prop · GG03196 · 1993-03-11 00:00:00 — Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden dels att i 14, 18, 19, 21 och 22 §§ ordet "" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "den behöriga myndigheten" i motsvarande form, dels att 3, 4 och 21 §§ skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 § Med handräckning avses i denna lag 1. utbyte av upplysningar, häri inbegripet samtidiga skatteutredningar och deltagande i skatteutredning, 2. bistånd vid indrivning, häri inbegripet säkringsåtgärder, samt 3. delgivning av handlingar. Med behörig myndighet avses i denna lag 1. i , såvitt avser sådan handräckning enligt första stycket 2. som sker med stöd av bestämmelserna i lagen (1990:226) om handräckning i skatteärenden mellan de nordiska länderna, och 2. i övriga fall. 4 § I den mån överenskommelse härom föreligger mellan och främmande stat skall utländsk myndighet lämnas biträde med handräckning i skatteärende. förordnar Den behöriga myndigheten för- om handräckning i varje ordnar om handräckning i varje särskilt fall. Om särskilt fall. Om handräckningen handräckningen inte sker genom inte sker genom den behöriga försorg, myndighetens försorg, uppdrar uppdrar verket åt vederbörande denna åt vederbörande svenska svenska myndighet att myndighet att ombesörja hand- ombesörja handräckningen. 21 § Är ett ärende enligt denna Om ett ärende enligt denna lag lag av särskild betydelse är av särskild betydelse eller eller annars av sådan annars av sådan beskaffenhet att beskaffenhet att det bör det bör avgöras av regeringen, avgöras av regeringen, skall skall med eget med eget yttrande överlämna ärendet dit. yttrande överlämna ärendet i dit. skall överlämna ärende av sådan beskaffenhet till . Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter Härigenom föreskrivs att 3 kap. 50 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 kap. 50 §1 Kontrolluppgift skall lämnas Kontrolluppgift skall lämnas av den som för fysisk person av den som för fysisk person eller dödsbo förmedlat eller dödsbo förmedlat betalning betalning till eller från till eller från utlandet. Kontrolluppgiften Kontrolluppgiften skall avse skall avse varje betalning som varje betalning som överstiger överstiger . Upplysning skall Upplysning skall lämnas om vad lämnas om vad betalningen avser betalningen avser och vilket och vilket land betalningen land betalningen verkställs verkställs till eller tas emot till eller tas emot från samt från samt vid betalning till vid betalning till utlandet utlandet namn på namn på betalningsmottagaren. Detsamma Detsamma gäller mindre betal- gäller mindre betalningar, om ningar, om dessa utgör dessa utgör delbetalningar av en delbetalningar av en summa som summa som överstiger 75 000 överstiger . Med betalning till utlandet avses betalning direkt eller indirekt till en utländsk juridisk person eller en fysisk person som inte är bosatt i . Med betalning från utlandet avses betalning direkt eller indirekt från en utländsk juridisk person eller en fysisk person som inte är bosatt i . Om uppgiftsskyldighet föreligger enligt första stycket, skall den för vars räkning transaktionen utförs till den som förmedlar denna uppge sitt personnummer eller organisationsnummer, vad betalningen avser och vilket land betalningen går till eller kommer från samt namn på betalningsmottagare i utlandet. Denna lag träder i kraft . 1Senaste lydelse 1992:1310. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden . , , , , , , , , , , , , , , , , P. , Proposition om överföring av i till i , m.m. beslutade att () be- skattningsavdelning skall föras över till i (prop. 1991/92:150 bil. I:5 s. 77, bet. 1991/92:SkU35, rskr. 1991/92:327). Beskattningsavdelningen, som är lokaliserad till , handhar bl.a. punktskatter och kupongskatt. Det främsta skälet till beslutet är att det är mindre lämpligt att centralmyndigheten, RSV, svarar för så omfattande operativa arbetsuppgifter. Vidare uppnås genom att avdelningen blir en del av i bättre möjligheter till flexibel användning av tillgängliga resurser. RSV:s centralmyndighetsfunktion skall vara oförändrad, vilket bl.a. innebär att RSV fastställer blanketter, utfärdar föreskrifter och rekommendationer. En ändring av beskattningsavdelningens organisatoriska ställning kräver lagändringar främst på punktskatteområdet. Jag kommer att lägga fram förslag till de lagändringar som beslut ger upphov till. Jag avser också att i detta sammanhang behandla en framställning från RSV om överföring av handräckningsärenden, som avser indrivning av skatt i något nordiskt land, från RSV till i . RSV:s framställning har remissbehandlats. Yttranden har avgetts av Justitiekanslern, i , och . Vidare tar jag upp en fråga som rör återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som utarbetats inom . De till Lagrådet remitterade lagförslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1. Lagrådet har yttrat sig över förslagen. Yttrandet bör fogas till protokollet som bilaga 2. Jag återkommer till yttrandet i författningskommentaren till 1 kap 7 a § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. Som kommer att framgå godtar jag Lagrådets förslag till ändringar i de remitterade lagförslagen. Lagrådets granskning har också lett till vissa redaktionella ändringar i lagtexten. Jag tar slutligen upp en framställning från Svenska Bankföringen om höjd beloppsgräns för skyldighet att lämna kontrolluppgift om betalningar till och från utlandet (dnr 6247/92). Framställningen har remitterats till RSV som avgett yttrande. Skälen för mitt förslag: överklagas RSV:s be- skattningsavdelnings beslut till kammarrätten som första domstolsinstans. Beslut av skattemyndighet överklagas normalt till länsrätt. Även beslut i de ärendetyper som överförs till i bör överklagas till länsrätt. Detta ligger också i linje med de förslag som lade fram i sitt betänkande Domstolarna inför 2000-talet (SOU 1991:106). Regeringen har ställt sig bakom principen i årets budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 3 s. 24 f.). Även beträffande ärenden om prisregleringsavgifter och andra avgifter bör principen vara att länsrätt skall vara första domstolsinstans. Förslaget kräver en ändring i 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. I propostionen (prop. 1992/93:185) om tobakslag föreslår regeringen en ny, mera generell, lydelse av 14 §, som bör kunna träda i kraft . Om förslaget leder till lagstiftning kommer de nu aktuella besluten att omfattas och jag lägger därför inte fram något förslag om ändring i lagen om allmänna förvaltningsdom- stolar. Behörig domstol blir Länsrätten i och behörig överinstans blir Kammarrätten i (1 § förordningen [1977:937] om kammarrätternas domkretsar m.m.). De tillkommande måltyperna torde innebära ett begränsat antal nya mål i de båda domstolarna. Som exempel kan nämnas att inkom 67 punktskattemål och 4 mål rörande kupongskatt till kammarrätt. 3 Det allmännas talan Skälen för mitt förslag: Det allmännas talan i mål enligt lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter, LPP, som prövas i förvaltningsdomstol förs av ett allmänt ombud () hos RSV, och . AO skall också yttra sig över ärenden hos , eller som avser förhandsbesked enligt 6 kap. LPP. Det allmänna ombudet enligt kupongskattelagen (1979:624) för det allmännas talan i mål enligt kupongskattelagen och lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontomedel m.m. Enligt 11 § lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. skall det hos beskattningsmyndigheten finnas ett allmänt ombud som för det allmännas talan i mål enligt lagen. upphör RSV att vara beskattningsmyndighet i fråga om punktskatter, kupongskatt, skatt på ränta på skogskontomedel och särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. Förändringen innebär att det är möjligt att ordna processverksamheten på dessa områden på det sätt som, med något enstaka undantag, gäller på skatte- och avgiftsområdet i övrigt. Jag anser det angeläget att reglerna om det allmännas processföring i skattemål blir så enhetliga som möjligt. som sådan bör föra det allmännas talan i skattemål. Detta innebär att den allmänna ombudsfunktionen hos RSV avskaffas och att i stället i för det allmännas talan i länsrätten och kammarrätten om den skattskyldige har överklagat myndighetens beslut. Om länsrätt ändrar skattemyndighetens beslut får myndigheten överklaga. I likhet med vad som gäller på skatteområdet i övrigt bör RSV få från skattemyndigheten överta uppgiften att föra talan i ett mål eller en viss grupp av mål. Vad gäller den offensiva processföringen skall RSV, i likhet med vad som gäller på t.ex. taxerings- och mervärdeskatteområdena, få överklaga beslut av skattemyndigheten, länsrätten och kammarrätten. Därigenom skapas förutsättningar för RSV att även på punktskatteområdet verka för att frågor där det föreligger ett behov av prejudikat, kommer under Regeringsrättens prövning. I Regeringsrätten skall det allmännas talan föras av RSV. Verket kan därvid företrädas av någon tjänsteman vid skattemyndigheten. AO-funktionerna vid och berörs inte av de förslag jag nu lagt fram. Till flera punktskattelagar finns förordningar som närmare reglerar förfarandet. Statsrådet kommer att i annat sammanhang lägga fram förslag till de ändringar i förordningarna som föranleds av vad jag nu föreslagit. 4 Överföring av handräckningsärenden som avser indrivning av skatt i något nordiskt land RSV:s förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med mitt. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker i princip RSV:s förslag. anför att 21 § lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden bör kompletteras med en bestämmelse som innebär att när i är den behöriga myndigheten, skall den inte vända sig direkt till regeringen utan till RSV, som i sin tur får ta ställning till om ärendet bör avgöras av regeringen. Detta följer enligt samfundets mening av att RSV är centralmyndighet för exekutionsväsendet. Kammarrätten i påpekar att den föreslagna ändringen dels medför talerätt för i enligt 2 kap. 30 § andra stycket utsökningsbalken (jfr 1 kap. 2 § samma balk och 7 § lagen om ömsesidig handräckning i skatteärenden), dels att samma myndighet kommer att handlägga prövningen om handräckning skall begäras i annat nordiskt land och om handräckning skall verkställas här i landet. Justitiekanslern påpekar att ett genomförande av förslaget medför att i på ett ärendeområde får en överordnad roll i förhållande till andra kronofogdemyndigheter. Därigenom får en myndighet en uppdragsgivande roll i förhållande till en annan myndighet på samma nivå i hierarkin. Bakgrunden till mitt förslag: Indrivningshandräckning innebär att skatter m.m., som påförts i en stat kan drivas in i en annan stat genom medverkan av myndigheter i den andra staten. Interna svenska regler om handräckning finns i lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden och i förordningen (1990:320) med samma namn. En förutsättning för att indrivning skall kunna ske i en främmande stat är att staterna har kommit överens om att bistå varandra med detta. Sådana överenskommelser finns intagna i vissa dubbelbeskattningsavtal eller i separata handräckningsavtal. Bestämmelser om indrivning finns i dubbelbeskattningsavtalen med , , , och . Dessutom finns separata handräckningsavtal med och med de nordiska länderna, lagen (1990:226) om handräckning i skatteärenden mellan de nordiska länderna. Om det finns avtal om indrivning sker handräckning beträffande svensk skatt genom att kronofogdemyndigheten begär RSV:s medverkan. RSV prövar kronofogdemyndighetens framställning och begär sedan handräckning hos den behöriga myndigheten i den andra staten. Indrivning kommer sedan att ske på samma sätt som för den andra statens egna skatter. Beträffande utländska skatter gäller att behörig myndighet i den andra staten kommer in till RSV med en begäran om att den andra statens skatter skall drivas in i . RSV beslutar att skatten skall drivas in i och uppdrar åt kronofogdemyndigheten att verkställa indrivningen. Indrivningen sker sedan på samma sätt som gäller för motsvarande svenska skatt. Grundläggande förutsättningar för att kunna begära handräckning i utlandet är att beslutet som grundar kravet är verkställbart i och att fordran inte kan drivas in här utan väsentlig svårighet. Vidare måste motsvarande åtgärd kunna vidtas här i landet efter en framställning från den andra staten. Vad gäller handräckning avseende indrivning av svensk skatt i annat nordiskt land sänder kronofogdemyndigheten en framställning om handräckning till RSV. RSV kontrollerar att handlingarna är kompletta och prövar om handräckning skall begäras. Efter beslutet sänds begäran till den andra staten. RSV tar emot slutredovisning från den andra staten och sänder redovisningen till kronofogdemyndigheten. Härutöver förekommer kommunikation avseende kompletteringar, anstånd, nedsättningar, påminnelser och återkallelser. Utländska ärenden hanteras på samma sätt som motsvarande svenska men med det undantaget att alla nya ärenden och andra ärenden som medför förändring i kontoställningen hos kronofogdemyndigheten först sänds från RSV till i för registrering i redovisningssystemet för exekutionsväsendet (). Det nordiska handräckningsavtalet (bilaga till lagen om handräckning i skatteärenden mellan de nordiska länderna) ger berörda departement möjlighet att delegera behörig myndighetsfunktionen till annan myndighet. Behörig myndighetsfunktionen ligger i hos , Told- og Skattestyrelsen, i hos Skattestyrelsen och i hos Skattefogden i og . I och har alltså funktionen som behörig myndighet delegerats till centralmyndigheten medan man i har funktionen kvar inom departementet. I har man gått längst i delegeringshänseende och lagt denna funktion på en indrivningsmyndighet. Antalet ärenden om indrivningshandräckning uppgår till ca 4 500 varav är nordiska. av indriv- ningshandräckningsärendena avser indrivning av svensk skatt. Anstånd med betalning medges i av fallen, återkallelse förekommer i och nedsättning i av ärendena. RSV:s befattning med de nu aktuella ärendena regleras i 4, 7, 11, 14, 18, 19, 21 och 22 §§ lagen om ömsesidig handräckning i skatteärenden samt i 2, 6*8, 10*12 och 16 §§ i förordningen med samma namn. Skälen till mitt förslag: I samband med omorganisationen av utlandsverksamheten inom RSV har även möjligheten till rationaliseringar aktualiserats. Det har därvid konstaterats att en icke oväsentlig förenkling kan ske genom ändrade rutiner vad avser indrivningsverksamheten. Den nuvarande arbetsgången innebär en hel del dubbelarbete. Samtliga från utlandet inkommande ärenden överlämnas efter beslut av RSV om indrivning i av den utländska skatten till i . Denna myndighet registrerar ärendena i varigenom indrivningsuppdragen fördelas på behörig kronofogdemyndighet. Detta innebär att i stort sett samma arbetsmoment utförs på två ställen varjämte samma ärenden redovisas i två diarier. Dubbelarbetet medför dels tidsutdräkt, dels ökade kostnader. Tidsutdräkten kan i vissa fall medföra rättsförluster för den skattskyldige och i andra fall ett försämrat indrivningsresultat. Resursförbrukningen på grund av dubbelarbete kan enligt uppgift från RSV uppskattas till cirka en och en halv årsarbetskraft. Flertalet ärenden om indrivningshandräckning är av enkel beskaffenhet. Det gäller i vart fall de nordiska ärendena. Som redan nämnts utgör dessa av totalantalet. RSV:s befattning med de enskilda ärendena är i allmänhet relativt begränsad. Totalt sett är det fråga om en masshantering som inte hör hemma på en centralmyndighet. Det som sagts talar för att den nordiska indrivningshandräckningen överförs till en kronofogdemyndighet. i har den för riket gemensamma funktionen att föra in alla utländska ärenden i . Jag anser därför att RSV:s funktion som behörig myndighet avseende nordisk indrivningshandräckning bör överföras till i . Mitt förslag medför ändringar i lagen om ömsesidig handräckning i skatteärenden och förordningen om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Det nordiska handräckningsavtalet ger, som tidigare nämnts, berörda departement möjlighet att delegera behörig myndighetsfunktionen och denna kan också flyttas utan föregående förhandling mellan avtalsstaterna. En lämplig tidpunkt för överföringen är . Det blir ca 4 000 pågående ärenden som förs över från RSV. De handräckningsärenden som gäller utomnordiska länder är som tidigare nämnts relativt få, ett femtiotal . De kräver förhållandevis mera arbete i de enskilda fallen och framför allt tillgång till goda språkkunskaper. Behörig myndighetsfunktion ligger i flera fall på departementsnivå i de andra staterna. Jag delar därför RSV:s uppfattning att dessa ärenden bör ligga kvar på RSV. Som påpekats av en remissinstans bör talerätten inför svensk domstol eller myndighet enligt 7 § lagen om ömsesidig handräckning ligga kvar hos RSV. Denna paragraf ändras därför inte. Vad gäller frågan om att i får en överordnad roll i vissa frågor i förhållande till andra kronofogdemyndigheter, instämmer jag i den bedömning Justitiekanslern gör i sitt remissyttrande, nämligen att detta, även om det kan diskuteras från principiella utgångspunkter, inte kommer att föranleda några problem i praktiken. Statsrådet kommer att i annat sammanhang lägga fram förslag till de ändringar i förordningen om ömsesidig handräckning i skatteärenden samt den justering av anslagen till resp. Kronofogdemyndigheterna som föranleds av vad jag nu föreslagit. 5 Återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare Skälen för mitt förslag: Återbetalning enligt lagen (1991:119) om återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare, skall enligt 11 § denna lag göras till en av den sökande angiven betalningsmottagare i . För att uppfylla kravet i bestämmelsen räcker det i princip med att ange ett svenskt bank- eller postgirokonto som betalningsmottagare. Enligt vad jag har erfarit har bestämmelsen emellertid i vissa fall uppfattats som ett krav på att den utländske företagaren skall företrädas av ett svenskt ombud i sina kontakter med den utbetalande myndigheten. I praktiken är det dessutom så att bestämmelsen innebär att det stora flertalet utländska företagare är hänvisade till att utnyttja ett ombud i . Bestämmelsen syftade när den infördes enbart till att förenkla det administrativa arbetet för den utbetalande myndigheten, dvs. Någon avsikt att göra de utländska företagen beroende av ombud för att kunna hantera återbetalningen fanns inte. Enligt uppgift från RSV skulle en ordning där återbetalning sker direkt till den sökande i utlandet inte föranleda några särskilda administrativa problem eller på annat sätt medföra några olägenheter för myndigheten. Några skäl i övrigt för att ha kvar kravet att återbetalning skall ske till en betalningmottagare i finns enligt min mening inte. Detta krav bör därför slopas. Förslaget innebär att 11 § lagen om återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare upphävs. 6 Uppgiftsskyldighet för betalningsförmedlare Skälen för mitt förslag: I 3 kap. 50 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, LSK, finns bestämmelser om att var och en som förmedlar betalningar till eller från utlandet skall lämna kontrolluppgift avseende varje betalning på mer än samt beträffande mindre betalningar, om dessa utgör delbetalningar av en summa som överstiger . Huvuddelen av betalningsförmedlarna är banker. Dessa har dels att till rapportera alla utlandsbetalningar som överstiger , dels att till skattemyndigheterna lämna kontrolluppgift beträffande utlandsbetalningar överstigande där den svenska parten är en fysisk person eller ett dödsbo. När det gäller betalningar från utlandet sker rapporteringen från bankerna till i form av en basrapport. I denna rapport ingår de uppgifter som framgår av betalningsuppdraget. Vid avisering till kunden beträffande den ankommande betalningen biläggs en rapporteringsblankett som kunden skall återsända. På blanketten skall kunden fylla i sådana uppgifter som inte framgår av den ankommande betalningen. Rapporteringsblanketterna skall återsändas till respektive bank som registrerar de nya uppgifterna och sänder dem vidare till . Om viss basrapporterad betalning inte inom en månad följts av en kompletteringsrapport sänder ut en anmaning till kunden att skicka kompletteringsrapporten till banken varefter den försenade rapporteringen sker till . Skattemyndigheterna får de uppgifter om fysiska personers betalningar som finns i basrapporten och kompletteringsrapporten på ett magnetband. har beslutat att höja gränsen för bankernas rapporteringsskyldighet till . har i en framställning till hemställt att beloppsgränsen för kontrolluppgiftsskyldighet också höjs till . Bankernas rapporteringssystem gör det inte möjligt att ha en särskild påminnelserutin för betalningar till fysiska personer med belopp i intervallet 50 000*. Datamässigt kan bankerna inte hantera annan gräns än . RSV har i ett yttrande över framställningen inte motsatt sig att beloppsgränsen höjs, men utgår ifrån att bankernas rutiner ändras framöver så att bankernas rapportering inte blir beroende av rapporteringssystem. En höjning av gränsen till innebär, såsom RSV uppgett i sitt remissyttrande, att det blir ännu lättare för fysiska personer att dölja sina transaktioner med utlandet. Jag anser emellertid att de praktiska svårigheter som två olika beloppsgränser skulle medföra bör beaktas och föreslår därför att gränsen för uppgiftsskyldighet till skattemyndigheterna höjs till . Förslaget föranleder ändringar i 3 kap. 50 § LSK.