prop · GH03100 · 1993-12-31 00:00:00 — Utredningarnasförslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna:Huvuddelen av remissinstansema tiUstyrker utredningarnas förslag. Skälenför regeringens bedömning: Vid sidan av vad kommuner CKh landsting betalar förden lokala och regionafe koUektivtrafiken ansfes som tidigare framgåttbetydande medel tiU , riksfardtjänst samt sjukresor. För attpröva fömtsättningama att effektivisera trafiken och förbättra det sammanlagdatrafikutbudet inom ramen för de resurser som finns tiUgängUga inom dessaansvarsområden beslutede regeringen i juU 1993 att bemyndiga chefen förKommunikationsdepartementet att tiUkaUa en särskUd utredare med uppdrag attlämna förslag tiU samordning av olika slag av offentUgt beteida resor. Uttedningen- som arbetar under namnet -skaU enUgt direktiven (dir.1993:84) fömtsättningslöst stadera olika mcxleUer som bygger på frivUUgsamverkan meUan kommuner, landsting och trafikhuvudmän. Uttedningen skaU ocksåredovisa ett altemativ som bygger på lagstiftning om ett enhetUgthuvudmannaskap i länen för offendigbetalda resor. Inom ramen för dennaredovisning skaU uttedmngen lämna förslag tiU erforderUga ändringar av lagen(1978:438) om huvudmannaskap för viss koUektiv personttafik. Uppdraget skaUvara slutfört . MöjUghetemaatt erbjuda även resenärer med funktionshinder en tiUfredsstäUandetransportförsöijnmg genom en ökad handikappanpassning av koUektivtrafiken ärett av huvudmotiven för att utredningen tiUsatts. Uppdraget tiU utredningen harockså utformats med utgångspunkt i de försfeg som lagts fram inom ramen för Handikapputredningensarbete. EnUgtregeringens mening är fömtsättaingama att eteblera en effektivaretrafikorganisation av avgörande betydelse för att öka uppfyUelsen avtrafikpoUtUcens mål om tiUgängUghet för bl.a. funktionshindrade. synsätthar redan kommit tiU uttryck genom beslutet att kommu-naUsera riksfärdtjänstenfr.o.m. De nackdelar som har varit förenade med att beslutoch kostaadsansvar för oUka slag av färdtjänst fegts på skUda huvudmän kommerdärigenom att kunna elimi- neras.Beslutet kan också ses som ett led i strävandena att skapa fömtsättningar fören bättre samordning med andra offentUgt betalcfe resor. Närresultetet av arbete föreUgger vid utgången av ärdet regeringens förhoppning att det skaU vara möjUgt att te ytterUgarebetydelsefuUa steg mot att skapa sådana organisations- och arbetsformer att detblir natarUgt för berörda myndigheter, företeg och oiganisationer att beaktefimktionshmdrades behov i utvecklingen och driften av koUektivtrafiken. 1993/94:100 Bilaga 7 3.3 Ändring av lagen omhandikappanpassad koUektivtrafik Regermgensförslag: Lagen (1979:558) om handUcappanpassad koUektivtrafik bör ändras enUgtföljande: Begreppet handikappade ersätts med begreppet resenärer medftinktionshinder. 2 § andra stycket föreslås få följande lydelse: "Närkollektivtrcfik planeras och genomförs skall ftinktionshiruirade resenärerssärskilda behov beaktas." Utredningarnas förslag: Frågan behandlas endast avHandUcapput-redningen. Uttedningens förslag överensstämmer delvis med regeringensförslag. Uttedningen förordar även att ett tiUägg bör göras i 3 § som anger attregeringen eUer den myndighet som regeringen utser skaU föreskriva vid vilkentidpunkt anpassningsåtgärdema skaU vara slut-fönfe, att en ny paragraf införsmed hänvisning tUl den av utredningen föreslagna samt attlagens avslutande paragraf med hänvisning tiU plan- och byggfegen utvecklas.Vicfere föreslår utredningen att 2 § andra stycket helt skaU utgå. Remissinstanserna:Huvuddelen av remissmstansema tiUstyrker utredningens förslag. RemissutfaUet ärdock blandat och skUda remissinstanser lämnar detaljsynpunkter på olika delarav utredningens fegförsfeg. Flera remissinstanser har invändningar motutredningens förslag tiU ändring av 2 § i lagen om handUcappanpassning. Skälenför regeringens förslag: Lagen om handikappanpassad kollektivtrafik innehåUerövergripande bestämmelser om hänsyn tiU fiinktionshindrade vid planeringen ochgenomförandet av koUektivtrafiken. Lagen vänder sig således tiU dem som hartiUsyn över eUer utövar sådan trafik och inte tiU tiUverkama avkoUektivtrafikfordon. Regeringenanser, i likhet med , att lagen bör ändras så att begreppetresenär med funktionshinder används i stället för ordet handikappad.Ändringsförslaget följer av synsättet att handikapp inte skaU ses som enegenskap hos en person utan som ett förhåUande meUan en funktionshindrad personoch omgivningen. Se uruierbilaga 7.1. Uttedningens försfeg beöäffande 2 § innebär intenågon ändring i Prop. 1993/94:100 sak. Försfeget att stryka paragrafens andrastycke motiveras i stäUet av Bilaga 7 att fegen anses ha en diskriminerandeutformning genom att den anger att handikappades särskUda behov skaU beaktes"så långt det är möjUgt". Regeringen har beaktet denna synpunkt.Regeringen anser emellertid att stycket i övrigt innehåUer information avväsentUg betydelse för tolkningen av lagen genom att det anger attfunktionshindrade resenärers behov skaU beaktes vid planeringen ochgenorrförandet av trafiken. Att helt slopa stycket skuUe därför enUgtregeringens mening på ett olyckUgt sätt ge intryck av att fegen fokuserasenbart tiU färdmedlens utformning. Regeringen ser ingen anledning att förändra 3 § pådet sätt som föreslår eftersom paragrafen redan i sinnuvarande utformning ger regeringen och föreskrivande myndigheter möjUgheteratt ange en anpassningsåtgärd skaU vara genomförd. Så harockså skett aUtsedan fegen infördes. Genom att åtgärder som genomförs med stödav lagen kan avse annat än en ren teknisk anpassning av fordon är inte heUerutredningens formulering aUtid tiUämpUg. Ett visst planeringsförfarande eUer enviss serviceåt-gäid kan t.ex. inte aUtid tidsbindas på det sätt somutredningens förslag synes fömtsätta. Den paragraf i fegen om handUcappanpassadkoUektivttafik som hänvisar tiU (PBL) föreslås avHandUcapputredningen bU ändrad så att den hänvisar tiU de delar av PBL somgäUer tomter, allmänna platser, byggnader och terminaler. Syftet är att tydUggöraatt koUektivtrafiken sett från den funktionshindrades synvinkel är en helhetoch bygger på ett samspel av anpassning i hela reskedjan. PrincipieUt harregeringen ingenting att invända mot en sådan förändring. Den Ugger helt ilinje med det synsätt på koUektivtrafikens anpassning som vi redan givituttryck för. EnUgt regeringens mening bör dock en förändring av dette slaganstå tiU dess den pågående översynen av plan- CKh bygglagen är avsluted. Regeringen avser att i en särskUd propositionbehandfe frågan om inrättandet av en handikappombudsman. Regeringen är därförinte beredd att nu te ställning tiU Handikapputtedningens förslag att införabestämmelser om en handikappombudsman i lagen om handikappanpassadkoUektivtrafik. Lagförslaget är av sådan enkel beskaffenhet och harsådan begränsad räckvidd att Lagrådets hörande skuUe sakna betydelse. Medhänsyn härtiU anser regeringen att Lagrådets yttrande över förslaget inte börinhämtes. 12 1993/94. Nr 100 Bilaga 7 3.4 Anpassnmg avfärdmedel m.m. Regeringensbedömning: Arbetet med att utfäida föreskrifter om anpassningen av koUektivafärdmedel tiU funktionshindrades behov med stöd av fegen om handikappanpassadkoUektivtrafik bör gå vidare. I vissa feU bör de tekniska (Kh ekonomiska fömtsättningamaför skärpte krav, liksom föreskriftemas förenUghet med intemationelfeförpliktelser, ytterUgare kferfeggas. 1993/94:100 BUaga 7 Utredningarnas förslag: Handikapputtedningen feggerfram ett stort antal försfeg om åtgärder för att öka tiUgängUgheten tiU olikafärdmedel med angivande av tidpunkter när åtgärdema senast skaU varagenom-förcfe. Försfegen överensstämmer delvis med regeringens bedömning.Utredningens försfeg innebär dock i vissa avseenden väsentUgt mer långtgåendekrav på fordonen i bl.a. lokal och regional trafik, bestäU-ningstrafik med busssamt viss spårbunden trafik än vad som regeringen är beredd attte ställning tiU. A andra sicfen behandlar inte utredningen andra krav påfordonens yttte (Kh inre utformning än de som gäUer instegsförhåUanden ochmllstolstiUgängUghet. TFB-rap-porten innehåller inga konkrete förslag när detgäUer lagfäste krav på fordonsutformning. Remissinstanserna: Renussopinionen är defed. Enmajoritet av remissinstansema förordar en fortsatt lagstiftning på området.Många remissinstanser anser dock att kostaadema för föreslagna anpassningsåtgärdermåste belysas mera ingående. En rad invändningar av teknisk och ekonomisk natarreses mot vissa av utredningens förslag. Flera remissinstanser anser attEES-avtalet och ett framtida medlemskap i begränsar möjUgheter attbehåUa eUer införa nya särkrav avseende ferdmedlens tiUgängUghet. Arbetetmed att anpassa koUektivtrafiken tiU funktionshindrades behov bör gå vidare.Det finns en bred uppslutning bakom de ambitioner som Ugger tiU gmnd förHandikapputtedningens förslag om åtgärder för att öka tiUgängUgheten tiU olikafärdmedel. Den konkrete utformningen av åtgärdema och de tidsplaner för ettgenomförande som redovisas har däremot i många faU givit upphov tiU starkainvändningar av främst ekonomisk eUer teknisk natar från en rad olikaremissinstanser. Kritiken inriktas bl.a. på att utredningen underskattetkostaadema för genomförandet av vissa av åtgärdema, att vissa lösningar inteär tillräckUgt tekniskt utprovade eUer att åtgärdema kommer i konfiikt medtrafik- säkerhets-CKh mUjömålen på trafikområdet. Andra invändningar gäUer Prop. 1993/94:100att ingen hänsyn tegits tiU effektema på samhäUsekonomin och på tra- Bilaga7 fikutbud och resekostnader samt att förslagen fegger hinder i vägen för en effektivkonkurrens på trafikområdet. Regeringen anser att det i många feU finnsanledning att te hänsyn tiU den kritik som framförts. Sammanteget innebär detteatt regeringen inte anser att Handikapputrednmgens försfeg är så genomarbetedei fråga om teknisk utformning eUer tillräckUgt genondyste med avseende på bl.a.kostnader och konsekvenser för den totala trafikförsörjningen att det nu ärmöjUgt att te slutiig ställning tiU ett genomförande av förslagen i aUa dessdefer. Det är dock regeringens bedömning att försfeg -efter en mer ingående konsekvensprövning i dessa avseenden - i väsentUga delarbör kunna Ugga tiU gmnd för kommande föreskrifter på området. Beträffande kraven på olika typer av fordon anserregeringen att dessa bör utgå dels från en heUietssyn på resemöjUghetema, delsfrån en ambition att ange service- eUer funktionskrav snarare än specifikatekniska lösningar. Vidare är det regeringens uppfettning attanpassningen, i enUghet med gäUande förordning (1980:398) om handikappanpassadkoUektivtrafik, måste ske i den takt och omfattning som bedöms skäUg medhänsyn tiU syftet och tiU de tekniska och ekononuska fömtsättningama hos demsom utövar ttafiken och med beaktande av att kraven på säkerhet för resenäreroch övriga berörda tiUgcxloses. Även trafikens mUjöegenska-per bör vägas in ien sådan bedönming. Det innebär att sådana krav inte bör StäUas som kan bedömasfä påtegUga negativa återverkningar på den allmänna standarden ikoUektivtrafikförsörjningen. Som tydUgt iUustreras av bl.a. TFB-rapportenskuUe en sådan utveckling stå i ett direkt motsatsförhåUande tiUfunktionshindrades egna prioriteringar. Med de aUmänna utgångspunkter för anpassningen avkommunikationerna som regeringen här angivit är det också natarUgt att berördamyndigheter fortlöpande analyserar humvida det är föreskrifter eUer andra typerav åtgärder - t.ex. av informativ karaktär - som utgör den snabbaste CKheffektivaste vägen att uppnå målen för trafiksystemets tiUgängUghet. SärskUd hänsyn måste härvid tes tiU fömtsättningamaatt nå intemationeU acceptans av de åtgärder som vidtes. Flera remissinstanserhar framhåUit att och ett framtida medlemskap i kan begränsaSveriges möjUgheter att behåUa eUer införa nya särkrav avseende färdmedlenstiUgängUghet. Regeringens uppfattning är att det inte föreUggernågra sådana hinder. direktorat för industrin och denintema marknaden (DG ni) arbetar med direktiv för bussars konstmktion somsannolikt kommer att innehåUa regler om anpassning tiU funktionshindrade.IraUeUt härmed utvecklas inom bl.a. transportdirektoratet (DG VII) direktiv förfijnktionshindrades arbetsresor samt övergripande riktiinjer för anpassningenav transportmedel m.m. Med den inriktning som dette aibete nu har synes detinte mnebära några begränsningar när det gäUer Prop. 1993/94:100 SverigesmöjUgheter att bibehålfe cKh vidareutveckfe fegstiftningen om Bilaga 7handikappanpassning på koUektivtrafikområdet. Med hänsyn tiU att det slutUga utfaUet av EU:sarbete på dette område ännu inte är känt finns det äncfe anledning förregeringen och berörda myndigheter att nära följa utvecklingen. En utgångspunktfrån svensk sicfe bör därvid vara dels att det skaU vara möjhgt för attbibehåUa en hög ambitionsnivå när det gäUer koUektivtrafikens anpassning tUlfunktionshindrades behov, dels att verka för att kraven på tiUgängUghet i ökadgrad tiUgcxloses i det europeiska samarbetet. TiU bUden hör också att nyaföreskrifter på dette område bör notifieras inom ramen för , såsomhittiUs skett. Anpassningenav lokal och regiorml kollektivtrcfik EnUgtden nu gäUande förordningen (1980:398) om handUcappanpassad koUektivtrafik skaUvid anpassningen hänsyn tes tiU de särskUda förhållandena för koUektivtrafikeni fetortsområden. Bakgmnden tiU dette är att man bedömt att en långtgåendehandikappanpassning kan innebära vissa problem när det gäUer närtrafik med bussoch tannelbana i ms-ningstid då trafiksystemet är känsUgt för förseningar. Enhgtregeringens bedömning har de senaste årens tekniska utveckling, framför aUtgenom inttoduktionen av lågentté- eUer låggolvsfordon, skapat ett ökat handlingsutrymmenär det gäUer att anpassa fetortstrafiken. Regeringen anser likväl att det kanfinnas skäl att särbehandfe bl.a. lokaltrafiken i an-passningshän seende. Som framhåUs av såväl som iTFB-rapporten bör kraven på ttafikförsörjningen koppfes tiU åtgärder i denfysiska mUjön för att vara verkningsfiiUa. krav torde vara allra mestpåtegUgt när det gäUer den lokala och regionala koUektivtrafiken. Brister iutformningen av bebyggelse- och gatamUjön kan här göra det direkt omöjUgt attutayttja aUmänna färdmedel. innebär att vissa former av långtgåendeanpassning av färdmedlen i lokal (Kh regional trafik - framför aUt åtgärderinriktede på personer med starka förflytt-ningshinder - kan väntes få genomslagförst när den fysiska mUjön nått samma grad av anpassning. När det gäUermöjUghetema att göra längre resor innebär däremot säUan färden tiU/frånstetionen eUer terminalen ett absolut hinder även om den fysiska mUjönnatarUgtvis även här spelar stor roU. Ledsagarservice och färdtjänst kan häranvändas för att underlätte anslutningsresoma tiU allmänna kommunikationsmedel. Med hänsyn tiU den starka koppling som finns meUanfärdmedlen och den omgivande mUjön kan det ifrågasättas om det ärkostaadseffektivt att i lokal och regional trafik kräva en genereU anpassningav fordonen från och med en viss tidpunkt oavsett hur trafik- ochbebyggelsemiljön i övrigt ser ut. Enligt regeringens mening kan det beträffandedenna trafik vara mera ändamålsenligt och leda tiU snabbare resultet attstegvis anpassa hefe trafikmUjön,inklusive fordonen, ckU därvidarbete utifrån Prop. 1993/94:100 en områdes- (Kh linjevis prioritering. Trafikförsörjningen på lokal (Kh regional nivåstyrs huvudsakUgen genom trafikhuvudmännens planering och upphandling avtrafik. Jämsides med åtgärder i bebyggelse- och gatamUjön är det framför aUt genomdenna planering ckU upphandUngsom kommunema och landstingen kan te ett ökat ansvar för koUektivtrafikensanpassning. EnUgt vad regeringen har erferit finns det en beredskap hostrafikhuvudmännen att genom () ante vissariktlinjer om anpassningsåtgärder när det gäUer bl.a. framtida upphandling avtrafik. När det gäUer i förste hand instegsförhåUandena ibussar som används i lokal och regional trafik anser regeringen därför att detsom ett altemativ tiU föreskrifter bör prövas om det går att nå en överenskommelsemed SLTF om vissa riktlinjer när det gäUer planeringen och genomförandet avtrafiken. Dessa riktlinjer bör bl.a. innefette en rekommendation förtrafikhuvudmännen att upphandfe trafik med låggolvs- eUer fegenttéfordon ckU att sätte in sådana fordon i trafikdär effekterna för fiinktionshindrade kan väntes bU störst med hänsyn tiUlokala behov (Kh fömtsättningar. Regeringen kommer därför att uppdra åtVägverket att inlecfe överläggningar med SLTF med syfte att nå enöverenskommelse med denna innebörd. Regeringens bedömning i denna del innebär att ettökat ansvar läggs på kommuner cKh landsting när det gäUer att driva påanpassningen av den lokala och regionala trafiken. EnUgt regeringens meningUgger en sådan utveckling helt i Unje med ttafikpoUtiska beslut.E>e övergripande riktUnjer för trafikpoUtiken som då lade fastinnebär att beslut som gäller transportproduktionen bör fattes i sådecen-tiaUserade former som möjUgt. Beslut om persontransportförsörjrungen somfrämst berör lokafe och regionala behov bör således enUgt riksdagsbeslutetfettes på läns- och kommunnivå. SLTF har tiUbaka varitpådrivande i utveckUngen av koUektivtrafiken och bl.a. utfärdatrekommendationer beträffande upphandling av mUjövänUga fordon. Det finnssåledes en tradition inom SLTF att genom olika åtgärder främja utvecklingen avkoUektivtrafiken. Funktionshmdrades egna synpunkter, sådana deframkommer bl.a. i , leder också fram tiU slutsatsen att det, särskUt i fråga om lokal CKh regional trafik, är önskvärt att i ökad grad fokusera på den sanUade trafikeringsstandarden och de restriktioner som den fysiska mUjön fegger på resmöjUghetema. Med utgångspunkt i funktionshind rades verkUga problem och önskemål är det således mycket som talar för att ett mera integrerat och dynamiskt synsätt på trafikens handikapp anpassning bör efterstävas. Det Ugger i sakens natar att ett sådant synsättmåste te sin utgångspunkt i kommuners och trafikhuvudmäns kunskaper om lokalabebyggelse- och trafikförhållanden och möjhghetema att med olika åtgärder isamverkan - det kan röra sig om åtgärder i bebyggelsemiljön, terminal- ochgatautformning, fbrdonsutformning, olika trafikeringsformer som Prop. 1993/94:KX) serviceUnjer m.m. samt informationsåtgärder - åstedkomma störste BUaga 7möjUga totafe effekt på de fimktionshindrades resemöjUgheter och tUlgängUghettiU olika resmål. En inrikttiing av dette sfeg Ugger därför också väl i Unjemed de åtgärder som redovisats när det gäUer att åstadkonuna eneffektivare trafikorganisation i länen och som tar sikte bl.a. på att fi-ämjaen helhetssyn på funktionshindrades resor. Vad som sagts innebär inte att den lokafe ochregionafe trafiken bör vara genereUt undantegen från förfettningama på detteområde. I sådana avseenden där de lokafe förhållandena saknar större betydelseUgger det enUgt regeringens mening ett betydande värde med föreskrifter som ärenhetUga för varje fordonstyp som används och som även avspeglar Ukformigaambitioner oavsett fordonstyp och trafiksfeg. Inriktningenav det fortsatta anpassningsarbetet Motbakgmnd av vad som anförts kan det enUgt regeringens bedömning vara rimUgtatt med en skäUg fiamförhållning för tiUverkare ckU beställare av fordon införa krav på instegsförhåUandenoch inre utformning av fordonen som medger mUstolstiiUgängUghet vidregelbunden långväga koUektivtrafik inom landet i enUghet med vadHandikapputredningen föreslår. Som altemativ tiU fordonsrelaterade krav börman därvid också kunna medge att tiUgängUgheten tiU fordonen tiUgcxloses genomspecieUa terminal- eUer håUpfetsbaserade arrangemang eUer motsvarande manueUservice på trafikerade linjer. Vissa andra genereUa krav avseende fordonens yttreoch inre utformning bör CKkså kunna stäUas i enUghet med den inriktning somnuvarande föreskrifter har. Det bör också kunna föreskrivas att stetioner ochhåUpfetser skaU ropas ut och att bUjett-, konttoU- och informationssystem intefår utformas så att de utestänger stora gmpper med funktionshinder från attanvända koUektivtrafiken. Vissa av förslag tiUanpassning av färdmedel har däremot mött så starka invändningar att regeringeninte anser att de bör inlemmas i kommande föreskrifter. Det gäUer exempelvisförslaget att alfe bussar som används i långväga linje- och beställningstrafikskaU ha mUstolstiUgängUg toalett. Det förefaUer finnas gcxla gmnder för attbefara att ett sådant krav skuUe få aUtför negativ mverkan på busstrafikensekonomi för att det skaU vara genomförbart. Regeringen anser också att det måste prövas närmarehumvida det med hänsyn tiU bl.a. efterfrågan och kostaadema är motiverat attföreskriva om obUgatorisk mUstolstiUgängUghet tiU bussar som används ibeställningstrafik. Vidare finner regeringen att Handikapputredrungens förslagom föreskrifter avseende en successiv anpassning av befintUga fordon ispårbunden trafik kan vara svåra att förena med sttävandena att ökakonkurrensen inom bl.a. jämvägstrafiken. Det bör ankomma på , ,och Prop. 1993/94:1(X) att utarbete närmareföreskrifter om handikappanpassad BUaga 7 koUektivtrafik i enUghet med deriktlinjer som angivits. I vissa feU måste de tekniska cKh ekonomiskafömtsättaingama för skärpte krav ytterUgare klarläggas. Regeringen avser därföratt ge berörda trafikverk i uppdrag att närmare utrecfe dessa frågor ckU redovisa resultetet tUl regeringen.I uppdragen bör CKkså ingå att göra en närmare prövning av föreskriftemasförenUghet med intemationelfe förpUktelser. Uppdragen har vissaberöringspunkter med det arbete som utförs av Utredningen om samordning avoffentUgt betalda resor (). I de frågor som är gemensamma bördärför verken samråda med utredningen. Uttedningsuppdragen bör också samordnasi tiden, vilket innebär att verkens utredningar bör redovisas för regeringensenast . Verkens utredningar bör koncentreras tiU sådanaanpassningsåtgärder där de tekniska cKh ekonomiska fömtsättningama är oklara.Det finns däremot mgen anledning att avvakte med föreskrifter på områden därsådana oklarheter inte föreUgger. Trafikverken bör därför vara oförhindradeatt paraUeUt med att utrednmgsuppdragen utförs förbereda nya föreskrifter medstöd av lagen om handikappanpassad koUektivtrafik om verken bedömer att det äruppenbart att föreskriftema är skäUga med hänsyn tiU syftet och tiU de tekniskaoch ekonomiska fömtsättningama hos dem som utövar trafiken. Ifunktionshindrades egen beskrivning av de problem de möter i trafiken är detett firamträdande mönster att många små, i och för sig hanterbara svårigheter,tUlsammans kan växa tiU ett oöverstigUgt hinder då de upprepas många gångerunder en resa. För att minska dessa problem krävs en lång rad åtgärder avskiftande karaktär. Förbättrad information om de faktiska resemöjUghetema CKhde förhåUanden som gäller under en planerad resa skuUe emeUertid kunna bidraväsentUgt tiU att minska den känsla av osäkerhet som många fimktionshindradeoch äldre upplever när det gäUer att utayttja aUmänna kommunikationsmedel. Förbättrad information om resemöjUgheter ochanpassmngsgraden i olika reskedjor kan också ses som en angelägen åtgärd föratt öka utnyttjandet av de stora investeringar i bl.a. trafikmedel ochterminaler som hittiUs gjorts för att underlätte för funktionshindrade. Enhgtvad regeringen erfarit bör det således finnas goda möjligheter att med utgångspunktt.ex. i den riksdatebas och rikstidtebeU, som utvecklas av bl.a. Stetensjämvägar och länsttafikföretegen mom ramen för Samtrafiken i , byggaupp ett informationssystem som särskUt beaktar äldres (Kh funktionshindradesbehov. har också påbörjat ett utvecklingsarbetesom syftar tiU att förbättra och samordna information tiU funktionshindrade föratt öka deras möjUgheter att resamed koUektiva färdmedel. Målet är att skapa Prop. 1993/94:100 ettinformationssystem som medger att funktionshindrade ftån hemmet Bilaga 7 skaU kunnafå kunskap om resemöjUgheter, anpassningsgrad och rese-förhållanden i övrigt,m.m.