden läggas påöverförmyndama. Att frågan om utdömande av vite skaU prövas av domstol ärsjälvklart. EnUgt och bör mandärvid, med frångående av huvudregeln i lagen (1985:206) om viten, väljatingsrätten som prövningsinstans. Så länge tingsrättema har kvar funktionen avöverprövande instans är det också lämpUgt att tingsrätten i stäUet förlänsrätten prövar ftågor om utdömade av vite. Som tmgsrätt påpekar ärdet rationeUt att tingsrättema har kvar möjUgheten att förelägga vite i ensituation, nämUgen när tingsrätten dömer ut vitet och det skaU föreläggas ettnytt förhöjt vite. Den frågan tes upp i förfettningskommentaren. Uttedrungamaföreslår vidare att möjUgheten att tvinga en förmyndare, gcxi man eUerförvaltare att bestyrka en förteckning över förvalfad egendom med ed infördomstol (16 kap. 3 § föräldrabaUcen) avskaffas. SlutUgen föreslår utredningarnaatt den nuvarande befogenheten för rätten att förelägga förmyndare m.fl. attstäUa säkerhet för den förvaltede egendomen (13 kap. 7 § föräldrabaUcen) skaUöverflyttes till överförmyndaren. Förslagen i dessa delar har fog för sig ochbör genomföras. 15 Tillsynen över överförmyndare Regeringensförslag: TiUsynen över överförmyndama skaU flyttes från tingsrättema tiUlänsstyrelsema. Förmynderskapsutredningenoch har samma förslag (se SOU 1988:40 s. 178 f. och SOU1991:106 s. 108 f.). Två experter i anför dock i ettsärskUt yttrande att de mte kan biträda utredningens förslag i denna del. Remissinstansema:RemissutfaUet är blandat. En större andel av remissinstansema som yttrar sigöver betänkande är positiva tiU en överflyttning änmotsvarande andel bland de remissinstanser som yttrar sig överFörmynderskapsutredningens betänkande. Totalt sett är det en viss övervikt förutredningamas förslag. Fyra remissinstanser menar att tiUsynen borde upphörahelt. Skälen for regeringensförslag: EnUgt nuvarande bestämmelser utövar tingsrättema tiUsyn överöverförmyndamas verksamhet. Ett led i tiUsynen är rättens inspektion avöverförmyndaren (8 § förmyndarvårdskungörelsen (1952:303). Vid inspektionenskaU rätten granska dels förmynderskapsböcker och förtecknmgar över ärenden somrör förmynderskap som inte är mskrivna, dels stickprovsvis utvalda ärenden.Rättens roU som tiUsynsmyndighet kommer hämtöver tiU uttryck bl.a. ibestämmelsen i 13 kap. 6 § om skyldighet för förmyndare m.fl.att ge inte bara överförmyndaren utan också rätten de upplysningar sominfordras. slutsatser och åtskiUiga uttalanden i remissvarenframgår att det fömtom den rena tiUsynsverksamheten förekommer en relativtomfettande rådgivning från tingsrättemas sida gentemot överförmyndama. Detfeverkar vara låUet främst i de mindre kommunema. anseratt tiUsynen över överförmyndama är ett främmande insfeg idomstolsverksamheten och att den passar mindre väl in i en slagkraftigdomstolsorganisation. Det kan också enUgt uttedningen ifrågasättas omtingsrättema aUtid har det intresse och de kunskaper som behövs för atttiUsynen skaU bU effektiv. Utan att gå in på fråganom domstolamas kompetens på området kan det konsteteras att tiUsynsverksamhetär en uppgift som har klar förvaltningskaraktär. Detta talar i sig med styrkaför att uppgiften inte bör fiiUgöras av en domstol. Som nämnts tidigare ärtingsrättema besvärsinstans i förhåUande tiU överförmyndama. Omde nu framlagda förslagen om överflyttning av beslutanderätten från tingsrättentiU överförmyndaren vinner gUlande, blir dette förhåUande än mer framöädande.Det är av principieUa skäl mindre lyckUgt, om den överprövande instansensamtidigt är tiUsynsmyndighet. Om det dessutom förekommer rådgivning irättsfrågor från den överprövande m-stansen tiU den understäUda i icke ringaomfettning, blir de principieUa betänkUghetema än starkare. Rådgivningen kanantes främst vara en följd av tiUsynsftmktionen. Där hör den också hemma.Intresset av att säkraatt den understäUcfe instansen gör en självständig prövning talar för atttingsrätten inte bör vara tiUsynsmyndighet och överprövande instans. Under remissomgångamahar den synpunkten fiamförts att en överflyttning av tiUsynen skuUe leda tiUatt tUlsynsmyndigheten mte skuUe komma att besitta den kompetens som krävs. Omman som utredningarna väljer som tiUsynsmyndighet, gör sig dockinte denna synpunkt gäUande i någon större grad. Länsstyrelsema utövar redan nuen omfettande tiUsynsverksamhet mom skUcfe områden, bl.a. när det gäUerkommunafe myndigheter. TiU de kommunala mstanser som står underlänsstyrelsemas tiUsyn hör socialnämnder, fåmUjebidrags-nämnder, mUjö- ochhälsoskyddsnämnder och byggnadsnämnder. Exempel på tiUsynsuppgifter utanförden kommunala sektom är den tiUsyn som sker t.ex. enUgt lagen (1974:191) om bevakningsföretegsamt fegen (1929:116) om tiUsyn över stiftelser. I en tiiU riicsdagen underhösten 1993 överlämnad proposition föreslår regeringen inte heUer någon ändringrörande länsstyrelsemas ställnmg som tiUsynsmyndighet över stiftelser (prop.1993/94:9 s. 88 {. Länsstyrelsema har såledesen omfettande erferenhet av tiUsynsverksamhet. Att de saknar erferenhet avjust förmynderskapsreglema kan botes genom riktede utbUdningsinsatserLänsstyrelsema är visserUgen färre än tingsrättema men det behöver mte enbartvara en nackdel - det kan medföra större enhetUghet i verksamheten. Dessutomkan länsstyrelsemas gocfe kontakter med kommunerna iimebära en fördel i dettesammanhang. Mot bakgmnd av vad som nuhar anförts föreslås att tiUsynen över överförmyndama skall flyttas fråntingsrättema tiU länsstyrelsema. Beträffande resursfiågoma hänvisas tiU avsnitt18. 16.1 Rättens handläggning av vårdnads- och förmynderskapsfrågor Regeringensförslag: Frågor om vårdnad och förmynderskap för en underårig som skaU prövasav rätten skaU handläggas av tingsrätten i den ort där bamet har sitt hemvist.Nuvarande handfegg-ningsformer skaU tiUs vicfere lämnas i stort settoförändrade. FömQuderskapsutredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens försfeg (se SOU 1988:40 s.177 f). Remissinstansema: Endastett fåtal remissinstanser har yttrat sig över utredningens förslag i denna del.Hovrätten för Nedre NorrUind ifrågasätter om utredningens förslag innebär någonförenkling och menar att om encfest en handläggningsordning skaU eftersträvas,det bör vara den som används för tvistemål. punktoch påpekar att uttedningens förslag är motsägelsefiiUt i fråga om Prop. 1993/94:251vilken handläggningsform som skaU användas för vissa förmynderskapsfrågor. Skälenför regeringens förslag: är huvudregeln att vårdnadsfrågor tesupp av rätten i den ort där vårdnadshavaren eUer någon av vårdnadshavama harsitt hemvist. I fråga om förmynderskap gäUer en liknande princip. Frågor omförordnande eUer entiedigande av förmyndare skaU tes upp av den tingsrätt därförmynderskapet är eUer skaU vara mskrivet, vilket normalt är tingsrätten iförmyndarens hemvistort. Iavsnitt 13 har föreslagits att systemet med mskrivning av förmynderskapavskaffas. Det innebär att, om man viU behåUa nuvarande fomm-princip iförmynderskapsfrågor, man får göra en ändring i reglema om förordnande ochentiedigande av förmyndare och där döekt ange att rätten i förmyndarenshemvistort är behörig. Detfinns dock anledning att vara tveksam tiU om vårdnadshavarens respektiveförmyndarens hemvistort bör vara avgörande för vilken domstol som skaU fa uppvårdnads- och förmynderskapsfrågor. EnhetUghet i regleringen är här, Uksom imånga andra situationer, eftersträvansvärd. Vårdnadshavaren och bamet befinnersig i regel på samma ort. Vårdnadshavaren är också, utom i undanfagsfåU,förmyndare för bamet. Den tingsrätt och de sociala myndigheter och andra somberörs av liU exempel en vårdnadstvist befinner sig aUtså i regel på den ortdär bamet finns, redan vid en tiUämpning av dagens regler. Från praktiskasynpunkter spelar det aUtså inte så stor roU om lagen utgår från vårdnadshavarenseUer bamets hemvist. Den femUjerättsUga lagstiftningen rörande bam har utgått från bamets behov. Även fommreglen bör spegla dennagmndläggande mställning varför det framstår som naturUgare att låfa bametshemvist vara avgörande i fo-mmfrågan. Fördet fäll båda föräldrama har dött uppstår problem med nuvarande princip. Detmåste då anses vara mest praktiskt att låfe tingsrätten i bamets hemvistort teupp frågan om förordnande av ny vårdnadshavare och förmyndare. Som harnämnts kan det också förekomma att någon som inte är vårdnadshavare utses tiUförmyndare, t.ex. när barnets förmögenhetsförhållanden är kompUcerade. Att ien såclan situation läte skUda domstolar ha hand om vårdnads- respektiveförmynderskapsfrågor är mindre lämpUgt. Motbakgmnd av vad som har anförts föresfes att bamets hemvist skaU varaavgörande för vilken tingsrätt som skaU te upp såväl vårdnads- somförmynderskapsfrågor. Samma princip, att den enskUdes hemvist skaU styra val avbehörig domstol, gäUer bettäffande ärenden om god man enUgt 11 kap. 4 §föräldrabalken och förvaltare (11 kap. 26 § ) och bör också, närinskrivningen upphör, gäUa bettäffande övriga gcximanskap. Närdet därefter gäUer handläggningsfrågan är huvudregeln att vård nadsfrågor handläggs i den ordning som gäUer för tvistemål. I vissa fåU, bl.a. om bamet står under vårdnad av båda föräldrama eUer en av 169 democh föräldrama är ense, kan vårdnadsfrågan dock anhängiggöras genom gemensamansökan. Frågor om förordnande ochentiedigande av förmyndare handläggs i regel som ärenden. Det innebär att lagen(1946:807) om handfeggning av domstolsärenden (ärendefegen) är tillämpUg. Förmynderskapsutredningenpåpekar helt riktigt att det Ugger ett värde i att handläggningsformema görs såenhetUga som möjUgt. Ärendelagen är i sm nuvarande utformning mte helt lämpUgför handläggning av domstolssaker i vilka ett klart partsförhåUande finns.Detfe talar för att när så är feUet tvistemålsformen bör väljas. Vidare bör mansom påpekar undvUca att en och samma fråga skaU handfeggasenUgt två olika former.