prop · GH03195 · 1993-12-31 00:00:00 — 1. godsets art, inbegrif)et dess farliga egenskapjer,nödvändiga märken för att identifiera godset, kolli- eller stycketal samtgodsets vUct eller mängd uttryckt på annat sätt, allt enligt avlastarensuppgifter, 2. godsets och förpackningens synliga tillstånd, 3. transportörens namn och orten där han har sitthuvudkontor, 4. avlastarens namn, 5. mottagaren, när denne har angetts av avlastaren, 6. den i transportavtalet angivna lastningshamnen ochden dag då transportören tog emot godset i denna hamn, 7. den i transportavtalet angivna lossningshamnen ochen eventuell överenskommelse om tiden för godsets utlämnande i denna hamn, 8. antalet exemplar, om konossementet har utställts imer än ett exemplar, 9. orten där konossementet har utställts, 10. fraktensstorlek, om den skall betalas av mottagaren, eller upp gift om att frakt skall betalas av honom samt övriga villkor för godsets transport och utlämnande, 11. ivad mån transporten är underkastad konventionen (4 § tredje stycket), 12. att godset i förekommande fall skall eller färtransporteras på däck, och 13. den högre ansvarsgräns som partema kan ha avtalat. Ettombordkonossement skall dessutom innehålla uppgift om far tygets namn och nationalitet, platsen för lastningen samt dagen då lastningen avslutades. Konossementetskall undertecknas av transportören eller någon som handlar på hans vägnar.Underskriften på mekanisk eller elektronisk väg. Ofr296 § i utredningens förslag) Prop. Bestämmelseninnehåller en "lista" på vilka uppgifter ett konossement skallinnehålla och motsvarar de uppgiftskrav som finns intagna i 151-152 och 155 §§i sjölag. Dessa krav har kompletterats med ytterligare föreskrifterhämtade från artiklama 14 och 15 i Hamburgreglema, såsom krav på angivande ikonossementet av farligt gods eller att gods skall eller fär lastas på däck.Likaså skall anges transportörens namn och orten där han har sitt huvudkontoroch den konventionsreglering som är tillämplig på transporten. Någon regel omsanktioner mot utelämnande av uppgifter - utöver vad som indirekt kan drabbatransportören på gmnd av uppgiftsansvaret enligt 49 och 50 §§ - ges dock inte.Det finns givetvis inget hinder mot att det i konossementet förs in ytterligareuppgifter, exempelvis närmare uppgifter om avsändaren. Bestämmelseninnehåller speciella regler för ombordkonossement. Utöver de uppgiftskrav somanges i första stycket skall ombordkonossementet innehålla upplysningar omfartygets namn och nationalitet, platsen för lastningen samt dagen dålastningen avslutades. Kravetpå undertecknande förklaras uttryckligen kunna tillfredsställas genommekaniska och elektroniska förfaranden. sjölag har denna svårighetundgåtts genom användning av begreppet "utfärda" i stället för"underteckna". Skälet till ändringen är lydelsen av Hamburgreglema.Någon saklig ändring avses inte. Avsaknadav uppgifter i konossementet Ettdokument som uppfyller kraven enligt 42 § första stycket utgör konossement ävenom uppgift som anges i 46 § saknas. (jfr297 § i utredningens förslag) I dennabestämmelse, som hämtats från artikel 15:3 i Hamburgreglema, angesuttryckligen att utelämnade dokumentsuppgifter enligt 46 § inte påverkardokumentets egenskap av konossement under fömtsättning att detta i övrigtuppfyller villkoren i den definition som intagits i 42 § första stycket. Transportörenskall i skälig omfattning undersöka att de uppgifter om godset som tas in ikonossementet enligt 46 § första stycket punkt Om han har skälig anledning att betvivla uppgifternas Prop.1993/94:195 riktighet eller inte har haft rimlig möjlighet att undersökariktigheten, skall han i konossementet göra förbehåll som ger uttryck fördetta. (jfr 298 § i utredningens förslag) Bestämmelsen överensstämmer med reglema i 152 § andrastycket och 161 § andra stycket sjölag. Lagtexten har endastanpassats till reglema i 46 § med artikel 16:1 i Hamburgreglema som förebild. Konossementet gäller som bevis om att godset har tagitsemot eller, om ombordkonossement har utfärdats, lastats såsom det har beskrivitsi konossementet, om annat inte visas eller förbehåll har gjorts enligt 48 §.Saknas uppgift om godsets och förpackningens synliga tillstånd i konossementet,skall i detta anses antecknat att godset var i gott synligt tillstånd, om inteannat visas. Ett konossement som inte utvisar att frakt skall betalasav mottagaren (46 § första stycket punkt 10) utgör, om annat inte visas, bevisom att frakt inte skall betalas av honom. Motsvarande gäller, om det belopp somskall betalas som ersättning för överliggetid inte har angetts i konossementet. Om tredje man i god tro har löst in konossementet iförlitan på att uppgiftema i det är riktiga, är motbevisning enligt första ochandra styckena inte tillåten. Om transportören insåg eller borde ha insett atten uppgift om godset var oriktig, får han inte åberopa förbehåll som avses i 48§ om förbehållet inte innehåller en uttrycklig anmärkning om uppgiftensoriktighet. (jfr 299 § i utredningens förslag) Denna paragraf överensstämmer med sjölag. Endastspråkliga och redaktionella ändringar har gjorts. Första stycket, som motsvarar 161 § första och tredjestyckena sjölag, fastslår gmndsatsen att godset skall anses hatagits emot eller lastats av transportören såsom det har beskrivits i konossementet,om inte annat visas eller förbehåll gjorts enligt 48 §. Det betyder atttransportören har bevisbördan för att godset inte tagits emot såsom det harbeskrivits i konossementet och likaså bevisbördan för att godset får lastas pådäck fastän det inte framgår av konossementet. I andra stycket regleras konossementets bevisverkan medavseende på mottagarens skyldighet att betala frakt och ersättning för över- 256 Reglema motsvarar den praxis som utbildats kring112 och 160 §§ sjölag. Av bestämmelsema i första och andra styckena framgår attkonossementet förlorar sin bevisverkan om det kan visas att annat överenskommitsmellan transportören och avsändaren. Enligt tredje stycket gäller detta dockinte mot en godtroende förvärvare av konossementet. Inte heller kantransportören enligt detta stycke undandra sig sin undersökningsplikt enligt 48§ genom att bmka förbehåll av mer generell art ("said to be" etc).Dessa regler har sin motsvarighet i 161 § första och andra styckena i 1891 årssjölag och syftar till att stärka konossementets omsättningsvärde. Ansvar för vilseledande uppgifter Lider tredje man skada genom att lösa in konossement iförlitan på att uppgiftema i det är riktiga, är transportören ansvarig om haninsåg eller borde ha insett att konossementet var vilseledande för tredje man.Rätt till ansvarsbegränsning enligt detta kapitel föreligger därvid inte. Om godset inte motsvarar uppgiftema i konossementet, ärtransportören på mottagarens begäran skyldig att uppge om avlastaren haråtagit sig att hålla transportören skadeslös för oriktig eller ofullständiguppgift (indemnitetsförklaring) och att låta mottagaren fä del av en sådanförklaring. (jfr 300 § i utredningens förslag) Bestämmelsen innehåller regler om transportörens"rena" eller "äkta" uppgiftsansvar och har sin motsvarigheti 162 § sjölag. Någon ändring i sak åsyftas inte. Detta innebär attuppgiftsansvaret, som gmndas på vårdslöshet, också kompletterareller i vissa fall även överlappar ansvaret enligt 49 §. Som ett förtydligandehar lagts till i lagtexten att transportören inte kan begränsa det ansvar somutkrävs enligt denna bestämmelse. Bestämmelsen innehåller regler om avgivnaindemnitetsförklaringar (s.k. back letters) och motsvarar 163 § sjölag. Bestämmel sen lägger en skyldighet på transportören att på mottagarens begäran upplysa om indemnitetsförklaringar. Denna skyldighet syftar till att skydda mottagaren och hans försäkringsgivare och kan vara be tydelsefull vid en bedömning av om transportören har ftillgjort sin undersöknings-och upplysningsplikt enligt bestämmelsema i 48 §. Att back letters inte kan åberopas mot en tredje man (jfr artikel 17:2 i Hamburgreglema) torde följa av allmänna regler. Vad gäller giltigheten av ett back letter i förhållandet mellan transportören och avlastaren regleras detta i 51 §. 17 1993/94. Avlastaren ansvarar mot transportören för riktigheten avde uppgifter om godset som på hans begäran har tagits in i konossementet. Om avlastaren har åtagit sig att ersätta transportören förskada som uppkommer till följd av att konossement utfärdas med felaktiga uppgiftereller utan förbehåll, är han ändå inte ansvarig om detta har gjorts i syfte attvilseleda förvärvare av konossementet. I ett sådant fall svarar avlastaren inteheller enligt första stycket. (jfr 301 § i utredningens förslag) I första stycket fastställs det strikta ansvar somavlastaren har för lämnade uppgifter om godset. Regeln överensstämmer helt med153 § sjölag och har också en motsvarighet i artikel 17:1 iHamburgreglema. Bestämmelsema i andra stycket är nya och har utformats medartikel 17:3 i Hamburgreglema som förebild. Bestämmelsen innehåller ettundantag från den underförstådda huvudregeln att en indemnitetsförklaring (backletters) i princip gäller mellan transportören och avlastaren. Undantaget tarsikte på den speciella situationen att transportören utfärdar ett"rent" konossement mot indemnitetsförklaring från avsändaren ochdärvid handlar i syfte att vilseleda tredje man. Det kan exempelvis röra sig omett osant intygande av transportören avseende vissa uppgifter som lämnats föratt tas in i konossementet eller för uppgifter om godsets synliga tillstånd. sådan situation kan transportören inte framställa krav mot avlastaren pågmnd av indemnitetsförklaringen och inte heller enligt reglema i förstastycket. Rätt att fä ut godset Den som företer ett konossement och genom dess innehålleller, vid orderkonossement, genom en sammanhängande och till honom fortgåendeföljd av överlåtelser (indossament) eller överlåtelse in framträder somrätt innehavare av konossementet, är behörig som mottagare av godset. Om konossementet har utfärdats i flera exemplar är det förutläm nande på bestämmelseorten tillräckligt att mottagaren visar sin behörighet genom att förete ett konossementsexemplar. Lämnas godset ut på en annan plats, måste dessutom övriga exemplar åter- 258 lämnas eller säkerhet ställas för anspråk som innehavareav utelöpande exemplar kan göra gällande mot transportören. Anmäler sig flera mottagare, och företer de skildaexemplar av konossementet, skall transportören lägga upp godset under säkervård för rätt mottagares räkning. Underrättelse om åtgärden skall snarastlämnas till dem som har anmäh sig. Mottagaren har rätt att fä ut godset endast om handeponerar konossementet och lämnar kvitto allteftersom godset lämnas ut. Sedan allt gods har lämnats ut, skall konossementet medpåtecknad kvittering återställas till transportören. Utlämnande när konossementet har förkommit Har ansökan gjorts om dödande av ett förkommet konossementfår sökanden, sedan offentlig stämning har utfärdats, fordra att godset lämnasut, om säkerhet ställs för ersättning som transportören kan tvingas att betalapå gmnd av det förkomna konossementet. (jfr 302 - 305 §§ i utredningens förslag) Bestämmelsema i dessa paragrafer, vilka gäller rätten attfä godset utlämnat till sig, gmndar sig inte på någon konventionsreglering utanpå regler som utbildats genom intemationeUa handelsbmk. Reglema överensstämmerhelt med motsvarande regler i 156-159 §§ sjölag och endast språkligaändringar har företagits. 56 och 57 §§ Förvärv av konossement i god tro Överlåter en konossementsinnehavare konossementsexemplartill flera personer, har den som först tar emot ett exemplar i god tro rätttill godset. Om godset har lämnats ut på bestämmelseorten till innehavaren avett annat exemplar, är denne inte skyldig att lämna ifrån sig vad han redan igod tro har fatt ut. Den som i god tro har förvärvat ett order- ellerinnehavarkonossement är inte skyldig att lämna ut konossementet till den förvilken det har förkommit. Den rätt en säljare har att hindra att det sålda godsetutges eller att 059 kräva det tillbaka gäller även om konossement beträffandegodset har överlämnats till köparen. Rätt enligt första stycket fär inte göras gällande mottredje man som i god tro har förvärvat ett order- eller innehavarkonossement. (jfr 306 och 307 §§ i utredningens förslag) Prop. Bestämmelsema i dessa paragrafer, som reglerar vissarättsförhållanden vid förvärv av konossement i god tro, har utvecklats pånationell gmnd. I förhållande till bestämmelsema i 164-166 §§ sjölaghar endast språkliga och redaktionella ändringar företagits. Vad gällerstoppningsrätt i allmänhet vid bmk av transportdokument och om rätt att i vissafall återkräva utlämnat gods finns bestämmelser därom i 61 och 63 §§ köplagen(1990:931). 58 § Med sjöfraktsedel (sea waybill) förstås ett dokumentsom 1. utgör bevis om ett avtal om sjötransport och om atttransportören har tagit emot godset och innehåller ett åtagande av transportören att lämna utgodset till den mottagare som anges i dokumentet. Avsändaren fär, även sedan sjöfraktsedel har utfärdats,bestämma att godset skall lämnas ut till någon annan än den mottagare som angesi dokumentet, om han inte i förhållande till transportören har avstått fråndenna rätt eller mottagaren inte redan har gjort sin rätt gällande. Konossementfär begäras enligt 44 §, om avsändaren inte har avstått från sin rätt enligtandra stycket att utse en annan mottagare. (jfr 308 § i utredningens förslag) I modem linjefart har icke-negotiabla transportdokumentkommit till användning i allt större omfattning. Ett sådant dokument är dens.k. sjöfraktsedeln (sea waybill). Bestämmelser om detta ges i denna och iföljande paragraf (59 §). Förstastycket innehåller en definition av begreppet sjöfraktsedel. Denna harutformats med utgångspunkt från de två gmndläggande funktionema hos etttransportdokument sådana de angetts i artikel 18 i Hamburgreglema, nämligen attvara bevis om att ett transportavtal träffats och om att godset blivitmottaget. Därjämte måste dokumentet innehålla ett åtagande av transportören attlämna ut godset till den som anges som mottagare. Detta innebär bl.a. attgodset kan lämnas ut till mottagaren utan att - till skillnad från vad somgäller vid bmk av konossement - ett originaldokument behöver presenteras ochåterställas. Utlämningsförfarandet är således helt oberoende av självatransportdokumentet. I andrastycket sägs att avsändaren kan förfoga över godset under transporten,exempelvis genom att begära att transporten avbryts eller genom att ange en nymottagare. En fömtsättning är dock att avsändaren inte avstått från dennarättighet gentemot transportören eller att denangivne mottagaren sedan godset kommit fram till bestäm- Prop. 1993/94:195melseorten hunnit framställa sitt anspråk på godsets utlämnande. Av tredje stycket framgår att konossement kan begärasenligt 44 § sä länge avsändaren har kvar sin förfoganderätt enligt andrastycket. kan transportkunden inte växla dokumenttyp; en annan ståndpunktskulle störa funktionema. Sjöfraktsedelns innehåll och bevisverkan En sjöfraktsedel skall innehålla uppgift om det gods somhar tagits emot för transport, avsändaren, mottagaren och transportören, transportvillkorensamt frakt och andra kostnader som skall betalas av mottagaren. Bestämmelsema i46 § tredje stycket och 48 § har motsvarande tillämpning. Om inte annat visas utgör sjöfraktsedeln bevis omtransportavtalet och om att godset har tagits emot så som det har beskrivits idokumentet. (jfr 309 § i utredningens förslag) Bestämmelsema i denna paragraf avser huvudsakligensjöfraktsedeln som bevismedel. Med hänsyn till sjöfraktsedelns icke-negotiabla karaktärhar bestämmelsema i första stycket om dokumentets innehåll gjorts enkla.Prin-ciporaa för transportörens plikt att undersöka riktigheten av lämnadegodsuppgifter gäller dock även för sjöfraktsedlar för att på så sätt uppgiftemaskall bli så tillförlitliga som möjligt. I likhet med konossementet utgör nämligensjöfraktsedeln också bevis om transportvillkoren och om att godset tagits emoti det skick som angetts i dokumentet. Eftersom fraktsedeln inte är negotiabel har transportörenenligt andra stycket - till skillnad från vad som i vissa fall gäller vidkonossement - alltid möjlighet att motbevisa dokumentets innehåll. Ett avtal som har ingåtts innan tvist har uppkommit ochsom in- 261 skränker kärandens rätt att få en tvist om transport av styckegodsenligt detta kapitel prövad vid domstol är ogiltigt i den mån det begränsarkärandens rätt att enligt eget val väcka talan vid domstol för denort Prop. 1. där svaranden har sitt huvudkontor eller, omhuvudkontor saknas, där svaranden har sin vanliga vistelseort, 2. där transportavtalet ingicks,fömtsatt att svaranden där har driftställe för sin rörelse, filial ellerföreträdare, genom vars förmedling avtalet har ingåtts, eller 3. där den avtalade lastningshamneneller den avtalade eller faktiska lossningshamnen ligger. Utan hinder av vad som föreskrivs i första stycket kantalan alltid väckas vid domstol för den ort som har angetts i transportavtalet.Efter det att tvist har uppkommit fär partema fritt avtala hur en tvist skallbehandlas. Om ett konossement har utfärdats enligt ett certeparti sominnehåller bestämmelser om behörig domstol eller skiljedomsförfarande utan attkonossementet uttryckligen anger att dessa bestämmelser är bindande förinnehavaren av konossementet, fär transportören inte åberopa bestämmelsema moten innehavare av konossementet som har förvärvat det i god tro. Första stycket gäller inte om varken den avtaladelastningshamnen eller den avtalade eller faktiska lossningshamnen ligger iSverige, , eller eller om annat följer av lagen (1992:794)med anledning av tillträde till Luganokon-ventionen. (jfr 310 § i utredningens förslag) I denna paragraf regleras verkan av s.k. jurisdiktions-eller proroga-tionsklausuler vid styckegodstransport. Syftet med bestämmelsemaär främst att förhindra ett kringgående av den tvingande ansvarsregleringen idetta kapitel. Detta sker genom att en kärande vid tvist tillförsäkrasmöjlighet att väcka talan vid domstolen för en ort med rimlig anknytning tillden transport som det är fråga om. I första stycket anges att ett s.k. förhandsavtal omjurisdiktion är ogiltigt i den mån det inskränker kärandens möjlighet att väckatalan vid någon av de domstolar som där anges. Kärande kan därvid vara såväl transportörensom transportkunden. De domstolar som anges i punkterna 1-3 har en naturliganknytning till transporten. Exempelvis kan bevisning om en skada bäst finnasatt tillgå i den faktiska lossningshamnen. Bestämmelsens begränsning till vissa angivna domstolarinnebär att något hinder inte föreligger att genom prorogation utesluta andradomstolar. Detta betyder exempelvis att ett avtal som hindrar käranden att föratalan vid den domstol där det transporterande fartyget belagts med kvarstad iprincip får giltig verkan. Detta överensstämmer med den praxis som utvecklats ianslutning till sjölag. Enligt andra stycket har en kärande alltid möjlighet attväcka talan 262 vid domstolen för den ort som angetts i enprorogationsklausul i transportavtalet. Innebörden av detta är att käranden kanvälja att avstå från det skydd som följer av första stycket. Dettaframgår redan Prop. 1993/94:195 av första stycket som endast gäller förbud motvissa begränsningar i kärandens valrätt. Bestämmelsen i andra stycket färdärför närmast betydelse vid avgörandet av transportörens ansvar för undertransportörenligt 35 §. Vidare anges som ett förtydligande att sedan tvist uppkommit kanpartema fritt avtala hur en tvist skall behandlas, dvs. var den skall handläggaseller att den skall avgöras genom skiljedom. Regeln i tredje stycket skall ses som ett skydd för enkonossementsinnehavare som förvärvat konossementet i god tro. Om en jurisdiktions-eller skiljedomsklausul finns intagen i ett bakomliggande certeparti blirkonossementsinnehavaren bunden av denna endast om konossementet särskilt ochuttryckligen anger detta. Det är således inte tillräckligt att konossementetinnehåller en allmän hänvisning till certepartiets villkor. Fjärde stycket anger att bestämmelsema i första stycketinte gäller vid cross trade, dvs. fart som inte berör något nordiskt land.Regeln skall ses i sammanhang med möjligheten till lagval enligt 2 § tredjestycket och har utformats på motsvarande sätt. Första stycket gäller inteheller om annat följer av den lagstiftning som gmndas på konventionen den 16september 1988 om domstols behörighet och om verkställighet av domar påprivaträttens område (den s.k. ). Oavsett vad som föreskrivs i 60 § första stycket färpartema genom skriftligt avtal överenskomma att tvister skall hänskjutas tillavgörande genom skiljedom. Som en del av skiljeavtalet gäller alltid attskiljeförfarandet efter kärandens val skall äga mm i en av de stater, där ortsom anges i 60 § första stycket är belägen samt att skiljenämnden skalltillämpa bestämmelsema i detta kapitel. Bestämmelsema i 60 § andra och tredje styckena harmotsvarande tillämpning. Första stycket gäller inte om varken den avtalade lastningshamneneller den avtalade eller faktiska lossningshamnen ligger i , ,eller . (jfr 311 § i utredningens förslag) I denna paragraf anges att tvister i anledning avstyckegodstransport i vissa fall även kan avgöras genom skiljedom. För att förhindra ett kringgående av de restriktiva reglema om jurisdiktionsklausuler i 60 § har dock käranden tillerkänts en motsvarande valrätt vad gäller 263 skiljeavtal som har ingåtts på förhand. I första stycket anges att skiljeavtalet skall varaskriftligt. I övrigt har bestämmelsema utformats i enlighet med artikel 22:5 iHamburgreglema. Således föreskrivs - till skillnad från vad som kan gälla påandra transportområden - att angivna villkor om orten för skiljeförfarandetrespoktive tillämplig lag alltid gäller som en del av skiljeavtalet. Andra stycket hänvisar till 60 § andra och tredjestyckena. Detta innebär att skiljeförfarandet efter kärandens val även fär ägamm på den ort som angetts i skiljedomsklausulen eller i skiljeavtalet samt att,sedan tvist uppstått, partema fritt kan avtala om var och hur ettskiljeförfarande skall ske. Hänvisningen innebär också att en konossementsinnehavaresom förvärvat konossementet i god tro är skyddad mot överraskandeskiljedomsklausuler i ett bakomliggande certeparti. I tredje stycket har intagits en bestäminelse sommotsvarar 60 § fjärde stycket. Regeln innebär att bestämmelsema i förstastycket endast gäller vid fart som berör ett nordiskt land. 5.1.14 14 kap. Om befraktning av fartyg och definitioner Bestämmelsema om befraktning gäller hel- ochdelbefraktning av fartyg. Bestämmelsema om resebefraktning gäller ocksåkonsekutiva resor när annat inte har angetts. I detta kapitel avses med bortfraktare: den som genom avtal för befordran av godsbortfraktar ett fartyg till annan, befraktaren, avlastare: den som avlämnar godset för lastning, resebefraktning: befraktning där frakten skall beräknas perresa, konsekutiva resor: ett visst antal resor som utförs eftervarandra enligt ett befraktningsavtal som avser ett bestämt fartyg, tidsbefraktning: befraktning där frakten skall beräknasför tid, delbefraktning: befraktning som gäller mindre än ett heltfartyg eller än en full last när certeparti används. Bestämmelsema i detta kapitel är tillämpliga på avtal ombefraktning av fartyg i inrikes fart i och i fart mellan ,, och . Vid avtal om befraktning i inrikes fart i ,eller gäller lagen i det land där befordringen utförs. Vid befraktning i fart som inte omfattas av tredje stycketgäller bestämmelsema i detta kapitel när svensk rätt skall tillämpas. (jfr 312 § i utredningens förslag) I dennaparagraf, som i huvudsak motsvarar 71 § sjölag, Prop. 1993/94:195anges befraktningskapitlets tillämpningsområde och vissa gmndläggandebegrepp p>å befraktningsområdet. Första stycket anger att reglema om befraktning skalltillämpas på såväl hel- som delbefraktning. Vidare läggs fast för undvikande avtveksamhet att reglema för resebefraktning skall gälla även konsekutiva resorom befraktningsavtalet (certepartiet) inte anger annat.