prop · GH0350 · 1993-12-31 00:00:00 — Den preliminära F-skattenoch den särskilda A-skatten bör därför också betalas . Enskattskyldigs inkomster kan vara ojämnt fördelade under inkomståret. Vissauppbär inkomstema och andra i början. Nuvarande regler ombetalning med inbetalningstillfällena jämt fördelade under uppbördsåret kan, som LRF och har påpekat, medföralikviditetsproblem för den först nämnda grappen. Dessa problem blir dock intenämnvärt större vid en månatlig uppbörd än vid en uppbörd ochfår behandlas i ett annat sammanhang. Vi vill endast nämna att uppbördslagen ärföremål för en allmän översyn av en särskild utredningsman (dir. 1993:22). Den1 började ett i stora delar nytt system för uppbörd av källskatt ocharbetsgivaravgifter att tillämpas fullt ut (prop. 1991/92:112, bet.1991/92:SkU29, rskr. 1991/92:292, SFS 1992:680). Inom det nya systemet harpreliminärskattesedlaraa getts en vidare funktion än i det gamla systemet genomatt även skyldigheten att betala socialavgifter har knutits an tillskattsedlarna. Den som har tilldelats en F-skattesedel skall t.ex. själv betalasocialavgiftema i form av egenavgifter. Detta gäller även om den skattskyldigehar tjänsteinkomster. Med hänsyn till den stora betydelse som en F-skattesedelhar getts inom det nya uppbördssystemet har det ansetts nödvändigt med reglersom ger skattemyndigheten möjlighet att återkalla en F-skattesedel om denmissbrakas. En F-skattesedel får sålunda återkallas bl.a. om den skattskyldigeinte betalar sin preliminära F-skatt inom föreskriven tid. Frånadministrativ synpunkt skulle det vara till fördel för såväl skattemyndighetersom de skattskyldiga om den preliminära F-skatten och den särskilda A-skattenkunde betalas vid samma tillfällen och på samma sätt som innehållen skatt ocharbetsgivaravgifter, dvs. varje uppbördsmånad till skattemyndighetens särskildakonto med hjälp av en och samma uppbördsdeklaration. skulle man fåett mer enhetligt uppbördssystem. Närdet gäller kontrollfrågan är det viktigt att en F-skattesedels-innehavare integes möjlighet att samla på sig stora skatte- och avgiftsskulder, t.ex.F-skatteskulder, innan skattemyndigheten kan gripa in. Med hänsyn härtill är enmånatlig F-skatteuppbörd att föredra. 1991/92:112 om F-skattebevis, m.m. föreslog visserligen regeringen, somockså påpekat i sitt remissvar, att F-skatten skulle betalasvid endast sex uppbördstillfällen, dvs. Granden för dettaförslag var att regeringen ansåg att de skattskyldigas likviditet inte bordeförsämras i det då rådande ekonomiska klimatet. Genom det förslag påföretagsbeskattningens område som regeringen nu lägger fram skapas emellertidenligt vår mening utrymme för en månatlig uppbörd av F-skatten och densärskilda A-skatten. Med hänsyn till vadsom anförts föreslår regeringen att den preliminära F-skatten /95 skall betalas in månatligen. 19 1993/94. samma bör gälla densärskilda A-skatten. Vi har inhämtat från RSV att Prop. en samordning meduppbörden av innehållen skatt och arbetsgivaravgifter intekan ske förrän tidigast /96. Vi lägger därför inte nu fram något förslag iden delen. De nya reglema bör träda i kraft den För att ge skatteförvaltningen möjlighet att genomföra nödvändiga ändringar iADB-stödet för uppbörden bör uppbörden av den del av den preliminäraF-skatten och särskilda A-skatten som avser uppbördsmånaden febraari1994 flyttas fram till uppbördsmånaden mars Vårt förslagföranleder ändringar dels i 26, 36 och 36 a §§ uppbördslagen (1953:272)samt i anvisningama till 40 § samma lag, dels i 3 kap. 6 § lagen(1981:691) om socialavgifter. 17 Företrädares betalningsskyldighet för mervärdeskatti vissa fall Regeringensförslag: Företrädaransvaret enligt 48 a § lagen om mervärdeskatt utvidgas tillatt också omfatta belopp som på grand av lämnade uppgifter från företrädarenfelaktigt tillgodoförts den skattskyldige. Skälenför regeringens förslag: Enligt 48 a § lagen (1968:430) om mervärdeskatt (ML)är en företrädare för en skattskyldig juridisk person tillsammans med dennebetalningsskyldig om företrädaren uppsåtligen eller av grov oaktsamhetunderiåtit att betala in mervärdeskatt i rätt tid och ordning. Bestämmelsen hartolkats så att företrädaransvaret skulle gälla vid underlåtenhet att inbetalaskatt men inte då det är fråga om underlåtenhet att inbetala belopp somtidigare, på grand av felaktiga uppgifter som lämnats av företrädaren,återbetalats eller på annat sätt tillgodoförts den skattskyldige enligt 49 §ML, och som till följd av ett senare beskattningsbeslut återkrävs avskattemyndigheten. Skattemyndighetemaåterbetalar i mycket stor omfattning belopp som avser överskjutande ingåendemervärdeskatt enligt 49 § ML. I vissa fall sker sådana återbetalningar medledning av uppgifter i deklaration eller andra handlingar som i efterhand visarsig vara felaktiga. Det är inte ovanligt att den skattskyldige i sådana fall ärpå obestånd eller försatt i konkurs när skattemyndigheten kräver tillbaka detfelaktigt utbetalade beloppet. I många fall förekommer det dessutom attföreträdare för den skattskyldige tillgodogjort sig medel ur bolaget. Detta ärinte tillfredsställande. Det bör därför införas en möjlighet att fastställabetalningsskyldighet också för en företrädare som uppsåtligen eller av grovoaktsamhet lämnat uppgifter som föranlett att den skattskyldige tillgodoförtsöverskjutande ingående skatt enligt 49 § ML med för stort belopp. Av 49 § framgår näråterbetalning skall ske till den skattskyldige. Om den avdragsgilla ingåendeskatten överstiger den utgående skatten återbetalas enligt första stycket detöverskjutande beloppet i den mån kvittning inte skett enligt 17 § niondestycket. I sistnämnda bestämmelse anges att om en skattskyldig redovisar olikaverksamheter var för sig får överskjutande ingående skatt i en verksamhetkvittas mot utgående skatt i en annan verksamhet. Om den skattskyldige står iskuld för mervärdeskatt och vissa andra skatter och avgifter har han vidareenligt 49 § Qärde stycket bara rätt att återfå vad som överstiger skulden ochde räntor och avgifter som belöper på denna. Rätten till återbetalningbegränsas också av vad som är föreskrivet i lagen (1985:146) om avräkning vidåterbetalning av skatter och avgifter. Företrädarens betalningsansvar enligtförslaget bör omfatta inte bara belopp som faktiskt återbetalats till denskattskyldige utan även belopp som kvittats eller avräknats enligt vad som nusagts. Det subjektiva rekvisitet uppsåtet eller den grova oaktsamheten Prop. 1993/94:50 bör i dessa fallknyta an till lämnandet av den felaktiga uppgiften och inte tillunderlåtenheten att betala tillbaka beloppet till myndigheten. Förslagetföranleder ändringar i 48 a § ML. 18.1 Utmätning, fördelning av influtet belopp ochhantering av småbelopp Regeringensförslag: Den nuvarande regeln att utmätning bara skall ske om alla kostnaderoch någon del av själva fordringen blir betalda avskaffas. I stället skallutmätning ske om resultatet gör åtgärden försvarlig. Vid samtidig utmätning iflera mål tas förrättningskostnader som är gemensamma för flera mål ut först.Därefter sker fördelning proportionellt efter målens storlek inklusivegrandavgifter. Inom varje mål krediteras kostnadema först. Kronofogdemyndighetenskall inte vara skyldig att betala ut belopp . Om det finns fleramål och det belopp som skulle utbetalas i något av dem skulle understiga 100kr, skall beloppet normalt i stället fördelas mellan andra mål som fårutdelning men inte full täckning för fordringen. RSV:sförslag: Överensstämmer i princip med regeringens. Remissinstanserna:Remissvaren är till övervägande del positiva. Skälen för regeringensförslag: En grandläggande princip i UB är att utmätning skall ske ialla mål mot samma gäldenär som är aktuella hos kronofogdemyndigheten. Ompengama som flyter in inte räcker till full betalning av alla fordringar förvilka utmätning skett, skall en fördelning göras. Influtna medel fördelas förstpå förrättningskostnadema i målen. Därefter fördelas återstoden proportionelltefter fordringsbeloppens storlek. Enligt gällande rätt skall utmätning inteske om inte alla förrättningskostnader i alla inneliggande mål mot sammagäldenär kan beräknas bli betalda och däratöver borgenären kan beräknas fååtminstone någon betalning för själva fordringen i målet. Denna princip ladesfast i propositionen med förslag till UB (prop. 1980/81:8, s. 361). En annanordning sades endast komma att medföra olägenheter för gäldenären utan motsvarandenytta för borgenären, frånsett ansvaret för redan uppkommen kostnad. Det beskrivna systemetleder till att utmätning ofta inte kan ske, just därför att kostnadema inte kanberäknas bli täckta. Enligt förordningen(1992:1094) om avgifter vid kronofogdemyndigheterna tas i utsökningsmålersättning ut för förrättningskostnadema i form av grandavgift,värderingsavgift, försäljningsavgift och särskild avgift. I enskilda mål, utomi mål om införsel för underhållsbidrag och i några andra fall, svarar sökandengentemot staten för förrättningskostnadema. Ansvar för grandavgiften uppkommernär ansökan om verkställighet görs. Värderingsavgift och försäljningsavgift tasut i vissa fall när exekutiv försäljning skall ske. Särskild avgift tas ut ivissa fall när någon annan särskild kostnad för staten uppkommer i målet.Kronofogdemyndigheten får begära att sökanden förskotterarförrättningskostnadema. Kostnademaskall om möjligt tas ut av gäldenären i målet. Om försälj- Prop. 1993/94:50ning sker av egendom som utmätts till förmån för flera mål blir som regel allakostnader utom grandavgiftema gemensamma för alla målen. Fråganär då i vilken mån man bör ställa krav på att förrättningskostnadema blirbetalda för att en utmätning skall få göras. En utmätning bör naturligtvis integenomföras om inte ens kostnadema för en fortsatt hantering av egendomen eftersjälva utmätningen transport, försäljning etc. kommer att täckas avförsäljningsintäkterna. Däremot är det enligt vår mening inte självklart att mansom nu bör underlåta utmätning bara därför att inte alla förrättningskostnaderi målet eller målen skulle bli täckta. Sökandens ansvar såvitt gällergrandavgiften har alltid redan uppkommit när frågan om utmätning blir aktuell.Så kan vara fallet även med en särskild avgift. Som nämnts får sökanden i ettenskilt mål ofta stå för förrättningskostnadema om de inte kan tas ut avgäldenären i det aktuella målet. Mot denna bakgrand anser vi att det knappastfinns principiella skäl att se annorlunda på förrättningskostnadema än påövriga delar av vad som yrkas i ett utsökningsmål. Meddagens grandavgifter på 500 resp. i varje mål innebär nuvarande regleratt det belopp som beräknas inflyta måste vara ganska stort för att utmätningskall kunna ske. Nackdelarna med dessa regler har blivit ännu tydligare sedangrandavgifter införts även i allmänna mål . En gäldenär kanmed nuvarande regler fredas mot utmätning i stor utsträckning därför attgrandavgiftema sammantagna uppgår till ett inte obetydligt belopp. Särskiltstötande är det förhållandet att en gäldenär på detta sätt får lättare attundgå utmätning ju fler mål han har dragit på sig. Dagenssystem får alltså klart otillfredsställande konsekvenser. Det uppfattas i vidakretsar som orättvist och som ett omotiverat avsteg från tanken att alla skallgöra rätt för sig. RSVhar i rapporten diskuterat olika möjligheter att komma till rätta med detbeskrivna problemet och har funnit att det bara finns en tänkbar lösning. RSV:sförslag går ut på att utmätning skall göras om denna, efter avdrag förkostnader som tillkommer efter utmätningen, kan beräknas ge ett överskott somgör åtgärden försvarlig. Remissinstansema har i allmänhet ställt sig bakomdetta förslag. Vianser att RSV:s förslag bör följas. Den föreslagna regeln blir flexibel ochmöjliggör för kronofogdemyndigheten att ta hänsyn till omständigheterna i detenskilda fallet, t.ex. skuldbilden, utmätningens karaktär och altemativahandlingsvägar. Regelns närmare innebörd blir denna. I princip kan utmätningske så snart någonting utöver de efter utmätningen uppkommande kostnadema kanberäknas bli betalt. Däremot behöver varken de redan uppkomna kostnadema ellerresten av fordringsbeloppen beräknas bli fullt betalda. Avgörande är i ställetatt så mycket därav blir betalt att utmätningen framstår som försvarlig. Därvidbör hänsyn tas både till myndighetens arbetsinsats och till olägenheterna förgäldenären. Utmätning av överskjutande skatt är en billig åtgärd som inteorsakar någon värdeförstöring. Sådan utmätning bör därför alltid göras oavsettvilka belopp det gäller. Det kan förhålla sig. av egendom som kräverstörre arbetsinsatser i form av transport, förvaring, värdering, annonseringetc. eller som innebär ett stort ingrepp ur gäldenärens synvinkel. När pengar flutit in efterutmätning som gjorts till förmån för flera mål bör, liksom enligt gällandeordning, de kostnader som är gemensamma för flera mål betalas först. Därefterbör, såsom RSV har föreslagit, fördelning ske mellan målen proportionelltefter fordringsbeloppet inklusive övriga i respektive mål uppkonmaförrättningskostnader, t.ex. grandavgiften. Inom varje mål bör, precis somenligt dagens ordning, i första hand förrättningskostnadema betalas. Utbetalning av mycket småbelopp medför som regel kostnader för både kronofogdemyndigheten ochmottagande borgenär som inte står i proportion till värdet av det somutbetalas. gäller att kronofogdemyndigheten inte är skyldig att betala utbelopp och att sådana belopp om de inte betalas ut skall tillfallastaten. RSV har föreslagit att beloppsgränsen höjs till . I de fall fleramål finns och det belopp som skulle utbetalas i något av dem skulle understiga100 kr, bör beloppet enligt RSV:s förslag i stället fördelas mellan andra måldär fordringen inte blivit fullbetald, om inte särskilda skäl föranleder någotaimat. För denna situation finns en förebild i 11 kap. 13 a § konkurslagen(1987:672). Förslagenhar inte mött någon kritik under remissbehandlingen. Vi anser att förslagenbör genomföras. Regeringensförslag: Mål om utmätning skall kunna handläggas vid den kronofogdemyndighetsom är lämpligast från verkställighetssynpunkt. Ett mål skall kunna överlämnasfrån en myndighet till en annan även efter det att utmätning skett eller andraåtgärder vidtagits. RSV:sförslag: Överensstämmer i princip med regeringens. Remissinstanserna:De som har uttalat sig är positiva till förslagen. Skälen för regeringensförslag: I UB finns på flera ställen regler om vilken kronofogdemyndighet somär behörig att handlägga olika sorters mål. Gemensamt för alla typer av mål äratt kronofogdemyndigheten i det län där gäldenären eller svaranden har sitt hemvistalltid är behörig. Det finns också vissa altemativa kompetensregler. Bl.a. fårfrågor om utmätning av viss egendom prövas av myndigheten i det län där egendomenfinns. Vissa specialregler finns om utmätning av fartyg, luftfartyg ochfordringar m.m. Såvitt gäller fast egendom föreskrivs att begäran omförsäljning bara får göras hos myndigheten i det län där fastigheten finns.Verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet får prövasav myndigheten i det län där verkställigheten skall eller kan ske. Enligtvad RSV har anfört kan det finnas stora fördelar med att sam- Prop. 1993/94:50ordna verkställigheten av mål mot olika gäldenärer och handlägga dem vid en ochsamma myndighet. I mål om utmätning saknas med dagens regler möjligheter tillgemensam handläggning, om gäldenären varken är bosatt eller har utmätningsbaregendom i det län, där målen bör samordnas. Exempel på mål som kan behövasamordnas är mål där det finns solidariskt betalningsansvar eller annanpåtaglig intressegemenskap. Viktigast är dock samordningen för den s.k.specialindrivningen, dvs. indrivning som ofta riktar sig mot ett stort antalbolag och bolagsföreträdare på olika håll i landet. Mycket rationellt skulledet vara att i en s.k. skalbolagshärva kunna handlägga mål mot alla bolag i enoch samma kedja vid en enda kronofogdemyndighet. RSV har mot denna bakgrandframhållit att det är angeläget att ett mål alltid kan handläggas därverkställigheten med fördel kan äga ram. Remissinstanserna har inte haft någotatt invända mot de föreslagna ändringama. Videlar uppfattningen att foramreglema bör ha som främsta syfte just att styrahandläggningen till den myndighet som är lämpligast frånverk-ställighetssynpunkt. Samma regler bör därför gälla för utmätningsmålen somför t.ex. mål om kvarstad. Vårt förslag är alltså att frågor om utmätningskall få prövas hos kronofogdemyndigheten i det län där gäldenären har sitthemvist, där han har egendom eller där verkställighet annars lämpligen kan ske. UB:sregler om kronofogdemyndighetemas behörighet kompletteras av regler om att måli vissa fall får överflyttas från en myndighet till en annan. Om ansökan hargjorts vid en myndighet och även en annan myndighet är behörig, får måletöverlämnas till den myndigheten om målet inte utan avsevärd olägenhet kanhandläggas vid den förra myndigheten eller överlämnande annars uppenbartfrämjar målets handläggning. RSV har föreslagit att föratsättningama föröverlämnande mjukas upp något, så att detta kan ske så snart målets handläggningfrämjas därigenom. Förnärvarande är det inte möjligt att överlämna ett mål till en annankronofogdemyndighet efter det att en utmätning har gjorts, bortsett från i detfallet att viss egendom har utmätts av flera kronofogdemyndigheter. Enligt RSVär det angeläget att ett mål kan överlämnas från en kronofogdemyndighet annan även efter det att utmätning skett. RSV:sförslag vad gäller överlämnande av mål har inte mött några invändningar underremissbehandlingen. För vår del anser vi att den föreslagna uppmjukningen avden allmänna överlänmanderegeln är ändamålsenlig och bör kunna godtas. Fråganom överlänmande av ett mål efter det att utmätning har skett är något merkomplicerad. Ett sådant överlämnande kan nämligen i händelse av överklagandemedföra att en utmätning överklagas till en viss domstol och att beslut i sammautsökningsmål senare överklagas till en annan domstol. Emellertid kan det barabli fråga om ett fåtal sådana fall. Dessutom kan det redan i dagens system uppkommaliknande situationer då kronofogdemyndighetens åtgärder i ett mål överklagasvid flera tillfällen. Då kan nämligen en domstol vid flera olika tillfällen fåpröva överklagande av beslut som fattats i samma utsökningsmål. Denomständigheten att sådan prövning skulle kunna få göras vid olika domstolarinnebär därför enligt vår mening inte någon Prop. principiell skillnad ochinte något hinder mot den föreslagna lösningen. Vi bedömer också att dennalösning är viktig för att möjlighetema till samordning avutsökningsmål skall kunna tas till vara fullt ut. därför få överlämnas annan kronofogdemyndighet även efter det att utmätning ellernågon annan verkställighetsåtgärd, t.ex. kvarstad RSVhar i sin översyn också föreslagit att löneexekutiva mål där gäldenären saknarhemvist i skall koncentreras till i Stockholmslän. Vi gör bedömningen att den frågan bör prövas i anslutning till deomfattande ändringar i reglema om exekution i lön som RSV har föreslagit i sinrapport. Dei detta kapitel föreslagna ändringama kräver endast mindre ADB-förberedelseroch annat förberedande arbete. Därför bör ändringama kunna träda i kraft redanden . De nya reglema bör gälla i alla mål hoskronofogdemyndigheterna, alltså även i de mål som är an-hängiga vidikraftträdandet. Några övergångsbestämmelser bedömer vi därför inte somnödvändiga. BUDGETEFFEKTER prop 1993/9450 Bedömningarnaav budgeteffektema utgör i tillämpliga delar en uppdatering i förhållande tilldels betänkandet Neutral företagsbeskattning (SOU 1991:100), dels betänkandenaFortsatt reformering av företagsbeskattningen, del 1 (SOU 1992:67) ochFortsatt reformering av företagsbeskattningen, del 2: Den ekonomiskadubbelbeskattningen (SOU 1993:29). Vid uppdateringen har hänsyn bl. a. tagitstill ny information vad gäller den ekonomiska utvecklingen och också avseendeutfallet av taxering. Vid olika ränteberäkningar tillämpas genomgåendeen räntesats på . 19.1 Lättnader i den ekonomiska dubbelbeskattningen Bedömningamabaseras i huvudsak på analyser i betänkandet Fortsatt reformering avföretagsbeskattningen, del 2: Den ekonomiska dubbelbeskattningen (SOU1993:29). Eftersom uppgifter avseende taxering numera är tillgängliga,har bedömningen av sänkt reavinstbeskattning för hushåll delvis baserats pådessa. Vadgäller utdelningsinkomster för hushåll, och till en del vad gäller bolagensutdelningsinkomster, flnns ny statistik tillgänglig. 19.1.1Slopad skatt på utdelningsinkomster Föratt avgöra skattebortfallets storlek fordras en bedömning av deutdelningsinkomster som är skattepliktiga och som tillfaller hushåll ochjuridiska personer (i det senare fallet avseende kapitalplaceringsaktier). Enligtaktuella nationalräkenskaper uppgick för hushållens utdelningsinkomstertill 7,5 mdkr och för till 6,9 mdkr. Med en framskrivning motsvarandeden som gjordes i betänkandet, men utan beaktande av den kraftiga reduktion idirektavkastning som uppkom våren 1993,kan hushållens utdelningarbedömas uppgå till 7,3 mdkr för år 1994,till 7,8 mdkr för ochtill 8,3 mdkr för . Detta innebär att kostnaden för ett slopande avskatten på utdelningar vad gäller hushållen uppgår till 2,1 mdkr. Bolagensmottagna utdelningar uppgår till 4,2 mdkr.' En framskriv- Prop. 1993/94:50ning resulterar 1994 på 4,5 mdkr, på 4,8 mdkr och år1996 på 5,1 mdkr. Kostnaden för ett slopande av utdelningsbeskattningen vadgäller bolagen uppgår därmed till 1,3 mdkr. Sammantagetuppgår kostnadema för slopande av skatten på utdelningsinkomster till 3,4mdkr. Ettdelvis bibehållande av pensionssparandets relativt förmånliga skattebehandlinginnebär en viss justering av avkastningsskatten på pensionssparandet (seavsnitt 5.5). Denföreslagna justeringen innebär att gynnade aktier i tas upp till80 % av marknadsvärdet och att gynnade aktier i tas av marknadsvärdet. Detta ger ett skattebortfall på 0,3 mdkr. 19.1.2Reducerad skatt på reavinster Hushållensandel av börsaktievärdet uppgick till . Med ett börsvärde ibörjan av på ca 700 mdkr, och med beaktande av omsättningshastighetm. m. kan de realisationsvinster på börsaktier som hushållen tar upptill beskattning uppskattas till 6,51 mdkr. Basen för onoterade aktieruppskattas till 3,84 mdkr. HINK-undersökningenavseende hushållens inkomster innehåller uppgifter som föranleder enjustering av denna uppskattning. Det kan noteras att undersökningen avserinkomståret efter börsens kraftiga nedgång med 200 mdkr. Deförluster denna framkallade borde därmed vara realiserade till betydande delinkomståret innan. Enligt undersökningen uppgår hushållens samlade aktievinstertill 6,60 mdkr. Den samlade basen för beräkning av hushållens realisationsvinsterpå aktier och andelar uppskattas därför till 8,52 mdkr, något som ger ettskattebortfall vid halvering av realisationsvinstbeskattningen på 1,07 mdkr. Bolagensandel av börsaktievärdet uppgick till , vilket ger enaktievinstbas avseende bolagens börsaktier på 5,83 mdkr. Bolagens innehav avonoterade aktier uppgick till 255,8 mdkr. Aktievinstbasen avseendebolagens icke-noterade aktier uppgick därmed till 4,91 mdkr. Detta innebär attkostnaden för halverandet av reavinstskatten hos bolagen kan beräknas uppgåtill 1,18 mdkr. Per1993-01-01 uppgick värdet på allemansfonderna till 47,2 mdkr. Detta ger enskattebas på 2,61 mdkr. En sänkning av reavinsten på Utdelning på kapitalplaceringsaktier i icke-finansiellabolag 1991 var . {Företagen 1991, SCB, 1993). För affärsverken varutdelningen på kapitalplaceringsaktier på . {ibid).Kapitalplaceringsaktier i bankerna uppskattas till . {Bankerna1991, SCB, 1992). Fondkommissions-bolagens utdelningar uppskattas till 23 mkr.år 1991 {Kapitalmarknaden del II, kv4 1991, SCB, 1992). Skadeförsäkringsbolagens utdelningar påkapitalplaceringsaktier uppskauas till . {Försäkringsbolagen ,SCB, 1993). fondandelarfrån till innebär ett skattebortfall på 0,26 Prop. 1993/94:50mdkr. Sammantagetuppgår därmed den statsfinansiella kostnaden såvitt avser en halvering avaktievinstbeskattningen till 2,51 mdkr.