prop · GG03207 · 1993-03-18 00:00:00 — Om misstanke uppstår om att en transaktion avser medel som härrör från brott innan transaktionen utförts är vidare företaget redan på grund av bestämmelserna i 3 § förbjudet att genomföra den. Den som medverkar vid transaktionen riskerar också som har påpekats ansvar enligt bestämmelserna om häleri i . Transaktioner av angiven art skall alltså rapporteras till . Det förutsätts att informerar de företag som berörs av bestämmelserna vilken enhet inom styrelsen som skall underrättas. Det troliga är att sådana rapporter skall samlas centralt för hela landet. För att gransknings- och uppgiftsskyldighet skall föreligga krävs att man kan anta att en transaktion avser medel som härrör från ett brottsligt förvärv. Vad som skall bedömas är i första hand arten och omfattningen av transaktionen men också andra omständigheter, som t.ex. kundens uppträdande, kan naturligtvis få betydelse. När det gäller själva transaktionens art avses sättet på vilket transaktionen genomförs. Med omfattningen avses beloppets storlek. I kommentaren till 7 § har något närmare utvecklats vad som bör beaktas när bedömningen om medlen härrör från brott skall göras. Skyldigheten att lämna uppgifter till enligt denna paragraf bryter den tystnadsplikt som kan föreligga för den anställde. Se närmare om detta i kommentaren till 10 §. 10 § (se artikel 9 i direktivet) Paragrafen har utformats i överensstämmelse med Lagrådets förslag. Enligt 1 kap. 6 § bankrörelselagen (1 kap. 10 § samma lag enligt SFS 1992:1613, vilken ännu ej trätt i kraft) får enskildas förhållande till bank inte obehörigen röjas. Motsvarande bestämmelser finns i de lagar som rör kredit- marknadsbolag, värdepappersbolag m.fl. Någon särskild tystnadsplikt finns dock inte i försäkringsverksamhet. Ett åsidosättande av en sekretessbestämmelse medför enligt några lagar, men inte enligt alla, straffansvar för den anställde. Den anställde kan vidare göras ansvarig med stöd av de författningsmässiga och avtalsmässiga regler som gäller för anställningsförhållandet. Vidare kan institutet bli skadeståndsansvarigt. Tystnadsplikten är dock inte absolut. Bestämmelserna i 9 § bryter tystnadsplikten. En underrättelse som lämnas med stöd av en författning kan aldrig anses vara obehörig. Däremot krävs att de i lagen uppställda förutsättningarna för underrättelse föreligger. Paragrafen reglerar förhållandet när en anmäld misstanke om att medel härrör från brott i och för sig är ogrundad men den som lämnar uppgiften, utifrån sin kunskap och tillgänglig information, tror att transaktionen har samband med ett brottsligt förvärv, dvs. är i god tro såvitt avser skyldigheten att rapportera. Något ansvar för sekretessbrott får enligt paragrafen inte utkrävas av ett företag som lämnat en sådan uppgift om en i och för sig korrekt transaktion i tron att den har samband med något brottsligt. Företaget kan således inte på den grunden göras ansvarigt för den skada som kan ha uppkommit genom underrättelsen. Vad som här sagts om företaget gäller även styrelseledamot eller den person som har lämnat ut uppgiften för företagets räkning. 11 § (se artikel 8 i direktivet) Enligt paragrafen, vars lydelse överensstämmer med Lagrådets förslag, får företaget, dess styrelseledamöter eller anställda inte underrätta kunden i fråga eller någon annan om att en granskning har genomförts eller att uppgifter har lämnats enligt 9 §. Underrättelse får inte heller ske om att polisen har inlett en undersökning med anledning av lämnade uppgifter. Av andra stycket framgår att straffrättsligt ansvar inte kan följa för den som bryter mot bestämmelsen i första stycket. Detta är i överensstämmelse med vad som gäller bl.a. för den som bryter mot banksekretessen i bankrörelselagen. Ansvar enligt den arbetsrättsliga lagstiftningen och skadeståndsskyldighet kan dock komma i fråga. (se artikel 10 i direktivet) I 9 § föreskrivs en skyldighet för berörda företag att lämna uppgift om förhållanden som ger anledning till antagande att en transaktion har samband med ett brottsligt förvärv. Också har skyldighet att till rapportera sådana förhållanden, då de kommer till inspektionens kännedom i tillsynsverksamheten. Av 14 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) framgår att den sekretess som enligt 8 kap. 5 § gäller i inspektionens verksamhet inte hindrar nu föreslagen lagstadgad uppgiftsskyldighet. Interna rutiner och utbildning 13 § (se artikel 11 i direktivet) Paragrafen har utformats i överensstämmelse med Lagrådets förslag. Enligt bestämmelserna i denna paragraf skall de företag som omfattas av lagen ha vissa rutiner för att förhindra att instituten utnyttjas för transaktioner som har samband med brottsliga förvärv. Företagen skall också se till att de anställda får information och utbildning i frågor rörande sådana transaktioner. Närmare föreskrifter om detta får meddelas av regeringen eller, efter bemyndigande, . Jag hemställer att regeringen föreslår att anta förslaget till lag om åtgärder mot penningtvätt. Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå att anta det förslag som föredraganden har lagt fram. Lag om åtgärder mot penningtvätt Härigenom föreskrivs följande. 1 § Föreskrifterna i denna lag meddelas till uppfyllande av förpliktelser enligt avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). 2 § Lagen gäller verksamhet i under tillsyn av som bedrivs av 1. banker och andra företag vilkas verksamhet består i att från allmänheten låna upp medel och att lämna krediter, 2. livförsäkringsföretag, 3. värdepappersinstitut enligt lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, och 4. andra företag, vilkas huvudsakliga verksamhet består i att utföra en eller flera av de verksamheter som anges i 3 kap. 1 § 2-12 lagen (1992:000) om kreditmarknadsbolag. Förbud att medverka vid penningtvätt 3 § Ett företag som avses i 2 § får inte i verksamhet som omfattas av denna lag avsiktligen medverka vid transaktioner avseende medel som kan antas härröra från brottsliga förvärv av allvarligare slag. Med sådana brottsliga förvärv avses i denna lag brott där fängelse i lägst ingår i strafflatituden. Bestämmelser om häleri finns i 9 kap. 6 och 7 §§ . 4 § Företaget skall kontrollera identiteten hos den som vill inleda en affärsförbindelse med företaget. Identitetskontroll skall utföras också beträffande annan än den som avses i första stycket vid transaktioner som överstiger , vare sig en sådan transaktion genomförs på en gång eller i flera led som kan antas ha samband med varandra. Om summan inte är känd för transaktionen skall identiteten kontrolleras så snart summan av flera delbetalningar överstiger det angivna värdet. Identitetskontroll behöver inte utföras beträffande företag av det slag som anges i 2 § om företaget är hemmahörande inom EES. Detsamma gäller om transaktionen görs till ett konto som tillhör någon vars identitet tidigare kontrollerats enligt denna lag. 5 § Ett livförsäkringsföretag behöver inte utföra identitetskontroll med anledning av premiebetalningar som tillsammans uppgår till högst eller beträffande betalningar av engångspremier som uppgår till högst . Identitetskontroll behöver inte heller göras med anledning av betalningar som görs från ett konto som har öppnats i ett företag av sådant slag som anges i 2 §, vilket är hemmahörande inom EES. 6 § Identitetskontroll skall, trots vad som sägs i 4 och 5 §§, alltid utföras om det kan antas att en transaktion avser medel som härrör från ett brottsligt förvärv av allvarligare slag. 7 § Om det kan antas att någon som omfattas av bestämmelserna i denna lag om identitetskontroll inte handlar för egen räkning, skall företaget på lämpligt sätt söka skaffa sig kännedom om identiteten hos den för vars räkning transaktionen utförs. 8 § Handlingar eller uppgifter som använts vid identitetskontroll enligt 4 § skall bevaras från det att affärsförhållandet upphörde. 9 § Företaget skall granska alla transaktioner där det kan antas att transaktionen avser medel som härrör från ett brottsligt förvärv av allvarligare slag och lämna uppgifter till , eller den polismyndighet som regeringen bestämmer, om alla sådana transaktioner. 10 § Ett företag som lämnar uppgifter med stöd av 9 § får inte göras ansvarigt eller skadeståndskyldigt för att det brutit mot någon sekretessregel, om företaget hade anledning att räkna med att uppgiften borde lämnas. Detsamma gäller den som lämnar uppgifter för företagets räkning. 11 § Företaget får inte röja för kunden eller för någon utomstående att en granskning har genomförts eller att uppgifter har lämnats enligt 9 § eller att polisen genomför en undersökning. Ansvar enligt 20 kap. 3 § skall inte följa för den som bryter mot förbudet i första stycket. 12 § Om vid en inspektion av ett företag eller på annat sätt får kännedom om transaktioner av medel som kan antas härröra från brottsliga förvärv av allvarligare slag, skall inspektionen underrätta , eller den polismyndighet som regeringen bestämmer, om dessa. Interna rutiner och utbildning 13 § Företaget skall ha rutiner till förhindrande av att företaget utnyttjas för transaktioner som har samband med brottsliga förvärv. Företaget skall svara för att de anställda får behövlig information och utbildning för att motverka sådana transaktioner. 14 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela närmare föreskrifter om vilka handlingar eller uppgifter som skall bevaras enligt bestämmelserna i 8 § och hur det skall gå till, samt om vilka rutiner som skall följas och vilken information och utbildning som skall tillhandahållas enligt 13 §. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt protokoll vid regeringssammanträde har regeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om åtgärder mot penningtvätt. Förslaget har inför lagrådet föredragits av departementsrådet . Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet: Lagförslaget har av lagrådet underkastats en formell bearbetning, varvid en närmare anslutning till EG-direktivets bestämmelser eftersträvats. Lagrådets förslag till lydelse framgår av bilaga till detta protokoll. Ifråga om följande paragrafer vill lagrådet tillfoga dessa kommentarer. I det EG-direktiv som föranlett lagförslaget finns en definition av begreppet "tvättning av pengar", vilket begrepp skall motsvara penningtvätt som används i bl.a. rubriken till den föreslagna lagen. I lagförslaget har emellertid inte intagits någon bestämning av begreppet liknande den nämnda definitionen. Visserligen är denna i många stycken oklar och svår att passa in i en svensk lagtext. Eftersom lagen emellertid ändock är helt inriktad på de förhållanden som avses med samma definition och vissa bestämmelser torde böra knytas till dessa förhållanden anser lagrådet att en komprimerad definition bör intas i lagen, lämpligen som ett andra stycke till förevarande paragraf. 2 § Avsikten torde vara att i förevarande paragraf ange att lagens föreskrifter skall iakttas vid bedrivandet av viss verksamhet. Paragrafens utformning tar emellertid mer sikte på att avgränsa vissa företag än att ange verksamheten. I allmänhet torde lagens omfattning bli densamma. Så blir dock inte alltid fallet. Under lagrådsföredragningen har det framkommit att avsikten inte är att t.ex. åtgärder rörande uthyrning av lokaler m.m. inom ramen för bankers och försäkringsföretags kapitalförvaltning skall omfattas. I syfte att lagtexten skall ge utrymme för en dylik mer inskränkande tolkning av lagens tillämpningsområde föreslår lagrådet en omformulering av paragrafen så att de olika företagstypernas kärnverksamhet sätts i fokus. I ett andra stycke i paragrafen har gjorts ett tillägg som avser att ytterligare klargöra förhållandet. Föredragningen har vidare gett vid handen att lagens regler inte skall omfatta den gränsöverskridande verksamhet till som bedrivs av ett företag från en annan stat inom EES. I fråga om denna avses böra falla tillbaka på den kontroll som äger rum i företagets hemstat. Däremot skall de svenska reglerna tillämpas på sådan gränsöverskridande verksamhet som sker från svenska företag eller utländska företags etableringar i . Paragrafens andra stycke föreslås få ett innehåll som innebär ett klarläggande även på denna punkt. 7 § Denna paragraf har i lagrådsremissen fått en utformning som kan föranleda tvekan om under vilka förutsättningar en identitetskontroll av angivet slag skall äga rum med avseende på den för vars räkning någon handlar när ett affärsförhållande med företaget inleds eller en transaktion görs. Under föredragningen av remissen har framkommit att avsikten är att en dylik kontroll skall göras inte bara när affärsförhållandet inleds utan också när transaktionen görs; i sistnämnt fall även om den som har affärsförhållande med företaget redan kontrollerats. Lagrådet föreslår att paragrafen omformuleras i syfte att tydligare svara mot det sålunda angivna syftet. Med den formulering paragrafen får synes den särskilda regeln om kontroll av den för vars räkning någon annan handlar komma att omfatta de vanligt förekommande klientmedelskonton som skilda rörelseidkare har i sin verksamhet. Varken denna omständighet i och för sig eller frågan huruvida regeln kan komma att medföra svårigheter för de kontrollerande företagen och för dem som kontrolleras som går utöver vad som rimligen erfordras för ändamålet har berörts i lagrådsremissen. Lagrådet vill inte utesluta att det beträffande vissa rörelseidkare med klientmedelskonton, t.ex. advokater och revisorer som i särskild ordning står under tillsyn, kan visa sig lämpligt att göra vissa undantag. Under föredragningen har upplysts att frågan skall bli föremål för ytterligare överväganden och lagrådet har i sitt förslag till formulering av paragrafen velat beakta detta genom ett tillägg i andra stycket om undantag från kontroll när särskilda skäl talar för att sådan är obehövlig. För tydlighetens skull bör påpekas att den kontroll som anges i 6 § alltid skall företas under de förutsättningar som anges där. Bilaga till lagrådets protokoll Förslag till Lag om åtgärder mot penningtvätt Härigenom föreskrivs följande. 1 § Föreskrifterna i denna lag meddelas till uppfyllande av förpliktelser enligt avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Lagen har till syfte att förhindra sådana åtgärder med avseende på egendom som har förvärvats genom brott, att denna egenskap hos egendomen fördöljs, att den brottslige får möjlighet att undandra sig rättsliga påföljder eller att återskaffandet av egendomen försvåras, samt sådana åtgärder som innefattar förfogande över och förvärv, innehav eller brukande av egendomen (penningtvätt). 2 § Bestämmelserna i denna lag gäller företag som bedriver 1. bankrörelse och annan verksamhet som består i att från allmänheten låna upp medel och att lämna krediter, 2. livförsäkringsrörelse, 3. verksamhet av det slag som beskrivs i 3 § 1-5 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, 4. verksamhet som står under tillsyn och som huvudsakligen består i att utföra en eller flera av de verksamheter som anges i 3 kap. 1 § 2-12 lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag. Lagen gäller endast sådan mot kunder inriktad verksamhet som avses i första stycket och som bedrivs från ett fast driftställe i . Förbud att medverka vid vissa transaktioner 3 § Att förfaranden som avses i 1 § andra stycket kan vara straffbara som häleri eller häleriförseelse framgår av 9 kap. 6 och 7 §§ . Ett företag som avses i 2 § får inte heller annars medvetet medverka vid transaktioner avseende medel som kan antas härröra från brottsliga förvärv av allvarligare slag. Med sådana förvärv avses i denna lag förvärv genom brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . 4 § Företaget skall kontrollera identiteten hos den som vill inleda en affärsförbindelse med företaget. Identitetskontroll skall utföras också beträffande annan än den som avses i första stycket vid transaktioner som över- stiger . Detsamma gäller om transaktionen inte överstiger nämnda belopp men kan antas ha samband med en annan transaktion och tillsammans med denna överstiger beloppet. Om summan inte är känd för en transaktion skall identiteten kontrolleras så snart summan av transaktionerna överstiger det angivna värdet. Identitetskontroll behöver inte utföras beträffande företag med verksamhet som beskrivs i 2 § första stycket, om företaget är hemmahörande inom EES. Detsamma gäller om transaktionen görs till ett konto som tillhör någon vars identitet har kontrollerats enligt denna lag. 5 § Ett livförsäkringsföretag behöver inte utföra identitetskontroll med anledning av ett försäkringsavtal vars årliga premie uppgår till högst eller engångspremie till högst . Identitetskontroll behöver inte heller göras med anledning av betalningar som görs från ett konto som har öppnats i ett företag som avses i 4 § tredje stycket första meningen. 6 § Identitetskontroll skall, även om det inte följer av 4 och 5 §§, alltid utföras om det kan antas att en transaktion avser medel som härrör från ett brottsligt förvärv av allvarligare slag. 7 § Om det kan antas att den som vill inleda en affärsförbindelse med företaget eller göra en sådan transaktion som avses i 4 § andra stycket inte handlar för egen räkning, skall företaget på lämpligt sätt söka skaffa sig kännedom om identiteten hos den för vars räkning han handlar. Första stycket gäller inte om den som kan antas handla för annans räkning är ett företag som avses i 4 § tredje stycket första meningen eller när särskilda skäl talar för att kontrollen är obehövlig. 8 § Handlingar eller uppgifter som använts vid identitetskontroll skall i den utsträckning regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, föreskriver bevaras från det att affärsförbindelsen upphörde. 9 § Företaget skall granska alla transaktioner beträffande vilka företaget har skäl att anta att transaktionen avser medel som härrör från ett brottsligt förvärv av allvarligare slag. Företaget skall därvid lämna uppgifter till eller den polismyndighet som regeringen bestämmer om alla omständigheter som kan tyda på penningtvätt. 10 § Ett företag som lämnar uppgifter med stöd av 9 § får inte göras ansvarigt för att det brutit mot någon sekretessregel, om företaget hade anledning att räkna med att uppgiften borde lämnas. Detsamma gäller en styrelseledamot eller en anställd som lämnar uppgifter för företagets räkning. 11 § Företaget, dess styrelseledamöter eller anställda får inte röja för kunden eller för någon utomstående att en granskning har genomförts eller att uppgifter har lämnats enligt 9 § eller att polisen genomför en undersökning. Ansvar enligt 20 kap. 3 § skall inte följa för den som bryter mot förbudet i första stycket. 12 § Om vid en inspektion av ett företag eller på annat sätt får kännedom om transaktioner avseende medel som kan antas härröra från brottsliga förvärv av allvarligare slag, skall inspektionen underrätta eller den polismyndighet som regeringen bestämmer om transaktionerna. Interna rutiner och utbildning 13 § Företaget skall ha rutiner till förhindrande av att företaget utnyttjas för transaktioner som har samband med brottsliga förvärv. Företaget skall svara för att de anställda får behövlig information och utbildning för ändamålet. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela närmare föreskrifter om vilka rutiner som skall följas och vilken information och utbildning som skall tillhandahållas. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Bilaga 3 samt innehållsförteckning återfinns endast i tryck.