prop · GG03257 · 1993-06-03 00:00:00 — Av samma direktiv artikel 7.2.a framgår att varje grupp måste ha en viss beteckning. I det till Lagrådet remitterade förslaget innehöll det tredje stycket motsvarande regler. För att undvika onödig detaljreglering har i stället regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, i andra stycket fått möjlighet att meddela föreskrifter om sådana grupperingar. Tredje stycket, som motsvarar fjärde stycket i det till Lagrådet remitterade förslaget, behandlar risker som är underordnade den risk som koncessionen avser. Bestämmelsen motsvarar avsnitt C i den nämnda bilagan. För underordnade risker krävs inte koncession. Enligt avsnitt C i bilagan skall en risk anses underordnad om den hör samman med huvud- risken, avser samma försäkringsobjekt som huvudrisken och täcks av det försäkrings- avtal som omfattar huvudrisken. I enlighet med samma avsnitt i bilagan får vissa risker inte vara underordnade. Tredje stycket har utformats på motsvarande sätt. Den nya klassindelningen blir tillämplig på bolag som söker koncession efter lagens ikraftträdande och efter en övergångstid även på redan etablerade bolag. Flera remissinstanser har uttryckt farhågor när det gäller de svenska försäkringsbolagens möjligheter att i fortsättningen driva verksamhet inom ramen för de verksamhetsgrenar som skall tillämpas i redovisningssammanhang. Det har föreslagits att i fråga om redovisning skall få föreskriva avvikelser från indelningen. Det nya begreppet försäkringsklass har inte samma innebörd som begreppet verksamhetsgren. Den nya klassindelningen är direkt tillämplig vid beviljande av koncessioner och är grundläggande för soliditetsreglerna. Med verksamhetsgren avses den del av ett försäkringsbolags verksamhet som enligt föreskrifter (FFFS 1991:20) skall särredovisas i årsredovisningen. Det direktiv /674/EEG om årsredovisning och koncernredovisning som antogs inom EG bygger på uppdelningen mellan livförsäkring och skadeförsäkring enligt den nya klassindelningen. Därutöver förekommer en viss uppdelning som främst bygger på vissa grupperingar av skadeförsäkringsklasser. Beteckningen verksamhetsgren får kvarstå i FRL i varje fall till dess den svenska lagstiftningen harmoniseras med redovisningsdirektivet. redovisningsföre- skrifter, som alltså ligger till grund för uppdelningen i verksamhetsgrenar, kan behöva anpassas med hänsyn till att nya koncessioner söks och gamla koncessioner anpassas till den nu föreslagna klassindelningen. Däremot behöver inspektionen inte få möjlighet att föreskriva om sådana avvikelser som remissinstanserna föreslagit. Se även specialmotiveringen till punkt 2 i över- gångsbestämmelserna. 2 kap. 3 b § Paragrafen är ny och innehåller den klassindelning som skall tillämpas vid beviljandet av koncession för livförsäkringsrörelse enligt första liv- försäkringsdirektivet artikel 7.2 och bilaga till direktivet. I första stycket anges att en koncession kan avse en eller flera av de angivna klasserna (jämför första livförsäkringsdirektivet artikel 7.3). Klass 1 a avser konventionella livförsäkringar. Livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder skall utgöra en särskild försäkringsklass och alltså inte ingå i klass 1 a. Bestämmelsen har utformats i enlighet härmed. Till klass 1 b hänförs försäkringar som utgör tillägg till en konventionell livförsäkring. I direktivet nämns främst olika olycksfallsförsäkringar och sjukförsäkring. Uppräkningen kan dock inte anses vara uttömmande. Exempelvis torde premiebefrielseförsäkring omfattas av bestämmelsen. I enlighet med direktivtexten krävs inte att försäkringen skall tecknas i direkt samband med den konventionella livförsäkringen. Klass 2 omfattar två försäkringsformer som ännu inte förekommer i , giftermålsförsäkring och födelseförsäkring. Försäkringarna faller ut om en person ingår äktenskap eller vid ett barns födelse. Klass 3 omfattar livföräkringar med anknytning till värdepapperfonder. Sådana försäkringar skall, som nämnts, utgöra en särskild försäkringsklass. Bestämmelsen innebär att livförsäkring med fondanknytning, utöver de traditionella livförsäkringsformerna, kan avse giftermålsförsäkring och födelseförsäkring enligt klass 2. Klass 4 beskrivs i den svenska översättningen av första livförsäkrings- direktivet som det slags permanent, inte uppsägningsbar sjukförsäkring som finns i och ("permanent health insurance not subject to cancellation"). Av den engelska versionen av direktivet framgår att det är en viss form av sjuk- och olycksfallsförsäkring som avses. Den omständigheten att och särskilt nämns i direktivtexten kan inte innebära att försäkringsklassen skulle vara förbehållen försäkringsgivare i dessa länder. Försäkringar som meddelas i andra EES-länder och som i allt väsentligt innehåller samma försäkringsvillkor som de irländska och brittiska försäkringarna bör kunna hänföras till den aktuella försäkringsklassen. Förevarande bestämmelse har således utformats efter förebild från motsvarande försäkringsklass i Act 1982 (Schedule 1). Enligt de brittiska bestämmelserna skall det vara fråga om sjuk- eller olycksfallsförsäkring. Försäkringstiden skall vara obestämd eller eller löpa ut när den försäkrade uppnått normal pensionsålder. Vidare skall försäkringsavtalet vara ouppsägbart från försäkringsgivarens sida eller vara uppsägbart endast under speciella omständigheter som skall anges i försäkringsavtalet. Enligt andra stycket har på samma sätt som beträffande skadeförsäkring regeringen eller möjlighet att meddela föreskrifter om vilka risker som hänför sig till varje försäkringsklass. 2 kap. 3 c § Paragrafen är ny. ställer inget krav på koncession för återför- säkringsrörelse. Detta krävs emellertid enligt FRL (1 kap. 1 §). Den föreslagna indelningen i försäkringsklasser vid kon- cession för direkt försäkringsrörelse enligt 2 kap. 3 a och 3 b §§ innebär att den av dåvarande försäkringsinspektionen utfärdade branschkatalogen förlorar sin giltighet, se den allmänna motiveringen avsnitt 2.2. Katalogen omfattar även indirekt försäkring. Sådan försäkring kan enligt den indelning som tillämpas i viss mån betraktas som en egen försäkringsklass. Den gällande indelningen kan emellertid behöva justeras till följd av den nya klassindelningen för direkt försäkring. Regeringen eller har därför fått möjlighet att meddela före- skrifter om indelning i försäkringsklasser beträffande koncession för indirekt försäkringsrörelse. 2 kap. 4 § Enligt den nuvarande lydelsen av andra stycket skall bestämmelserna om konces- sion och stadfästelse gälla i tillämpliga delar om en utvidgning av bolagets rörelse avser bl.a. en ny försäkrings- gren. För att undvika oklarheter i terminologiskt hänseende till följd av den nya klassindelningen har en redaktionell ändring gjorts. 2 kap. 5 § I punkt 18 har ordet "garantibeloppen" ersatts med "garantikapitalet" för att undvika förväxling med begreppet garantibelopp som införts i anslutning till de nya soliditetsreglerna, se den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4) och specialmotiveringen till 1 kap. 8 a §. 2 kap. 6 § Ändringen i andra stycket är en följd av att begreppet personförsäkringar utmönstrats, se specialmotiveringen till 1 kap. 4 §. De försäkringar som åsyftas är desamma som enligt bestämmelsens nuvarande lydelse, dvs. i praktiken brandförsäkringar . Dessutom blir bestämmelsen tillämplig på sådana avgångsbidragsförsäkringar som meddelas än och inte omfattas av de särskilda bestämmelserna om livförsäkring med stöd av 1 kap. 5 §. Sådana avgångsbidragsförsäkringar förekommer dock inte . 2 kap. 13, 14, 16 och 18 §§ I dessa paragrafer har ordet "garantibelopp" i olika böjningsformer bytts ut för att undvika förväxling med begreppet garantibelopp som införts i anslutning till de nya soliditets- reglerna, se den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4) och specialmotiveringen till 1 kap. 8 a §. Kapitlet är nytt och innehåller bestämmelser om svenska försäkringsbolags gränsöverskridande verksamhet. Direktivbestämmelserna om gräns- överskridande verksamhet finns i tredje avdelningen i andra skade- försäkringsdirektivet och andra livförsäkringsdirektivet. 2 a kap. 1 § Denna paragraf innehåller bestämmelser om vad ett svenskt försäkringsbolag skall iaktta i för att få driva gräns- överskridande verksamhet i ett annat land, antingen det sker direkt från huvudkontoret i eller från en agentur eller filial i ett annat EES-land. Enligt första stycket skall ett försäkringsbolag som avser att starta gränsöverskridande verksamhet först underrätta om detta. Eftersom inspektionens tillsynsansvar över verksamheten varierar, beroende på om det land verksamheten skall riktas mot uppställer krav på tillstånd eller inte och vilket slag av risker verksamheten skall avse, måste en underrättelse innehålla uppgifter om vilka slags risker som skall försäkras och i vilket land marknadsföringen skall ske. Bestämmelsen motsvarar andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 14 och andra livförsäkringsdirektivet artikel 11. Beträffande uttrycket "marknadsföra försäkringar" hänvisas till special- motiveringen till 2 kap. 2 § förslaget till lag om EES-försäkringsgivares verksamhet i . För att det skall vara fråga om gränsöverskridande verksamhet krävs att risken är belägen i ett annat land än det land där det försäkrande fasta driftstället finns. I fråga om var en risk skall anses belägen hänvisas till bestämmelserna i 1 kap. 3 § förslaget till lag om EES-försäkringsgivares verk- samhet i och specialmotiveringen till det lagrummet. Andra stycket innebär att samma förfarande skall gälla när ett bolag avser att utvidga sin gränsöverskridande verksamhet bl.a. till nya försäk- ringsklasser eller nya länder. Även denna bestämmelse är motiverad av att finansinspektionen måste få en möjlighet att bedöma tillsynens omfattning, se artikel 17.2 i både andra skadeförsäkringsdirektivet och andra livförsäkringsdirektivet. Tredje stycket ger möjlighet att från bolaget kräva in en verksamhetsplan, se andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 14 andra stycket. För att bolaget skall kunna uppfylla de bestämmelser som reglerar gräns- överskridande verksamhet i värdlandet, skall enligt fjärde stycket utfärda ett intyg till bolaget. Intygets innehåll varierar beroende på om marknadsföringen skall ske från bolagets huvudkontor i eller från en agentur eller filial i ett annat EES-land. I samtliga fall skall intyget innehålla uppgifter om att bolagets soliditet är tillräcklig för att driva den avsedda verksamheten och att koncessionen medger bolaget att bedriva verksamhet utanför etableringslandet. Skall marknadsföringen ske från bolagets huvudkontor i skall intyget även ange de försäkringsklasser bolaget har koncession för och att inte har något att erinra mot sådan verksamhet. skall utfärda intyget om det kan antas att den planerade verksamheten kommer att uppfylla kraven på en sund verksamhet i det land där marknadsföringen skall ske och att verksamheten inte är skadlig för den verksamhet som bolaget driver här i . Vad som menas med en sund verksamhet har berörts i den allmänna motiveringen avsnitt 2.2. I huvudsak samma kriterier får anläggas på be- dömningen om den planerade verksamheten kan antas komma att uppfylla kraven på en sund verksamhet i värdlandet, varvid viss hänsyn dock naturligtvis måste tas till gällande tillsynspraxis m.m. i värdlandet. bör dock vid sin prövning av om kraven är uppfyllda kunna bortse från alldeles speciella krav som ett värdland utanför EES uppställer. Angående uttrycket fast driftställe, se specialmotiveringen till 2 kap. 2 § lagen om EES-försäkringsgivares verksamhet i . Omfattar bolagets koncession inte verksamhet i utlandet följer av 2 kap. 5 § första stycket 5 att bolaget först måste ändra sin bolagsordning och få sin koncession utvidgad. Koncessionspröv- ningen och bedömningen av om intyg skall utfärdas blir i stort sett densamma. Vid intygsprövningen skall dock även övervägas om den planerade verksamheten kan antas komma att uppfylla kraven på en sund verksamhet i värdlandet. Skall marknadsföringen ske från ett bolags agentur eller filial i ett annat EES-land måste bolaget även följa där gällande regler om underrättelse- skyldighet till behörig myndighet. 2 a kap. 2 § Paragrafen innehåller bestämmelser om vad ett svenskt försäkringsbolag skall iaktta om det har en agentur eller filial i ett annat EES-land och därifrån vill driva gränsöverskridande verksamhet mot , se andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 16 och andra livförsäkringsdirektivet artikel 14. Första stycket innebär att bolaget först skall underrätta om sin avsikt. I andra stycket får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finans- inspektionen möjlighet att föreskriva vilka handlingar som skall fogas till underrättelsen. Detaljerade bestämmelser om vilka handlingar som skall inges tillsammans med en underrättelse finns i andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 16 och i andra livförsäkringsdirektivet artikel 14. Det är bl. a. fråga om handlingar som visar att agenturen eller filialen har den auktorisation som krävs för att få driva gränsöverskridande verksamhet. Eftersom bolaget har sitt säte i och dess soliditet därför kontrolleras av inspektionen krävs dock i detta fall inte något intyg om att bolaget har erforderlig soliditet. Av tredje stycket följer att bolaget inte får starta sin marknadsföring förrän fått del av de handlingar som krävs. Om bolaget avser att ändra eller utvidga sin verksamhet gäller bestämmelserna i fjärde stycket. Innebär ändringen endast att andra risker än de som angetts i den ursprungliga underrättelsen till inspektionen skall försäkras, räcker det att bolaget ger in en anmälan om ändringarna. Om ändringen däremot innebär att verksamheten utvidgas till t.ex. nya försäkringsklasser skall bolaget även inge de handlingar som regeringen eller inspektionen med stöd av andra stycket föreskrivit (artikel 17 i både andra skadeförsäkringsdirektivet och andra livförsäkringsdirektivet). 7 kap. 1 § Ändringen i första stycket innebär att utjämningsreserven för kreditförsäkring enligt 12 kap. 9 a § ingår i de försäkringstekniska skulderna. Om utjämningsreserven överskrider det belopp som föreskrivs i 12 kap. 9 a § (av den högsta årliga premieintäkten för egen räkning under de fem föregående räkenskapsåren) skall den delen av reserven dock inte räknas in i de försäkringstekniska skulderna, se även den allmänna motiveringen avsnitt 2.4 och specialmotiveringen till 12 kap. 9 a §. 7 kap. 9 § Ändringen i första stycket 9 motsvarar första livförsäkringsdirektivet artikel 17.3. Enligt direktivbestämmelsen skall det fastställas hur många procent av de tekniska reserverna som får utgöras av fordran på återförsäkringsgivare. 7 kap. 9 a § I första stycket regleras lokaliseringen av de tillgångar som motsvarar försäkringstekniska skulder för livförsäkringar. Enligt första livförsäk- ringsdirektivet artikel 17.2 skall dessa tillgångar vara lokaliserade till det land där verksamheten bedrivs. Tillgångar som utgörs av fordringar skall därvid anses belägna i det land där de skall betalas (artikel 5 c). Det enskilda landet kan medge undantag från lokaliseringskravet. har därför fått möjlighet att medge undantag i enskilda fall. När det kommande tredje livförsäkringsdirektivet omfattas av får sannolikt krävas endast att tillgångarna skall finnas i ett EES-land. Bestämmelsen är inte tillämplig när ett svenskt bolag driver tillståndspliktig verksamhet i ett annat EES-land. För sådana fall gäller 12 §. Förevarande bestämmelse blir alltså tillämplig för verksamhet som bedrivs här i landet, verksamhet i annat EES-land som inte kräver tillstånd (i praktiken gränsöverskridande verksamhet som inte kräver tillstånd i värdlandet) eller verksamhet utanför EES-området. Något lokaliseringskrav får inte uppställas för fordringar på återförsäk- ringsgivare (artikel 17.3). Den andra meningen i första stycket har utformats i enlighet därmed. Enligt sista stycket i sin nuvarande lydelse skall de byggnader som där avses vara brandförsäkrade i ett försäkringsbolag som har koncession enligt FRL eller LUF. Vid remissbehandlingen av Försäkringsutred- ningens förslag ansåg flera remissinstanser att kravet på koncession enligt FRL eller LUF skulle tas bort. Huvudpromemorians förslag utformades i enlighet härmed. Enligt bör ett villkor vara att brandförsäkringen skall tecknas i ett försäkringsbolag med rätt att driva verksamhet inom EES. Något sådant villkor har emellertid inte ansetts nödvändigt och bestämmelsen överensstämmer med promemorians förslag. Brandförsäkringen får alltså tecknas i försäkringsbolag oavsett var det hör hemma. Vad gäller kravet på brandförsäkring i 9 § första stycket 6 har, p.g.a. lagen (1927:79) om rätt för borgenär till betalning ur ersättning på grund av brandförsäkringsavtal, motsvarande ändring inte gjorts. 7 kap. 10 § Ändringen i första stycket är en följd av att begreppet personförsäkringar utmönstrats ur FRL, se specialmotiveringen till 1 kap. 4 §. Bestämmelsen avser, som , i praktiken brandförsäkringar . Dessutom blir bestämmelsen till- ämplig på sådana avgångsbidragsförsäk- ringar som meddelas än och inte omfattas av de särskilda bestämmelserna om livförsäkring med stöd av 1 kap. 5 §. Sådana avgångs- bidragsförsäkringar förekommer dock inte . I det nya andra stycket har införts en placeringsregel, som inbegriper krav på valutamatchning och lokalisering av till- gångarna, för skadeförsäkringar som inte redan omfattas av sådana regler till följd av bestämmelserna i 1 kap 5 § och första stycket i förevarande paragraf. Bestämmelsen har införts för att uppfylla det krav avseende tillgångar motsvarande de tekniska reserverna som anges i första skadeförsäkringsdirektivet artikel 15.2. Den nya bestämmelsen är av provisorisk natur och kommer att ses över i samband med att den svenska lagstiftningen an- passas till de mer omfattande placeringsregler som ingår i det tredje skadeförsäkringsdirektivet, se den allmänna motiveringen avsnitt 2.3. Bemyndigandena för regeringen eller i det nya tredje stycket motsvarar första skadeförsäkringsdirektivet artikel 15.3 och andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 6. Enligt artikel 15.3 i det första direktivet skall det fastställas hur många procent av de tekniska reserverna som får utgöras av fordran på återförsäkringsgivare. Motsvarande bestämmelse för livförsäkringar har införts i 9 § första stycket 9. Enligt artikel 6 i det andra direktivet har den allmänna valutamatchningsregeln i första skadeförsäkringsdirektivet artikel 15.2 kompletterats med tillämp- ningsföreskrifter i en bilaga till andra skadeförsäkringsdirektivet. 7 kap. 10 a § Ändringen i första stycket är en följd av ändringarna i 10 §. 7 kap. 11 § Ändringen i andra stycket 2 är en följd av att begreppet personförsäkringar utmönstrats ur FRL, se specialmotiveringen till 1 kap. 4 §. De försäkringar som åsyftas är desamma som i 10 § första stycket, dvs. i praktiken brandförsäkringar . Dessutom blir bestämmelsen tillämplig på sådana avgångsbidragsförsäkringar som meddelas än och inte omfattas av de särskilda bestämmelserna om livförsäkring med stöd av 1 kap. 5 §. Sådana avgångsbidragsförsäkringar förekommer dock inte . 7 kap. 12 § Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om undantag från vissa reg- ler om rörelsens bedrivande. Paragrafen innebär en anpassning till första skadeförsäkringsdirektivet artikel 15, första livförsäkringsdirektivet artikel 17, andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 23 och andra livförsäkrings- direktivet artikel 24. När ett bolag i ett annat EES-land driver verksamhet genom en agentur eller en filial skall värdlandets nationella lagstiftning och praxis vara bestämmande i stället för svensk lag och praxis. Detsamma gäller om bolaget driver gränsöverskridande verksamhet i ett EES-land där det krävs tillstånd för sådan verksamhet. Alla EG:s medlemsländer utom och kräver sådant tillstånd beträffande skadeförsäkring. 7 kap. 16 § I det nya andra stycket åläggs en skyldighet att utfärda intyg om den verksamhet som bedrivits av den som biträtt ett försäk- ringsbolag i dess anskaffningsverksamhet. Det kan gälla både personer som varit verksamma som försäkringsombud och personer som på annat sätt biträtt bolaget eller ett sådant försäkringsombud. För att inspektionen skall kunna fullgöra sin skyldighet, skall den som begär intyget och det bolag som anlitat denna person lämna inspektionen erforderliga uppgifter. Bestämmelsen avser att införliva försäkringsmäklardirektivet artikel 9.2. I förslaget till 7 a § lagen (1989:508) om försäkringsmäklare finns motsvarande bestämmelse såvitt avser personer som varit verksamma som försäkringsmäklare. 7 kap. 17 § Det principiella förbudet i andra stycket för försäkringsbolag att äga andelar i värdepappersfonder eller i andra juridiska personer än aktiebolag har ansetts inte vara förenlig med EES-reglerna, se den allmänna motiveringen avsnitt 2.3. Bestämmelsen har därför tagits bort. 7 kap. 19 § Andra stycket är nytt och gäller endast för ett bolags gränsöverskridande verksamhet inom EES. Bestämmelsen innebär en anpassning till andra skade- försäkringsdirektivet artikel 21, andra livförsäkringdirektivet artikel 22 samt direktivet 90/618/EEG om gränsöverskridande verksamhet för motor- fordonsförsäkring artikel 8. Bolaget skall redan i sin marknadsföring informera om i vilket land det fasta driftställe finns som avtal skall ingås med. Samma information skall finnas på alla de handlingar som lämnas till försäkringstagare. Adressen till bolagets huvudkontor och till det fasta driftställe som avtalet ingås med skall finnas i avtalet och även i försäkringsansökningar som är bindande. För sådan motorfordonsförsäkring som anges i klassindelningen, p 10, skall även försäkringsbolagets representant vid skadefall anges. Angående innebörden av uttrycket fast driftställe, se specialmotiveringen till 2 kap. 2 § lagen om EES-försäkringsgivares verksamhet i . Tredje och fjärde styckena är nya och innebär att information om i vilket land det fasta driftställe som avtal skall ingås med är beläget inte behöver ges i de fall som räknas upp. Uppräkningen motsvarar de risker som i andra skadeförsäkringsdirektivet kallas stora risker (andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 21.1 tredje stycket). Beträffande definition av stora risker, se specialmotiveringen till 1 kap. 4 § lagen om EES-försäkringsgivares verksamhet i . Det nya femte stycket avser att införliva andra livförsäkringsdirektivet artikel 13.2 och gäller endast gränsöverskridande verksamhet från en agentur eller filial i ett annat EES-land. Försäkringstagaren skall upplysas om att det fasta driftställe genom vilket försäkringen tecknas är underkastat tillsynsregler i det land där driftstället finns. 7 kap. 22 § Paragrafen är ny och reglerar kapitalbasens sammansättning för livför- säkringsrörelse. Vad gäller begreppet kapitalbas hänvisas till den allmänna motiveringen avsnitt 2.4 och specialmotiveringen till 1 kap. 8 a §. Paragrafen motsvarar första livförsäkringsdirektivet artikel 18. Posterna enligt första stycket motsvarar punkt 1 i artikeln. En av de poster som anges där, balanserad vinst, har inte tagits med i paragrafen eftersom den inte blir aktuell beträffande traditionella livförsäkringsbolag. Årsvinsten skall avsättas till återbäringsfonden. Däremot blir posten balanserad vinst aktuell för livförsäkringsbolag som meddelar livförsäkringar med fondanknytning. Ordalydelsen i paragrafens punkt 3 avviker från motsvarande post i direktivet, "lagstadgade och fria reserver som inte motsvarar ingångna försäkringsförpliktelser". Den valda ordalydelsen knyter an till den terminologi som används i redovisningsföre- skrifter (FFFS 1991:20). I återbäringsmedel ingår där återbäringsfond, andra till framtida förfogande avsatta medel och årets resultat. Den post som avses under punkt 2 i artikeln torde inte ha någon svensk motsvarighet. Enligt andra stycket kan i enskilda fall medge att ytterligare poster får ingå i kapitalbasen.