prop · GH03195 · 1993-12-31 00:00:00 — Lastskadaoch dröjsmål med utlämnandet Resebortfraktarenär ansvarig i enlighet med bestämmelsema i 13 kap. 24 - 35 och 37 - 39 §§ förskada till följd av att gods går förlorat, skadas eller försenas medan det är ihans vård. Bestämmelsema i 13 kap. 36 § har också motsvarande tillämpning. Enmottagare som inte är resebefraktaren har också rätt till ersättning enligtförsta stycket. Om mottagaren innehar konossement som har utfårdats avresebortfraktaren får han även åberopa reglema i 5 §. Ofr338 § i utredningens förslag) Bestämmelsemai denna paragraf motsvarar närmast 118 § och 123 § andra stycket i 1891 årssjölag och rör ansvaret för lastskada och dröjsmålsskada. Reglerna, som fått enhelt ny redaktionell uppbyggnad, är desamma som gäller vidstyckegodstransport. Iförsta stycket anges att bortfraktaren är ansvarig enligt reglema för styckegodstransport i 13 kap. 24-35 och 37-39 §§. Vidare anges att bestämmelsema i 36 § samma kapitel också skall tillämpas. Sist nämnda regel tar sikte på den situationen att den kontraherande bortfraktaren inte själv utför hela befordringen. Det kan exempelvis röra sig om en successiv befordran. Bestämmelsema är tvingande i svensk och intemordisk fart till förmån för avlastare, befraktare och mottagare. Detta framgår av 2 § andra stycket. Iandra stycket anges uttryckligen att även en mottagare som inte är befraktarenhar rätt till skadeersättning enligt de fömtsättningar som anges i förstastycket. Om mottagaren innehar ett trampkonossement som har utfårdats avbortfraktaren kan han dämtöver åberopa ansvarsbestämmelsema i 5 §. Dettainnebär framförallt att det tvingande ansvarsområdet för bortfraktaren utökasväsentligt, eftersom 5 § gör en vidarehänvisning till ansvarsreglema vidstyckegodstransport. Om däremot någon annan, exempolvis befraktaren, utfårdatkonossementet bestäms bortfraktarens ansvar uteslutande av reglema i förstastycket. Avtalsbrottoch hinder på resebortfraktarens sida Skallfartyget vara klart att börja ta in last senast viss tidpunkt(kancelleringstid), får resebefraktaren häva befraktningsavtalet, om fartygetinte är klart att börja ta in last eller lastningsanmälan inte har lämnats förefristens utgång. Anmälerresebortfraktaren att fartyget kommer efter det att fristen har löpt ut ochuppger han när fartyget kommer att vara klart att börja ta in last, fårresebefraktaren häva avtalet om det sker inom skälig tid. Hävs inte avtaletblir den angivna tidpunkten ny kancelleringstid. Ofr339 § i utredningens förslag) Paragrafen,som reglerar befraktarens hävningsrätt vid bmk av s.k. kancelleringstid,motsvarar 126 § andra och tredje styckena sjölag. Iförsta stycket har, fömtom språkliga ändringar, endast gjorts den modifieringeni förhållande till sjölag att bortfraktaren för att undgå hävning ävenmåste göra lastningsanmälan inom den bestämda tiden. Enligt1 § i detta kapitel gäller bestämmelsen i första stycket även konsekutivaresor. Om kancelleringstiden är knuten till den första resan, innebär enhävning normalt att befraktningsavtalet i dess helhet faller bort. Enligtandra stycket första meningen behåller bortfraktaren sin interpellationsrätt såsom sjölag. Som ytterligare villkor för denna rätt måste dock bortfraktaren även uppge hur stort dröjsmål som uppkommit eller kan fömtses. Därmed får befraktaren ett säkrare 287 underlagredan från början vilket kan påskynda hans ställningstagande. Detta fårgivetvis i sin tur betydelse för frågan om en hävningsförklaring avgetts inomskälig tid. Bestämmelsen i andrameningen är ny. Om befraktaren väljer att Prop. 1993/94:195 ftillföljaavtalet blir den nya tidpunkten som anges för lastning att anse som nykancelleringstid. Bortfraktaren kan därvid vara säker på att avtalet ftillföljsfömtsatt att den nya tiden för lastning iakttas. Detta överensstämmer medcertepartipraxis. Paragrafenhar avfattats enligt Lagrådets förslag. Resebefraktarenfår häva befraktningsavtalet på gmnd av dröjsmål eller annat avtalsbrott påresebortfraktarens sida, om avtalsbrottet är väsentligt. Sedanlastning har skett får resebefraktaren inte häva avtalet om lossning av godsetskulle medföra väsentlig skada eller olägenhet för annan befraktare. Vidkonsekutiva resor får resebefraktaren inte häva i fråga om en enstaka resa, ominte utförandet av denna är oväsenligt för resebortfraktaren i förhållande tillde återstående resoma. Omresebefraktaren vill häva avtalet, skall han meddela detta inom skälig tidefter det att han måste antas ha fått kännedom om avtalsbrottet. Gör han intedet går hävningsrätten förlorad, Ofr340 § i utredningens förslag) Bestämmelsemai denna paragraf reglerar befraktarens hävningsrätt i andra fall än som avses i28 § och motsvarar närmast 126 § första stycket och 127 § sjölag,Reglema har kompletterats med en uttrycklig särregel för konsekutiva resor. Iförsta stycket första meningen anges uttryckligen att befraktaren kan hävabefraktningsavtalet såväl vid dröjsmål som vid annat avtalsbrott. Det kanexempelvis gälla bristande lastvärdighet, särskilda krav på fartygetsnationalitet osv. Avtalsbrottet skall vara väsentligt. Något krav på insikt hosbortfraktaren om avtalsbrottets väsentlighet uppställs inte. Andrastycket uppställer speciella villkor för hävning vid delbefraktning och vidkonsekutiva resor. Enligt första meningen får hävning inte ske, om dettainnebär väsentlig skada eller olägenhet för andra befraktare. En motsvarandebestämmelse för styckegodstransport har tagits in i 13 kap, 14 § förstastycket. Likasåbegränsas genom andra meningen befraktarens rätt att vid konsekutiva resor hävabefraktningsavtalet partiellt med avseende på en enstaka resa. Så får skeendast om utförandet av den enskilda resan är oväsentligt för bortfraktaren iförhållande till de återstående resoma. Tredjestycket Enligt tredje stycket krävs att befraktaren, om han vill häva befrakt- ningsavtalet, meddelarbortfraktaren detta inom skälig tid efter det att Prop. 1993/94:195 han måsteantas ha fått kännedom om avtalsbrottet. Befraktarens behov av att häva tordenormalt ha samband med alternativa transportmöjligheter eller annan möjligdisposition över godset. Vid en bedömning av om befraktaren handlat inomskälig tid får därför kravet inte ställas så högt att han inte får tid attklarlägga och överväga den uppkomna situationen. Praktiskt sett kan dockhävningsrätten bli betydelselös genom att bortfraktaren tar ombord godset ochlåter fartyget avsegla. ett bestämt fartyg och går det förlorat eller förklaras detefter skada inte kunna sättas i stånd, är resebortfraktaren inte skyldig attutföra resan. I sådant fall har han inte heller rätt att utföra resan med ettannat fartyg, även om han enligt en allmän bestämmelse i avtalet har rätt attsätta in ett annat fartyg än det avtalade. Ofr341 § i utredningens förslag) Dennaparagraf, som i första meningen överensstämmer med 128 § sjölag,gäller befraktningsavtalets upphörande vid fartygets förlisning ellerkondemnation. Endast språkliga ändringar har vidtagits Ofr lösningen vidstyckegodstransport i 13 kap. 15 §). I andra meningen har dock gjorts dettillägget att bortfraktaren inte heller har rätt att utföra resan med ett annatfartyg och detta gäller även om befraktningsavtalet innehåller en s.k.substitutionsklausul av gängse utformning. För rätten att substituera i dennaextraordinära situation räcker det inte med en allmän bestämmelse omsubstitution utan det krävs en särskild bestämmelse härom i certepartiet. Atten substitutionsklausul av gängse utformning inte innebär en motsvarandeskyldighet för bortfraktaren att sätta in ett annat fartyg i stället för detförlorade eller kondemnerade är klarlagt i praxis. En lagregel med dennainnebörd har därför inte ansetts nödvändig. certepartiet angetts att resan skall utföras med ettdera av två altemativafartyg, består såväl plikten som rätten att utföra resan till dess ett avfartygen blivit slutligt nominerat och ett eventuellt haveri inträffar medfartyget. Om bortfraktaren redan utnyttjat en substitutionsklausul och satt inett annat fartyg i stället för det avtalade innan en förlust inträffar, medförförlusten av det nya fartyget likaså i konsekvens med det ovan sagda attbortfraktarens skyldighet och rätt att utföra resan faller bort. faller bort skall bortfraktarens ansvar inte bedömas enligtdenna paragraf. Ett eventuellt ansvar får i stället prövas uteslutande medutgångspunkt från den särskilda ansvarsbestämmelsen i 31 §. Lagrådethar föreslagit att bestämmelsen formuleras på ett sådant sätt att tveksamhetinte uppstår om dess dispositiva karaktär. 19 1993/94. härvidsamma bedömning.Med hänsyn till strävan efter så lika Prop. 1993/94:195nordiska lagtexter som möjligt har jag emellertid valt en något annan lösningän den Lagrådet föreslagit. Uppkommer till följd av dröjsmål eller annat avtalsbrottpå resebortfraktarens sida skada som inte omfattas av 27 §, har 13 kap. 25 och26 §§ motsvarande tillämpning. Ofr 342 § i utredningens förslag) Bestämmelsen motsvarar 130 § sjölag ochreglerar bortfraktarens ansvar för skada till följd av dröjsmål eller annatavtalsbrott som inte omfattas av 27 §. Med dröjsmål avses även den situationenatt ett fartyg förlist eller kondemnerats. I bestämmelsen är hänvisningen inskränkt till 13 kap. 25och 26 §§. Detta innebär att avtalspartema får avtala om andra ansvarsförhållanden. Avtalsbrott och hinder på resebefraktarens sida Frånträder resebefraktaren befraktningsavtalet innanlastningen har börjat eller har han, efter att ha gett uttryck åt detta, vidlastningens slut inte lämnat allt det gods som avtalet gäller, harresebortfraktaren rätt till ersättning för fraktförlust och aiman skada. Vidkonsekutiva resor kan frånträdande av en enstaka resa ske endast om utförandetav denna är oväsentligt för resebortfraktaren i förhållande till de återståenderesoma. Vid bestämmande av ersättningen skall hänsyn tas till omresebortfraktaren utan skälig anledning har underlåtit att ta med annat gods. Rätt till ersättning föreligger inte om möjligheten attavlämna, befordra eller föra in godset i bestämmelseorten måste ansesutesluten till följd av omständigheter som resebefraktaren inte borde ha räknatmed när avtalet ingicks, såsom utförsel- eller införselförbud eller någon annanåtgärd av myndighet, förstörelse av allt gods av det slag som avtalet avsereller en därmed jämförlig händelse. Detsamma gäller om avtalet avser bestämtgods som förstörts genom en olyckshändelse. Om resebefraktaren vill åberopa en omständighet som avsesi tredje stycket skall han inom skälig tid meddela motparten detta. Gör haninte det är han skyldig att ersätta den skada som kunde ha undvikits ommeddelande hade lämnats inom sådan tid. Ofr 343 § i utredningens förslag) Denna paragraf, som reglerar befraktarens rätt attfrånträda befrakt ningsavtalet helt eller delvis, har sin motsvarighet i 131 §, 132 § 290 första stycket och 134 § sjölag. En motsvarande bestäm melse för styckegodstransport har införts i 13 kap. 11 §. ändringari sak åsyftas inte men reglema har fått en väsentligt ny Prop. 1993/94:195redaktionell och principiell uppbyggnad. Vidare har en uttrycklig särregel förkonsekutiva resor tillkommit. Bestämmelsenreglerar befraktarens ansvar när denne frånträder avtalet. Frånträdandet kanvara fullständigt, dvs. avse hela lasten, eller partiellt, dvs. avse en del avlasten. Såsom partiellt frånträdande räknas också att befraktaren vidlastningens slut inte lämnat allt det gods som avtalet gäller. Gemensamt för detre fallen är att befraktaren på ett eller annat sätt har gett uttryck för attlast eller full last inte kommer att lämnas. Har befraktaren inte gett uttryckför detta men kan det vid lastningstidens slut konstateras att last inte allseller endast delvis har levererats gäller vad som sägs i 35 §. "Påföljden"för ett frånträdande är densamma som sjölag, dvs. som huvudregelfull skadeersättning till bortfraktaren. Vid ett delvis frånträdande kan det -fömtom ersättning för fraktförlust på gmnd av att frakten enligt avtalet beräknasefter godsmängden -framförallt bli fråga om ersättning för extra kostnader förbarlast eller omstuvning. Andrameningen avser konsekutiva resor, Principema för ett partiellt frånträdande ärdesamma som för partiell hävning enligt 29 §. Andrastycket om bortfraktarens skyldighet att begränsa sin skada överensstämmer med134 § sjölag. Någon motsvarighet till dess andra stycke omersättning för överliggetid m.m. har dock inte upptagits i denna paragraf.Ersättning för överliggetid regleras särskilt i 15 §. Om ytterligare uppehållskulle uppstå för bortfraktaren i det fall överliggetiden bestämts genom avtaloch detta föranleder extra kostnader, får ersättning för detta krävas med stödav skaderegeln i 36 §. Tredjestycket om befrielse från ersättningsskyldighet vid vissa extraordinäraomständigheter överensstämmer helt med sjölag. Endast språkligaändringar har gjorts. Fjärde stycket ombefraktarens reklamationsplikt överensstämmer med sjölag. Iförtydligande syfte har endast tillagts att befraktaren blir ansvarig för extraoch onödiga kostnader om reklamation inte görs . Paragrafens första styckehar avfattats med beaktande av Lagrådets erinringar. 33§ Får resebefraktaren frånträda befraktningsavtalet utan att skade- ståndsansvar föreliggerenligt 32 § tredje stycket, får även resebort- Prop. 1993/94:195 fraktarenfrånträda avtalet om han meddelar detta inom skälig tid. Omresebefraktaren inte avlämnar allt det gods som avtalet gäller, fårresebortfraktaren förelägga resebefraktaren en bestämd tilläggstid inom_ vilkenresebefraktaren skall betala ersättning eller ställa säkerhet. Är tiden inteoskäligt kort och har ersättningen inte betalats eller säkerhet inte ställtsinom tilläggstiden, får resebortfraktaren häva avtalet. Han har även rätt tillersättning enligt 32 §. Ofr344 § i utredningens förslag) Bestämmelsemai denna paragraf motsvarar 131 § andra stycket andra meningen och 132 § andraoch tredje styckena sjölag och gäller bortfraktarens rätt tillfrånträdande eller hävning av befraktningsavtalet vid extraordinäraförhållanden respektive då mindre last avlämnas än som avtalats. Vissaändringar har dock företagits. Regelni första stycket skall ses som ett komplement till 32 §, Om befraktaren intefrånträder avtalet av vissa spiekulativa skäl, ges åt bortfraktaren enmotsvarande möjlighet att förhindra resans utförande. Detta överensstämmer med1891 års sjölag. Ombortfraktaren väljer att frånträda avtalet, är han på samma vis som befraktarenskyldig att tillkännage detta inom skälig tid. Till skillnad mot vad som gällerenligt 131 § andra stycket sjölag går dock rätten att frånträdaförlorad om reklamationsskyldigheten inte fullgörs . Ävenbestämmelsen i andra stycket rörande partiellt frånträdande skall ses som ettkomplement till 32 §. Bortfraktaren har rätt att häva avtalet om han harförelagt befraktaren en bestämd tilläggstid som inte är oskäligt kort ochbetalning inte sker eller säkerhet inte ställs inom tilläggstiden. Hävning fårske även om det föreligger omständigheter som avses i 32 § tredje stycket. Itredje meningen preciseras för tydlighets skull att bortfraktaren också kankräva ersättning enligt 32 § när avtalet hävs, om inte befraktaren är fri frånersättningsansvar för att det gods som fattas inte har avlämnats, dvs. detföreligger omständighet som avses i 32 § tredje stycket. Paragrafenhar avfattats enligt Lagrådets förslag. Sedanlastning har skett har resebefraktaren inte rätt att få godset lossat eller resan avbmten, om detta skulle medföra väsentlig skada eller olägenhet för resebortfraktaren eller någon annan befraktare. Bestämmelsernai 32 och 33 §§ har motsvarande tillämpning. Ofr 345 § i utredningens förslag) Prop. Denna bestämmelse, som avser vissa inskränkningar i rättenför befraktaren att frånträda befraktningsavtalet efter det att lastning skett,motsvarar 133 § sjölag. Vissa språkliga ändringar har dock gjorts.Vidare innebär hänvisningama till 32 och 33 §§ att bortfraktarens rätt tillskadeersättning och rätt att häva avtalet skall regleras enligt dessapuiragrafer. Bortfraktarens rätt till avståndsfrakt regleras i 21 §, Har överliggetiden liestäms genom avtal och harresebefraktaren vid lastningstidens utgång inte avlämnat godset eller endast endel av det, har 32 och 33 §§ motsvarande tillämpning. Detsamma gäller närbetraktningsavtalet innehåller klausulen liner terms (linjefartsvilUcor) ochliggetiden har löpt ut. Om överliggetidens längd inte har avtalats och lastningenblir så försenad att väsentlig skada eller olägenhet uppkommer för resebortfraktarenäven om ersättning för överliggetid betalas, får han häva avtalet eller, närgods redan har avlämnats, förklara lastningen avslutad, I ett sådant fall harbestämmelsema i 32 och 33 §§ motsvarande tillämpning, Ofr 346 § i utredningens förslag) De sjociella tolkningsreglema i 131 § tredje stycket och132 § första stycket sjölag har utgått och ersatts med bestämmelsemai denna paragraf om dröjsmål med lastningen, Bestämmelsema tar således siktepå den situationen att godset inte avlämnas eller att endast en del av det avlämnasutan att befraktaren har gett uttryck för någon avsikt att frånträdabefraktningsavtalet Ofr 32 § rörande frånträdande). Trots de redaktionella ochprincipiella ändringama blir dock genom hänvisningama till 32 och 33 §§rättsföljden densamma, dvs, som huvudregel ftill skadeersättning tillbortfraktaren, oavsett om situationen är att betrakta som ett frånträdandeeller som dröjsmål från befraktarens sida. Första stycket första meningen reglerar de fall dålastningstiden är bestämd genom befraktningsavtalet och överensstämmer medgällande rätt, I andra meningen har endast förtydligats att reglema i förstameningen också gäller vid bmk av avtalsklausulen liner terms, såsom denna skalltolkas enligt 10 §, under fömtsättning att liggetiden har löpt ut. Särregeln i andra stycket är ny och skall ses som ettnödvändigt 293 komplement till definitionen av "överliggetid" i14 § första stycket i fall då regeln om frånträdande i 33 § första stycket inteär direkt tillämplig.Denna definition innebär nämligen att - om överliggetiden Prop. 1993/94:195inte fastställts i befraktningsavtalet - bortfraktaren får nöja sig med densärskilda ersättningen för överliggetid även om tidsutdräkten blir betydande.Bortfraktaren bör även i ett sådant fall kunna ta sig ur kontraktsförhållandetom förseningen innebär väsentlig skada eller olägenhet för honom. Detkan exempelvis röra sig om en långvarig hamnstrejk eller en spekulativfördröjning från befraktarens sida som gör att fartyget inte kan komma ut pä enstigande fraktmarknad eller annars att bortfraktaren kommer i dröjsmål mot enny befraktare. I det fall last har avlämnats endast till en del ochbortfraktaren förklarar lastningen avslutad följer av hänvisningen till 33 §att bortfraktaren därefter kan häva befraktningsavtalet i sin helhet genom attförelägga befraktaren en bestämd frist för betalning av ersättning ellerställande av säkerhet. Inte heller i den situationen kan bortfraktaren såledestvingas att utföra resan utan full kompensation. Fördröjs fartyget efter lastningen eller under resan ochberor detta på ett förhållande på resebefraktarens sida, har resebortfraktarenrätt till ersättning, om inte resebefraktaren visar att varken han själv ellernågon som han svarar för har gjort sig skyldig till fel eller försummelse.Detsamma gäller om fartyget uppehålls under lossningen därför att det inte ärmöjligt för resebortfraktaren att lägga upp godset enligt 26 §. Blir vid konsekutiva resor frakt, ersättning föröverliggetid eller andra fordringar enligt befraktningsavtalet inte betalade irätt tid, får resebortfraktaren förelägga en bestämd tilläggstid förbetalningen. Är tiden inte oskäligt kort och betalas fordringen inte inomtilläggstiden, får resebortfraktaren ställa in ftillgörelsen av avtalet ellerhäva det. Resebortfraktaren har rätt till ersättning för förlust som beror påatt fullgörelsen ställs in eller, om avtalet hävs, att de återstående resornafaller bort. Ofr 347 § i utredningens förslag) Bestämmelsema i denna paragraf, som behandlar alltdröjsmål efter lastningens avslutande, motsvarar 96, 99 och 109 §§ i 1891 årssjölag. Fömtom att reglema redaktioneUt samlats i en paragraf har även vissaändringar gjorts i syfte att såväl förbättra bortfraktarens ställning somförenkla ersättningssystemet. Paragrafen innehåller också en särregel förkonsekutiva resor. I första stycket första meningen, som gäller dröjsmålefter last ningen i lastningshamnen eller under resan, regleras befraktarens skadeståndsansvar. Regeln innebär att det särskilda presumtionsansva- 294 ret enligt 96 § sjölag i princip behålls menatt beviskravet skärps. Medan det tidigare räckte med att det gjordes antagligtmåste befraktaren nu kunna visa att fel eller försummelse inteföreligger på Prop. 1993/94:195 hans sida. Den sjölag speciellaregeln med ersättning och ersättningsberäkning såsom för överliggetid harutgått. All ersättningsskyldighet för dröjsmål efter lastningen faller nuunder presumtionsansvaret. Befraktarens presumtionsansvar omfattar även hansanställda och andra som han svarar för, t.ex. en självständig avlastare somhandlar för befraktarens räkning, I andra meningen av samma stycke anges att befraktaren harsamma ansvar vid dröjsmål med lossningen. En fömtsättning för ersättning ärdock att bortfraktaren inte har möjlighet att ensidigt avvecklabefraktningsavtalet genom att lägga upp godset enligt reglema i 26 §, Det böruppmärksammas att reglema i 109 § sjölag om godsmottagarens ansvarför underlåtenhet att medverka vid lossningen inte har någon motsvarighet i dennya lagen. Mottagarens skyldigheter i samband med lossningen, exempelvisskyldigheten att betala ersättning för överliggetid, regleras nu avbestämmelsema i 23, 25 och 26 §§, Bestämmelsema i detta stycke innefattar inte någonuttrycklig regel om hävning av befraktningsavtalet. Eftersom lastning redanskett får nämligen en sådan bestämmelse mycket liten betydelse. Om dröjsmåletblir långvarigt eller resan hindras av exempelvis ett överraskandeexportförbud, torde dock en hävning kunna komma i fråga med stöd av allmännakontraktsrättsliga regler. Bestämmelseni andra stycket är en ny särregel för konsekutiva resor och avserbortfraktarens möjlighet till hävning eller inhibition av befraktningsavtaletmed avseende på återstående resor vid utebliven betalning av frakt ellerersättning för överliggetid eller för andra fordringar enligtbefraktningsavtalet. Ett certeparti kan ofta gälla ellerett större antal resor och bortfraktaren skall därvid inte kunna tvingas tillatt anträda en ny resa utan att han fått betalt för en tidigare. Behov av enlika sträng hävningsregel som i 71 § rörande tidsbefraktning - därförskottsbetalning av tidsfrakten oftast utgör den enda säkerheten - finns dockinte. Möjligheten till hävning och skadestånd regleras därför efter sammaprinciper som i 15 § vid utebliven ersättning för överliggetid. Skada somgodset har orsakat Hargodset orsakat skada för resebortfraktaren eller skada på fartyget, ärresebefraktaren skyldig att betala ersättning, om han själv eller någon som hansvarar för har gjort sig skyldig till fel eUer försummelse. Detsamma gäller omgodset vid delbefraktning orsakat skada på annat gods ombord på fartyget. Ofr 348 § i utredningens förslag) Bestämmelsen avser befraktarens ansvar då gods orsakatskada. Första meningenöverensstämmer med 97 § första stycket Prop. 1993/94:195 sjölag.Befraktaren åläggs ett allmänt culpaansvar och detta omfattar även skadaorsakad av farligt gods. I avtalssammanhang används emellertid inte sällan ens.k. Denna innebär att ett presumtionsansvar kan drabbabefraktaren. Detta ansvar blir då av samma typ som förekommer i 8 § andrastycket gällande befraktarens val av en osäker hamn. Regelni andra meningen är ny och tar sikte på skador som orsakas på annat gods ombordvid delbefraktning. Vid en skadesituation är det ofta närliggande att bådefartyg och last drabbas.