prop · GH0350 · 1993-12-31 00:00:00 — En annan fömtsättning är att dettakrav på ägande av dotterbolaget (dotterbolagen) varit uppfyllt under helabeskattningsåret för både givare och mottagare. Pågrand av den sistnämnda föratsättningen kan inte koncembidrag ges tillförlustbolaget med verkan vid beskattningen under det beskattningsår då ägarförändringenskedde. Någon koncembidragsspärr för detta beskattningsår behövs därför inte. Försenare beskattningsår bör under en spärrtid avdrag för underskott som kvarstårfrån beskattningsåret närmast före det beskattningsår då ägarförändringenskedde (gammalt underskott) medges endast i den mån bolagets inkomst (föreavdrag för gammalt underskott) överstiger erhållet koncembidrag. I den månavdrag för underskott inte medges på grand av denna regel bör avdraget få görasdet närmast följande beskattningsåret (i den mån regeln inte är tillämplig ävendå). Spärrtiden kan lämpligen sträcka sig t.o.m. det femte beskattningsåretefter det beskattningsår då ägarförändringen skedde. Efter utgången avspärrtiden föreligger inget hinder mot att kvitta erhållet koncembidrag motgammalt underskott. Detär inte ovanligt att bolagsförvärv omfattar hela koncemer. Spärren skallomfatta endast koncembidrag som direkt eller indirekt erhållits från det nyamoderbolaget och dess koncernbolag före ägarförändringen. För det fall enkoncern med moderbolaget A och dotterbolagen B och C tar över en annan koncemmed moderbolaget D och dotterbolagen E och F, varav F är ett förlustföretag,gäller koncembidragsspärren således inte koncernbidrag från D och E till F. Harkoncembidraget från A, B eller C via D eller F är spärren däremot tillämplig. Spärregler för S2 ochS3 Enfysisk person eller någon annan av de andra rättssubjekt som S2 och S3 avser har inte någon möjlighet att ge koncembidrag. En koncembidragsspärr är därförinte aktuell här. Behovet av en beloppsspärr är detsamma som i SI. Den kanutformas på samma sätt som för SI. Ettförlustbolag (eller dess moderbolag) kan förvärva aktiema i ett bolag som hartillgångar med betydande övervärden. Den vinst som uppkommer vid en avyttringav tillgångama kan kvittas mot underskottet i förlustbolaget genom att det nyadotterbolaget lämnar koncembidrag till förlustbolaget. En koncembidragsspärrbehövs därför. Denna kan utformas på samma sätt som koncembidragsspärren förSI. Regeringensförslag: Begränsningar i rätten att utnyttja underskott införs även beträffandefusioner. Nuvarandespärregler vid konkurs och ackord samt behålls. I fråga om ackordförloras dock avdragsrätten endast såvitt avser ett belopp motsvarande deskulder som fallit bort genom ackordet. Ensärskild spärregel införs i bankstödslagen. Promemoriansförslag: Förslaget om en särskild avdragsbegränsning i bankstödslagen är nytt,i övrigt överensstämmer regeringens förslag i stort sett med promemorians. har aktualiserat frågan om en särskild avdragsbegränsning ifråga om statligt ägda banker m.fl. Näringslivets Skattedelegation anser att endispensregel bör införas också i fusionsreglema. Skälen för regeringensförslag: Prop. Enfusion enligt 14 kap. 8 § ABL innebär att ett helägt dotterbolag (detöverlåtande bolaget) går upp i moderbolaget (det övertagande bolaget). Vidsådan fusion har enligt 2 § 4 mom. åttonde stycket SIL det övertagandeföretaget samma rätt till avdrag för underskott som det överlåtande företagetskulle ha haft om fusionen inte ägt ram. Om det övertagande företaget var ettfåmansföretag vid utgången av beskattningsåret eller det överlåtande företagetett sådant företag vid ingången av det närmast föregående beskattningsåretkrävs dock att det övertagande företaget ägde av aktiema i detöverlåtande företaget vid den sistnämnda tidpunkten. Reglemagäller även vid motsvarande fusioner enligt vissa andra associationsrättsligalagar. 1 dessa fall omfattas även fusioner genom absorption och kombination.Vid fusion mellan ekonomiska föreningar krävs att båda föreningarna är att ansesom kooperativa enligt 2 § 8 mom. Dennuvarande principen kan sägas vara att en fusion inte skall påverka möjlighetentill förlustutjänming. Denna princip bör gälla även i fortsättningen. Helt kanden dock inte upprätthållas. Denförlustutjämning som koncembidragsspärren riktar sig mot sker nämligen implicitefter en fusion på gmnd av att då endast ett resultat och en förmögenhetsmassaföreligger. Förelåg för något av de deltagande företagen en begränsning irätten att utnyttja ett gammalt underskott måste därför rätten att utnyttja detunderskottet skjutas upp till dess spärren skulle ha släppt vid oförändradeförhållanden. Annars skulle koncernbidragsspärren kunna kringgås genom fusion. Beloppsspärrenbör tillämpas vid absorption och kombination. Anledningatt frångå kravet vid fusion mellan ekonomiska föreningar att båda föreningarnaskall vara kooperativa föreligger inte. Ipunkt 1 av anvisningarna till 26 § KL finns en spärregel som innebär att enskattskyldig som försätts i konkurs förlorar rätten till förlustavdrag förunderskott som uppkommit under konkursen eller tidigare. Om konkursen läggs nerpå grand av att borgenärerna fått full betalning har dock gäldenären rätt tillavdrag för dessa underskott. Bestämmelsen motiverades med att sannolikheten ärstor för att förlusten helt eller delvis bärs av annan än konkursgäldenärema(prop. 1960:30 s 90). Enligtpunkt 2 av anvisningarna till 26 § KL är rätten till underskoft begränsad i defall den skattskyldige erhållit ackord utan konkurs. Avdrag medges inte förunderskott i förvärvskälla till vilken skuld som omfattas av ackordet hänförsig. Spärreglemavid konkurs och ackord bör gälla även i fortsättningen. 1993/94:50lagrådsremissen föreslogs att konkursspärren skulle utvidgas till att gällaäven bolagsmän i handelsbolag som inte personligen försatts i konkurs. En sådanutvidgning framstår som alltför långtgående särskilt för aktiebolag som haregna underskott. En bolagsman är ansvariga för handelsbolagets förpliktelser.Avdragsrätten för bolagsmannens del av handelsbolagets underskott bör därförbegränsas endast om bolagsmannen själv försätts i konkurs. Dennuvarande regeln avseende ackord är onödigt långtgående. Enligt regelnbortfaller rätten till avdrag för underskott i en förvärvskälla helt och hålletom skattskyldig erhåller ett ackord. I ett skattesystem där allnäringsverksamhet som bedrivs av en skattskyldig beräknas gemensamt i enförvärvskälla utsträcks denna begränsning till att gälla underskott i en skattskyldigsalla verksamheter. Särredovisade inkomster från handelsbolag faller dockalltjämt utanför den enskilda näringsverksamheten. Regeln verkar hämmande påackordsuppgörelser. Det kan vidare vara svårt att skilja mellan ett ackord ochnedskrivning av enstaka fordringar. Ackordsspärren bör därför begränsas tillatt gälla endast avdragsbegränsning för ett belopp motsvarande de skulder somfallit bort genom ackordet. Vid bedömningen av om en ackordsöverenskommelseträffats av den innebörd att en skuld fallit bort skall självfallet de faktiskaförhållandena vara avgörande. Enspeciell spärregel den s.k. finns i 2 § 5 mom. Regelngäller om ett aktiebolag eller en ekonomisk förening helt eller tillhuvudsaklig del överlåtit sin verksamhet eller sina tillgångar till bl.a.staten eller kommun. Underskott som uppkommit före eller i samband medöverlåtelsen får enligt spärren inte avräknas mot inkomst som tillfallitföretaget efter överlåtelsen. Bestämmelsen syftar till att ett företag inteskall ha rätt till avdrag för underskott som motsvaras av skulder somövertagits av staten m.fl. Denna spärregel bör behållas. Bankstödsnämndenhar aktualiserat behovet av en särskild spärregel för banker och andra företag,vars samtliga aktier ägts av staten. Vidförsäljning av ett av staten helägt företag skulle en bestämmelse somförhindrar att företaget efter en överlåtelse gör avdrag för underskott somuppkommit före statens försäljning vara fördelaktigt, dels därför attförsäljningspriset knappast torde fullt ut kompensera staten för skattebortfallet,dels därför att köpeskillingen blir enklare att beräkna, vilket också positivtpåverkar avtalets transparens. Tilldetta kommer att en bestämmelse av detta slag skulle skapa flexiblaremöjligheter för bankstödsnämnden att lämna ekonomiskt stöd till och/ellerrekonstraera av staten ägda företag utan att vid bestämmande Prop.1993/94:50 av formen för stödet eller vid företagets försäljning vara tvingadatt ta hänsyn till företagets möjlighet till framtida förlustavdrag. Regelnbör endast avse av staten helägda företag. En avdragsbegränsning där statenenbart äger en del av företaget skulle nämligen innebära att värdet av andraägares tillgångar i företaget också minskar. Bl.a. rättssäkerhetsskäl talaremot att en sådan regel införs. Den föreslagna regeln bör därför begränsas tillde fall då staten ensam äger företaget. Bestämmelsenkan lämpligen fogas till lagen (1993:765) om statligt stöd till banker ochandra kreditinstitut. 9 Ändringen av definitionen av utländskt bolag . Regeringensförslag: Definitionen av utländskt bolag i 16 § 2 mom. SIL ändras så att enligthuvudregeln i andra stycket är det endast den beskattning som den ufländskajuridiska personen är underkastad i den stat där den är hemmahörande som bliravgörande för bedömningen om personen är ett utländskt bolag. I ett nytttredje stycke anges de stater med vilka har ingåttdubbelbeskattningsavtal och i vilka en där hemmahörande juridisk person alltidskall anses utgöra ett utländskt bolag när den juridiska personen omfattas avavtalets regler om begränsning av beskattningsrätten och när den enligt avtalethar hemvist i denna stat. Bestämmelsemai 2 § 12 mom. SIL (den s.k. Luxemburgregeln), att under angivna föratsättningarbeskafta bolag eller annan juridisk person med säte i utlandet som en svenskekonomisk förening, avskaffas. Skälenför regeringens förslag: Med verkan fr.o.m. infördes delsdefinitioner av begreppen utländsk juridisk person resp. utländskt bolag delsregler för i vilka fall en här hemmahörande delägare i en utländsk juridiskperson skall beskattas för den del av den utländska juridiska personens vinstsom belöper på delägaren. Lagstiftningen tillkom för att klargöra vem ellervilka som är skattskyldiga i fall då en utländsk association uppbär inkomst förvilken skattskyldighet föreligger i . Vidare för att klargöra när enhär hemmahörande delägare i en utländsk juridisk person skall beskattas för sinandel av vinsten i en utländsk juridisk person, dvs. om han skall beskattaslöpande eller när vinsten delas ut. Genomlagstiftningen fastslogs med andra ord i vilka fall en löpandebeskattningskulle ske av här bosatt delägare i utländsk juridisk person och i vilka fallen sådan delägare i stället skulle anses äga del i en utländsk person jämförligmed svenskt aktiebolag (utländskt bolag). Ettproblem beträffande reglema om utländska juridiska personer är attlöpandebeskattning inte kan ske när den utländska juridiska personen omfattasav ett dubbelbeskattningsavtals förmånsregler. Anledningen till detta var attdet vid reglemas tillkomst inte var klarlagt huravida en sådanlöpandebeskattning kunde anses vara i strid med åtagandena i avtalen. Numeraär en stor majoritet av medlemsländer av den uppfattningen att en sådanbeskattning inte kan anses vara i strid med avtalen (se p. 22 och 23 ikommentaren till artikel 1 i modellavtal, 1992). Flera av dessa länderhar också regler liknande de svenska men utan den angivna begränsningen. Idefinitionen av utländskt bolag i 16 § 2 mom. SIL bör därför denna begränsningutgå. Härigenom blir endast den beskattning som den utländska juridiskapersonen är underkastad i den stat där den är hemmahörande avgörande förbedömningen om personen är ett utländskt bolag. NärSverige har ingått ett dubbelbeskattningsavtal med en annan stat /94:50 har en prövning gjorts av den skattemässiga behandlingen avjuridiska personer som enligt avtalets definition har hemvist där. Om det då befunnitsatt den skattemässiga behandlingen av en viss juridisk person är sådan attSverige inte är berett att tillämpa avtalets regler om begränsning avbeskattningsrätten beträffande detta slags person, har detta angetts i avtalet(jfr t.ex. art. 28 i avtalet med , SFS 1984:174). Omfattas däremot enutländsk juridisk person av ett dubbelbeskattningsavtals regler om begränsningav beskattningsrätten innebär detta att en sådan prövning redan gjorts och attden utländska juridiska personen i princip bör accepteras som ett utländsktbolag. Mot denna bakgrand har ett nytt tredje stycke lagts till vari de stateruppräknas med vilka har ingått dubbelbeskattningsavtal och i vilka därhemmahörande juridiska personer alltid skall anses utgöra utländska bolag närde omfattas av avtalets regler om begränsning av beskattningsrätten och harhemvist i denna andra stat. I de fall en stat i sin interna lagstiftning införregler som medger s.k. offshoreverksamhet efter det att har ingått dubbelbeskattningsavtalmed denna stat är situationen givetvis en annan. Någon prövning av ellergodkännande av denna lagstiftning har då inte skett. De stater som på dettasätt efter avtalets ikraftträdande har infört sådan lagstiftning återfinnsdärför inte bland de uppräknade statema i tredje stycket. Medoffshoreverksamhet menas en verksamhet som typiskt sett inte bedrivs av bolagsom bedriver näringsverksamhet i egentlig mening i en stat, utan av bolag varsinkomster uteslutande härrör från verksamhet utanför denna stat. Sådana bolagär formellt upprättade enligt en stats lagstiftning men registreras i allmänheti speciella register och deras verksamhet begränsas av särskilda regler. Oftastfår endast personer hemmahörande i utlandet vara delägare i sådant bolag.Bolagen får normalt inte bedriva verksamhet på den intema marknaden i den statdär de är upprättade. Avsikten är att bolagen endast skall bedriva sin verksamhetoch konkurrera på marknader utanför staten i fråga. Skatt utgår i form av enfast årlig avgift eller med en mycket låg skattesats ofta på en schablonmässigbas. Luxemburgregelntillkom efter förslag från bolagsskatteberedningen 1933 (prop. För attvara tillämplig krävs en rad rekvisit och i praktiken har regeln endast varitföremål för Regeringsrättens prövning , då den befanns intevara tillämplig. Regeln är mycket svår att effektuera. Den kräver samarbete medskattemyndigheter i andra länder, som föratsätts bidra till att ett svensktbeskattningsunderlag kan fastställas för en i den egna staten hemmahörandejuridisk person. Med verkan fr.o.m. infördes regler omlöpande beskattning enligt reglema för handelsbolag av delägare i utländskjuridisk person som inte uppfyller definitionen på utländskt bolag (andrastycket i punkt 10 av anvisningama till 53 § KL). 18 1993/94. komplement till dessa regler. Efter den föreslagna ändringen av Prop. 1993/94:50definitionen på ufländskt bolag fyller Luxemburgregeln inte längre dennafunktion. Förslaget medför även en följdändring i punkt 10 av anvisningamatill 53 § KL. Regeringensförslag: Vid beskattningen skall gälla att med statslåneräntan vid en visstidpunkt förstås den statslåneränta som fastställt att gällaför den period under vilken tidpunkten infaller. Skälenför regeringens förslag: Vid beskattningen används statslåneräntan bl.a. vidberäkning av schablonintäkt på valutakursreserv, ränteförmånliga lån tillanställda och till företagsledare i fåmansföretag samt vid uppdelning avinkomster från fåmansföretag mellan inkomstslagen tjänst och kapital.Bestämmelserna har vållat tolkningsproblem och medfört att statslåneräntan viden viss tidpunkt getts olika innebörd i olika sammanhang. Bl.a.mot bakgrand av ett uttalande i prop. 1989/90:110, s. 663 har man vidbeskattningen gjort den tolkningen att som statslåneräntan vid en viss tidpunktskall förstås den statslåneränta som fastställts närmast efter den tidpunkten.Vid användning av statslåneräntan för andra ändamål är det däremot vedertagetatt anse att statslåneräntan är den ränta som fastställtsnärmast . Det finns anledning att idet här sammanhanget nämna något om statslåneräntans konstraktion.Statslåneräntan fastställs en gång av (jfr 1 §första stycket 6 förordningen (1989:248) med instraktion förRiksgäldskontoret). Statslåneräntan motsvarar sälj räntan på statens tioårigaobligationslån. Säljräntan på obligationslånen avläses varje bankdag.Räntenoteringarna fr.o.m. fredag t.o.m. torsdag sammanvägs till engenomsnittsränta som fastställs av riksgäldsdirektören.Riksgäldskontoret publicerar denna genomsnittsränta som statslåneräntanpåföljande . Den fastställda statslåneräntan gäller sedanfr.o.m. fredagen då publicering sker t.o.m. torsdagen veckan därpå. Det förhållandet attstatslåneräntan fått olika innebörd i olika sammanhang ärägnat att vålla missförstånd hos såväl skattemyndigheter som skattskyldiga. Detbör därför införas en bestämmelse i KL om att man även vid beskattningen skallanse att statslåneräntan är den ränta som fastställtsnärmast . Den nya bestämmelsen bör tillämpas fr.o.m. den 1 januari1994. Genom de hänvisningar till KL:s begrepp som finns i annan skatte- och uppbördslagstiftningkommer begreppet statslåneränta att ges en och samma betydelse inomskatteområdet. Regeringensförslag: Avdrag medges för förskottsränta som betalts under beskattningsåret tillden del den belöper på tid längst t.o.m. året efterbeskattningsåret. Kontrolluppgiftom utgiftsränta skall särskilt ange hur stor del av den betalda räntan som äravdragsgill det aktuella året, dock endast när betald förskottsränta till någondel belöper på tid efter året efter beskattningsåret. Skälenför regeringens förslag: infördes en rad lagändringaravseende ett i väsentliga avseenden förenklat deklarationsförfarande (jfrprop. 1992/93:86). Förfarandet, som skall tillämpas års taxering,innebär att en förtryckt deklarationsblankett sänds ut till de skattskyldigaföre under taxeringsåret. Är de förtryckta uppgiftema oriktigaeller ofullständiga i något avseende skall den skattskyldige lämnakompletterande uppgifter. I annat fall skall blanketten endast undertecknas ochsändas tillbaka till skattemyndigheten. Detnya deklarationsförfarandet bygger på en utökad skyldighet att lämnakontrolluppgifter. Bl.a. skall kontrolluppgift lämnas i fråga om utgiftsräntor.För att underlätta genomförandet av det förenklade deklarationsförfarandet haren strikt kontantprincip införts i inkomstslaget kapital och för allmärmaavdrag. Förskottsränta skall dock även fortsättningsvis undantas frånkontantprincipen, såtillvida att avdrag inte medges för den del av räntan sombelöper på tid efter beskattningsårets utgång. Av kontrolluppgiften skallframgå hur stor del av en betald ränta som belöper på beskattningsåret omräntan delvis avser förskottsränta (3 kap. 25 a § LSK). Bankorganisationemahar motsatt sig kravet på en så långtgående sär-redovisning av förskottsränta ien kontrolluppgift och har i en skrivelse till föreslagit attkontrolluppgift inte skall lämnas för ränta som betalts i förskott utöver vadsom aviserats enligt gällande räntebetalningsvillkor. har ianledning av detta uttalat att utskottet föratsätter att regeringen skyndsamtser över frågan och återkommer till med förslag om det kan ansesmotiverat att ändra på de angivna reglerna (bet. 1992/93:SkUll s.34). Nuvaranderegler innebär att den skattskyldige får kontrolluppgift om dels ränta som äravdragsgill det aktuella året, dels betald förskottsränta vilken är avdragsgillförst senare år. Många skattebetalare har lån med ränteperioder som löper någradagar in på det nya året. Detta är särskilt vanligt beträffande lån koppladetill räntebidrag, där räntebidraget betalas ut under beskattningsåret, menräntan förfaller till betalning först . Det kan därför fallasig naturligt för låntagarna att betala räntan . Till den delräntan belöper på tid utgör den förskottsränta och skallsåledes redovisas särskilt. För den skattskyldige kan det te sig förvirrandeoch inkonsekvent att en del av den betalda räntan inte äravdragsgill för beskattningsåret, trots att den Prop. 1993/94:50 har betaltsföre . Då det i de flesta fall även är fråga om små belopp kanförfarandet även framstå som onödigt byråkratiskt. Detuppstår också olägenheter beträffande själva deklarationsförfarandet. Den delav räntan som belöper på beskattningsåret kan förtryckas i den förenkladedeklarationsblankett som skickas ut till den skattskyldige. Någon förtryckningav det belopp som betalts i förskott kan dock inte ske, eftersomskattemyndigheten inte med säkerhet vet om förskottsräntan endast avser ettenda eller flera beskattningsår. De skattskyldiga kommer därför att tvingaslämna tilläggsuppgifter i kommande deklarationer för att få avdrag för denbetalda förskottsräntan. Slutligen medför ordningen även merarbete föruppgiftslämnama med därtill hörande kostnader för systemomläggningar. Enordning där kontrolluppgiften innefattar aviserad ränta som betalts i förskottär inte heller godtagbar. Kontrolluppgiften skulle då omfatta ett större beloppän vad som faktiskt är avdragsgillt för den skattskyldige. Det ankommer därmedpå den skattskyldige att genom tilläggsuppgift själv rätta uppgiften i sinsjälvdeklaration. Om han inte gör detta tillgodoförs han avdraget förtidigt. Räntan kommer inte att omfattas av nästa års kontrolluppgift. Enmöjlig lösning är att ändra de materiella reglema så att avdrag får görasbetalningsåret för hela räntan även om räntan delvis belöper på tid efterbeskattningsårets utgång. Detta innebär visserligen ett undantag från vad somgäller för förskottsräntor i övrigt, men överensstämmer med den infördastrikta kontantprincipen beträffande inkomst av kapital. För att undvikakringgående bör detta dock endast tillämpas på den del av betald förskottsräntasom belöper på tid t.o.m. året efter beskattningsåret. Dettaskulle medföra att en betydande majoritet av betalda förskottsräntor kan fångasin, eftersom de flesta fall som nänrnts torde avse skattskyldiga som strax betalt räntor med en förfallodag under de första dagama i januari.Resterande andel förskofts-räntor får anses försumbar. Vid kontakter medbankorganisationema har dessa förklarat sig kunna godta en sådan lösning. Regeringenföreslår därför att avdrag medges för förskottsränta som betalts underbeskattningsåret till den del den belöper på tid längst t.o.m. den 31 januariåret efter beskattningsåret. Av kontrolluppgift om utgiftsränta som betalts iförskott skall särskilt framgå hur stor del av räntan som är avdragsgill detaktuella året, om räntan till någon del belöper på tid efter den 31 januariåret efter beskattningsåret. Regeringen föreslår att 3 § 6 mom. första stycketSIL och 3 kap. 25 a § LSK ändras i överensstämmelse härmed. De nyabestämmelserna föreslås tillämpas års taxering. Regeringensförslag: regler om räntekompensation återinförs. Kompensationenbehandlas som ränta. Avdrag för kompensation för upplupen men inte förfallenränta vid förvärv av obligationer och andra skuldebrev får göras detbeskattningsår då den ränta kompensationen avser förfaller till betalning. Harförvärvaren i sin tur överlåtit skuldebrevet tillsammans med rätten till räntainnan räntan förfallit till betalning skall räntekompensationen varaavdragsgill för det beskattningsår då denna överlåtelse skett. Samma reglerskall gälla för räntekompensation då endast rätt till ränta förvärvas.Mottagen räntekompensation behandlas som ränteintäkt för säljaren. Bestämmelsemaom räntekompensation skall även gälla vid förvärv av andel i räntefond. Skälenför regeringens förslag: Vid ett aktieköp omfattar förvärvet normalt ävenutdelning som inte förfallit till betalning. Vid köp av obligationer och andraskuldebrev har i stället gällt som huvudregel att köparen utöver köpeskillingenför själva skuldebrevet skall betala räntekompensation för den vidförvärvstillfället upplupna räntan. Medverkan fr.o.m infördes regler om räntekompensation sommotsvarar de som föreslås bli återinförda (prop. 1987/88:62, bet.1987/88:SkU 15).