prop · GH03101 · 1993-12-31 00:00:00 — i lUchet med många andrastater an:fört att konventionen måste toUcas så att den Prop. 1993/94:101inte innebär förpliktelse att kränka föreningsfriheten. har inteheller Bilaga 1 ansett att de inhemska förhåUandena motiverat en meringripande lagstiftning. Den svenska lagstiftningen hiir emellertid visat sigoförenlig med det synsätt som några ledamöter av rasdiskrimineringskommitténvid upprepade tillfäUen givit uttryck för. Åsikts-och yttrandefrihet samt föreningsfrihet är rättigheter som i principtillförsäkras alla i den svenska gm:ndlagen. Lagstiftning som inskränker dessarättigheter förekommer ytterst sparsamt. Det saknas t.ex. förbud mot rasistiskaorganisationer. Däremot fmns annan lagstiftning mot etnisk diskriminering. Iregeringsformen finns gmndläggande bestämmelser om skydd mot etniskdiskriminering från det allmännas sida. Enrad straffrättsliga bestämmelser kan användas mot yttringar av rasism. Ibrottsbalken stadgas straff för olaga diskriminering för den som i bl.a. näringsverksamhetdiskriminerar annan på gmnd av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt urspmngeller trosbekännelse (16 kap. 9 §) samt för hets mot folkgmpp för den som iuttalande; eller annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktningför folkgmpp eller annan sådan gmpp av personer på gmnd av någon sådanomständighet (16 kap. 8 §). Hets mot folkgmpp är även strafföart itryckfrihetsrättslig ordning om uttalandet görs i tryckt skrift. Brottsbalkeninnehåller en rad bestämmelser, som utan att speciellt avse beteenden avrasistisk karaktär kan användas även mot sådana övergrepp och kränkningar. Hithör t.ex. brotten mot liv och hälsa och ärekränkningsbrotten. Vidare finnsbestämmelser i och tryckfrihetsförordningen om uppvigling, enligtvilka den straffas som i meddelande till allmänheten uppmanar eller eljestsöker förleda till bl.a. brottslig gäming. Den som i stället uppmanar en vissperson att begå brott kan vara straffbar för medverkan till brottet. Åtgärdermot rasistiska organisationer måste vägas mot de inskränkningar av t.ex.föreningsfriheten som kan bli följden. Regeringsformens rättighetskatalogtillförsäkrar var och en bl.a. föreningsfrihet. Denna får enligt regeringsformeninskränkas endast såvitt gäller sammanslutningar vilkas verksamhet är avmilitär eller liknande natur eller innebär förföljelse av folkgmpp med vissras, med viss hudfärg eller av visst etniskt urspmng. En ideell förening tiUerkänns rättskapacitet så snartden antagit stadgar och utsett en styrelse. InförSveriges tillträde till rasdiskrimineringskonventionen gjordes en ge nomgång av vilka lagändringar som krävdes för att den svenska lagstift- , ningen skulle stå iöverensstämmelse med de krav som konventionen ställde. 1993/94:101Det ansågs emellertid att förhållandena i inte motiverade införandeav Bilaga 1 ett förbud mot rasistiska organisationer. Rasdiskrimineringskonventionenfick betydelse för utformningen av fri-och rättighetsskyddet i regeringsformen.Föredragande statsrådet ansåg att man borde undvika att utforma gmndlagen såatt det kunde hävdas att den lade hinder i vägen för ett fullständigtuppfyllande av konventionen, varför möjUgheten tiU föreningsfriheten infördes. Fråganom åtgärder mot rasistiska organisationer har därefter behandlats i ett flertalsammanhang. Diskrimineringsutredningenföreslog i sitt slutbetänkande att ett regelrätt förbud skulle införas.Förslaget kom emellertid inte att genomföras. stiftades lagen motetnisk diskriminering, varigenom diskrimine-ringsombudsmannaämbetet inrättades.Tillämpningsområdet för bestämmelsen om hets mot folkgmpp utvidgades senast år1989. År1987 tillsattes kommissionen mot rasism och främlingsfientlighet. Kommissionenförordade ett förbud mot sammanslutningar som ägnar sig åt att förföljapersoner eller gmpper av personer av viss ras, med viss hudfärg eller visstetniskt urspmng. Deltagande i sådana sammanslutningar föreslogs blikriminaliserat Något färdigt lagförslag av denna innebörd lade kommissionenemellertid inte fram. Remissopinionen var blandad. 1 regeringens proposition1989/90 om åtgärder mot etnisk diskriminering uttalades starka betänklighetermot en sådan av föreningsfriheten som ett förbud mot rasistiska organisationerskulle innebära. Iavsnittet lämnas en kortfattad redogörelse för lagstiftningen och för utbredningenav den organiserade rasismen i ett antal länder med likartad syn som Sverigebåde på rasdiskriminering och föreningsfrihet. , , , ,och hör tiU de länder som i likhet med anslutitsig till rasdiskrimineringskonventionen utan reservation. , ,, och har däremot avgivit förklaring att deinte anser sig förpliktade att lagstifta på ett sätt som inskränker föreningsfriheten.USA har skrivit under men inte ratificerat konventionen. Utredningenanser inte att den kritik som riktats mot i sig ger anledning attinföra ett regelrätt förbud mot rasistiska organisationer och kriminaliseradeltagande i sådana organisationer. Däremot ger den anledning att granska omden hittillsvarande svenska tolkningen av konventionen verkligen har fog försig. Utredningenredogör i avsnittet för sitt försök att tolka konventionstexten Prop.1993/94:101 och kommer tiU slutsatsen att denna rimligen bör läsas så attkonventions- Bilaga 1 statema är skyldiga att ha en inhemsk lagstiftning somgör det praktiskt sett omöjligt för rasistiska organisationer att verka ochförbjudet för enskilda att delta i rasistisk verksamhet, men att dennaskyldighet inte nödvändigtvis måste uppfyllas genom ett regebätt förbud motförekomsten av rasistiska organisationer som sådana. Utredrdngen finner att densvenska lagstiftningen i och för sig uppfyller konventionens krav. Utredningenmenar emellertid att det fmns andra anledningar att stärka skyddet motrasistiska organisationer. Det är viktigt att visa att tarintemationell kritik på allvar och vill sträva efter att bedriva arbetet motrasismen på ett så effektivt sätt som möjligt. Det fmns vidare tecken på attden organiserade rasismen kan vara på frammarsch. bedöms i långsammaretakt följa samma utveckling som övriga västeuropeiska länder, där nazistiskaoch andra högerextremistiska idéer fått ett förvånansvärtfotfäste och där rasistiskt viUd i vissa fall fått en ytterst oroande utbredning.I har statistiskt sett någon form av attentat riktats mot enflyktingförläggning . Belägg saknasför att organiserade rasister legat bakom dåden. Det har emellertid i vissaandra fall kunnat konstateras samband mellan en viss sammanslutning ckU utförda brott. Lagstiftningen börutformas så att en utveckling åt det håU som kunnat konstateras i vår omvärldeffektivt kan hejdas. Ytterligarelagstiftning bör inte riktas mot sammanslutningar som söker verka enbart genompropaganda. Mot dessa är bestämmelsen om hets mot folkgmpp ett verksamt medel.I den mån rasistisk och främlingsfientiig propaganda inte träffas av den bestiimmelsenär det i den fria debatten som sådana idéer på ett gmndläggande sätt kanbemötas och förkastas av den allmänna opinionen. Detär i stället mot sammanslutningar, som strävar efter att med våld ellerliknande brottslighet mot person eller egendom förverkliga sina rasistiskasyften, som det kan vara motiverat med ytterligare lagstiftning. Det är sådanasammanslutningar som lätt kan utvecklas till en verklig fara för både utsattagmpper och för det demokratiska samhället. Mot den typen av rasistiskaorganisationer framstår det som så angeläget med ett starkt skydd att möjligheteni regeringsformen till inskränkning av föreningsfriheten enligt utredningensuppfattning bör utnyttjas. Utredningenvill emellertid inte ens beträffande denna särskilt farliga typ av rasistiskaorganisationer föreslå ett förbud riktat mot sammanslutningama som sådana.Anledningen är främst att en sådan lagstiftning troligtvis inte skulle blieffektiv. Stora svårigheter kan fömtses med att över huvud taget identifiera ochprecisera en sammcoislutning tilhäckligt för att ett förbud skaU kunna riktasmot den, liksom med att upprätthålla ett en gång meddelat förbud. Utredningenanser däremot att kriminalisering av den enskildes befatt ning med särskilt farliga sammanslutningar är en framkomlig väg att utöka skyddet. Utredningenanser också att brott som begåtts av rasistiska motiv och brott Prop.1993/94:101 med andra rasistiska inslag bör bestt-affas särskilt stt-ängt. Utredningenföreslår att föreningsfriheten skall kunna inskränkas vid förföljelse även motannan gmpp av personer än folkgmpp, dvs. mot t.ex. invandrare ellerflyktingar. Utredningen föreslår vidare att regeringsformens möjlighet tillinskränkning av föreningsfriheten skall omfatta även förföljelse på gmnd av nationeUturspmng eller trosbekännelse. brottsbalksbestämmelse föreslås om organiserad rasism och stöd åtorganiserad rasism. Den som deltar i eller lämnar stöd åt en sammanslutning somägnar sig åt rasistisk förföljelse genom att Ugga bakom eUer uppmana tiU vissasärskilt allvarliga typer av brott föreslås kunna straffas med böter ellerfängelse i upp tiU . Detsamma skall gäUa den som bildar en sammanslutningsom är avsedd att ägna sig åt sådan förföljelse. Beträffande det fall attbildande eller deltagande sker eller stöd lämnas i form av meddelande i föreslås att ansvar skall kunna utkrävas i tryckfrihetsrättslig ordning.Ett tillägg till TF:s brottskatalog av denna innebörd föreslås. Förslagetom organiserad rasism innebär att vad som skall prövas är intesammanslutningens rasistiska inställning i och för sig. Det är i stället avgörandeom sammanslutningen kan sägas ha ägnat sig åt förföljelse genom att ha deltagiti eller uppmanat tUl vissa typer av rasistiska brott, nämligen sådana medinslag av våld, hot eller tvång. Det saknar betydelse viUcen organisatoriskform sammanslutningen har. I begreppet förföljelse ligger att det skall varafråga om brottslig verksamhet med viss upprepning eller intensitet. Lagenmed särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål föreslås gällaockså vid fömndersökning angående organiserad rasism och stöd åt organiseradrasism. Utredningenföreslår vidare att rasistiska motiv till eller rasistiska inslag i brott skallutgöra en allmän straffskärpningsgmnd. En sådan lagstiftning skulle enligtutredningen utgöra ett lämpligt komplement till det nuvarande skyddet motsådana organisationer som inte tillhör de farligaste men som genom sinverksamhet ändå inspirerar anhängarna till trakasserier och liknande. Utredningens lagförslag Prop. 1993/94: loi Förslagtill ändring i 2 kap. 14 § andra stycket regeringsformen Föreningsfrihetenfår begränsas endast såvitt gäller sammanslutningar vilkas verksamhet är avmilitär eller liknande natar eller innebär förföljelse av folkgmpp eller annansådan gmpp av personer på gmnd av ras, hudfärg, nationeUt eller etniskt urspmngeller trosbekännelse. Förslagtill 16 kap. 7 § Omnågon deltar i sammanslutning, som genom att medverka i eller uppmana tillbrottslighet som iimebär våld, hot eller tvång måste anses förfölja folkgmppeller annan sådan gmpp av personer på gmnd av ras, hudfärg, nationellt elleretniskt urspmng eller trosbekännelse, döms för organiserad rasism till bötereller fängelse i högst . Detsamma skall gälla den som bildarsammanslutning som är avsedd ati: idka sådan förföljelse. Densom upplåter lokal eller lämnar ekonomiskt eller annat stöd till sammanslutningsom avses i första stycket döms för stöd åt organiserad rasism tiU sammastraff. Förslagtill 7 kap. 4 § punkt 16 tryckfrihetsförordningen 16.organiserad rasism eller stöd åt organiserad rasism, varigenom någon deltar ieller lämnar stöd tiU sammanslutning, som genom att medverka i, uppmana tilleller på annat sätt främja brottslighet som innebär våld, hot eller tvång måsteanses förfölja folkgrapp eller annan sådan gmpp av personer på gmnd av ras,hudfärg, nationellt eller etniskt urspmng eller trosbekännelse. Förslagtill ändring i 1 § lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmed I §.Vad i denna lag stadgas skall äga tillämpning vid fömndersökning angående brottsom avses i 13 kap. I, 2, 3, 5 a eller 5 b § om brottet innefattargäming varom i 4 § nämnda kap. sägs, brottsom avses i 13 kap. 4 eller 5 §, 16 kap. 7 §, 18 kap. I, 3 eller 4 § eller 19kap. I, 2, 5, 6, 7, 8 eller 10 § , brottsom avses i 3 kap. 1, 2, 5 eller 6 § eller 4 kap. 1, 2, 3, eller 4 §brottsbalken, om gämingen innebär förgripelse mot Konungen eller annan som ärnämnd i 18 kap. 2 § samma balk, eller försök,förberedelse eller stämpling till brott som ovan nämnts, om sådan gäming ärbelagd med straff Förslagtill 29 kap. 2 § punkt 7 7.om brottet begåtts av rasistiska motiv eller eljest iimehåUit rasistiska inslag. Förteckning över remissinstansema Prop-1993/94: loi Efterremiss har yttranden över betänkandet Organiserad rasism (SOU 1991:75) inkommitfrån ombudsmän. Hovrätten över (Kh , Stockholmstingsrätt, Riksåklagaren, ,, (), Statens invandrarverk.Jämställdhetsombudsmannen, , ,. vid Stockholmsuniversitet, . Svenska avdelningen av intemationella juristkommissionen.Svenska kommunförbundet. i (LO), (), adademikers centralorganisation (),(Kh ,, , församlingsnämnd,Frikyrkoråd och De fria kristna samfundens råd. Samarbetsorganet för invandrarbyråer. Riksåklagarenhar överlämnat yttranden från överåklagama vid åklagarmyndighetema i Stockholmoch och från regionåklagarmyndighetema i , och Hämösand. Rikspolisstyrelsenhar bifogat yttranden från säkerhetspolisen och polismyndigheteraa iStockholm, och . SACOhar ingett ett yttrande från . Yttrandehar vidare inkommit från (),. , förstatsbidrag till trossamfund. Svenska kommunalarbetareförbundet.Riksorganisationen för svenska nazioffer samt från enskilda. Sammanfattning av betänkandet (SOU 1992:96) Prop. 1993/94: loi Förbudmot etnisk diskriminering i arbetsUvet Bilaga 4 Enligtdirektiven skall utredningen mot bakgrand av den kritik som riktats mot Sverigeför bristande uppfyUe.lse av R-konventionen för avskaffande av alla former avrasdiskriminering utreda behov cKh utformning av lagstiftning mot etniskdiskriminering i arbetslivet samt se över lagen mot etnisk diskriminering, DO-lagen.Förslaget skidl innebära en civilrättslig reglering. Sverigehar ratificerat tre konventioner som direkt är inriktade på frågan om etniskdiskriminering i arbetslivet, nämligen , FN-konventionenom ekonomiska, sociala och kultarella rättigheter och nr 111om diskriminering i fråga om anställning och yrkesutövning. hardessutom ratificerat flera konventioner som rör invandrad arbetskraft. som har att övervaka efterlevnaden avrasdiskriminerings-konventionen har några ledamöter ifrågasatt humvida uppfyUersina åtaganden enligt konventionen på arbetslivets område. Den kommitté somövervakar efterföljden av nr 111 riktade en begärantill den att i nästa rapport redogöra för vilka åtgärder iform av (överenskommelse mellan arbetsmarknadens parter och/eller lagstiftningsom vidtagits eller planerats för att förbjuda etnisk diskriminering.Regeringen ombads (Kkså att i lag införa rätt till ersättaing för den somdrabbats av diskriminering i anstäUning eUer sysselsättning. Grandlagenbygger på uppfattningen om aUa människors lUca värde (Kh innehåller förbud motdiskriminerande lagstiftning och krav på att allas likhet inför lagen samtsaklighet och ojjartiskhet skall iakttas inom den offentliga förvaltningen. Lagenmot etnisk diskriminering uttrycker ett totalt fördömande av etniskdiskriminering dock utan att innehålla något förbud. Lagen reglerar diskrimineringsombudsmannensoch nänmdens mot etnisk diskriminering verksamhet. DO:s verksamhetsområdeomfattar hela samhällslivet men särskild uppmärksamhet skall ägnas etniskdiskriminering i arbetslivet. Bestämmelseni brottsbaUcen 16:9 om olaga diskriminering omfattar inte förhållandet meUanarbetsgivare och arbetstagare. Densvenska arbetsrätten gäller lika för alla. Något generellt förbud mot Prop.1993/94:101 etnisk diskriminering i arbetslivet finns emellertid inte. Iprincip finns i den Bilaga 4 fria anställningsrätten kvar för privata arbetsgivare.Det fmns inte någon rättslig möjlighet att ingripa ens mot uttrycklig etniskdiskriminering i en anställningssituation. Statliga arbetsgivare är däremotbundna av grandlagsregeln att vid tillsättning av statiig tjänst skallavseende fästas endast vid sakliga grander såsom förtjänst och skicklighet.Den som anser sig felaktigt förbigången vid ett statiigt tillsättningsbesluthar möjUghet att överklaga i administrativ ordning. På den kommunala sidangäller utöver objektivitetsregehi i I kap. 9 § regeringsformen som innebär diskrimineringsförbud,inga generella regler för anstäUning av personal. Skyddmot diskriminerande avskedanden och uppsägningar finns för de flestaarbetstagare genom lagen om anställningsskydd (LAS). Diskriminerandeturordning vid uppsägning anses strida mot god sed på arbetsmarknaden.Rättsläget vad gäller möjlighetema att under åberopande av etniskdiskriminering angripa en arbetsgivares beslut att avbryta en provanstäUningeller att inte låta den övergå i tillsvidareanställning får betecknas somoklart. Uppsägning i strid mot LAS kan i vissa fall förklaras ogiltig. Allakränkningar av reglema i LAS är vidare skadeståndsgmndande. GenomAD:s praxis har utvecklats en allmän rättsgmndsats av innebörd att arbetsgivamasfria arbetsledningsrätt inte får utayttjas på ett otUlbörligt eller godtyckligtsätt. För omplaceringsbeslut med långtgående verkningar för den enskilde krävsenligt praxis att det skall föreligga godtagbara skäl. På det koUektivavtalsregleradeområdet anses ett krav på att arbetsgivaren skall utöva sin arbetsledningsrättpå ett sätt som inte står i strid med lag eller goda seder ingå som en doldklausul i kollektivavtalen. Brott gmndar därmed rätt till allmänt skadestånd. Avtalslagensgeneralklausul (36 §) om ogiltighet eller jämkning av oskäliga avtalsvillkorger möjUghet att i undantagsfall angripa t.ex. diskriminerande lönevillkor. Utredningenangående förbud mot rasdiskriminering fann att rasdiskrimineringskonventionensartikel 5 vad avsåg arbetsförhållanden inte var täckt av svensk rätt. Kommitténansåg emellertid att det saknades belägg för att etnisk diskriminering förekompå arbetsmarknaden och hyste principiella betänkligheter mot att ingripa medlagbestämmelser på förhållandet mellan arbetsmarknadens parter. Partema bordesjälva genom överenskommelse eller på annat sätt skapa en reglering motdiskriminering. Enligt kommittén borde emellertid frågan om lagstiftningövervägas på nytt om diskrimineringen blev mer utbredd. Motsvarandeuttalande gjordes i den efterföljande propo.sitionen. Diskrimineringsutredningenfann att rasdiskrimineringskonventionen ålade en ovillkorligskyldighet att lagstifta mot etnisk diskrimine- 9 1993/94. ringi arbetsUvet Utt-edningen farm vidare att en omfattande etnisk diskrimi- Prop.1993/94:101 nering förekom på den svenska arbetsmarknaden. Utredningen ladefram Bilaga 4 förslag till en arbetsrättslig lag mot sådan diskriminering eftermodell av dåvarande jämställdhetslagen. Förslaget innehöU skadeståndssanktioneratförbud för en arbetsgivare att göra sig skyldig till diskriminering mot arbetssökandeoch arbetstagare på gmnd av etnisk tillhörighet. Lagen angav ett antal typfalldär diskriminering skulle anses föreligga och innehöll en bevisbörderegel med presumtionsansviu.Vidare stadgades om vissa aktiva åtgärder och möjlighet till positivsärbehandling. JämO föreslogs bli övervakande myndighet. Diskrimineringsutredningenslagförslag möttes av kritik. Regeringen ansåg att ett ställningstagande tillbehovet av ett förbud mot etnisk diskriminering i arbetslivet förenat med iitraffeller skadestånd behövde skjutas . Istället lades förslaget tillden nuvarande lagen mot etnisk diskriminering fram. Lagen trädde i kraft år1986. År1989 uttalade Kommissionen mot rasism och främlingsfientiighet att föratt uppfylla rasdiskrimineringskonventionen behövde vidta ytterligare åtgärdereftersom invandrare även efter inrättandet av DO upplevde sig som negativtsärbehandlade på arbetsmarknaden. Kommissionen ifrågasatte om inte encivilrättslig lagstiftning skulle kunna motiveras redan av det skälet attinvandrama otvivelaktigt utgjorde en utsatt gmpp på arbetsmarknaden. DO:smöjligheter att agera kraftfullt bedömdes kunna främjas om effektiva rättsmedelgjordes tillgängliga. Kommissionen sade sig inte vilja föregripa den då aktaellautvärderingen av E)0:s arbete men betonade att "en uppstramning pålagstiftningssidan" borde övervägas. Flertalet remissinstanser somkommenterade kommissionens förslag att en lagreglering mot etnisk diskrimineringi arbetslivet på nytt borde övervägas antingen tillstyrkte eller förklaradesig inte ha någon erinran mot det. Enutvärdering av DO:s verksainhet ansågs inte i sig ha bekräftat behovetav ett lagreglerat förbud mot etnisk diskriminering i arbetslivet. Utredarenuttalade att DO redan med de arbetsinstmment som lagen mot etniskdiskriminering anvisade och de aibetsmetoder som myndigheten hittiUs använtkunde åstadkomma goda resultat både i enskilda ärenden och i denopinionsbildande verksamheten. I december 1989överlämnade DO tUl regeringen ett förslag till lagstiftning mot etnisk diskriminering i arbetslivet. Förslaget mnebär att såväl duekt som indirekt uppsåtlig diskriminering av arbetssökande och arbetstagare skulle förbjudas. Vad gällde arbetssökande omfattade skyddet enligt förslaget inte endast det slutliga anställningsbeslutet utan även missgynnande av någon under rekryteringsförfarandet Med diskriminering menades enligt förslaget att på gmnd av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt urspmng särbehandla någon på ett sätt som var till skada eller nackdel för honom. Någon precise ring av vilka handlingar som avsågs gjordes inte i lagtexten. Diskriminering skulle inte anses föreligga om hänsynstagande till ideella eller andrasärskilda intressen legat bakom arbetsgivarens handlande. Förslaget upptog en bevis regel som syftade till att åstadkomma en uppdelad bevisbörda. var ogiltighet ochskadestånd. Förslaget innehöll inte krav på aktiva åtgärder. 1993/94:101 Tanken på att DO skulle ha en processförande roU avrvisades. Iavsnittet lämnas en kortfattad redogörelse för sitaationen vad gäller lagstiftningmot etnisk diskriminering i arbetslivet i de länder som främst kan antas varaav intresse som jämförelse, nämligen , , , ,, Nederländema , , och samt inom EG. Iavsnittet gör utredningen en bedömning av behovet av lagstiftning mot etniskdiskriminering i arbetslivet mot bakgmnd av såväl intemationellaöverenskommelser och gällande rätt som de faktiska förhållandena påarbetsmarknaden cKh risken för diskriminering. Utredningenkonstaterar att de intemationella konventioner som anslutit sig tillinte innebär någon absolut skyldighet att lagstifta mot etnisk diskriminering iarbetslivet men att det måste anses mest förenligt med konventionemas syfteatt införa lagstiftning. Nuvaranderättsregler ger inte ett tillräckligt gott skydd mot etnisk diskriminering förarbetssökande (kU arbetstagare. Utredningenanser sig inte kunna bedöma omfattningen av etnisk diskriminering iarbetslivet men anser det klarlagt att sådan diskriminering förekommer.Dessutom föreligger risk för ökad förekomst av diskriminering . Överväganden inför utformningen av lagstiftning 1avsnittet redovisas utredningens ställningstaganden till vissa gmndläggandefrågor inför utformningen av ett lagförslag. Utredningen anser att det gmndläggandeskyddet mot etnisk diskriminering i arbetsUvet bör ges i lag, inte genomkollektivavtal, samt att lagen direkt bör kunna åberopas av varje individ somutsätts för diskriminering. Målsättningen för lagstiftningen bör vara att skapaett skydd mot sådana fall av diskriminering som är direkt stötande för denallmänna rättskänslan och där det diskriminerande momentet har en framträdanderoll. Lagen skall vara ett komplement till de nuvarande reglema om DO:s arbete. Lagstiftningenbör inordnas i det arbetsrättsliga regelsystemet samt gälla helaarbetsmarknaden. Lagen bör omfatta både arbetssökande och redan anställda.Förbud mot diskriminering bör riktas mot avsiktliga otillbörliga förfarandensom innebär negativ särbehandling på etnisk grand.