prop · GH03113 · 1993-12-31 00:00:00 — Ikommuner och landsting bör det vara fullmäktige som tar ställning till arkivförvaringen.Även här blu det ju fråga om ett följdbeslut i anslutning till att beslutfattats om bolagisering av en verksamhet. I dessa fall torde ofta handlingsoffentlighetkomma att gälla även i bolagets fortsatta verksamhet enligt de på gmndval av prop.1993/94:48 beslutade reglema om handlingsoffentiighet hos kommunala bolag.Handlingar som är allmänna enligt TF (x;h som förvaras hos ett kommunalt bolagmed stöd av den nu föreslagna regleringen kommer att förvaras tillsammans medhandlingar som upprättas hos eller som kommer in till de kommunala bolagen ochsom enligt 1 kap. 9 § sekretesslagen skaU anses som allmänna. Ettpar remissinstanser har efterlyst en möjlighet att inom en koncem smidigarekunna hantera arkivhandlingama mellan olika bolag vid omorganisationer ochliknande. Regeringen delar detta synsätt. Det bör därför vara möjligt att i ettbeslut om förvaring kunna föreskriva att ett moderbolag på angivna vilUcorskall kunna få fördela arkivhandlingar inom konceraen. Förvaringenav de allmänna handlingaraa hos enskilda organ bör pågå under en begränsad tidoch handlingama således inlevereras till en arkivmyndighet. Det ärsåledes inte fråga om en överlåtelse av handlingama till bolagen. Ett avreformens viktigaste syften är ju att låta arkivmyndigheten få tillgång tillalla handlingar som härrör från en myndighet. Förvaringstidens längd måstegivetvis bestämmas från fall till fall men torde i normalfallet bU tämligenlång. Att som vissa remissinstanser föreslagit ange en längsta tid i lagentorde inte vara möjligt. Förhållandena varierar så kraftigt mellan olikaverksamheter. Givetvis bör eftersträvas att handlingama så snart som möjligtlevereras tUl en arkivmyndighet. DIefterlyser ytterUgare överväganden rörande integritetskänsUgt material. Avgörandeför detta är ju den verksamhet som bedrivs och om handlingama behövs i dermaverksamhet eller ej. Regeringen vUl betona att om integritetskänsUgt materialskall placeras hos bolagen, måste kraven vara desamma som för övrigt materialdvs. bolaget skall behöva det i sin verksamhet. Det lämpliga i att ett privaträttsligtorgan skall ha tillgång till integritetskänsligt material rent generellt får föratsättasha övervägts i samband med att beslut fattats om privatisering av enverksamhet. De krav som måste ställas i detta avseende torde tUlgodoses genomregler om tystnadsplUct, gallringsföreskrifter m.m. I allmänhet torde det varasamma individer som haft hand om handlingama tidigare som skaU ha dem ifortsättningen och för samma ändamål, nämligen att fullgöra en verksamhet.Skillnaden är endast att den som svarar för verksamheten är en annan rättsligorganisationsform. I samband med beslutet omförvaring bör överenskommelser träffas mellan bolaget och den arkivmyndighetsom har tillsyn över förvaringen om vad som skall gälla för denna. För att inteförsvåra för arkivmyndighetema torde bl.a. böra överenskommas att förtida inlevereringav arkivmaterialet inte skall kunna ske. Frågor om överenskommelser medarkivmyndighet om successiva leveranser av material somblir inaktuellt och om verkställande av gallring behandlas närmare i avsnitt6.5. Den nya regleringen börgälla även i de fall då bolagiseringar har ägt mm före ikraftträdandet. I defallen har ju i allmänhet avtal ttäffats mellan cx;h bolagen omutlåning av handlingama. Dessa avtal bör dåersättas av regeringsbeslut. Att lagen skall kunna till-lämpas på redan bolagiserandemyndigheter bör framgå av en övergångsbestämmelse. Regeringen återkommer tillfrågan i specialmotiveringen. JO har i sittremissyttrande efterlyst bl.a. en reglering av hur bolagen skall ta ut avgifterav allmänheten för kopior etc. Regeringen, som utgår ifrån att bolagen kommeratt tillämpa samma avgiftsprinciper som gäller inom det allmänna, finner inteskäl att särskih reglera denna fråga. SkuUe illojala förfaranden uppdagas fårregeringen återkomma till frågan om en särskild reglering (jfr prop.1993/94:48 s. 25). Prop.1993/94: 113 6.5 Arkivlagens arkivvårdsregler skall gälla även för Regeringensförslag: Utöver vad som anges i den föreslagna särskilda lagen om det enskUdaorganets vård av de aUmänna handlingama skall arkivlagen gälla även för detenskilda organet i arkivvårdsfrågor. Detta innebär bl.a. att statliga ochkommunala arkivmyndigheter skall ha tillsyn även över enskilda organ somförvarar allmänna handlingar och en rätt för arkivmyndigheten att övertaarkivet. Promemoriansförslag överensstämmer med regeringens. Remissinstansernahar tillstyrkt förslaget. Ett par av landsarkivenhar, med instämmande av , framfört att bolagen endastbör få verkställa redan föreskriven gallring och inte besluta om gallringsjälva. JO anför att det tordebehövas en omfattande kontroll av att företagen verkligen uppfyller sinaåligganden. Bortsett från arkivmyndigheteraas tillsyn kommer den mera egentligatillsynen att åvila andra myndigheter och domstolar. Då inga särskilda reglerföreslås, avsedda att vara verksamma påtryck- ningar på företagen, ställersig JO tveksam tUl om tillsynen kommer att bli Prop. 1993/94: 113 tilhäckligteffektiv. DIhar ifrågasatt om den föreslagna lagen utgör författningsstöd för förande avpersonregister med känsliga uppgifter, något som fordrar författningsstöd ellertillstånd av Dl. Skälenför regeringens förslag: Arkivlagen innehåller regler om bl.a. arkivvård. Ettbolag som förvarar allmänna handlingar måste givetvis vårda materialet på sammasätt som en myndighet. 146 §§ arkivlagen återfinns de gmndläggande regleraaom arkivvården. Dessa regler bör gälla också för enskilda organ som avses i denföreslagna särskilda lagen. Ett offentiigt arkiv får fömtsättas varaorganiserat i enlighet med arkivlagens regler när ett beslut om förvaring hosett enskUt organ fattas. Bolaget bör i fråga om de normala arkivvårdsmtinemafortsätta arbetet där den nedlagda myndigheten slutade. Det gäller givetvissådant som skydd mot skador, tillgrepp och uppkomst av oreda och liknande.Bolaget bör emellertid också verkställa föreskriven gallring i arkivet, meninte få besluta om gallring. Arkivmyndighetema bör också ha tillsyn över debolag som förvarar aUmänna handlingar. Det ankommer således på dessa att nogafölja hur förvarande bolag sköter arkivvårdsfrågoma, bl.a. just gallringen.Riksarkivet och bör på det statliga området få en rätt att meddelaverkställighetsföreskrifter även beträffande de enskilda organen. Man börockså kunna utgå ifrån att friviUiga överenskommelser träffas mellan arkivmyndighetemaoch bolagen, t.ex. om successiva leveranser till arkivmyndigheten under förvaringstidenaUteftersom material blir inakmellt för bolaget. Detta torde Ugga i arkivmyndigheteraasintt-esse eftersom det underlättar deras planering. Fullmäktigei kommuner och landsting torde på liknande sätt kunna utfärda föreskrifter ochträffa överenskommelser med de bolag som förvarar aUmänna handlingar somhärrör från kommunala myndigheter. Degrandläggande principer som bör gälla för bolagens hantering av de allmänna handlingamabör framgå av den särskilda lagen. Det är således vUctigt att det i lagen slåsfast art det lätt skall gå att särskilja allmänna handlingar från bolagetsegna handlingar. Det kan givetvis inte krävas att dessa aldrig får återfinnastillsammans. Den faktiska situationen är naturligen sådan att allmännahandlingar och bolagets egna handlingar tillsammans utgör levandearbetsmaterial och att den enskilde tjänstemannen i sitt dagliga arbete inte ivarje ögonblick har anledning att fundera över vad som är vad. Det väsentligaär att det går att särskilja de båda kategoriema av handlingar, främst då någonbegär att få se en allmän handling samt vid gaUring och leverans tillarkivmyndigheten. Vissahandlingar är sådana art de kontinuerligt måste tillföras uppgifter. Främstgäller detta kartor och ritningar men även andra slag av handlingar kan komma ifråga som register, diarier och liknande. En speciell fråga är givetvis upptagningarsom finns i dataregister Dengrandläggande regeln måste vara att endast anteckningar och uppgifter som en myndighet tillfört handlingen fram tiU den tidpunkt då myndigheten bolagiseras är allmänna handlingar. Därefter påförda uppgifter omfattas inte 32 av offentiighetsprincipen.Detta måste klart anges i varje enskih fall så att Prop. 1993/94: 113 frågan omen uppgift faller under offentlighetsprincipen eller inte aldrig behöverifrågasättas (jfr dock prop. 1993/94:48). Självklart bör endast tillägg tiUallmänna handUngar göras då det är enda möjligheten, ett slenttianmässigtpåförande av nya uppgifter kan inte godtas. En aiuian fråga är om bolaget kan vägraatt läinna ut en handling därför att dess enskilda uppgifter på grand av sammanfogningmed allmän handling då skulle bli offentliga. Denna fråga behandlas i avsnitt6.6. Enannan fråga rör pågående ärenden. Ett ärende kan ha påbörjats vid en myndighetmen inte avslutats innan ett bolag övertar verksamheten. Ett ärende består oftaav en akt med flera handlingar. Handlingar i akten efter bolagise-ringstidpunktenmåste betraktas på samma sätt som anförts tidigare; de är bolagets enskildahandlingar. Även här måste således hållas isär vad som är aUmänna handlingaroch vad som inte är det. Problemet är dock tiU största delen teoretiskt. I praktUcentorde detta gå att lösa på något lämpUgt sätt. Ibåda dessa nu nämnda exempel uppstår nya frågor vid gallring (x;h vid slutligleverans till arkivmyndigheten. Det kan exempelvis diskuteras hur lämpligt detär att dela upp en akt (x;h leverera vissa delar av den tiU en arkivmyndighetoch behålla vissa hos bolaget. Arkivmyndighetenfår beträffande dessa och liknande frågor meddela närmare föreskrifter om hurdetta skall organiseras. Det torde finnas goda föratsättningar att lösa problemsom uppkommer. I vissa fall torde det t.ex. gå att fotografera handlingar isamband med att bolaget övertar verksamheten, ADB-register kan kopieras osv. Originalhandlingaraakan i sådana fall överlämnas till arkivmyndigheten och det fårankomma på den myndigheten att pröva frågor om handlingamas utlämnande. Dekopior av allmänna handlingar som evenmellt förvaras hos bolaget skiljer siginte från andra kopior av aUmänna handlingar som förvaras hos enskilda ochomfattas därför inte av den föreslagna regleringen. Givetvis måste datalagens (1973:289)regler iakttas i de fall det är fråga om personregister. Det innebär atttillstånd skall sökas hos Datainspektionen i de fall detta fordras enUgt (fetalagen.Eten nya lagen skapar i sig mgen rätt eller skyldighet att föra ett personregister. Ettbolags stmkmr kan förändras. Ett aktiebolag kan fusioneras, verksam het kan utförsäljas, bolaget kan gå i konkurs eller likvideras. Om ett bolags organisation eller arbetssätt på detta eller på något annat sätt förändras såatt själva förvaringen av de allmänna handlingama kan tänkas bli påverkade bör detta anmälas till det organ som fattat beslutet om förvaringen hos bolaget, dvs. regeringen eller beslutande församling. Etet kan nämUgen inte uteslutas att det bolag, som enligt beslutet skall förvara handlingaraa,behöver överlämna dessa till ett nytt bolag. Det bör då ankomma på regeringen eller den beslutande kommunala församligen att fatta ett nytt beslut om förvaring med stöd av den nya lagen. Skulle en sådan ny förvaring på något sätt fram stå som olämplig finns möjligheten att låta huvudregeln gälla, dvs. att hand lingama skall inlevereras tUl arkivmyndigheten. Denna kan evenmellt träffa avtal med bolaget om utlåning av handlingama till bolaget men med bibe- 23 3 1993/94. hållande förarkivmyndigheten av behörigheten att pröva en begäran om utlämnande avhandlingar. Denna möjlighet bör givetvis tillämpas endast vid allvarligamissförhållanden vilket får föratsättas inte kommer att inträffa, eftersombolagen och arkivmyndighetema torde komma överens om lämpliga mtiner. Det skallhär också erinras om möjligheten för arkivmyndigheten att ingripa med stöd av 9§ arkivlagen om ett arkiv är fysiskt hotat, t.ex. på gmnd av förstörelse ellervanvård. Denna regel bör bli tillämplig även i bolagiserade verksamheter. Prop.1993/94: 113 6.6 Sekretesslagen bör gälla för enskilda organ som förvararallmänna handlingar Regeringensförslag: Ett enskilt organ som förvarar allmänna hancUingar skaU bli skyldigtatt i enUghet med TF:s (x;h sekretesslagens regler pröva en begäran omutlämnande av allmänna handlingar. Ett enskilt organ skall vara skyldigt attlämna ut eget material om detta är en nödvändig fömtsättning för att en allmänhandling skall kunna lämnas ut. Ett för en sökande negativt beslut skall kunnaöverklagas i enlighet med regleraa i sekretesslagen. De ensldldaorganen skall vid tillämpningen av sekretesslagen jämställas med myndighet.Samma sekretess skall gälla för bolagen som för arkivmyndigheter. Promemoriansförslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstansernahar i allmänhet tillstyrkt förslaget. JOhar anfört att bolagen skulle behöva tillämpa 15 kap. 1 § sekretesslagen beträffanderegistrering. Det är, enligt JO, inte tilhäckligt att de allmänna handlingamablivit registrerade hos en myndighet och att bolaget övertar dia-riet. Förvissa handlingar kan registrering dessutom ha ersatts av förvaring i ordnadeformer. Vidare är inte alla handUngar hos en myndighet aUmänna cx;h har därförinte registrerats. JO säger sig vidare ejkunna godta att en så betydande mängd organ som det här är fråga om förs inunder domstolamas och utan en närmare bedömning av dekonsekvenser i fråga om belastning på verksamheten som saken kan förväntasmedföra. Kammarrätten i Sundsvallhar anfört att frågan om på vilken beslutsnivå i ett företag en begäran omutlämnande skall prövas bör uppmärksammas. DomänAB har anfört att personal i ett bolag i något fall bör kunna få överlåta utiämnandeprövningen tiU arkivmyndighet eller arman myndighet. Skälenför regeringens förslag: Rätten för allmänheten att ta del av allmännahandlingar fastslås som nämnts i 2 kap. TF. Där anges (x;kså påvilka gmnder denna rätt får inskränkas. Dessa inskränkningar preciseras isekretesslagen. Båda dessa författningar innehåller också regler om hur enbegäran att få ta del av en allmän handling skall behandlas. gåtttidigare är det endast myndigheter och sådana organ som avses i 1 kap. 8 Prop.1993/94: 113 och 9 §§ sekretesslagen som kan pröva en sådan begäran. Av dentidigare redogörelsen har framgått att allmänna handlingar som genom avtal har placeratshos enskilda organ alltjämt anses formellt förvarade av en myndighet(arkivmyndigheten) och att en begäran om att få ta del av en handling prövas avdenna myndighet. Genomden föreslagna ändringen i TF kommer förvaring av allmänna hancUingar att kunnaäga mm hos bolag och detta förhållande skaU leda tUl att bolaget i dessa frågorjämstäUs med en myndighet. Debolag som förvarar allmänna handlingar bör på samma sätt som myndigheter görautlämnande- och sekretessprövning. Bolagen själva måste också iaktta sekretess.Detta måste framgå av sekretesslagen (jfr 2 kap. 2 § andra stycket TF och Ikap. 2 § sekretesslagen). Den nya lagen bör hänvisa dU. Skyldighetenatt lämna ut handlingar m.m. slås lämpligen fast genom att de bestämmelser somkan vara akmella görs tillämpliga också för bolagen. En bestämmelse om dettabör tas in i 1 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen. Dettamedför att även bestämmelsema i 15 kap. kommer att bli tUlämpUga på bolagen.Det diarium som myndigheten överlänmar bör ofta kunna fylla uppgiften som diariumäven hos bolaget. Som påpekats är det ju fråga om att enverksamhet fortsätter på samma sätt som tidigare men i en annanassociationsform. Omen arkivmyndighet från en annan myndighet för förvaring har övertagit allmännahandlingar med uppgifter som är sekretessbelagda där, gäller sekretessen ocksåhos arkivmyndigheten (13 kap. 4 § sekretesslagen). För handlingar som övertasav en arkivmyndighet gäller alltså s.k. överföringssekretess. Samma sekretessbör gälla för ett bolag som övertar handlingar från en myndighet.Sekretesslagen bör därför kompletteras med en sådan bestämmelse. LämpUgen tasden in i den angivna bestämmelsen som ett andra stycke. Enbegäran om att få del av uppgifter i en allmän handling bör således ställas direkttill bolaget som i eget namn skall pröva frågan. Vem eller vilka i den enskildaorganisationen som har att pröva en begäran bör inte anges i lagen. Det bör påsamma sätt som för myndigheter göras av den som har vården om handlingen och påbegäran hänskjutas till den som är behörig att företräda bolaget, dvs.företrädesvis firmatecknare. Regeringen kan inte dela Domän AB:s uppfattningatt ett svårt beslut skall kunna hänskjutas till en arkivmyndighet. I systemetfinns redan en möjlighet att överklaga ett avslagsbeslut. Det bör intekompliceras ytterligare. Det får fömtsättas att bolagen har tUUäckUg juridiskkompetens. Ettnegativt beslut skall kunna överklagas. Detta bin automatiskt följden om sekretesslagens regler görs tillämpliga. Av 15 kap. 7 § första stycket sekretesslagen framgår bl.a. att beträffande organ som anges i 1 kap. 8 § andra stycket skall 23-25 §§ och 30 § första meningen förvaltningslagen (1986:223) tillämpas i fråga om överklagande. Genom ändringen av 1 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen blir därmed även de bolag som förvarar all- 25 mannahandlingar omfattade av förvaltningslagens nu angivna bestämmelser i fråga omhanteringen av de aUmänna handlingama. Etet enskUda organet börvara skyldigt att lämna ut eget material om detta är en fömtsättning för attdet skall kunna lämna ut en allmän handling. Av den redogörelsenframgår att allmänna handlingar och bolagets enskilda handlingar ibland tordekorruna att vara sammanvävda. Som exempel kan nämnas en riming över enanläggning som efter bolagiseringen av bolaget tUlförts nya uppgifterallteftersom anläggningen förändrats. De uppgifter som tillkommit efter bolagiseringenär det enskilda organets egna och bör, som tidigare påpekats, noga anges somsådana vid påförandet. Skulle det vara omöjligt att, vid utlämnandet av denallmänna delen av handlingen, dölja de senare påförda delama får det enskildaorganet finna sig i att lämna ut även dessa. Detta torde dcKk knappast kommaatt bU något större praktiskt problem då bolaget kan använda sig av möjlighetenatt maskera egna uppgifter som man inte vill offentliggöra. En särskildbestämmelse om detta bör emellertid införas i lagen. Regeringen eller arkivmyndighetbör genom verkställighetsföreskrifter kunna ge närmare detaljregler. kan avse både StatUga och kommunala arkiv. JO har kritiserat attnågra försök att beräkna hur många kommunala företag som skulle komma attberöras av de nu föreslagna reglema inte har gjorts. Frågan har enligt JOfrämst betydelse för de domstolar som skall pröva överklaganden eftersom inttessetatt få del av handlingar enligt JO kommer att vara stort hos allmänheten. JOtror att domstolama kommer att få ta emot ett stort antal överklaganden. JOtror också att antalet JO-anmälningar kommer att öka väsentligt när företagenhar förts in under JO:s tillsynsområde. Det kan, enligt JO, inte godtas att enså betydande mängd organ förs in under domstolamas och utanen närmare bedömning av de konsekvenser i fråga om belastning på verksamhetensom saken kan förväntas medföra. Enligt regeringens meningbygger JO:s resonemang på en missuppfattning. De handlingar och denmyndighetsutövning det är fräga om ligger ju redan före bolagiseringen inomdomstolamas och JO:s ansvarsområde. Det finns enligt regeringens meningknappast någon anledning att anta att allmänhetens intresse för handlingamaskulle öka därför att de fortsättningsvis skall förvaras hos ett bolag och intehos myndigheten. Prop.1993/94: 113 6.7 Kostnader för arkivvården skall bäras av bolagen Regeringensförslag: Enskilda organ som förvarar allmänna handlingar från statligamyndigheter skall svara för de kostnader som uppstår för arkivmyndigheten när handlingamaöverlämnas tiU denna. Promemoriansförslag överensstämmer med regeringens. föreslår att arkivmyndigheten skall stå Prop. 1993/94: 113 för kosmadenför den slutUga förvaringen medan det enskilda organet står för kostnademaunder förvaringen. framför att den slutUga förvaringen är ettsamhälleligt intresse som ett enskilt organ inte skall bekosta. harframfört liknande synpunkter. Ettpar remissinstanser har efterlyst en lösning på frågan vad som skaU ske om ettenskilt organ och en arkivmyndighet inte kan enas om ersättningen för den slutiigaförvaringen. Skälenför regeringens förslag: När allmänna handlingar överförs från en statiigmyndighet till eller till ett landsarkiv är myndigheten skyldigatt bidra till arkivmyndighetens kostnader för att förvara arkivet. Detta skerför att täcka de långsiktiga kostnader som uppstår för arkivmyndigheten förbevarande och tillhandahållande av arkiven och som den levererande myndighetenbefrias från. Den levererande myndigheten bekostar även det praktiskaöverförandet till arkivmyndigheten. Skälen för detta synsätt redovisas i prop1992/93:100 bil. 12 sid. 105 f Föredragande statsrådet anförde följande: "Arkivlagenlägger ett tydligare ansvar på de arkivbildande myndigheteraa för sina arkiv.Detta ansvar inrymmer även långsiktiga aspekter utöver de tidsmässigt merakortsiktiga återsökningsbehov m.m. som myndighetema själva har i de egnaarkiven. Här är givetvis offentlighetsprincipen en styrande faktor. Rätten attta del av de allmänna handlingama som arkiven huvudsakligen utgörs av måstegivetvis garanteras även på lång sikt. En annan mera långsiktig aspekt är detansvar den arkivproducerande myndigheten har för sina arkiv av det skälet attdessa utgör en del av det nationeUa kulturarvet. Delångsiktiga kostnadema för arkivbevarande kan i princip delas upp i rvå huvudkomponenter.Dels kostar det att rent fysiskt härbärgera och vårda arkiven i den typ avlokaler som erfordras för att garantera säkerhet och beständighet. Dels innebärutnyttjandet och vården av arkiven en kostnad. 1 ett kortare tidsperspektiv ärdetta utnyttjande huvudsakligen relaterat till arkivbildamas fullgörande avsina huvuduppgifter. När ett arkiv, som är av betydelse för denverksamhet ur vilken det härstammar, avlämnas till arkivmyndighet fårarkivmyndigheten också överta vissa myndighetsuppgifter. Arkivmyndighetemabehöver resurser för dessa uppgifter. Attöverföra arkiv till arkivmyndighet innebär därmed en resursmässig avlastningför de arkivbildande myndigheteraa. Denna besparing är som jag visat större änvad enbart kostnadsminskningen för själva arkivutrymmet innebär. 1 gengäld ökararbetsbelastningen för den mottagande arkivmyndigheten i motsvarande grad. Jagbedömer det därför vara rimligt att - i likhet med arkivutredningens förslag - arkivmyndigheteraages en ekonomisk kompensation direkt kopplad till de leveranser som sker. Nivånpå resursöverföringen bör bli föremål för en överenskommelse mellanRiksarkivet och den levererande myndigheten som har att finansiera arkiv le ve ransen. Ur ett samhällsekonomiskt perspektiv bör en sådan lösning långsiktigtinnebära en bättre hushållning med resursema för arkivförvaring." Genomen resursöverföring vid leveransen av ett arkiv tydliggörs kost naderaa för arkivhållning redan hos den som bildar eller förvarar arkivet. Detta torde bU ettincitament för en mera rationell arkivhåUning med bl.a. Prop. 1993/94: 113 förbättratutayttjande av arkivlokalerna. Även gallringen konuner att effektiviseras dåman genom att så rationellt som möjligt genomföra föreskriven gallring kangöra besparingar såväl vad gäller arkivlokaler som beträffande tillkommandeleveranskostnader. Deprinciper som sålunda lagts fast vad gäller kostnader för arkivvård m.m. börgälla också då ett bolag övertagit en myndighets verksamhet. Anledning saknasatt just i dessa fall övervältra kostnaden på någon annan än den som svarar förverksamheten. Bolaget bör alltså stå för kostnadema för arkivet då dettaöverförs till en arkivmyndighet. Detta bör framgå av den föreslagna nya lagen.