prop · GG03185 · 1993-03-11 00:00:00 — Bostäder och andra lokaler för boende som inte är tillfälligt berörs dock inte av lagens regler (5 §). Rökrum får i de flesta fallen inrättas och även i annat fall kan undantag göras från reglerna om att rökning inte får äga rum (6 §). Här kan noteras att de krav på rökfria miljöer som lagen uppställer inte utgör något hinder mot att mer långtgående krav på rökfrihet ställs än vad som framgår av lagen. Denna kan därför sägas innefatta minimiregler för i vilken omfattning en lokal m.m. skall hållas fri från tobaksrök. Ansvarig för att bestämmelserna om rökfria miljöer följs är ägaren eller den som disponerar lokalen, utrymmet eller platsen som berörs (7 § första stycket). Den enskilde som röker i strid med bestämmelserna kan avvisas (7 § andra stycket). Arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att arbetsplatser i allt väsentligt skall vara rökfria (8 §). I det följande avsnittet finns bestämmelser om varningstexter och om innehållsdeklaration på förpackningar till tobaksvaror (9-11 §§).. Näringsidkares marknadsföring som avser tobaksvaror och som riktar sig till konsumenter regleras i nästa avsnitt (12-14 §§). Ett följande avsnitt innehåller vissa regler om produktkontroll. Föreskrifter kan meddelas enligt vilka tillverkare och importörer av tobaksvaror bl.a. är skyldiga att genomföra eller låta genomföra vissa utredningar i fråga om dessa varor (15 §). Under särskilda förutsättningar kan också ges förbud mot tillverkning och införsel av vissa slag av tobaksvaror (16 §). Föreskrifter kan vidare ges om gränsvärden för skadliga ämnen m.m. i en tobaksvara (17 §). Bestämmelser om vilka myndigheter som har tillsyn över att lagen och föreskrifter som meddelats med stöd av denna följs samt vad som gäller för denna tillsyn framgår av följande avsnitt (18-23 §§). I fråga om 48 tillsynen avseende reglerna om marknadsföring av tobaksvaror gäller dock bestämmelserna i marknadsföringslagen (1975:1418). Lagens avslutande paragrafer innehåller regler om överklaganden (24-25 §§). 1 § Här anges vilka områden lagen berör. Med tobaksvara avses detsamma som i lagstiftningen om marknadsföring av tobaksvaror samt om varningstext och innehållsdeklaration på sådana varor, dvs. vara som till någon del innehåller tobak och som är avsedd att brukas som njutningsmedel. Begränsning av rökning i vissa lokaler och utrymmen 2 § Som tidigare anförts föreskrivs i denna bestämmelse att rökning inte är tillåten bl.a. i vissa lokaler för t.ex. barnomsorg, undervisning och hälso- och sjukvård. Med uttrycket lokal avses i denna och följande paragrafer hus eller del därav och med uttrycket annat utrymme avses bl.a. tunnelbaneperronger insprängda i bergrum samt vissa färdmedel såsom tåg. Ordet utrymme används alltså i lagen som samlingsbeteckning och inkluderar såväl lokaler som andra inomhusutrymmen. Några utemiljöer avses däremot inte. 2 § 1 Enligt denna punkt får rökning inte förekomma i lokaler avsedda för barnomsorg, skolverksamhet eller annan verksamhet för barn eller ungdom, exempelvis olika verksamheter på fritidsgårdar. Med skolverksamhet avses här verksamhet i och gymnasieskolan. Lokaler för hög- skoleverksamhet och annan vuxenundervisning faller däremot utanför denna bestämmelse. Det krävs inte att det vid tillfället pågår skolverksamhet e.d. i lokalen för att bestämmelsen skall vara tillämplig. Det är tillräckligt att lokalen är avsedd för sådan verksamhet. Detta innebär bl.a. att en skolsal som används för annan verksamhet omfattas av bestäm- melsen. Rökning får alltså inte heller vid ett sådant tillfälle äga rum i lokalen. Förutom skolsalar och lekrum m.m. omfattar bestämmelsen sådana delar av lokalen som barnen har anledning att besöka om än mer tillfälligt. Således omfattas exempelvis expeditioner, korridorer, trappor och toaletter. Delar av skollokaler m.m. som är upplåtna enbart för personalen * som lärarrum och andra personalutrymmen dit barnen inte har tillträde * omfattas också av denna bestämmelse men för dessa gäller samma regler i fråga om möjlighet att inrätta rökrum som för övriga utrymmen som avses i paragrafen. Detta framgår av 6 §. Vem som är huvudman för den berörda verksamheten saknar betydelse. Även sådana daghem som exempelvis drivs av föräldra- eller personalkooperativ omfattas alltså men på grund av det allmänna undantaget för bostäder i 5 § faller all barnomsorg i enskilda hem utanför lagens tillämpningsområde. 2 § 2 Här förbjuds rökning i lokaler avsedda för hälso- och sjukvård. Med hälso- och sjukvård avses enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. I förevarande sammanhang avses begreppet omfatta även tandvård utan att detta nämns i lagtexten. Motsvarande gäller bl.a. patientjournallagen (1985:562) och 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Under förbudet faller alla utrymmen som patienter och andra har anledning att besöka eller vistas mer regelbundet i, t.ex. mottagnings- och behandlingsrum, vårdsalar, väntrum, dagrum, toaletter, korridorer och hissar. Liksom i fråga om skollokaler m.m. är det tillräckligt att en lokal är avsedd att användas för angiven verksamhet för att den skall omfattas av rökförbudet i denna bestämmelse. Vem som är huvudman för verksamheten saknar också här betydelse. Det innebär att lokaler för patienter i t.ex. privata sjukhem omfattas, liksom mottagningsrum och vänt- rum hos privatläkare och privattandläkare. Att rökrum får inrättas framgår av 6 § där också möjligheten att i övrigt avvika från bestämmelsen framgår. 2 § 3 Enligt denna punkt får rökning inte förekomma i lokaler avsedda för gemensamt bruk i vissa speciella former av boende. Exempel på sådana lokaler för gemensamt bruk är sällskapsrum, motionslokaler och andra typer av samlingsrum. Bestämmelsen i denna punkt omfattar t.ex. lokaler i , gruppbostäder för äldre och handikappade m.fl. liknande lokaler samt behandlingshem o.dyl. Bestämmelsen gäller inte gemensamma utrymmen i lokaler som är avsedda för hälso- och sjukvård. För sådana lokaler gäller 2 § 2. Egna rum för äldre i olika former av sådant boende som angetts i detta stycke omfattas inte av regleringen i paragrafen. De utgör sådana privata miljöer som faller utanför bestämmelserna om rökfria miljöer. Av 6 § framgår att det finns möjligheter att inrätta rökrum och i övrigt avvika från bestämmelsen. 2 § 4 I denna punkt anges att rökning inte får äga rum dels på färdmedel i inrikes kollektivtrafik, dels i lokaler och andra utrymmen som är avsedda att användas av den som reser med sådana färdmedel. Med kollektivtrafik avses i denna lag trafik för personbefordran som tillhandahålls allmänheten mot ersättning. Som exempel på färdmedel i sådan trafik kan nämnas bussar, tåg, spårvagnar, flygplan och fartyg i linjetrafik, s.k turistbussar och turistbåtar, bilar och bussar i färd- tjänst samt taxi i allmänhet. Vem som är huvudman för trafikverksamheten saknar betydelse för tillämpningen av denna bestämmelse. Till lokaler och andra utrymmen som är avsedda att användas av den som reser med sådana färdmedel som behandlas i denna bestämmelse hör väntsalar, biljetthallar, korridorer och hissar m.m. Även exempelvis tunnelbaneperronger insprängda i ett bergrum hör dit. Några utemiljöer omfattas däremot inte, vilket innebär att tågperronger som inte är inbyggda eller liknande faller utanför lagens bestäm- melser. Det är också i fråga om aktuella färdmedel m.m. möjligt att inrätta särskilda rökutrymmen (se 6 § första stycket). Av praktiska skäl torde dock detta endast kunna bli aktuellt på vissa färdmedel såsom tåg. När det gäller tåg kan också nämnas att de särskilda bestämmelserna om upplåtelse av tillfällig bostad och om serveringsställen inte gäller för sovkupéer och liknande utrymmen och restaurangvagnar på sådana färdmedel * se närmare motiveringen till 4 §. 3 § Första stycket i denna paragraf behandlar lokaler där en offentlig tillställning eller allmän sammankomst anordnas. Det gäller också andra lokaler som är avsedda att användas av den som deltar i tillställningen eller sammankomsten. I nämnda lokaler skall det finnas områden där rökning är förbjuden. Vad i stycket sägs gäller dock endast den tid då tillställningen eller sammankomsten pågår. Innebörden av begreppet offentlig tillställning framgår av 9 § allmänna ordningsstadgan (1956:617), till vilken hänvisning gjorts. Utmärkande för en offentlig tillställning är att den anordnas för allmänheten. Som exempel på sådan tillställning kan nämnas danstillställningar och tävlingar i sport och idrott. Undantag görs för tillställ- ning som avses i lagen (1956:618) om allmänna sammankomster. Med allmän sammankomst avses detsamma som i 1 § lagen om allmänna sammankomster. Således avses sammankomster som anordnas för allmänheten, till vilka allmänheten har tillträde eller som, med hänsyn till de villkor under vilka tillträde lämnas, kan jämställas därmed. Vidare förutsätts att sammankomsten hålls för överläggning, opinionsyttring eller upplysning i allmän eller enskild angelägenhet eller att den är att hänföra till föreläsning eller föredrag för undervisning eller med- delande av allmän eller medborgerlig bildning eller till religionsutövning. Hit hänförs också allmän teaterföreställning, konsert, bio- grafföreställning och annan allmän sammankomst för framförande av konstnär- ligt verk. Endast tillställningar och sammankomster som anordnas i en lokal, alltså inomhus, omfattas av bestämmelsen i paragrafen. Om en offentlig tillställning eller en allmän sammankomst anordnas i en byggnad som används för annat ändamål, gäller bestämmelsen endast de delar av byggnaden som tas i anspråk för tillställningen eller sammankomsten. Vidare gäller för tillställningar eller sammankomster i en lokal som anges i 2 § i stället regleringen i denna paragraf. De särskilda regler som gäller för en offentlig tillställning eller en allmän sammankomst på en restaurang eller liknande kommer att beröras i motiveringen till 4 § andra stycket. Som anförts tidigare omfattar den här aktuella bestämmelsen, förutom den lokal eller del av lokal där en offentlig tillställning eller en allmän sammankomst anordnas, också lokaler som är avsedda att användas av den som deltar i tillställningen eller sammankomsten. Detta gäller vestibuler, foajéer, korridorer, trappor, hissar, toaletter och liknande. Bestämmelsen innebär att det, om miljön inte är rökfri, skall finnas särskilda områden inom lokalen där rökning inte får äga rum. Något särskilt krav har inte uppställts på hur stort området måste vara eller på avgränsning. Undantag från bestämmelsen får med stöd av 6 § göras för de lokaler där en uppdelning av utrymmet i olika områden * där rökning är tillåten respektive förbjuden * av praktiska skäl inte kan göras med hänsyn till lokalens storlek eller utformning. Den som äger eller disponerar över lokalen kan då själv bestämma vilka regler för rökning som skall gälla i lokalen. Enligt andra stycket gäller vad i första stycket sagts också andra lokaler än som avses i första stycket till denna paragraf och till vilka allmänheten har tillträde. Med lokaler dit allmänheten har tillträde avses lokaler som är öppna för allmänheten. Med allmänheten förstås envar medborgare till skillnad från en särskild krets av personer. Exempel på sådana lokaler som avses är bl.a. expeditioner och mottagningsrum hos statliga och kommunala myndigheter, butiker, postkontor, banklokaler och serviceinrättningar som frisersalonger m.m. och inomhustorg. Lokaler som enbart är tillgängliga för en sluten krets av personer, såsom t.ex. de anställda på en arbetsplats, medlemmarna i en förening eller särskilt inbjudna m.fl. avses inte. Utrymmen för personal, lagring av varor, underhåll och kontor m.m. omfattas inte av regleringen. Inte heller gemenskapsutrymmen i bostadshus m.m. omfattas av bestämmelsen. I fråga om serveringslokaler på restauranger och liknande samt hotellrum gäller särskilda bestämmelser enligt 4 §. Också här saknar det betydelse om det är ett offentligt organ eller en privat person (fysisk eller juridisk) som disponerar lokalen. Enligt tredje stycket gäller bestämmelserna i första och andra styckerna inte lokaler som avses i 2 § eller 4 §. Lokaler som avses i 2 § skall alltid hållas rökfria, även om de tas i anspråk för en tillställning eller sammankomst. Således omfattas t.ex. sådana bibliotek, idrotts- och motionslokaler som avses i 2 § 1 inte av paragrafen. För restauranger gäller enbart regleringen i 4 §. 4 § Första stycket i denna paragraf gäller hotell och andra inrättningar där tillfällig bostad upplåts yrkesmässigt, t.ex. motell och pensionat. I ett visst antal av de rum m.m. som upplåts på sådana inrättningar skall rökning vara förbjuden. Bestämmelsen avser endast de rum och liknande som upplåts men inte vestibuler, trappor och hissar m.m. För sådana utrymmen gäller normalt 3 § andra stycket. Även sviter och liknande som upplåts yrkesmässigt omfattas. När det gäller lägenhetshotell samt gränsdragningen mellan sådana lägenheter som upplåts mer tillfälligt och sådana som upplåts för mer stadigvarande boende bör i vart fall upplåtelser än en månad normalt anses såsom tillfälliga. Denna bestämmelse gäller inte sovvagnskupéer på tåg och liknande. För dessa gäller i stället 2 § 4. Inte heller några andra lokaler eller andra utrymmen som omfattas av 2 § 4 torde komma att beröras av förevarande paragraf. Andra stycket behandlar restauranger och andra serveringsställen som har mer än 50 sittplatser. Därmed avses inte bara ställen som har servering vid borden utan också sådana som har s.k. självservering. Även barer och liknande omfattas. Däremot omfattar bestämmelsen inte exempelvis sådana näringsställen som endast tillhandahåller färdiglagad mat för avhämtning. Bestämmelsen gäller oavsett var serveringsstället finns så länge det inte är fråga om en sådan rökfri miljö som anges i 2 § 1-3. Således omfattas såväl "fristående" restauranger m.m. som bl.a. sådana som är placerade i ett hotell eller i en teaterlokal. Om en offentlig tillställning eller en allmän sammankomst anordnas på en restaurang gäller också bestämmelsen. Serveringsställen i en lokal som avses i 2 § 1, 2 eller 3 är alltså undantagna från paragrafens reglering. Ett serveringsställe i en skola eller på ett sjukhus t.ex. omfattas alltså av förevarande bestämmelse enbart om de delar av lokalen det är inrymt i inte är avsett för något av de ändamål som anges i nämnda punkter. Detta torde kunna förekomma på sjukhus men knappast i skolor. Enbart lokaler omfattas av paragrafen. En restaurang belägen i annat än lokal t.ex. i ett färdmedel omfattas alltså inte av bestämmelsen. För restaurangvagn på tåg gäller på grund av regeln i 2 § 4 rökförbud. Enligt 6 § finns dock möjlighet att upplåta rökutrymme på färdmedel. Bestämmelsen gäller endast själva serveringslokalen * övriga delar av restaurangen eller serveringsstället torde omfattas av 3 § andra stycket * och innebär att det skall finnas sittplatser inom ett eller flera områden där rökning är förbjuden. Lagen uppställer dock inga särskilda krav på hur stora dessa områden skall vara eller på avgränsning. Som anförs i motiveringen till 7 § skall det emellertid tydligt utmärkas var rökning är resp. inte är tillåten. 5 § Som ett allmänt undantag gäller enligt denna paragraf att bostäder och andra miljöer för boende som inte är tillfälligt undantas från bestämmelserna i 2 och 3 §§ om rökfria miljöer. Barnomsorg i privata bostäder faller alltså utanför lagens regler om rökfria miljöer. Fall kan vidare förekomma när en allmän sammankomst ordnas i en privatbostad. I sådant fall gäller inte 3 §. 6 § I paragrafen behandlas olika undantag från den reglering som gjorts i 2-4 §§. I första stycket behandlas möjligheten att upplåta rökutrymme i en lokal e.d. där det annars råder rökförbud. Möjlighet härtill ges när det gäller samtliga lokaler och andra utrymmen som regleras i 2 § utom de som avses i 2 § 1 om dessa inte är upplåtna enbart för personal. Någon skyldighet att inrätta rökrum föreligger dock inte. Stycket är tillämpligt exempelvis när det gäller att bereda pensionärer möjligheten att få röka i sådana gemensamhetslokaler som avses i 2 § 3. Den omständigheten att 2 § 1 undantas från möjligheten att inrätta rökrum utom när det gäller de delar som är upplåtna enbart för personal, innebär att i skolor m.m. rökrum bara får förekomma i de delar av lokalerna dit barnen eller ungdomarna inte äger tillträde. Andra stycket gäller möjligheterna att avvika från bestämmelserna om rökfria miljöer på annat sätt än vad gäller inrättande av rökrum. Avvikelse får ske om särskilda skäl därtill föreligger på grund av lokalens beskaffenhet eller användningssätt eller omständigheterna i övrigt. De avvikelser som avses i andra stycket är möjlighet till rökning i större utsträckning än som anges i de föregående bestämmelserna. Några förutsättningar som måste vara uppfyllda för att få ställa mera långtgående krav, t.ex. totalt rökförbud på en restaurang, uppställer lagen däremot inte. Särskilda skäl som anknyter till lokalens beskaffenhet kan finnas när det gäller stora, öppna utrymmen med god ventilation. Sådana skäl får också anses föreligga när det på grund av t.ex. bristande utrymme eller lokalens planlösning inte kan vara rimligt att kräva att område avsätts för rökning i en lokal där en offentlig tillställning eller allmän sammankomst anordnas. Avvikelse från reglerna om rökfria miljöer med hänsyn till lokalens användningssätt kan vara motiverad t.ex. när det gäller lokaler för samtalsterapi inom psykiatrisk vård. Det är i första hand den som är ansvarig enligt 7 § som avgör om det föreligger särskilda skäl som kan motivera en avvikelse från lagens bestämmelser om rökfria miljöer. Avsikten är, som angetts i avsnitt 4.2, att tillsynsmyndigheterna vid behov skall få bemyndigande att meddela verkställighetsföreskrifter i dessa frågor. Det åligger också ytterst till- synsmyndigheten att vidta åtgärder om avvikelser gjorts utan att lagens förutsättningar är uppfyllda. Om rättelse inte kan åstadkommas på annat sätt kan vitesföreläggande tillgripas (se 19 §). 7 § Enligt första stycket i denna paragraf är den som i egenskap av ägare eller på annan grund disponerar över en lokal eller ett annat utrymme som avses i någon av bestämmelserna i 2, 3 eller 4 §§ ansvarig för att bestämmelserna iakttas. Det är denne som har att vidta de åtgärder som behövs för att enskilda skall följa nämnda bestämmelser. I första hand åligger det den ansvarige att tydligt markera var rökning är resp. inte är tillåten. Detta kan ske genom skyltning. Den ansvarige, eller företrädare för denne, måste också övervaka att reglerna inte överträds och han skall vid behov ingripa med information och tillsägelser. I allmänhet torde det vara tillräckligt med information och tillsägelser för att bestämmelserna om rökfria miljöer skall respekteras men andra stycket ger möjlighet att avvisa en person som trots tillsägelse röker där rökning enligt någon av bestämmelserna i denna lag inte är tillåten. Det är den som är ansvarig för lokalen m.m., eller dennes representant, som avgör om avvisning skall ske. Bestämmelsen ger inte någon annan befogenhet att använda våld än den som kan följa av regler om nödvärn och nöd. Det ligger i sakens natur att våld från den som ansvarar för lokalen inte bör användas för att avlägsna den som olovligen röker. En vägran att avlägsna sig i ett sådant fall kan dock vara straffbar som olaga intrång (4 kap. 6 § ). Andra stycket bör inte tillämpas i fråga om anställda. För en anställd kommer i stället allmänna regler om anställningsförhållande i beaktande. Dessa frågor har berörts närmare i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.2). Även andra situationer då avvisning inte kan eller bör ske har berörts där. Begränsning av rökning i arbetslokaler 8 § Bestämmelsen gäller olika arbetsplatser såväl offentliga som privata. Den omfattar arbetstagare som avses 1 kap. 2 § första stycket och 3 § arbetsmiljölagen (1977:1160). Härigenom omfattas i stort sett alla arbetstagare och därmed likställda och varje verksamhet i vilken en sådan arbetstagare utför arbete för arbetsgivares räkning. Paragrafen kommer alltså att reglera den arbetsmiljö där denna verksamhet bedrivs. Den här aktuella bestämmelsen gäller endast lokal och annat utrymme. Jag har tidigare redovisat vad som avses härmed. I 2 § föreskrivs rökförbud för vissa lokaler som också är arbetslokaler. I paragrafen anges en skyldighet för arbetsgivare och arbetstagare att samverka för att få till stånd en rökfri arbetsmiljö. Paragrafen har närmare behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.2). En förutsättning för att rökning på arbetsplatser skall kunna begränsas är att arbetsmarknadens parter samverkar för att nå detta mål. Genom den föreslagna bestämmelsen markeras att arbetsgivare och arbetstagare har ett gemensamt ansvar för att begränsa rökningen på arbetsplatserna. 9-11 §§ Här aktuella paragrafer innehåller i princip detsamma som 1-3 §§ lagen (1975:1154) om varningstext och innehållsdeklaration på tobaksvaror. I 9 § talas nu om varningstexter vilket avser att markera att det, liksom inom EG, skall kunna föreskrivas att en förpackning skall ha mer än en text. Någon ändring när det gäller möjligheten att föreskriva att texten skall kombineras med en symbol är inte avsedd. Reglerna om tillsyn m.m. har också överförts i huvudsak oförändrade från lagen om varningstext och innehållsdeklaration på tobaksvaror. har redan i lagtexten angetts vara tillsynsmyndighet (18 §). Bestämmelser om straff och förverkande har bedömts som onödiga (se avsnitt 4.8). Av 9 § andra stycket framgår att regeringen kan överlämna åt en myndighet att lämna föreskrifter beträffande varningstexter och innehållsdeklaration. Denna möjlighet överensstämmer med vad som gäller enligt lagen (1975:1154) om varningstext och innehållsdeklaration på tobaksvaror. Regeringen har i förordningen (1985:796) med vissa be- myndiganden för att meddela föreskrifter m.m. överlåtit till att meddela föreskrifter om varningstext och innehållsdeklaration. Tobakslagen avser inte att göra ändring i detta förhållande. som är tillsynsmyndighet (18 §) beträffande varningstexter och innehållsdeklaration bör även fortsättningsvis få utfärda föreskrifter. Motsvarande bör även gälla gränsvärden beträffande vilka också är tillsynsmyndighet (18 §). 12-14 §§ Dessa bestämmelser har flyttats över från lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror. De har därvid omarbetats något men någon ändring i sak är inte avsedd. Innehållet i 12 § andra stycket andra meningen motsvarar i den ändring beslutat i 2 § i nämnda lag (SFS 1992:1360). 15 § Genom paragrafen får regeringen befogenhet att meddela vissa föreskrifter på produktkontrollområdet. Tillverkare och importörer kan åläggas att på egen bekostnad utreda eller låta utreda om de kemiska och toxikologiska egenskaperna hos tobaksvarorna har hälsovådliga effekter. Dessa kan också av regeringen åläggas att redovisa undersökningsresultat m.m. Dessa uppgifter kan sedan läggas till grund för de innehållsdeklarationer som skall anbringas på förpackningarna. Av bestämmelsen framgår att även exportprodukter berörs. Att regeringen i sina föreskrifter skall beakta vad som med hänsyn till föreliggande vetenskaplig ståndpunkt är rimligt att kräva av den utred- ningsskyldige har berörts i allmänmotiveringen (avsnitt 4.6). Det ankommer på som tillsynsmyndighet att se till att utredningsskyldigheten iakttas i enlighet med vad regeringen föreskriver (se 20 §). Styrelsen får därvid meddela de förelägganden eller förbud som krävs för tillsynen (se 21 §). 16 § Med stöd av denna paragraf kan regeringen meddela förbud mot tillverkning och import av tobaksvaror som inte är mer allmänt förekommande på den svenska marknaden. Förbud kan också meddelas mot helt nya tobaksvaror. För att tillverknings- och importförbud skall få meddelas krävs att särskilda hälsoskäl föreligger.