prop · GH03190 · 1993-12-31 00:00:00 — lättfettiiga.I rätt stor utsträckning har dessa förslag fått tiU följd att den 322 nuvarandeparagrafindehiingen i skflda kapitel har frångåtts. Lagrådet har vid singranskning av det renutterade försfeget tifl en Prop. 1993/94:190 börjankonsteterat, att det på åtskiUiga håU i uppställningen av fegtexten Bilaga 6 i"Nuvarande lydelse" respektive "Föresfegen lydelse"förekommer att texten i båda dessa spalter har kursiverats i sin helhetuppenbarhgen av det enda skälet att texten flyttets från en annan paragraf änden i vilken den nu föresläs få sin pfets. Det kan på gcxfe gmnder ifrågasättasom denna teknik är ändamålsenUg. EnUgt Lagrådets mening skuUe möjUghetema attöverbhcka de föresfegna ändringamas omfettning (Kh m-riktning i hög gradunderlättes om det i stäUet i sådana feU under "Nuvarande lydelse"redovisas var ifrågavarande bestämmelse nu har sin pfets (Kh att kursiveringsedan förekommer enbart för att utmärka vilka ändringar av texten som försfegetinnehåUer Etthuvudsyfte med remissen är, som antytts, att förenkfe formema för ochterminologm när det gäfler fiiflföljd av talan mot skflda avgöranden tiflhovrätt och Högste domstolen. Förslaget mnebär i denna del bl.a. att en sådantalan i samtUga feU skall betecknas som ett "överklagande". Som en ickU för sig naturUg följd häravutmönstras bl.a. de nuvarande begreppen "vademfega", "besvärsinlaga"och "revisionsin-fega". En annan föreslagen terminologisk förändringär att den numera något ålderdomUga beteckningen "genmäle" ersättsmed ordet "svars-skrivelse". I stäflet för vade-, besvärs- eUerrevisionsinlaga används i det remitterade förslaget altemativt beteckningama"överkfegandet" eller "skrivelsen". bmk är emellertidinte konsekvent genomfört. Det förekommer således att "överkfegandet"ibland avser den processuella åtgärden som sådan (t.ex. i 50 kap. 2 §) men iandra sammanhang uppenbarhgen används som en synonym för skrivelsen (t.ex. i50 kap. 4 §, vflken paragraf anger vad "överkfegandet skaflirmehålla"). Det betänkUga i en sådan sammanblandning av betydelserframträder rätt tydligt när det i t.ex. 50 kap. 3 § föreskrivs, att ett överklagandesom kommit in för sent skaU avvisas av tingsrätten. Enligt ordafegen kanbestämmelsen möjUgen inge en kfegande den föreställningen att överklagandet,dvs. i dette feU den skriftUga handlingen, vid en försening inte ens kommeratt tes emot av tingsrätten. I 50 kap. 5 § finns CKkså en föreskrift om"en kopia av överkfegandet". Detfinns i dette sammanhang anledning konstetera, att det i den praktiskarättstiflämpningen säkerUgen kommer att finnas ett påtegUgt behov av att pånågot sätt kunna särskflja ifrågavarande skrivelse från andra som en kfegandekan komma att ge in tiU domstolen under målets handläggning där. Medutgångspunkt firån att det nuvarande "genmälet" i 50 kap. 10 § gesbeteckningen "svarsskrivelsen" kan det i så feU te sig naturUgt attkaUa ifrågavarande handUng "klagoskrivelsen". Rent språkhgt settframstår emeUertid denna ordsammansätming som ganska tungfoted. En mer naturUgbeteckning, som har bättre fömtsättningar att bh umyttjad även i"vardagslag", är då "kfegoskriften". Motbakgmnd av vad anförts förordar Lagrådet att de ändringama vidfes i det remitterade försfeget att det görs en klar åtskiU- nad meUan överkfegandet som processueU åtgärd, å ena sidan, och den därvid föreskrivna skriftUga handlingen, å andra sidan. inte att behöva uppstå någon tvekan om att det som i vissa Prop.1993/94:190 feU avvisas eUer förfåUer är den prcKessueUa åtgärden. Detfinns ytterUgare en terminologisk fråga som bör uppmärksammas i dettesammanhang. I balken förekommer således en hel del skflda begrepp angåendenågons närvaro. Här används bl.a. begreppen "instäflt sig","mfimnit sig personhgen", "komnut tiflsfedes","utebhr", "uteblivit" och "frånvaro". Idet remitterade förslaget används ibland uttrycket "hans närvaro" iett sammanhang där det är fråga om partens instäflelse, dvs. att denne skaUinfinna sig personUgen efler genom ombud (se bl.a. 50 kap. 16 § andra stycket).På andra ställen i balken där uttrycket närvaro förekommer är det däremot uppenbartfråga om en personUg närvaro (se t.ex. 11 kap. 5 § förste stycket). Detsagda visar att det i varje feU för en lekman kan vara rätt så vanskligt att iaUa sammanhang rätt toUca vad som avses gälla i fråga om parts närvaro.Lagrådet förordar därför att användningen av ifrågavarande uttryck görs såenhetUg som möjUgt samt att det i görUgaste mån klart anges när det är fråga omatt någon skall komma personUgen. Föratt belysa hur de här förordade ändringama i det remitterade förslaget lämpUgenkan åstedkommas har Lagrådet i en bilaga tifl dette protokofl sammansfellt ettförslag tfll ny lydelse av 50 kap. i berörda delar. Förslaget innehåfler ävenvissa redaktionella jämkningar och förtydliganden i förhållande till detremitterade förslaget. EftersomåtskiUiga besfemmelser i följande kapitel har utformats efter förebfld frånremissförslaget angående 50 kap. fömtsätter Lagrådet att vad sålunda anförtsoch förordats beaktes även när det gäller dessa bestämmelser Beträffandebeteckningen "klagoskrift" bör dock för tydlighetens skuU anmärkas,att en användning av dette eller annat liknande uttryck inte torde varamotiverad på andra sfellen än i 32 och 50-56 kap. samt i vattenlagen. Iparagrafens tredje stycke i gällande lydelse firms en bestämmelse som innebäratt det i domen skaU anges vad en part, som har rätt att överklaga elleransöka om återvinning, skaU iaktte om han viU umyttja sin rätt. I renussenföreslås att bestämmelsen ges en ändrad lydelse. Enligt den nya lydelsen skaUdet av domen firamgå om en part har rätt att överklaga eUer att ansöka omåtervinning och vad parten i sådant faU skaU iaktte. Den nya avfetmingeninnebär således den sakliga nyheten att det i domen aUtid skaU ges besked omhumvida partema har eUer inte har rätt att överklaga eller ansöka omåtervinning. Såvitt framgår av vad som anförs i motiveringen tiU försfegetsynes emeUertid någon saklig ändring av nu angiven innebörd inte vara avsedd.Mot den bakgmnden förordar Lagrådet att bestämmelsen i tredje stycket ges följandelydelse: "Omen part har rätt att överkfega eller att ansöka om återvinning 324 skalldet i domen anges vad han i så fåll skall iaktte." Avskäl som redovisats i ansluming tiU 7 § förordar Lagrådet att andra Bilaga 6stycket i förevarande paragraf ges följande lydelse: "Omen part har rätt att överklaga eUer att ansöka om åtempptegande av målet skalldet i beslutet anges vad han i så feU skaU iaktte." Avskäl som redovisats i ansluming tiU 17 kap. 7 § förordar Lagrådet atttredje respektive andra stycket i förevarande paragrafer ges följande "Omen part har rätt att överklaga skaU det i domen anges vad han i så feflskaU iaktta." "Omen part har rätt att överklaga eUer att ansöka om åtempptegande avmålet skaU det i beslutet anges vad han i så fell skall iaktte." Paragrafenreglerar i sin nuvarande lydelse sådan delgivning av stämning efler vade-,besvärs- eUer revisionsinlaga, som skall ombesörjas av part. Har det, då rättenföreteger målet, inte iiflcommit något bevis om att delgivning skett inomföreskriven tid eUer på föreskrivet sätt och har inte heller motpartenefterkommit det till honom riktede föreläggandet är enligt paragrafens förstemening partens talan förfållen. I lagrådsremissen föreslås att dennabestämmelse ändras i flera hänseenden. Bl.a. byts med anledning av detföreslagna nya enhethga systemet för överklagande orden "vade-, besvärs-eUer revisionsinlaga" ut mot "ett överklagande". Som framgår avvad Lagrådet anfört under mbriken allmänna synpunkter anser Lagrådet emeUertidatt begreppen vade-, besvärs- och revisionsinlaga bör ersattes med"klagoskrift". Iremissen föreslås vidare i uppenbart syfte att mcxiemisera lagtexten att orden"då rätten företeger målet" byts ut mot "när rätten skaU avgöramålet". Den föreslagna lydelsen kan emellertid inte anses ha sammainnebörd som nuvarande lydelse. Med att rätten "företeger målet"avses att rätten handlägger målet. Ordet "avgöra" bör cferför bytesut mot "handlägga". Motbakgmnd av det anförda föreslår Lagrådet att paragrafens förste mening gesföljande lydelse: "Skallen stämning eUer en klagoskrift delges genom en parts försorg och har det, när rätten skaU handfegga målet, inte kommit in något bevis tfll rätten om att delgivning skett på föreskrivet sätt och har inte heUer motparten instäUt sig eller yttrat sig över saken, är partens talan 325 22 1993/94. 49 kap. Prop. 12 § Bilaga 6 I tredje stycket i denna paragraf sägs att i fråga om "meddefede pröv- ningstiiUstånd" skall 54 kap. 11 § ttedje stycket och 14 § tillämpas. Tredjestycket i 54 kap. 11 § iimehåfler bestämmelser om vad ett mte begränsatprövningstiflstånd skafl anses omfette. I 14 § i samma kapitel ingår ingetannat om meddelade prövningstiflstånd än en hänvisning tifl berörda tredjestycke i 11 §. Pägmnd av det anförda föreslår Lagrådet att hänvisningen tifl 54 kap. 14 § iförevarande stycke såsom onödig tas bort ur fegtexten. Paragrafenmotsvarar i huvudsak nuvarande 12 a §. I paragrafens andra stycke har dettegits in delvis nya regler om prövningstiUständ för överklagande som avserenskflt anspråk som handlagts tillsammans med ett brottmål. Bestämmelsema ärnågot svårläste. Enhgt Lagrådets mening skufle de vinna i överskådlighet omandra styckets andra mening ändras och ges följande lydelse: "Krävsinte prövningstfllstånd enligt förste stycket efler meddelas sådant tillstånd,och avser överklagandet frågan om den tilltelade begått gäming som föranlettenskilt anspråk, behövs inte tiUstånd för prövning av anspråket." Såvittgäller femte stycket i förevarande paragraf hänvisas till vad Lagrådet anförtunder föregående paragraf. Andrastycket i förevarande paragraf innehåller vissa bestämmelser angående denordning i vilken bevis skaU förebringas vid huvudförhandUng i hovrätt. Iförste meningen nämns därvid både bevis "som inte skaU tes uppav hovrätten" och bevis som "tes upp av hovrätten".Dette förhällande gör bestämmelsen något svårläst. Lagrådet förordar därför attparagrafen i denna del får den utformning som framgår av bflagan tifl detteprotokofl. Idenna paragraf återfinns den nuvarande bestämmelsen i 50 kap. 18 § iredaktionellt omarbetet skick. Det är mte avsett att omarbetningen skallmedföra någon ändring i sak. Enligt den nya lydelsen får partema sedanbevisningen lagts fram muntiigt slutföra sin telan. Ordet "muntligt"saknar motsvarighet i gäflande lydelse. Lagrådetvill här erinra om att 43 kap. 5 § innehåller regler angående munflighet i tingsrätt vid huvudförhandling i tvistemål. Dessa regler är enligt 50 kap. 17 § tiflämphga även i hovrätt. Enhgt Lagrådets mening finns det inte skäl att i förevarande paragraf återkomma tifl kravet på muntiighet. Ordet "muntUghet" bör därför utgå ur lagtexten. övrigtbör lagtexten jämkas. Lagrådetförordar att paragrafen ges följande lydelse: Prop. Bilaga6 "Sedan bevisningen fegts fram skaU partema lämnas tiUfäUe att slutförasin talan." Iparagrafens Qärde stycke föreslås en redaktioneU ändring. EnUgt Lagrådetsmening skulle bestämmelsen i Qärde stycket vinna i överskåd-hghet om den gesföljande lydelse (jfi" 55 kap. 13 § andra stycket): "Framställsförst i hovrätten ett yrkande om kvitming CKh kan det inte utan ofegenhetprövas i målet, får yrkandet avvisas." Idenna paragrafs tredje stycke finns en bestämmelse om möjlighet att hålla sammanttädeunder förberedelsen i hovrätten. I andra meningen anges därtill att hovrätten,för det fåU att den som behöver vara närvarande vid sammanttädet är anhåUen eUerhäkted, skall "se till" att han kan insfella sig. EnligtLagrådets mening kan det sålunda använda uttryckssättet i andra menmgen geanledning tiU viss tvekan angående omfetmingen av hovrättens skyldigheter iförevarande sammanhang. Lagrådet förordar därför att bestämmelsen i denna delges en utformning som nära ansluter till gällande bestämmelse i 12 §. Andrameningen i tredje stycket kan då lämpligen ges följande lydelse: "Hovrättenfår beslute att den som är anhållen eller häkted skaU insfellas till sammanttädet". Medhänvisning till vad Lagrådet anfört under jfllmänna synpunkter samt tiUförslaget bettäffande utformningen av 50 kap. 16 § andra stycket enligt bilagantill dette protokoU förordar Lagrådet att tredje meningen i andra stycket avdenna paragraf ges följande lydelse: "Omdet är av betydelse för målets handläggning eller utredning att en enskildmotpart insfeUer sig eller om denne är skyldig att infinna sig personligen, skaUhan föreläggas vite." Lagrådethänvisar här tiU vad som anförts CKh föreslagits i ansluming tiU50kap. Idenna paragraf återfinns den nuvarande bestämmelsen i 51 kap. 18 § i redaktionellt omarbetet skick. Det är inte avsett att omarbemingen skaU medföra någon ändring i sak. Enligt den nya lydelsen får partema 327 sedan bevisningen fegts firammuntUgt slutföra sin talan. Ordet "munt- Prop. 1993/94:190 Ugt" saknar motsvarighet i bestämmelsens nuvarande lydelse. LagrådetviU här erinra om vad Lagrådet anfört om den likalydande bestämmelsen i 50 kap.20 §. När det gäfler förevarande paragraf gör sig samma synpunkter gäUande medden encfe skillnaden att de regler om muntUghet som är av intresse här är desom finns i 46 kap. 5 § och 51 kap. 17 §. Mot denna bakgmnd förordar Lagrådet attförevarande paragraf ges den lydelse som Lagrådet föresfegit bettäffande 50kap. 52 kap. 11 § Beträffandeandra meningen i denna paragrafs förste stycke hänvisas tfll vad Lagrådetanfört i anslutning tiU 51 kap. 10 §. Iparagrafen, som i sak motsvarar nuvarande ordning, behandlas regler ombegränsning av prövningstiUstånd tfll att gälfe viss fråga eller en viss del avmålet samt i tredje stycket vad ett prövningstiUstånd, som meddelats utan sådanbegränsning, gäller Lagrådet anmärker att som tredje stycket nu formulerats böri punkten 1 orden "i dess helhet" utgå. EnligtLagrådets mening kan avfetmingen av paragrafen, i den del det anges och part"i samband med att domen eller beslutet överklagas" kan begära attHögste domstolen prövar frågan om rätt att överklaga, ge upphov till tvekanangående bestämmelsens närmare innebörd. Frågan bör lämpligen uppmärksammasunder det fortsatte lagstiftningsarbetet. Paragrafenmotsvarar nuvarande 8 §. Enligt gällande lydelse skall revisionsinlagan föremålets beredande delges revisionssvaranden och förefeggande meddelas honom attinkomma med skriftligt genmäle. Av nuvarande 11 § (12 § i lagrådsremissen)framgår att det dcKk inte är ett ovillkorUgt krav att skriftväxlingen äger mmföre tillståndsprövningen. När det firms skäl därtiU får nämUgen frågan om prövningstiUständtes upp, ttots att skriftväxling inte skett. Ifegrådsremissen föreslås inga andra sakUga ändringar i bestämmelsema än somföranleds av det nya systemet med ett enhetiigt överklagande. Denallmänna regeln om tiUståndsprövning först efter avsluted skrift växling behålls följaktUgen. Regeln synes ha sin gmnd i att Högste domstolen tidigare även kunde meddefe ändringsdispens. En föregående skriftväxling kunde då ha stor betydelse. Bl.a. kunde Högste domstolen få ett fullständigare material som underfeg för tillståndsprövningen. prövningav prejudflcatdispens torde däremot en föregående skriftväxling i allmänhet saknabetydelse. I praxis har Högste domstolen också kom- Prop. 1993/94:190 mit att tiUämpabestämmelsema så att skriftväxling endast undantegsvis Bilaga 6 sker före tiUståndsprövningen.Kommunikation av revisionsinfegan sker som regel enbart då revisionssvarandenantas kunna tiUföra tiUståndsprövningen vflctiga synpunkter. Sedan prövningstiflståndmeddefets infordras däremot regelmässigt genmäle. Den av Högste domstolentillämpade ordningen har den fördelen att den möjhggör en sitebbare tiflståndsprövningsamtidigt som den ofta besparar motparten onödiga kostnader Somjämförelse kan nämnas att när det gäfler tiflståndsprövning i besvärsmål detinte finns samma krav på infiämtande av motparts förklaring. EnUgt 56 kap. 8 §(7 § i fegrådsrenussen) skaU sålunda besvärsinlagan delges med motparten omHögste domstolen finner att motparten bör höras över besvären. Närbestämmelsema i 55 (Kh 56 kap. nu moderniseras bör enhgt Lagrådets mening denpraxis som utveckfet sig fegfästes. Försfegsvis kan bestämmelsema omkommunikation i 55 kap. utformas med motsvarande bestämmelser i 56 kap. somförebild. Därvid bör beaktes vad Lagrådet under mbriken Allmänna synpunkteranfört om begreppet överklagande. Att bestämmelsema utformas på samma sätt som bestämmelsemai 56 kap. 7 § får den konsekvensen att det nuvarande förbudet att ändrahovrättens dom i vad den berör motparts rätt, utan att motparten berettstillfälle att yttra sig, försvinner. Det kan dock fömtsättes att Högstedomstolen även uten en uttrycklig regel därom kommer att iaktte att en partsintressen inte träds fömär Motbakgmnd av det anförda föreslår Lagrådet att förevarande paragrafs förstestycke förste meningen ges följande lydelse: "OmHögste domstolen finner att kfegandens motpart bör höras angåendeöverklagandet, skall klagoskriften delges honom med föreläggande att svara skriftUgeninom ." Iragrafenmotsvarar i sak nuvarande 55 kap. 9 § men har omarbetets redaktionellt. Avparagrafens förste stycke framgår att motparten i sin skrivelse normalt skaUyttra sig över de gmnder för överklagandet som klaganden anfört och ange deomständigheter han själv vill anföra. Undanteg görs för det fåUet att itvistemål klagandens yrkande medges. EnUgtLagrådets mening blir bestämmelsen mer lättillgänglig om den delas upp i tvåmeningar Den förste meningen bör innehålfe huvudregeln och den andra undanteget.I enlighet med det sagda förordar Lagrådet att förste stycket ges följandelydelse: "Motpartenskall i sin svarsskrift yttra sig över de gmnder för överklagandet somklaganden anfört och ange de omständigheter han själv vill anföra. Vad nu sagtsgäller inte i tvistemål där klagandens yrkande medges." OmLagrådets försfeg tfll ändrad lydelse av 7 § följs bör förste me- Bilaga 6ningen i förevarande paragraf ges följande lydelse: "BehövsprövningstiUstånd ckU har moiartenhörts angående överkfegandet, skaU Högste domstolen sedan skriftväxlingenavslutets beslute om sådant tiUstånd skall meddelas." Iparagrafens andra stycke förcsfes en redaktioneU ändring. EnUgt Lagrådetsmening skuUe bestämmelsen i andra stycket vinna i överskådlighet om den gavsföljande lydelse (jfr 50 kap. 25 § Qärde stycket): "FramstäUsförst i Högste domstolen ett yrkande om kvitttiing CKh kan det inte utanolägenhet prövas i målet, får yrkandet avvisas." Medhänsyn tfll att dette kapitel även mnehåller bestämmelser om "klaganpå" bl.a. strafförelägganden förordar Lagrådet att mbriken ges lydelsen:"Om kfegan över domviUa m.m." Ändringamai andra stycket är enbart redaktionella. Enligt den nya lydelsen får rätten besluteatt domen tflls vidare inte får verksfellas. får enligt bestämmelsen ske"när det finns anledning till det". De citerade orden ersätter"när skäl äro därtill" enligt gällande lydelse. EnligtLagrådets mening är det överflödigt att uttryckligen ange att det skall finnasanledning tiU beslutet. Att rätten har skäl för sitt beslut är en självklar fömtsätmingför allt beslutsförfettande inom domstolsväsendet. I mcxiem lagstiftning ansesdet inte heller nödvändigt att ha uttryckliga bestämmelsen om dette (jfr 58kap. 6 § tredje stycket och t.ex. 28 § förvalmingsprcKessfegen). Med hänvisningtiU det anförda förordar Lagrådet att andra stycket ges följande lydelse: "Rättenfår beslute att domen tiUs vidare inte får verksfellas." Lagrådethänvisar här tiU vad som anförts under 3 §. Förslagettill lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister Iandra och tredje styckena i gäUande lydelse finns bestämmelser om att målsom fullföljs genom vad respektive besvär i vissa fell får avgöras Som en följd av att i systemet föröverklagande görs enhetiigt föreslås i fegrådsremissen att paragrafen 330 ändrasså att andra stycket avser överklagande av en tingsrätts dom medan tredje stycketavser överkfegande av ett tingsrättsbeslut. 1993/94:190 2 kap. 3 §framgår emeUertid att i visst feU även annan myndighet än Bilaga 6 tingsrättkan meddefe ett beslut, som kan överkfegas hos Arbetsdomstolen. I tredjestycket i förevarande paragraf bör därför ordet "tingsrättsbeslut"bytes ut mot "beslut". Pågmnd av vad Lagrådet anfört i anslutning tiU 4 kap. 15 § bör i övergångsbestämmelsenorden "tingsrätt meddefet" utgå och ordet "meddefets" inskjutesnärmast efter ordet "beslut". FörsUigettill lag om äruiring i lagen (1976:600) om offentUg anställning 1993/94:65 föresfes att nämnda lag skaU upphöra att gäUa den 1 juU 1994.En motsvarighet tiU nuvarande bestämmelser i 17 kap. 2 § har angetts finnasintegen i 18 § i det framfegda förslaget till lag om fiiUmaktsanställning. FörsUigettill lag om ändring i sjölagen (1994:000) av Lagrådet behandlade remissen med förslag till ny sjölag har föreslagitsatt fegen skall träda i kraft den dag regeringen bestämmer Avsflcten är att dennya fegen skall träda i kraft med att nya sjöfegar ttäder i kraft iDanmark, ckU Norge.Proposition med förslag tiU ny sjölag har ännu inte förelagts . Medhänsyn tiU det anförda är det tveksamt om den nya sjölagen har hunnit ttäda ikraft den , som föreslås som flcraft-trädandedag förifrågavarande ändringslag. Lagrådet förordar därför att ikraftträdande- besfemmelsenändras så att regeringen ges bemyndigande att bestämma ikraftträdandedag ävenför ändringslagen. Förslagenlämnas utan erinran. Bflaga tUI Lagrådets prott)koU1994-03-18 Prop. Bilaga6 50 kap. Om överklagande av domar i tvistemål. Enpart som vifl överkfega tingrättens dom i ett tvistemål skafl göra detta skrifthgen.Kfegoskriften skafl ges in tifl tingsrätten. Den skall ha kommit in tfll rätteninom från den cfeg cfe domen meddefedes. Omena parten överklagat tingsrättens dom, har motparten rätt att överklaga domeninom från den cfeg dä den i 1 § angivna tiden gick ut. Ettöverklagande som gjorts förfefler, om det förste överklagandet äterkaflasefler av annat skäl förfefler kommit in för sent skafl överklagandet avvisas av tingsrätten.Överklagandet skafl dock inte avvisas om skrivelsen har kommit in tifl hovrätteninom klagotiden. 1. dendom som överkfegas, 2. ivilken del domen överklagas och den ändring i domen som yrkas, 3. gmndema för överklagandet och i vilket avseendetingsrättens domskäl enligt klagandens mening är oriktiga, 4. de omsfendigheter som åberopas tifl stöd för attprövningstillstånd skall meddelas, när sådant tiUstånd krävs, och 5. debevis som åberopas och vad som skaU styrkas med varje bevis. Har en omständighet eUer ett bevis som åberopas i hovrätten inte fegtsfram tidigare, skall klaganden i mål där förlikning om saken är tfllåtenförklara aifledningen tifl det. SkrifUiga bevis som inte lagts fram tidigare skaflges in med klagoskriften. Vfll kfeganden att det skall hållas ett fömyatförhör med ett vitme, en sakkunning eller en part eUer fömyad syn på stäUet, skaUhan ange det cKh skälen tiU dette. Han skall också ange om han viU attmotparten skall infinna sig personUgen vid huvudförhandling i hovrätten. Ommte överklagandet avvisas enUgt 3 §, skall tingsrätten efter utgången av den i2 § angivna tiden sända över klagoskriften och övriga handlingar i målet tiUhovrätten. HandlingamaskaU översändas genast, om klaganden framställt ett yr kande som fordrar omedelbar prövning, såsom ett yrkande om kvjirsted eUer ett yrkande om upphävande av ett beslut om sådan åtgärd eUer av ett beslut om att dom får verksfellas även om den inte har fega kraft. Till dess att den i 2 § angivna tiden har gått ut, skall dock en kopia av 332 klagoskriftenfinnas tillgänghg vid tingsrätten. Omdet finns något annat hinder mot att te upp ett överkfegande tiU Bilaga 6prövning än att kfegoskriften kommit in , får hovrättenomedelbart avvisa överklagandet. Uppfyfler kfegoskrifteninte föreskriftema i 4 § efler är den pä annat sätt oftiflständig, skafl hovrätten förefegga kfeganden att avhjälpa