prop · GG03242 · 1993-03-30 00:00:00 — Enligt 2 § är en kommun också skyldig att fortlöpande samla uppgifter om bostadsförsörjningen i kommunen och på begäran underrätta bo- stadssökande om möjligheterna att få bostad i kommunen, bostädernas belägenhet, storlek och utrustning, bostadskostnader samt andra förhållanden som bostadssökande behöver ha kännedom om. Enligt 3 § lagen skall en kommun fortlöpande bedriva bo- stadsförsörjningsplanering i syfte att främja att alla i kommunen får en egen bostad av god kvalitet samt att ändamålsenliga åtgärder för bostads- försörjningen inom kommunen förbereds och genomförs. Bostadsförsörjningsplane- ringen skall komma till uttryck i ett program som skall antas av kommunfullmäktige. Kommunen skall också lämna redovisning av bostadsförsörjningsplaneringen till länsstyrel- sen och länsbostadsnämnden på sätt som bestäms av regeringen. Redovisningsskyldighetens omfattning framgår närmare av förordningen (1984:338) om redovisning av den kommunala bo- stadsförsörjningsplaneringen. Om det behövs för att främja bostadsförsörjningen är vidare kommunen skyldig enligt 4 § att anordna bostadsförmedling. Reglerna ger även regeringen möjlighet att ålägga en kommun att anordna förmedling, liksom möjlighet att förordna att flera kommuner skall anordna gemensam bostadsförmedling och tillämpa enhetliga grunder vid anvisning av bostäder. I samma paragraf föreskrivs också att bostadsförmedling skall vara avgiftsfri. Avgift får dock tas ut för sådana tjänster som bostadsförmedlingen tillhandahåller och som inte avser registrering och anvisning av bostad till registrerad bo- stadssökande. Storleken på sådana avgifter bestäms av kommunen. I 5 § bostadsförsörjningslagen slutligen finns en bestämmelse som är kopplad till reglerna om bostadsförmedling. Enligt den bestämmelsen har en kommun rätt att besluta att anvisning eller förmedling av bostäder genom den kommunala bo- stadsförmedlingen skall ske under villkor att den bo- stadssökande medverkar till att den bostad som han hyr eller innehar med bostadsrätt och som han lämnar i sam- band med inflyttningen i den nya bostaden, överlåts på den bostads- sökande som kommunen eller kommunalförbundet anvisar. Om den som lämnar bostaden innehar den med hyresrätt kan kommunen med stöd av 35 § hyreslagen föra talan om tillstånd till lägenhetsbyte. Hyresgästens medverkan brukar i allmänhet bestå i att han ber hyresvärden skriva under en s.k. värdförbin- delse, dvs. en skriftlig utfästelse att hyra ut den ledigblivna lägenheten till någon som anvisas av den kommunala bostads-förmedlingen och som värden kan godta som hyresgäst. 3.2 Lagen om bostadsanvisningsrätt Lagen om bostadsanvisningsrätt innehåller regler som ger en kommun rätt att anvisa bostadssökande till bostadslägenhet som upplåts med hyresrätt eller bostadsrätt för annat ändamål än fritidsändamål. Lagen bygger på att överenskommelser om anvisningsrätt i första hand skall träffas mellan kommunen och husägarna (1 och 2 §§). Om överens- kommelser inte kan nås ger lagen kommunen möjlighet att hos hyresnämnden ansöka om ett beslut om anvisningsrätt för lägenheterna i ett visst hus. skall meddela kommunen anvisningsrätt i den utsträckning det behövs för bostadsförsörjningen. Beslut om anvisnings-rätt skall inte fattas om det är oskäligt med hänsyn till de särskilda villkor som gäller för upplåtelserna av lägenheterna i huset, det intresse som husägaren kan ha att förfoga över lägenheterna eller övriga omstän-digheter. Beslutet kan förenas med vite (3 §) och innebär i övrigt bl.a. förbud för husägaren att upplåta en ledig lägenhet, som omfattas av beslutet, till någon annan än den som kommunen anvisar eller till kommunen (6 §). 4 De särskilda reglerna om kommunala bostadsförsörjningsprogram m.m. Mitt förslag: De särskilda reglerna i bostadsförsörjnings- lagen om skyldighet för en kommun att upprätta och redovisa bostadsförsörjningsprogram tas bort, liksom reglerna om skyl- dighet att informera om bostadsmarknadsläget och att förmedla ansökningar om statliga lån och bidrag samt i övrigt medverka i administrationen av statens stöd till bostäder. Varje kommun svarar liksom för bostadsförsörjningen men bestämmer själv i vilka former den vill bedriva verksamheten. Utredningen om statens stöd för bostadsfinansieringen: Utred- ningens förslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som yttrat sig över utredningens förslag i dessa delar tillstyrker eller lämnar förslaget utan erinran. Några remissinstanser uttrycker oro för att förslaget leder till förstärkt segregation och att kommunerna får svårare att hjälpa de svaga grupperna på bostadsmarknaden. Skälen för mitt förslag: Det råder allmänt sett enighet mellan utredningen och remissinstanserna om att de särskilda regler som det här är fråga om kan slopas. Enligt utredningen saknas det skäl att genom lag ålägga kommunerna att vidta olika åtgärder för att främja bostadsförsörjningen inom ett område. instämmer i bedömningen att någon reglering av formerna för kommunala åtgärder för att främja bostadsförsörjningen är behövlig eller önskvärd. menar att berörda bestämmelser i lagen innebär en onödig statlig detaljstyrning av kommunerna. Vad särskilt gäller bostadsförsörjningsplaneringen anser utredningen att kommunerna själva bör få avgöra behovet av att upprätta särskilda bostadsförsörjningsplaner. Staten bör lita på att kommunerna gör det i den omfattning de finner det angeläget. framhåller att bostadsförsörjningsplaneringen i många kommuner är ett samordningsinstrument mellan fysisk planering och verksamhetsplanering och att behovet av ett sådant instrument finns. Formerna kan dock vara olika beroende på de lokala förhållandena. Även jag anser att de särskilda regler det här är fråga om bör kunna slopas. Som jag har nämnt i det föregående bör utgångspunkten vara att kommunen självmant vidtar de åtgärder som behövs för att kommuninnevånarna skall kunna få godtagbara bostäder. Statliga regler för en verksamhet bör utfärdas bara om staten har krav på att kommunen vidtar åtgärder som inte skulle komma till stånd annars. Något som tyder på att detta skulle vara fallet har inte framkommit i beredningen av detta ärende när det gäller planering för bostadsbyggande. Som utredningen framhåller har dessutom kommunerna redan genom sin skyldighet att upprätta översikts- och detaljplaner som möjliggör bostadsbyggande ett statligt reglerat ansvar för bostadsförsörjningen i kommunen. Jag vill i samman-hanget särskilt stryka under att ett slopande av kravet på särskilda kommunala bostadsförsörjningsprogram m.m. inte syftar till att ändra den hävdvunna principen om kommunernas grundläggande ansvar för boendefrågor. Den principen ändras inte till följd av vad jag har föreslagit. Jag vill också med anledning av vissa remissynpunkter framhålla att frågan om i vad mån plan- och bygglagens bestämmelser om översiktsplaner behöver kompletteras i syfte att förtydliga planens innebörd i nu berört avseende enligt min mening bör anstå tills vidare och prövas i anslutning till den pågående översynen av . Kommunen har genom planmonopolet bestämmanderätten över var och när det skall byggas. Fastställandet av särskilda bostadsförsörjningsprogram har enligt många givit ett värdefullt tillfälle till diskussion och därmed medfört en möjlighet till att väga olika intressen emot varandra. Jag utgår från att kommunerna även ser till att medborgarnas insyn och möjlighet att påverka bostadsbyggandets inriktning och omfattning inte åsidosätts i den kommunala planeringen. Jag vill också framhålla att mitt förslag inte hindrar en kommun från att även i fortsättningen upprätta särskilda bostadsförsörjningsprogram. Inte heller utgör behovet av information om det planerade bostadsbyggandet enligt min mening ett tillräckligt skäl för att upprätthålla en särskild generell ordning för den kommunala bostadsförsörjningsplaneringen. Sådan information får vid behov tas fram på annat sätt. Vad gäller den information om bostadsmarknaden som en kommun enligt bostadsförsörjningslagen är skyldig att ta fram och lämna till den som söker bostad anser jag i likhet med utredningen att man kan förutsätta att sådan information tas fram av marknaden. Uppgifter om olika upplåtelseformer och om enskilda lägenheter lämnas bäst av respektive fastighetsägare eller där bostäderna faktiskt finns för visning. Vad sedan gäller kommunernas skyldighet att förmedla statligt stöd för bostadsfinansieringen bestäms den som framgått i praktiken genom bestämmelser för respektive stödsystem. I samband med de materiella förändringar som har genomförts för det verksamhetsmässigt mest omfattande stödet, nämligen stödet för ny- och ombyggnad av bostäder, har också förfarandereglerna nu ändrats. Ansökningar om stöd enligt de nya bestämmelserna skall göras direkt hos länsbostadsnämnden. Jag bedömer att motsvarande ändringar bör göras för andra stödsystem. Jag tänker bl.a. på systemet med statligt räntestöd för förbättring av bostadshus, det s.k. RBF-stödet. På grund härav finns det inte längre behov av särskilda bestämmelser om att en kommun är skyldig att på olika sätt medverka i den statliga låne- och bidragsverksamheten. För ansökningar om stöd som kommit in till kommunernas förmedlingsorgan före kan det dock behövas vissa övergångsbestämmelser. Jag återkommer i specialmotiveringen till det närmare innehållet i sådana bestämmelser. Som framgår av regeringens prop. 1992/93:172 om anslag till och den regionala administrationen av statens stöd för bostadsfinansiering, m.m. innebär avvecklingen av de kommunala förmedlingsorganen att en besparing för kommunsektorn som helhet görs. Chefen för avser att återkomma till frågan om en reglering av besparingen kompletteringsproposition. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört förordar jag att bostadsförsörjningslagens särskilda regler i 3 § om bo- stadsförsörjningsplanering och bostadsförsörjningsprogram samt i 2 § om förmedling av lån och bidrag och om information om bostadsmarknaden slopas. Det bör ankomma på varje kommun att själv bestämma i vilka former man vill bedriva hithörande verksamhet. Statens krav på kommunerna när det gäller planering m.m. av bostadsbyggandet bör inte gå ut över det som följer av . De lagtekniska åtgärderna med anledning av vad jag nu har föreslagit återkommer jag till i det följande. 5 De särskilda reglerna om bostadsförmedling m.m. Mitt förslag: De särskilda reglerna i bostadsförsörjnings- lagen om skyldighet för en kommun att anordna avgiftsfri bo- stadsförmedling tas bort, liksom möjligheten för regeringen att förordna om bostadsförmedling. Lagen om bostadsanvisningsrätt upphävs. De särskilda reglerna i bo- stadsförsörjningslagen om skyldighet för den som får bostad genom förmedling att medverka till att kommunen får anvisningrätt till lägenheten han lämnar slopas. Kommunen får själv besluta om den skall bedriva bostadsförmedling och om vilka avgifter som skall tas ut för förmedlingens tjänster. Reglerna om avgifter för yrkesmässig bostadsförmedling tillämpas även i fråga om kommunens avgiftsuttag. Utredningarnas förslag: Förslagen från utredningen om statens stöd för bostadsfinansiering överensstämmer med mitt förslag. Förslagen från bostadsförmedlingsutredningen överensstämmer med mitt förslag vad gäller att slopa den tvingande regeln om att en kommun skall anordna avgiftsfri bostadsförmedling och att ta bort möjligheten för regeringen att förordna om bostadsförmedling. har därutöver föreslagit att den tvingande regeln i lagen ersätts med en regel om att en kommun bör inrätta bo- stadsförmedling om det behövs och att lagen om bostadsanvisningsrätt behålls. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrat sig över de olika utredningsförslagen har flertalet uttalat sig för en ändring som innebär att kommunerna själva efter lokala förutsättningar bör få avgöra hur bostadsförmedling lämpligast skall bedrivas. Skälen för mitt förslag: Det råder allmänt sett även i fråga om den kommunala bostadsförmedlingen enighet om att de nuvarande särskilda reglerna i bostadsförsörjningslagen bör tas bort. Visserligen föreslår bostadsförmedlingsutredningen som framgått en delvis ny regel. Utredningens överväganden i denna del bygger dock på samma grundtanke som utredningen om statens stöd för bostadsfinansieringen för fram, nämligen att kommunerna själva skall avgöra om de skall bedriva bostadsförmedling. Även jag anser att de nuvarande särreglerna om bostadsförmedling i bostadsförsörjningslagen bör avskaffas. Förhållandena i kommunerna är mycket olika beroende på bl.a. kommunernas storlek och struktur och bostadsbeståndets sammansättning. Om det finns behov av att inrätta bostadsförmedling måste därför avgöras lokalt utifrån de förhållanden som råder i den enskilda kommunen. På samma sätt som när det gäller den kommunala bostadsförsörjningsplaneringen bör man i fråga om bo- stadsförmedlingsverksamheten förutsätta att kommunen självmant vidtar de åtgärder som behövs i frågan. Det finns därför enligt min mening inget skäl att behålla den reglering av bostadsförmedlingsverksamheten som bostadsförsörjningslagen innebär eller att ändra den på det sätt som bostadsförmedlingsutredningen har föreslagit. Vad sedan gäller lagen om bostadsanvisningsrätt har efter förslag i proposition om bostadsbyggandets finansiering tidigare beslutat att ta bort villkoret om bostadsanvisningsrätt för att få statligt räntestöd (prop.1991/92:56, bet. 1991/92:BoU9, rskr. 1991/92:75). I propositionen uttalades att konsekvenserna av detta bl.a. borde bli att också lagen om bostadsanvisningsrätt upphävs. Den frågan borde dock lämpligen tas upp i annat sammanhang. Som framgått av det föregående intar de båda utredningarna motsatta ståndpunkter när det gäller lagen om bostadsanvisningsrätt. Även bland remissinstanserna är meningarna delade. Byggherreorganisationerna är eniga om att lagen bör upphävas. Andra, bl.a. , menar att ett upphävande av lagen ytterligare skulle försvåra möjlig- heterna att bedriva bostadsförmedling i kommuner med hårt tryck på bostadsmarknaden och att riskerna för en segregerad bostadsmarknad skulle öka. och flera kommuner har framhållit att det är viktigt att kommunerna även kan erbjuda bostäder till de hushåll som har svårigheter att göra sig gällande på bostadsmarknaden. Flertalet kommuner menar därför, i likhet med bostadsförmedlingsutredningen, att lagen bör finnas kvar. En, , anser att lagen kan avskaffas men att vissa delar av lagen som har betydelse för handikappade eller personer med sociala och medicinska förturer kan behöva föras över till annan lag. Utredningen om statens stöd för bostadsfinansieringen anser att lagen varken bidragit till att fler lediga lägenheter kommit ut på marknaden eller att förmedlingen av lägenheter skett på ett bättre sätt än om lagen inte funnits. Av bostadsförmedlingsutredningens redovisning framgår också att de hyresnämndsprövningar som föranletts av lagen varit utomordentligt få. För egen del anser jag att lagen om bostadsanvisningsrätt bör upphävas. Den kan utgöra ett hinder för att utveckla nya former för bostadsförmedlingsverksamhet. Det är enligt min mening angeläget att hinder av detta slag undanröjs, inte minst av hänsyn till bostadskonsumenterna. har, som framgått, i remissvar från bl.a. och vissa kommuner berörts frågan om bostadsförsörjningen för sådana hushåll som kan ha svårigheter att göra sig gällande på bostadsmarknaden. Därvid har ifrågasatts om inte regler beträffande personer med sociala och medicinska förturer kan behöva föras in i annan lag. För egen del anser jag det nödvändigt att bostadsförsörjningen för de utsatta hushåll som här avses fungerar. De avregleringar regeringen föreslår syftar till att åstadkomma en väl fungerande bostadsmarknad där höga sociala ambitioner kan upprätthållas. Vad särskilt gäller det ansvar som kommunerna har enligt bl.a. socialtjänstlagen att klara anskaffningen av bostäder till svaga grupper har såväl som i olika sammanhang utfäst sig att verka för att lägenheter också kommer att stå till kommunernas förfogande för detta ändamål under förutsättning att rimliga ekonomiska och andra garantier lämnas av kommunerna. Genom dessa utfästelser bör kommunerna även i fortsättningen kunna få tillfredsställande möjligheter i detta avseende. Erfarenheten är ju också att frivilliga avtal kunnat träffas utan att lagen har behövt tillämpas. Skulle utvecklingen emellertid visa sig bli en annan efter det att lagen om bostadsanvisningsrätt har upphävts vill jag dock inte utesluta att någon typ av mera begränsat regelsystem måste aktualiseras. Jag avser därför att tillsätta en grupp med företrädare för bl.a. , , kommunerna, fastighetsägarna och regeringen med uppgift att följa att bostadsförsörjningen till de berörda hushållen fungerar tillfredsställande och att löpande bedöma om några åtgärder måste vidtas. Jag övergår nu till frågan om avgifter för bostadsförmedling och då speciellt avgifter för registrering av bostadssökande. Mitt förslag i det föregående att slopa de särskilda reglerna i bostadsförsörjningslagen om bostadsförmedling innebär ju att förbudet mot avgifter i verksamheten tas bort. Möjligheten att ta avgifter för registrering och förmedling vid bostadsförmedling var en av de frågor som bostadsförmedlingsutredningen särskilt skulle behandla. Från kommunalt håll har det ofta framhållits som önskvärt att de kommunala bostadsförmedlingarna får rätt att ta ut en registreringsavgift. Det antas leda till att de som står i kö trots att de har fullgoda bostäder inte skulle registrera sig i samma omfattning och att köerna därmed skulle bli mindre och bättre avspegla det verkliga bostadsbehovet. har föreslagit att frågan om avgifter för bostadsförmedling skall göras till en helt angelägenhet. Avgifter skall få tas ut enligt taxor som beslutas av kommunen. Dessutom föreslås att sådan bostadsförmedling som inrättats efter kommunala riktlinjer och bedrivs med kommunalt fastställda förmedlingsprinciper skall få ta ut en icke återbetalningspliktig registreringsavgift. Den måste dock enligt förslaget tillsammans med eventuell anvisnings-avgift rymmas inom det tak för avgiftsuttag som med stöd av 12 kap. 65 a § jordabalken är föreskrivet för icke-kommunal yrkesmässig bostadsförmedling. Utredningens förslag om icke återbetalningspliktiga registreringsavgifter har fått ett blandat mottagande av re- missinstanserna. Många tillstyrker att avgift skall få tas ut för bostadsförmedling men är negativa eller tveksamma till att registreringsavgift skall få tas ut. Domstolarna förordar likformiga regler för och yrkesmässig bostadsförmedling. anser att om de kommunala taxorna kopplas till taxan för yrkesmässig förmedling bör samma avgiftsprinciper gälla för den kommunala förmedlingen som när förmedlingen sker yrkesmässigt privat. Flertalet kommuner anser att kommunen själv skall avgöra om avgift skall tas ut i form av registreringsavgift eller anvisningsavgift. motsätter sig en begränsning till den ersätt-ning som gäller för yrkesmässig bostadsförmedling. För egen del anser jag att det inte finns skäl att som bostads- förmedlingsutredningen föreslagit tillämpa andra avgiftsprinciper när bostadsförmedling sker enligt riktlinjer som antagits av en kommun än när så inte sker. En sådan ordning skulle verka styrande när det gäller hur bostadsförmedlingen skall organiseras och bedrivas. Enligt min mening bör förutsättningarna för bostadsförmedlingsverksamhe- ten vara så lika som möjligt för offentlig och privat förmed- ling och för olika kommunala organisationsformer. Kommunerna bör alltså inte få tillämpa andra avgiftsregler än de som är tillåtna i yrkesmässig bostadsförmedling. För att reglerna skall bli likformiga bör kommerskollegiets taxa för yrkesmässig bostadsförmedling gälla även för kommunernas avgiftsuttag. Det innebär att kommunen vid beslut om vilka avgifter som skall tas ut för bostadsförmedlingens tjänster måste iaktta föreskrifter om högsta tillåtna ersättning för ett förmedlingsuppdrag. Det innebär emellertid också att registreringsavgift bara får tas ut indirekt genom krav på att anvisningsavgift deponeras i förskott. Om den bostadssökande inte kan anvisas någon lägenhet, eller om denne vill avregistrera sig som bostadssökande, skall avgiften betalas tillbaka. I samband med remissbehandlingen har det uppkommit frågor om det är möjligt för fastighetsägare att ta avgift vid förmedling av egna lägenheter. Dessa frågor har sin bakgrund i bostadsförmedlingsutredningens förslag att en kommun kan uppdra åt ett allmännyttigt eller privat bostadsföretag att förmedla lägenheter enligt kommunala riktlinjer. I hyreslagen, 12 kap. 65 a § jordabalken, finns ett förbud mot att ta emot, träffa avtal om eller begära ersättning av hyressökande för anvisning av sådan bostadslägenhet som inte är fritidsbostad. Undantag från avgiftsförbudet görs för yrkesmässig bostadsförmedling. Vad jag föreslagit innebär ingen ändring i dessa regler. Jag förordar sammanfattningsvis att även reglerna i 4 och 5 §§ bostadsförsörjningslagen om bostadsförmedling upphävs, liksom lagen om bostadsanvisningsrätt. Vidare förordar jag att avgifter för bostadsförmedling skall vara underkastade samma regler som vid yrkesmässig förmedling. Undantaget för bostadsförmedling i 12 kap. 65 a § jordabalken bör således inte kvarstå. 6 Befogenheter för kommunen att lämna stöd till boendet Mitt förslag: En särskild regel ges om att en kommun får an- vända kommunala medel för att lämna enskilda hushåll ekono- miskt stöd till boendet. En särskild regel ges också om att en kommun får använda kommunala medel i syfte att förskottera medel till sådana utgifter för skötsel av tvångsförvaltade fastigheter som inte kan anstå. Utredningen om statens stöd för bostadsfinansieringen: Utöver de befogenheter som kommunallagen och socialtjänstlagen ger behöver det endast finnas en regel som ger en kommun möjlighet att lämna borgen till enskilda personer för nybyggnad av bostäder. Nuvarande regler som gör det möjligt för kommunerna att ge ekonomiska och andra fördelar för vissa boendeformer och fastighetsägare bör tas bort. Remissinstanserna: föreslår att kommunerna ges rätt att även i annan form än genom borgen stödja den individuella bostadsförsörjningen. anser med hänsyn till att bostadsförsörjningen också framöver kommer att vara en viktig kommunalpolitisk fråga att kompetensreglerna i 1 § bostadsförsörjningslagen bör behållas oförändrade. menar att utredaren inte på ett övertygande sätt kunnat visa att den handlingsfrihet för kommunerna som bostadsförsörjningslagen skapar i förhållande till de allmänna reglerna i kommunallagen kan avvaras eller åstadkommas på annat sätt. Skälen för mitt förslag: Jag delar i och för sig utredningens uppfattning att de generella bestämmelserna i kommunallagen bör vara vägledande för kommunernas agerande också på bostadsförsörjningens område. Kommunallagen ger dock endast kommunen befogenhet att ha hand om angelägenheter som är av allmänt intresse. Av denna regel samt av den s.k. likställighetsprincipen följer att det inte är tillåtet för en kommun att ge stöd åt enskilda. Flera remissinstanser har som framgått understrukit vikten av att kommunerna får behålla sin nuvarande handlingsfrihet. För egen del anser jag att kommunernas handlingsfrihet är för stor på detta område. Reglerna i bostadsförsörjningslagen ger en kommun möjlighet att särskilt gynna vissa fastighetsägare. En sådan möjlighet bör inte finnas i fortsättningen. är det viktigt att kommunerna ekonomiskt kan bidra till att minska hushållens kostnader för att skaffa sig bostäder och att detta klart framgår av regelsystemet för den kommunala verksamheten. Jag tänker då inte bara på den av utredningen föreslagna rätten för en kommun att lämna borgen till enskilda personer för nybyggnad av bostäder.