prop · GH03150 · 1993-12-31 00:00:00 — Den neoklassiska teorin förskattesatsutjämning (tax-smoothing) är en normativ utgångspunkt för statsskuldpolitik.Denna teori säger att oavsett tidsprofilen för de offentliga utgifteraa så börett lands skattesatser hållas konstanto över tiden. Skatte-satseraa sätts på ensådan nivå så att stoten kan finansiera sitt långsiktiga utgiftsprogram. Genomatt hålla skattesatseraa konstanta över tiden mini-merar staten beskattningensextra kostnad. Ändrar staten skattesatseraa mellan olika perioder kommermarginalkostnaden för en ytterligare skat- tekronaatt vara olika , vUket är ineffektivt. De konstanta Prop. 1993/94:150skattesatseraa måste dock förändras om något ofömtsett inträffar med Bilaga 1.1skattebaser eller offentliga utgifter. Innebörden är att i perioder där utgiftemaär stora skall stoten tillåta budgetunderskott och när de är små skall budgetenöverbalanseras. Ligger de offentliga utgifteraa översitt långsiktiga genomsnitt blir också den optimala statsskulden ston Mycketvälvilligt tolkat kan alltså statsskuldsutveckling, frånett'tax-smoothing'-perspektiv, betecknas som optimal, om det är så att deframtida offentliga utgiftema ligger på en lägre nivå än vad de gör . 'Tax-smoothing'-teorin har också implikationer för hur stabiliseringspolitiken skallbedrivas budgetunderskottet skall följa ett motkonjunk-turellt mönster'Tax-smoothing '-teorin ger alltså upphov till direkt Key-nesianskapolitikrekommendationer. Settisolerad från andra överväganden så sätter 'tax-smoothing '-teorin ingen övregräns för stotsskuldens storlek, men uteluter ändå en mängd stotsskuldsbeteenden.Alla stotsskuldsutvecklingar som kräver framtida skattehöjningar elleravvikelser från ett rimligt utgiftsprogram är att betrakta som inoptimala. Somen normativ teori är därför 'tax-smoothing '-ansatsen värdefull. allmänna debatten förekommer en mängd olika skulddefmitionen Syftet meddetto avsnitt är att diskutera de vanligaste definitionema. Vilken definitionsom är lämplig beror framför allt på vad man vill belysa. Det fmns också enmängd mätproblem kopplade till de olika skuldmåtten de siffror som finnsredovisade i finansräkenskaperaa kan skilja sig ganska ntycket från deekonomiskt relevanta värdena. flesta sammanhang diskuteras finansiella skuldbegrepp eftersom det är definansiella problemen som står i fokus. Därmed bortses det ifrån att stoten ochkommuner förfogar över stora reala tillgångar. Anledningen till detto är främstatt tillgångar som skolor, vägar, sjukhus etc. ger en mycket liten direktpekuniär avkastning. Det reala kapitalet i den offentliga sektom resulterarvisserligen i en samhällsekonomisk avkastning, men denna avkastning kan intefinansiera de offentliga utgiftema. (Indirekt ger naturligtvis vissatillgångar såsom infrastmktur och utbildningsväsende staten intäkter). Detfaktum att offenfliga tjänster inte prissätts på marknaden och i vissa fall äromöjliga att saluföra (s.k. kollektiva varor/tjänster) gör också värderingen avdet reala kapitalet i den offentliga sektom mycket osäker. Atthelt bortse från det reala kapitalet i den offentliga sektora vid enutvärdering av dess finansiella ställning är ändå något missvisande, eftersomvissa intäkter ändå genereras. I ena änden av inkomstbringande aktiviteterfinns de affärsdrivande verken som inlevererar betydande överskott tillstaten, i den andra änden finns verksamheter där avgifter (t.ex. vidsjukhusbesök) endast täcker en liten andel av de totala kostna- deraa.Bilden kompliceras ytterligare av att staten kan omvandla reala Prop.1993/94:150 tillgångar till finansiella genom utförsäljning. Ivissa sammanhang analyseras den finansiella skulden för stoten isolerat, iandra sammanhang för den konsoliderade offentliga sektom, dvs. stoten, denkommunala sektom och socialförsäkringssektora tillsammans. En annan mycketviktig distinktion är den mellan finansiell brattoskuld och finansiellnettoskuld där nettoskulden är skillnaden mellan finansiella skulder ochfinansiella tillgångar. Sammantoget finns det med andra ord fyra centralafinansiella skuldbegrepp: den stotiiga sektoms brattoskuld, den stotiigasektoras nettoskuld, den konsoliderade offentliga sektoms brattoskuld och denkonsoliderade offentliga sektoras nettoskuld. 14.3.1 Bruttoskuld eller nettoskuld? Itobell 14.1 redovisas den empiriska bilden avseende finansiella tillgångar ochskulder enligt preliminära beräkningar. Vägledande fördessa beräkningar är de bokförings- och värderingsprinciper som ligger tillgrand för finans- och nationalräkenskapema. Storleken på skulden enligt deolika definitionema är ncket olika. Störst är den konsoliderade offentligasektoms brattoskuld på I 231 miljarder (av BNP). Minst blir skulden om dendefinieras som den offentliga sektoras nettoskuld (266 miljarder eller avBNP). Den stora skillnaden förklaras av att staten, men framför alltsocialförsäkringssektora i AP-fonderaa, har stora finansiella tillgångar. Närden offentliga sektoras finansiella uthållighet är föremål för analys är detnettoställningen som är det ekonomisk mest relevanto måttet. Det är ju möjligtatt minska innehavet av finansiella tillgångar och amortera brattoskulden. TabeU14.1 Finansiell skuldsättning 1993 i den offentUga sektorn Den offentligasektoms inkomster av kapital uppgick, enligt preliminära beräkningar, till 93miljarder kr. och ränteutgiftema till Att den offentligasektora visar ett kapitalinkomstöverskott är ganska märkligt med tanke på attden finansiella nettoskulden uppgick till 266 miljarder kronor.Förklaringen ligger i att kapitalinkomsteraa inkluderar avkastning på andratillgångar än de rent finansiella. Vidare är avkastningen på valutareservenupptagen som kapitalinkomst. Valutareserven ingår däremot inte påtillgångssidan i statens balansräkning. 22Riksdagen 1993/94. 1 samL Nr 150 tensinnehav av aktier i allmänhet och av aktier i affärsverken (eller in- Prop.1993/94:150 sats i stotiiga verk som det heter i finansräkenskapertia) är lågtvärderade Bilaga 1.1 i förhållande till inlevererade vinster Utöverde explicito fordringar som innehavare av stotspapper har på stoten finns ävenimplicito fordringar i form av framtida pensionsåtaganden och andra mer ellermindre förpliktande utfästelser om framtida transfereringar och subventioneradoffentlig konsumtion. Staten har en viktig implicit tillgång i sinbeskattningsrätt. Ytterligareett skuldbegrepp definieras av konvergensvillkoren för deltogande i denekonomiska och monetära unionen (EMU). Där avses den konsolideradebrattoskulden, dvs den konsoliderade offentliga sektoras brattoskuld minskadmed den offentliga sektoms innehav av egna skuldförbindelser. Den principiellainnebörden för svenskt vidkommande är att AP-fondemas innehav av stotspapperskall räknas ifrån den konsoliderade sektoms brattoskuld. 14.3.2Statsskuld eller den konsoliderade offentliga sektorns skuld? Detskuldbegrepp som oftast är föremål för diskussion är stotsskulden. EnligtRiksgäldskontorets redovisning uppgick stotsskulden till 831 miljarder kr1993, vilket är mer än den konsoliderade offentligasektoms fmansiella nettoskuld. Återigen förklaras den stora differensen avAP-fondemas tillgångar och eftersom stoten inte kan tillgodogöra sig dessavärden för konsumtionsändamål kan den statliga nettoskulden i vissa sammanhangvara ett relevant uthållighetsmått. Denkonsoliderade offentliga sektora hade , då konjunkturen nådde botten,ett sparandeunderskott motsvarande av BNP. Nettoskulden uppgicksamtidigt till av BNP. Konjunkturförbättringen bidrog till attunderskottet nästan halverades till 1985. Offentliga sektoms nettoskuldfortsatte dock att stiga till av BNP 1985 (se diagram 14.1). Mellan1985 och 1990 förbättrades den offentliga sektoras finansiella sparande ochunder åren 198790 var primäröverskotten av BNP. Nettoskuldkvotensjönk till ca -av BNP, dvs. den offentliga sektomsfinansiella nettoställning var positiv 1990. Denkonsoliderade offentliga sektoms nettoskuld har efter 1990 ökat ncket snabbt.Som andel av BNP uppgick nettoskulden till vilket kan jämföras med14 % , som var det högsto värdet efter lågkonjunkturen i början på1980-talet. Mönstret är likartat, om än på en annan nivå, för brattoskulden (sediagram 14.1). Finansiellaberäkningar för skuldutvecklingen har genomförts för en genomsnittlig tillväxtpå , och . Samfliga tre alteraativ fömtsätter attsaneringsprogrammet genomförs. (Se kapitel 13 för en utförlig redovisning avberäkningama). Den konsolideradeoffentliga sektoms nettoskuld fortsätter att växa under hela kalkylperiodennär tillväxten är medelhög (). beräknas nettoskuldkvoten uppgå till49 % av BNP som det primära sparandet är lika med O % av BNP (sediagram 14.3). Storleken på det primära sparandet är otillräckligt för attnettoskuldkvoten skall kunna permanentas nivå efter år 1999.Skuldutvecklingen i altemativet för medelhög tillväxtöverensstommer ungefär med den skuldutveckling som fömtsågs i 1993 årsreviderade nationalbudget. Diagram 14.3 Den offentUga sektorns skuldutveckUng vidmedelhög () tiUväxt 1993/94:150 Bilaga1.1 Andelav BNP, procent ,,.--''" Underföratsättning att AP-fondema köper stotspapper i samma omfattning som tidigarekan den konsoliderade bmttoskulden (dvs. EU's skuld-definition) beräknas. Denkonsoliderade brattoskulden växer från 1999 närtillväxten är medelhög. Den ligger därmed på en nivå som överstiger EU's konvergensvillkor Altemativet med medelhögtillväxt leder till att den dramatiska skuldtillväxten upphör , men att den offentliga sektoms skuld ligger på en nivå som ärbetydligt högre än dagens. Risken för en okontrollerbar utveckling torde idetto fall vara mindre sannolik. vånpå den offentliga skulden är dock ett allvarligt samhällsekonomiskt Prop.1993/94:150 problem. Diagram14.4 Den offentliga sektoms nettoskuldutveckling i tre olika tUlväxt-scenarier Andelav BNP, procent 60- Vidlåg genomsnittlig tillväxt () är läget mer problematiskt (se diagram 14.4).Den konsoliderade offentliga sektom uppvisar primäranderskott motsvarande 1,av BNP i en situation där betydande primäröverskott skulle krävas för enbalanserad skuldutveckling. Altemativet för hög ekonomisk tillväxt ()innebär en ganska gynnsam skuldutveckling under kalkylperiodens sisto år denkonsoliderade offentliga sektoms nettoskuldkvot har då börjat niinska samtidigtsom primäröverskottet uppgår tUl av BNR Oavsett vilkettillväxtalteraativ som visar sig vara mest kortekt så kommer att gå ini med en betydande offentlig skuld. av hög ekonomisktillväxt är inte tillräckligt för att eliminera den offentliga skulden frånagendan över mest allvarliga ekonomiska problem. Den tendens tillskuldstobilisering vid slutet av seklet som kan avläsas grafiskt i diagram 14.4ska inte heller övertolkas blir tUlväxten lägre än under 2000-taletsförsta år eller stiger realräntan kommer skuldkvoten att börja växa snabbareigen. Med en stor offentlig skuld är känsligheten för dylika förändringarmycket stor. 14.4.380-talets och 90-talets skuldutveckling en jämförelse Prop.1993/94:150 BUaga1.1 Den ogynnsamma skuldutveckling som inleddes försto årvisade sig vara ganska lätt att bryto under andra . Demedelfristiga finansiella beräkningama visar tydligt att 90-talets negativaskuldutvecklingstrend är betydligt svårare att vända. Varförär det inte lika lätt ? De faktorer som avgör den offentligaskuldens utveckling är, som nämndes i avsnitt 14.2.1, primärsal-dots utveckling,storleken på den ingående skulden samt skillnaden mellan realränto ochtillväxt. del av den snabba förstärkningen av den offentliga skuldutveck-luigenunder 80-talets senare del förklaras av att skattekvoten steg från år 1985till 1990, vilket förbättrade primärsaldot. Bakom ökningen avskattekvoten ligger flera faktorer: Detilltogande löne- och prisökningama i kombination med icke infla tionsskyddade skatteskalor ökade skatteinkomstema ("fiscal drag"). Löneandelen ökade och vinstandelen i näringslivet sjönk kraftigt till enohållbart låg nivå. Eftersom löner är avsevärt högre beskattode än vinsterbidrog detto också till ökade skatteinkomster. Denprivato konsumtionen låg på en så hög nivå att sparkvoten var negativ. Därmed blev momsintäktema också ovanligt stora. Realräntanvar obetydligt högre än tillväxten . En viktig förklaringtill den dramatiska skulduppbyggnaden under försto halvan av 90-talet är attskillnaden mellan ränto och tillväxt är ncket hög.Skillnaden mellan implicit räntan på stotsskulden och BNP-tillväxten varmellan 198190 i praktiken lika med noll. Motsvarande siffra för tidsperioden199195 har beräknats till . Ränteutgiftema, under slutet av 80-taletminskades också när den finansiella ställningen successivt förbättrades. Utgångslägetför en minskning av skulden, efter den skulduppbyggnad som sker, skiljer sigpå flera sätt från situationen . För det försto ärföratsättningama för stora primäröverskott sämre. Det nuvarande systemet förinkomstbeskattning innebär minskad progressivitet som skatteskalomajusteras automatiskt i takt med inflationen. Starkare tillväxt och inflationleder därför inte i samma utsträckning som tidigare till förstärktostotsinkomster Det kan tyckas att det gamla skattesystemet hade godaegenskaper som automatisk stobilisator, men man måste komma ihåg attdet ledde till ohållbart höga marginalskatter, eftersom dessa hade en tendensatt stiga under varje konjunktumppgång utan att falla tillbaka avlågkonjunktur. Dessutom är de samhällsekonomiska kostnaderaa i termer aveffektivitetsförluster och förlorad tillväxtpotential hos ett progressivtskattesystem sannolikt av en annan storleksordning än dess eventuellaförtjänster som automatisk stobilisator Den mycket fördelaktiga utvecklingenav högt beskattode skattebaser kommer inte attåterapprepas i något av de medelfristiga altemativen. Arbetslösheten kommer,enligt kalkylerna, inte ner i de mycket låga tal som rådde på den överhettodearbets- marknaden i slutet av80-talet. För det andra är skillnaden mellan real- Prop. 1993/94:150 räntooch tillväxt störte i de medelfristiga kalkylema än under senare de- Bilaga1.1 len av 80-talet. För det tredje, så lämnade 80-talet efter sig ennettoskuldkvot som var avsevärt större än nettoskuldkvoten vid ingången till80-talet (se diagram 14.1. 14.4.4Går det att inflatera bort den svenska statsskulden? stotsskuld i kombination med stora budgetunderskott kan måhända ökalockelsen att sedelpressfmansiera underskotten. 1 och med att statsskuldentill stor del är bestämd i svenska kronor så skulle den inflationsprocess somen ökad penningmängd ger upphov till också urholka skuldens reala värde. Vinstemaav att inleda en inflateringsprocess är dock begränsade eftersom AP-fondemahar stora finansiella tillgångar som också förlorar sitt reala värde. Kostnademaskulle däremot bli betydande investeringsverksamhet, nyföretogande ochproduktion skulle hämmas av de osäkra förhållanden som följer av en ökning avinflationen. Den svenska statens trovärdighet som låntagare skulle undergrävaslångt in . 14.4.5Real finansiering av statsskulden Sverigesinflationshistorik och det dåliga statsfinansiella läget innebär att risken förhögre inflationsnivåer, ur en placerares perspektiv, inte är försumbar. Avdetta skäl betalar stoten en realränto som är högre än den realränto som skullegälla om inflationsmålet av marknaden uppfattodes som fullt trovärdigt. Ettsätt för staten att bli av med räntepremien, och därmed lindra sin räntebörda,är att emittera reala obligationer, något som ofto har föreslagits av svenskaakademiska ekonomer skulle då vara helt okänsliga förprisnivåförändringar. Även den nominella räntan på nominella obligationer kantänkas falla, när en del av beståndet utgörs av reala obligationer Det är juframför allt placerare som förväntar sig en hög inflationsnivå som attraherasav reala obligationer, kvar att köpa nominella obligationer blirinflationsoptimisteraa med låga inflationsförväntningar. Lägreinflationsförväntningar hos de som köper nominella obligationer innebär, rimligen,lägre nominella räntor (emitterade, , den19 april reala obligationer.) 14.5 Den intemationella skuldutvecklingen Utvecklingenav skuldkvoten har i varit trendmässigt stigande(diagram 14.1). Efter varje lågkonjunktur har den genomsnittliga skuldkvotenlagt sig på en högre nivå, och har nått nivåer som inte förekommit ifredstid. I den mån hög offentlig skuldsätt- ningär ett problem kan det därför till stor del sägas vara gemensamt för Prop.1993/94:150 industriländema. Frånrelativt låga nivåer i inånga länder steg skuldkvoten bl.a. som en följd avde obalanser som orsakades av oljeprischockema mellan mitten av 1970-taletoch mitten av . Mellan 1978 och (OECD-prognosen för) 1995 sker näranog en fördubbling av den offentliga skuldsättningen i förhållande till BNP,från till . Den störsto delen av denna ökning skedde underperioden 198085, följt av en utplåning under högkonjunkturen i slutet av1980-talet. Därefter började skuldkvoten åter stiga vid början av 1990-talet.Under samma period har räntebetalningaraa på den offentliga skulden mer änfördubblats i förhållande till de offenfliga utgifteraa, från tillöver . Utvecklingenav skuldkvoten är, till viss del, kopplad till konjunkturatvecklingen och dessbetydelse för primärsaldot; konjunkturbottnaraa kring 1981 (andra oljekrisen)och 1993 avspeglas tydligt i utvecklingen. Även differensen mellan realtillväxt och implicit real ränto på stotsskulden är av betydelse förskuldutvecklingen. hade många länder en BNP-tillväxt som varklart högre än den implicito statsskuldsräntan, vilken ofto var negativ. Dettoförhållande lättode skuldbördan. 14.5.1 Utvecklingen och politiken i enskilda länder Sverigehåller som en följd av den djupa lågkonjunkturen på att ackumulera en storoffentlig skuld. Ur ett svenskt perspektiv kan därför några högt skuldsattoländers erfarenheter i fråga om offentlig skuldsättning vara av särskiltintresse. är det mest skuldtyngda landet i och har trots storaansträngningar inte lyckats nedbringa sin skuldkvot. Denna har därför blivitett svårt ekonomisk-politiskt problem för landet. , däremot, har underett antal år från en hög nivå väsentligt minskat sin skuldkvot. Belgienhade en brattoskuldkvot motsvarande avBNP (diagram 14.5). drabbades i samband med, framför allt, den andraoljeprischocken av svåra ekonomiska obalanser. I börjanav bedrevs en aktiv stabiliseringspolitik som i hög grad skyddadelandets ekonomi från nedgången i omvärlden. Resultotet av denna politik varbl.a. uppkomsten av stora budgetunderskott av ,med följden att skuldkvoten ökade snabbt. vidgades differensen mellanden implicito realräntan på stotsskulden och tillväxten. Denna differens var islutet av obetydlig och starkt negativ. Diagram14.5 Utvecklingen av skuldkvoten och dess bestämningsfaktorer i Prop.1993/94:150 »'Sien Bilaga 1.1 Andelav BNP, procent 150 T''I''I''I''I''r 1970 1973 1976 1979 1982 1985 1988 1991 Anm.: Ränte-tillväxtdifferensen är den implicita realräntan på den offentligabruttoskulden minskad med den reala BNP-tillväxten. Under1980-talet har ansträngningar gjorts i för att sanera de offentligafinanseraa. Landets utgiftskvot har minskat från till av BNP. har de offentliga inkomstema som andelav BNP legat kring . har primäröverskotten i denoffentliga sektom varit bland de högsto i . I kombination med att den godatillväxten i stort sett elimineraderänte-tillväxtdifferensen uppnåddes därigenom enstobilisering av skuldkvoten kring av BNP. I samband med den nuvarande lågkonjunkturenbörjade skuldkvoten stiga på nytt, bland annat för att den sjunkandetillväxttakten innebar en störte ränte-tillväxtdifferens. 1993 var skuldkvotenuppe i av BNP. Vid sådana skuldkvotsnivåer blir känsligheten för ökningari ränte-tillväxtdifferensen mycket stor. Räntebetalningamapå den offentliga skulden motsvarar av BNP, eller nära20 % av de offentliga utgiftema vilket innebär en väsentlig utträngning avandra offentliga utgifter Under den pågåendelågkonjunkturen har det inte varit möjligt att förhindra att skulden ånyobörjat öka, trots att primäröverskotten hållits på en hög nivå. Viden nivå på skuldkvoten som är därför det stobiliseringspolitiskautrymmet starkt begränsat inte ens de automatiska stobilisatorema kantillåtas slå igenom fullt ut under en lågkonjunktur. Enligt flera beräkningar(baserade på ränteläget medio 1993) skulle det krävas överskott på ytterligare2,av BNP för att uppnå en Den nuvarande utvecklingen karakteriseras Prop. 1993/94:150av många bedömare som ohållbar, med risk för en okontrollerbar "snö- Bilaga 1.1 bollseffekt" med ständigt stigande skuldkvot och därmedräntebörda som inte kan hejdas med stora primäröverskott. IBelgiens konvergensprogram, som presenterades 1992, anges som mål attskuldkvoten skall minska genomatt det primära överskottet successivt ökar till av BNP. Den implicitoräntan på stotsskulden antas i konvergensprogrammet falla från9,till . Känsligheten för räntehöjningar är stor. Med en skuldkvot på138 % av BNP innebär en ökning av den implicita skuldräntan med en procentenhetatt budgetunderskottet ökar av BNP. Denhöga skuldkvoten får även indirekto effekter på övriga delar av den ekonomiskapolitiken. har bedrivit en strampenningpolitik och skapat förtroende för den belgiska francen. Detto förtroendesynes emellertid ömtåligt, sannolikt till viss del beroende på svårigheten attkomma till rätto med skuldsituationen. I brist på framgångsrik sanering av deoffentliga finansema gav den nära kopplingen till D-marken inom det smalaERM-bandet trovärdighet åt den ekonomiska politiken. har eftervidgningen av ERM-bandet hållit fast vid hårdvalutopolitiken, men utan somankare har landets svårartade skuldsituation kommit mer i fokus i definansiella marknademas bedömningar av landet. har den belgiskafrancen med något högre räntemarginaler mot D-marken än kunnat hålla sig omkring det tidigare smala bandet. Möjligheteraa att försvaraväxelkursen med hjälp av räntehöjningar är dock begränsat på grand av dessasnegativa effekter på budgetunderskottet. Irlandhar liksom en niycket hög skuldkvot. I förhållande till övrigaEU-länder utmärks emellertid landet av att skuldkvoten minskade under slutet av80-talet. Liksom i ökade skulden markant som en följd av stora budgetunderskotti . Skuldkvoten uppgick som mest till av BNP 1987.Vid denna tid inleddes en politik för att sanera de offentliga finansema ochminska skuldkvoten. har haft väsentliga primäröverskott i deoffentliga finansema. minskade de offentliga utgifteraasom andel av BNP från till . föll skuldkvotenfrån av BNP till . Till denna utveckling bidrog även en stark realBNP-tillväxt, i genomsnitt 1987-93, vilket begränsaderäntetill-växtdifferensen. Minskningen av skuldkvoten har bromsats av lågkonjunkturenmen bedöms av fortsätta . Av betydelse i detto sammanhang utöver en hög tillväxtpotential är även att landet mottar storaöverföringar från EU, vilket bidrar till att hålla uppe tillväxttakten. Denreala ökningen av BNP har under lågkonjunkturen aldrig understigit . Giveten nominell BNP-tillväxt på skulle ett genomsnittligt underskott ide offentliga finansema på av BNP , enligt , minskaskuldkvoten till . Motsvarande siffra vid ett underskott på är70 % av BNP. Detto scenario föratsätter stobila Den stora skuldstocken och därmed Prop. 1993/94:150skuldtjänstkvoten gör dock fortsatt känsligt för högre långa rän- Bilaga 1.1 tor. Devalveringen av det irländska pundet ökade landetsskuldbörda. 14.6 EU och den offentliga skuldsättningen Fråganom betydelsen av den offentliga skuldsättningen och dess utvecklingaktualiserades i samband med utarbetandet av EMU-planema i början av1990-talet. Ett väl fungerande monetärt samarbete ställer krav på finanspolitiskdisciplin. En ohållbar stotsskuldsutveckling i ett land i valutounionen skullegenom olika typer av exteraaliteter kunna hoto stobiliteten i unionen ochförtroendet för den gemensamma valutan. Enligt (art. 104c)gäller för medlemsländema under fas III ett bindande åtogande att "undvikaalltför stora underskott". Under fas II gälleratt ländema skall "sträva efter att undvika" alltför storaunderskott.