prop · GH03190 · 1993-12-31 00:00:00 — Det förekommer att parteröverklagar ett beslut dels genom ett telefax, dels genom en egenhändigtundertecknad infega. Eftersom handlingarna i båda fellen skaU ges in tiU dendomstol som redan beslutet i målet borde det vara sörjt för att det inte kanbli en dubbel handläggning i den högre rätten. Emellertid torde det i praktiken- särskilt vid brådskande häkmings- och kvarstedsavgöranden - förekomma att enhögre domstol som får in ett överklagande direkt från parten aldrig översänderöverklagandet tifl den lägre domstolen. är givetvis olyckhgt särskilt ide fefl dette resulterar i en dubbel handläggning i hovrätten. Problemen äremeflertid inte speciefla för telefexanvändning. Man kan nämligen lflca gärnatänka sig att såväl en tilltelad som hans försvarare överklagar eller attförsvararen överklagar först genom ett telegram och senare genom enundertecknad inlaga. Eventuella problem bör därför lösas på annat sätt än genomatt man inte tflfeter en i övrigt befogad användning av telefex fÖr meddelandeninom domstolsväsendet. För detta behövs mga nya regler i rättegångsbaUcen. För att det inte skaU rådanågon tveksamhet bör det, med anledrung av ett remissyttrande, sägas att enhandUng som åberopas som bevis i princip mte behöver vara egenhändigtundertecknad, men att bevisvärdet av en handhng som saknar sådantundertecknande kan vara obefint-hgt (se även 35 kap. 7 § RB om avvisande avverkningslös bevisning). 7 Antalet justitieråd och regeringsråd Regeringens förslag:Minimiantalet justitieråd minskas från 22 till 20. Minimiantalet regeringsrådminskas från 18 till 16. Skälen för regeringensförslag: Det fegstedgade antalet ledamöter i Prop. 1993/94:190 Högste domstolenminskades i samband med en fuUfÖljdsreform (prop. 1971:45: SFS1971:218). I rättegångsbaUcen föreskrevs att Högste domstolen skuUe utgöras av22 justitieråd, men en särskfld övergångsbestämmelse innebar att antalet tiflsvidare kunde vara högre. I samband med reformen uttafede föredragandedepartementschefen (angiven prop. s. 93) att man tfll följd av de ändradefuflföljdsreglema pä kunde räkna med en väsentUg minskning avantalet justitieråd. Genom en fegändring är 1974 (prop. 1974:35; SFS 1974:573)bestämdes att Högste domstolen skuUe utgöras av 22 justitieråd eUer det högreantal som av särskflda skäl ferms erforderhgt. Föredragande departementschefenangav (prop. 1974:35 s. 107) att ambitionen borde vara att minska antaletledamöter i Högste domstolen tifl 22, vflket antal framstod som väl avvägt, menatt erferenhetema reform visade att man inte kunde uteslute attdet cKkså ibland kunde komma att finnas behov av ett något störreantal. Denär 1974 bestämda lydelsen gäller fortfarande. Antalet ledamöter i Högstedomstolen har aUtsedan år 1971 legat över 22 och i allmänhet utgjort omkring25. Sedan ett drygt år tiflbaka har emeflertid antalet kunnat minskas tfll deti fegen angivna. Det kan nämnas att Högste domstolen har delats i tvåavdelningar i stället för som tidigare öie. Detfegstedgade antalet ledamöter i Regeringsrätten bestämdes genomändringar i 3 § lagen (1971:289) om allmänna förvalmingsdom-stolar tiU 18 eUerdet högre antal som "av särskflda skäl finnes erforderhgt". Dennabestämmelse gäfler fortfarande. Antelet regeringsråd har varitnere i det föreskrivna minimiantelet. består Regeringsrätten av19 regeringsråd. Högstedomstolen har i en skrivelse tfll regeringen föreslagit att 3 kap. 4 § RBändras så att det föreskrivs att domstolen skall utgöras av 20 justitierådeller det högre antal som av särskilda skäl finnes erforderligt. I skrivelsenpåpekas att det har varit möjligt att minska antalet justitieråd tifl 22 ttotsatt tfllsttömningen av mål CKh ärenden fortsatt att öka i strid mot vad somförväntedes vid fullfÖIjdsreformen är 1971. Högste domstolen anför att detteberor på de ändringar i domförhets-reglema som har genomförts ,framför aflt möjUgheten tiU enmansprövning av dispensfrågor Enligt Högstedomstolen är det inte uteslutet att en viss minskning av antalet ledamöter iHögste domstolen skall visa sig möjlig , även om det för närvarandeknappast torde finnas utrymme fÖr en minskning. Högste domstolen framhåller atten utveckling i denna rikming frän skflda synpunkter framstår som önskvärd ochatt det därför är angeläget att inte lagen fegger hinder i vägen för en annarsgenomförbar minskning av ledamotsantalet. Regeringendelar Högste domstolens uppfetming. Frågor om antalet regeringsråd har ofta behandlats med frågor om antalet justitieråd. Regeringen gör den bedömningen att det nu finns skäl att 110 minskaäven minimiantalet regeringsråd med två, dvs. från 18 tifl 16. Detta medför att enändring bör göras i 3 § fegen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar somreglerar antalet regeringsråd. Det bör framhålfes att det inte nu är aktuefltatt fektiskt minska antalet regeringsråd. Med tanke på att utvecklingen går iden riktningen att antalet ledamöter i de två högste instanserna nunskarframstår det inte längre som motiverat att behålfe kravet på "särskflcfeskäl" för att det skafl fä finnas fler ledamöter än minimiantalet. Det bördärför räcka att det "behövs" fler än det fegste antalet för attdette skafl få överstigas. I ett senare sammanhang kan det med anledning av detminskade antalet justitie- och regeringsråd finnas skäl att se närmare påfrågor om Lagrådets sammansättning. 8 Prövningstillstånd för överklaganden som gällerenskilda anspråk Regeringensförslag: Prövningstiflstånd för enskflt anspråk som handfeggs tiflsammans medett brottmål skall inte krävas i de feU prövningstiUständ inte krävs förbrottmålet eller sådant tiUstånd meddefes. Undanteget från kravet påprövningstiUstånd skall dock inte gälla om överkfegandet endast avser påföljdeneUer avser en annan gäming än den tfll vilken det enskilda anspråket hänförsig. Detremitterade förslaget: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Nästanalfe remissinstanserna tfllstyrker försfeget efler lämnar det utan erinran.Flera remissinstanser har föresfegit smärre ändringar och justeringar.Domstolsverket förordar att verkets eget förslag genomförs. tingsrättförordar i förste hand att reglema för prövningstiUstånd i brottmål tiUämpasäven beträffande överklagande angående enskflda anspråk. I andra hand anslutersig tingsrätten tifl förslag. anser det remitteradeförslaget vara aUtför snävt. Skälen för regeringensförslag: Den 1 juU infördes regler om prövningstiUstånd i hovrätt förvissa brottmål (prop. 1992/93:216, bet. 1992/93:JuU34, rskr. 1992/93:373, SFS1993:514). Reformen, som byggde på Domstolsutredrungens förslag, hade somhuvudsakUgt syfte att begränsa och förenkfe hovrättemas prövning av överklagademål. Hovrättemas resurser skuUe härigenom kunna användas mer effektivt.Innebörden av reformen var bl.a. att krav på prövningstiUstånd infördes förvissa brottmål i ledet tingsrätt - hovrätt. Enligt 49 kap. 12 a § RB krävssåledes prövningstiUständ i brottmål där den tflltalade inte har dömts tillannan påföljd än böter efler frikänts från ansvar för brott for viUcet det inteär föreskrivit svårare sttff än sex månaders fängelse. Av paragrafens tredjestycke framgår att kravet på prövningstiUstånd inte gäller när domen överklagasav Rflcsåklagaren, efler ombudsmän. Om tingsrätten i ettbrottmål även har prövat en talan om enskflt Prop. 1993/94:190 anspråk, gäUer iden delen bestämmelsen i 49 kap. 12 § RB. Det som gäfler för prövningstiflståndi tvistemål skafl afltså gälfe även när det enskflda anspråket handfeggs isamma rättegång som ett brotttnål. Det framgår av 49 kap. 12 a § andra stycketRB och innebär att ett enskflt anspråk som understiger ett basbelopp ckU som handfegts tiUsammans med ettbrottmål kan prövas av hovrätten endast om prövningstiflstånd meddefes föröverklagandet av det enskfl(fe anspråket. gäfler även omprövningstiflstånd inte krävs i brottmälsdelen efler om hovrätten bevfljarprövningstfllstånd i brotttnålsdelen (jfr bet. 1992/93 :JuU34 s. 15). Sedande nya reglema om prövningstiUstånd i brotttnål trätt i kraft har det framförtsolika meningar om hur 49 kap. 12 a § andra stycket RB bör tfllämpas.Bestämmelsen har toUcats på olika sätt av hovrättema. Med anledning av dettahar tfll gjort enframställning om att denna regel förtydligas. Verket föreslår att 49 kap. 12 a§ andra stycket RB ändras så att det klart framgår att prövningstiUstånd intekrävs för talan om enskilt anspråk när sådant tiflstånd inte krävs för övrigadelar av domen. Inom har därefter upprättets enpromemoria med förslag tifl ändring i 49 kap. 12 a § RB som innebär attundanteget från kravet på prövningstiUstånd avgränsas på ett något annorlundasätt än enligt verkets försfeg. Förslaget har remissbehandlats. Rättegångsförfårandeti hovrätten är som tidigare redovisats föremål för översyn avHovrättsprocessutredningen. Uttedningen, som bl.a. skaU utvärdera tiUämpningenav det system med prövningstiUstånd i hovrätt som trädde i kraft den 1 juU1993, skall redovisa sitt arbete före den 1 aprfl 1995. Den omständigheten atthovrättema tillämpar regeln i 49 kap. 12 a § RB på olika sätt motiveraremeflertid att denna fråga nu tes upp för sig. Överväganden med anledning av deövriga fÖrsfeg och synpunkter som framförts under remissbehandlingen böremeUertid anstå i avvaktan på att utredningen har slutfört sitt arbete. Imånga situationer kan det framstå som onödigt med en separat tiU-ståndsprövningnär ett enskflt anspråk har överklagats. gäller främst de fell därskuldfrågan blir föremål för hovrättens prövning och det enskilda anspråket ärkopplat tfll den gämingen. I de feUen har utgången i brottmålet typiskt settbetydelse för bedömningen av det enskflda anspråket. De omständigheter somanförs tiU stöd för ett firflcännande är normalt av avgörande betydelse förfrågan om t.ex. skadestånd skafl utgå. Eftersom det enskflcfe anspråket i dennu beskrivna situationen oftest har en sådan anknytning tfll ansvarsfrågan tersig kravet på en separat dispensprövning fÖr en talan om enskflt anspråksvårmotiverat. Det finns därför anledning att ändra 49 kap. 12 a § andrastycket RB. Enremissinstens har framhållit att reglema om prövningstillstånd i brottmål borde kunna tiflämpas fuUt ut på alfe frågor som omfetfes av brottmålsdomen. En sådan reglering innebär emellertid inte att undan teget frän kravet på prövningstiUstånd begränsas tifl de feUen när dette 112 är sakligt motiverat. Det skuUe CKkså kunna leda tiU det mycket otiU- fredsstäUande resultetetatt ett tvistemål som inte kräver prövningstiU- Prop. 1993/94:190 stånd omdet handläggs i en civflprocess underkastes en tiUstånds-prövning bara därföratt det handläggs gemensamt med ett brottmål. Domstolsverketsförsfeg innebär att prövningstiflstånd inte krävs för ett överkfegande angåendeenskflt anspråk i de fefl det inte krävs prövningstiflstånd för övriga delar avdomen. Denna konstmktion har den fördelen att den är fett att förstå forpartema CKh fett att tillämpa för domstolama. Det kan emeflertid ifrågasattesom man skafl avstå från kravet på prövningstiUständ i alfe de sititetioner somskufle omfettes av en sådan regel. Ett exempel är det feflet att en tiUtafed dömsi tingsrätten för stöld tfll en månads fängelse och förpliktas att utgeskadestånd tifl målsäganden med etmsen kronor Den tifltafede kanske accepteraratt han fälls tiU ansvar fÖr stöld men överkfegar ckU vfll att påföljden bestäms tifl villkorUg dom samt attskadeståndet sätts ned. I dette fefl, liksom dä det överklagade enskfldaanspråket hänför sig tifl en annan gäming än den som den tifltafede haröverklagat, har utgången i brottmålsdelen typiskt sett inte någon betydelse förbedömningen av det enskflda anspråket. Det fÖrefåUer därför mindre sakUgtmotiverat att fete dessa fåU undantes från kravet på prövningstfllstånd. Detkan dock ifrågasattes om det är logiskt att behålfe kravet påpröv-rungstiflständ, om hovrätten beslutar att meddela prövningstiflstånd ibrottmålsdelen. En ändrad bedönming i skuldfrågan kan ju i dette fåfl, på sammasätt som då prövningstillstånd inte behövs, antes få återverkningar på detenskflda anspråket. Dagens reglering innebär inte att ett enskilt anspråk somhänför sig tifl samma gäming automatiskt kommer att prövas av hovrätten.Hovrätten måste först te stäUning tfll om prövningstillstånd skall beviljasäven i den delen. Sompåpekats under remissbehandlingen kan det med den i remissen föreslagnalösningen inträffa situationer där en talan om enskflt anspråk inte behöverunderkastes någon tiflståndsprövning ttots att det objektivt sett kan tyckasfinnas skäl fÖr en sådan prövning. Man kan tänka sig det fellet att dentflltalade överklagar tingsrättens dom på fängelse och endast yrkarfrikännande, medan målsäganden överklagar i skadeståndsfrågan avseende sammagäming men endast vad gäller skadeståndets storlek. Överklagandet angåendeskadeståndet kanske inte aUs berör själva gmnden för skadeständsskyldigheten,alltså den brottsliga gämingen. I ett sådant fell kan det tyckas vara sakligtbefogat att skade-ständsfrågan tes upp tiU tfllståndsprövning trots att självaskuldfrågan går upp automatiskt utan sådan prövning. Det skufle dock komplicerabestämmelsen i 49 kap. 12 a § RB avsevärt om man gjorde en särreglering i dettaavseende. Det är heUer inte säkert att den skuUe medföra en arbetslätmad förhovrättema, särskilt som det nu beskrivna fellet inte torde uppkomma särskfltofta. Motdenna bakgmnd föreslås - i enUghet med det remitterade för slaget - en ändring som innebär att prövnmgstiUstånd för talan om enskflt anspråk inte skall krävas när prövningstillstånd inte krävs i brotttnålsdelen fÖmtsatt att överklagandet avser frågan om den tifltelade skafl dömas för en viss gäming och talan om enskilt anspråk avser J13 Kravet påprövningstiUstånd bör i dessa fåll slopas inte 8 1993/94. bara i de feflprövningstiUständ överhuvudtaget inte krävs i brottmålsdelen utan även i defeU dispens meddelas i brottmålsdelen. Kravet på prövningstiUstånd skaU däremotbehållas om överklagandet i brottmälsdelen endast hänför sig tiiU påföljdenoch i de feU det enskflda anspråket avser en annan gäming än den somöverkfegats. Flertalet remissinstanserhar framhäUit att försfeget innebär att tingsrätterna i sirte upplysningar omhur man överkfegar saknar möjUghet att bestämt ange om prövningstiflstånd krävsfÖr ett överkfegande angående ett enskflt anspråk. E)en konsekvensen bliremeUertid svår att undvika om man viU ha en sakUgt tiUfredsstäUandegränsdragning av området för prövningstiUstånd i dessa frågor Betydelsen av detnu berörda problemet bör heUer inte överdrivas. Med försfeget följer attreglema för prövningstiUstånd i tvistemål aUtjämt skaU tillämpas pä en talan omenskflt anspråk. Om värdet uppenbart inte överstiger basbeloppet krävs afltsåeifligt huvudregeln prövningstiUständ, vilket skaU framgå avfuU-följdshänvisningen. Det fektum att ett överkfegande utformas på ett sättsom medför att prövningstiUstånd inte behövs i det enskflda feflet är ettundanteg från huvudregeln. Partema bör i samband med att de får upplysningarom hur man överkfegar även fä upplysningar om i vilka fefl någontiflståndsprövning inte kommer att ske. I mänga fefl saknas dcKk anledning förpartema att underlåte att anföra omständigheter tifl stöd för att hovrättenskafl bevflja prövningstiUstånd om sådant tiUstånd krävs enhgt huvudregeln. Omdet krävs prövningstiUstånd och en part underfeter att anföra de omständighetersom han viU åberopa tiU stöd för att sådant tfllstånd skafl meddefes, skaflhovrätten förefegga honom att komplettera överkfegandet (jfr 51 kap 4 § andrastycket cKh 7 § förste stycket RB). Någon risk för rättsföriuster föreUggerinte och regehi torde inte vara aUtfÖr svår för partema att förstå. Det bördärför vara fiiflt möjUgt för tingsrättema att, inom ramen för vad de måstegöra eifligt 49 kap. 15 § RB, utforma lämpUga blanketter för upplysningar omhur man överklagar. 9 Advokatverksamhet i aktiebolag Regeringensförslag: Förbudet i 8 kap. 4 § andra stycket att bedrivaadvokatverksamhet i aktiebofeg upphävs. Advokatsamfundetsförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna:Majoriteten av remissinstansema har förklarat sig tiUstyrka eUer inte ha någonerinran mot samfundets försfeg. Justitiekanslem har framhåUit vikten av att enförändring inte leder tifl en uttunning av möjUghetema att förebygga att detreefla inflytandet över ett advokataktiebolag övergår tifl någon som inte äradvokat. ocksågjort vissa påpekanden i firåga om den fegtekniska utformningen Prop.1993/94:190 av bestämmelsen. Skälen för regeringens förslag: Enligt8 kap. 4 § andra stycket RB fär verksamhet som advokat inte bedrivas iaktiebolag och inte i bofeg med andra än advokater, om inte advokatsamfundetsstyrelse medger undanteg. Dispensmöjhgheten i fråga om advokatverksamhet iaktiebofeg infördes (prop. 1977/78:2). gäUde ett ovillkorUgtförbud att driva advokatverksamhet i aktiebofegsform. En möjUghet tiU dispensfenns CKkså , men umyttjades aldrig. Förbudetmot advokatverksamhet i aktiebofegsform ansågs motiverat med hänsyn tiU detpersonUga ansvar som bör åUgga en advokat fÖr det uppdrag som anförtrottshonom. Som skäl fÖr det ovillkorUga förbudet angavs advokatuppdragets starktpersonUga karaktär. Problemet med det personUga ekonomiska ansvar som advokatenborde ha ansågs inte kunna lösas inom aktiebolagsformen. Vidare pekades påsvårigheten att förhindra att aktiema i s.k. advokataktiebofeg kunde konuna attirmehas av andra än samfundets ledamöter (jfr prop. I1977 års fegstiftningsärende ansåg departementschefen att det från principiellsynpunkt var naturhgt att en advokat liksom andra företegare ges möjlighet attfritt välja den form for verksamheten som han anser lämplig, om inte väsentiigaskäl finns mot dette. När det gällde frågor om ett advokataktiebolagsförplflctelser mot klienter ansågs det inte innebära några olägenheter att detsom gäller för advokattörelse i handelsbolagsform principiellt blev tiUämpligtför sådan rörelse som bedrivs i aktiebolagsform. I fråga om aktieägares ansvargentemot bolagets klienter infördes därför en regel i aktiebolagslagen sominnebär samma ansvar för dessa som för bolagsmän i ett handelsbolag. Enmotsvarande regel infördes i samfiindets stedgar (38 §). I 38 § finns också enbestämmelse som motsvarar 8 kap. 4 § andra stycket RB. Föratt åstedkomma en konttoll som förhindrar att det reeUa inflytandet över ettadvokataktiebolag övergår till någon annan än en advokat förenar samfundetvarje tiUstånd att driva advokatverksamhet i aktiebolagsform meddispensvillkor, främst om bofegsordningens irmehåU. Dispens bevfljas aUa somuppfyller dessa vilUcor Denna ordning var fÖmtsatt i fegstiftningsärendet.Dispensvfllkoren bestäms av samfundets styrelse. Den1 trädde vissa ändringar i 8 kap. i kraft (prop. 1992/93:64, bet. 1992/93:JuU 13, rskr. 1992/93:73, SFS 1992:1511 och 1993:1646). Ändringama innebär en anpassnmg tiU EES-avtelet, särskilt två EG-direktiv som ingår i avtelet. I en ny bestämmelse, 9 §, anges bl.a. att det som i rättegångsbaUcen eUer annan feg föreskrivs om advokat i tiUämpliga delar skall gälla även den som är auktoriserad som advokat i något annat land inom EES-området. Undanteg görs emellertid för bestämmelsen i 8 kap. 4 § andra stycket RB (samt 17 kap. 15 § tredje stycket brottsbaUcen). reglemaom advokatverksamhet i bofegsform gäUer också för s.k. EES- Prop.1993/94:190 advokater ansågs nämUgen kräva ytterUgare överväganden (prop. 1992/93:64 s. 35). En EES-advokat kan således inte driva advokatverksamhet iSverige i bofeg tiUsammans med en svensk advokat utanatt samfundets styrelse medger dispens. driver advokatverksamhet i ett svenskt aktiebolag omfettes av aktiebofegsfegensregler om personUgt betalningsansvar. Samfiindetsstyrelse har föresfegit att 8 kap. 4 § andra stycket RB ändras och att den avsamfundet beslutede ändringen i 38 § i stedgama feststäUs. Ändringama innebäratt förbudet att driva advokatverksanfliet i aktiebolag tes bort och, såvittgäller stedgarr», att regeln om aktieägares ansvar för bolagets förpliktelserutmönstras ur dessa. Sismämnda ändring iimebär ingen ändring i sak utanmotiveras enbart av att det är tiflräckUgt att ansvaret regleras iaktiebofegsfegen. Dispensordningenhar tiUämpats på det sätt som fÖmtsattes vid fegändringen. Den prövning somsker är således formeU och avser endast frågan om dispensvillkoren äruppfyllda. Antalet dispensansökningar har enligt styrelsen ökat kraftigt påsenare år cKh det nuvarande systemet har blivit allttner resurskrävande.Samfundet menar att tiden nu är mogen för ett upphävande av gällande förbud. Devillkor som bör uppställas för advokatverksamhet i aktiebolagsform bör erfligtstyrelsens skrivelse tes in i de vägledande reglema om gcxl advokatsed.Förbudet för advokater att utan styrelsens medgivande bedriva advokatverksamheti bofeg med andra än advokater mnebär enligt samfundet en tillräckhg garantiför att inte annan än advokat får inflytande över verksamheten. Styrelsenhar beslutet att de vägledande reglema om gcxl advokatsedskall kompletteras med en bestämmelse av följande innehåU. När en advokatdriver verksamhet i bolag får bolaget inte ha annat verksamhetsändamål och mtedriva annan verksamhet än advokatverksamhet. Endast advokat får direkt eUergenom bofeg, som driver advokatverksamhet, inneha aktier i bofeget eUer varabofegsman i dette. Endast advokat får vara styrelseledamot, styrelsesuppleant,verkställande direktör firmatecknare eUer prokurist i bolaget. En bestämmelsemed denna innebörd skaU - där så fegUgen är möjUgt - fes in i bolagsordningenoch bofegsavtalet. Vidarehar styrelsen - under fömtsättning att den föreslagna ändringen i 38 § stedgamafestställs och en ändring av 8 kap. 4 § RB genomförs -beslutet om skyldighetfÖr advokater som driver advokatverksamhet i aktiebolagsform att se tiU attauktoriserad eUer gcxikänd revisor utfärdar intyg om vad aktieboken utvisarbeträffande innehavet av aktiema i ett advokataktiebolag och att intyget efter utgången av varje räkenskapsår sänds in tiU samfundetskansli. Regeringendelar uppfetöiingen att förbudet att driva advokatverksamhet i aktiebolagsformbör upphävas. Som Justitiekanslem har påpekat är det vflctigt att en förändringinte leder tfll att möjhgheten att förebygga att det reeUainflytandet i ett advokataktiebofeg övergår tifl Prop. 1993/94:190 någon sominte är advokat tunnas ut. Justitiekanslem har ingen invändning mot denordning samfundet redovisat, men anser att den tekniska utfommingen av den nyalydelsen av 8 kap. 4 § andra stycket RB bör övervägas ytterhgare.KommerskoUegium, som inte heUer haft någon invändning mot försfeget, harupplyst att revisorer under senare är i aUt större utsträckning delat upp sinaverksamheter pä flera bofeg CKh att dette inneburit administrativa problem cKhäven vissa svårigheter vid tiUsynen av kvalificerade revisorer Regeringenanser att den ordning som redovisats är tiUfredsstäUande ur konttoUsynpunkt. Desvårigheter KommerskoUegium påtalat leder inte tiU någon annan slutsats. Detbör åligga samfundet att följa utveckUngen CKh vidte de åtgärder som ärnödvändiga om det visar sig att konttollen över inflytandet i advokataktiebofeginte kan fullgöras. Denföreslagna ändringen innebär ingen förändring när det gäfler EES-advokater advokat kan således inte driva advokatverksamhet i bofeg tiUsammans meden EES-advokat om han inte får dispens. De överväganden om förändringar i detavseendet som krävs får göras i ett aimat sammanhang. Denutformning av 8 kap. 4 § andra stycket RB som samfundet föreslagit bör somJustitiekanslem påtalat omarbetes. Fråganom feststäUelse av de ändringar i stedgama som beslutet tarregeringen stäUning tfll i ett senare sammanhang. 10 Kostnader och ikraftträdande Denstörre enkelheten vid överklagande och att vissa överklaganden av beslut intelängre kommer att hanteras enhgt reglema för överklagande av dom uten enligtett enklare regelsystem avsätter inga direkte spår när det gäUer kosmader Vissakosmader uppstår under övergångsskedet därför att blanketter m.m. behövertryckas om. Det rör sig emellertid inte om några mera betydande belopp.