prop · GG03257 · 1993-06-03 00:00:00 — Remissinstanserna: () har, mot bakgrund av att försäkringsbolagen har sagt upp den branschgemensamma utbildningen, avstyrkt promemorians förslag tills en tillfredsställande lösning hittats beträffande garantier för utbildningens kvalitet . har ansett det lämpligare att ta in bestämmelserna i en förordning. har anfört att direktivet indirekt kan innebära att begreppet försäkringsmäklare får en annan innebörd än det har i svensk lagstiftning. Samfundet har vidare anmärkt att direktivet i realiteten förändrar kraven för att bli försäkringsmäklare eller försäkringsombud. I den mån övriga remissinstanser yttrat sig i denna del har de tillstyrkt förslagen eller lämnat dem utan erinran. : Försäkringsmäklardirektivet 77/92/EEG rör försäkringsmäklare och vissa andra mellanmän på försäkringsom- rådet. Enligt skall direktivet särskilt gälla verksamhet som i bedrivs av försäkringsmäklare och försäkringsombud (annex IX punkt I.iv.13). Direktivet syftar till att underlätta för sådana mellanmän att starta verksamhet i annat land. Den som avser att etablera sig eller som avser att tillfälligt driva sådan verksamhet som direktivet gäller skall på begäran få information om de bestämmelser som reglerar yrket innan han startar sin verksamhet (artikel 3). Om ett land uppställer vissa kunskapskrav eller krav på färdighet skall viss i direktivet närmare angiven verksamhet i ett annat land anses uppfylla dessa krav om liknande verksamhet har bedrivits som anges i direktivet (artikel 4-8). Ett intyg om att de förutsättningar som anges i direktivet uppfyllts skall utfärdas av de myndigheter eller organisationer som varje land utsett (artikel 9). Ett land som kräver skötsamhetsbevis, konkursfrihetsbevis eller bevis om ekonomisk ställning skall enligt artikel 10 godta vissa andra intyg eller uppgifter lämnade under ed. Skälen för mitt förslag: Någon svensk lagstiftning finns inte om försäkringsombud. Däremot är lagen (1989:508) om försäkringsmäklare tillämplig på sådan verksamhet som avses i direktivets artikel 2.2 a. Enligt 1 § nämnda lag avses nämligen med försäkringsmäklare en juridisk eller fysisk person som yrkesmässigt till olika uppdragsgivare förmedlar direktförsäkringar från flera från varandra fristående försäkringsgivare. har anfört att direktivet indirekt innebär att begreppet försäkringsmäklare får en ändrad innebörd. Jag delar inte den uppfattningen. En person som i ett land drivit sådan verksamhet att han enligt svensk uppfattning skulle betecknas som försäkringsombud måste, för att få bli registrerad som försäkringsmäklare här i landet, vara oberoende av för- säkringsgivarintressen och förmedla försäkringar från flera fristående försäkringsgivare. Direktivets bestämmelser avser endast att underlätta för en sådan person att starta verksamhet i ett annat land framför allt genom att han på grund av sin tidigare verksamhet skall anses ha tillräckliga kvalifikationer även i det land han vill etablera sig i. För att en fysisk person skall kunna bli registrerad som försäkringsmäklare krävs enligt 5 § lagen om försäkringsmäklare att han inte är i konkurs eller underkastad näringsförbud, har en tillfredsställande utbildning och i övrigt är lämplig som försäkringsmäklare. Närmare föreskrifter om villkoren för registrering har, med stöd av bemyndigande i lagen, meddelats av regeringen genom förordningen (1989:854) om försäkringsmäklare. Enligt förordningen skall till en ansökan om registrering fogas bevis om att sökanden inte är i konkurs eller underkastad näringsförbud och bevis om att sökanden har sådan utbildning som avses i lagen om försäkringsmäklare. Om inte Finansinspek- tionen i det särskilda fallet bestämmer annat skall den utbildning som avses i lagen uppfylla de krav som allmänt ställs på utbildning för fälttjänstemän i försäkringsbolag. I tilläggspromemorian har angetts att den möjlighet har att i särskilda fall godta annan utbildning än som anges i förordningen innebär att inspektionen redan enligt gällande bestämmelser kan godta att sökanden varit verksam i ett annat land på det sätt direktivet föreskriver. Bestämmelserna i artiklarna 4-8 gäller dock enligt direktivets ingress endast i andra fall än då det ställs krav på utbildning. De skall i stället gälla när det ställs krav på allmän, affärs- eller yrkesrelaterad kunskap och färdighet. Några sådana krav finns inte i lagen om försäkringsmäklare. Den svenska lagstiftningen behöver därför inte harmoniseras med bestämmelserna i artiklarna 4-8. Någon bestämmelse om hur konkursfrihet skall visas finns inte. Det torde därför vara möjligt att använda sådan bevisning som anges i direktivet. Förordningen torde dock behöva ändras för att säkerställa att bevisning enligt direktivet godtas. Det följer av serviceskyldighet enligt 4 § förvaltningslagen (1986:223) att inspektionen på förfrågan skall ge upplysningar om de villkor som gäller för att driva verksamhet som försäkringsmäklare. Någon ytterligare reglering med anledning av artikel 3 i direktivet är därför inte nödvändig. Vad däremot gäller en i bosatt person som i annat EES-land önskar driva verksamhet som försäkringsmäklare, för- säkringsombud eller liknande mellanman följer av artikel 9.2 i direktivet att en myndighet eller organisation skall utses som kan utfärda intyg om vilken verksamhet sådan person bedrivit här i landet. bör åläggas denna uppgift. För att inspektionen skall kunna fullgöra detta skall det bolag som anlitat vederbörande mellanman lämna erforderliga upplysningar. Bestämmelser med detta innehåll bör föras in i försäkringsrörelselagen (1982:713), lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i och lagen om försäkringsmäklare. Den föreslagna lagen om EES-försäkringsgivares verksamhet i bör innehålla en motsvarande bestämmelse. Kräver det land i vilket en mellanman avser att bedriva verksamhet skötsamhetsbevis kan det fullgöras med ett utdrag ur kriminalregistret. Enligt 9 § lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister har en enskild rätt att utan kostnad få utdrag ur registret beträffande sig själv. Ett bevis om att personen inte är försatt i konkurs kan erhållas från tingsrätten. Det finns därför inget behov av lagstiftningsåtgärd med anledning av artikel 10. Tilläggspromemorians bedömning: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot bedömningen i promemorian. : Assistansdirektivet 84/641/EEG innehåller bestämmelser som rör assistansverksamhet och som ändrar det första skadeförsäkringsdirektivet. Ett av direktivets syften är, enligt dess ingress, att klargöra att en verksamhet inte är undantagen från första skadeförsäkringsdirektivets tillämpning endast för att verksamheten är begränsad till tjänsteprestationer eller prestationer där den presterande parten använder enbart sin egen personal eller utrustning. Enbart den omständigheten att viss form av assistans tillhandahålls vid olyckshändelse eller skadefall med vägfordon inblandat skall dock inte medföra att direktivet blir tillämpligt på en person eller ett företag som inte är ett försäkringsföretag. Med assistansverksamhet menas assistans som lämnas till en person som råkar i svårigheter under resa eller vid vistelse utanför hemorten eller den stadigvarande vistelseorten. Assistansen skall bestå i åtagande att, mot förskottsbetald premie, genast ge hjälp när den assis- tansberättigade befinner sig i svårigheter till följd av en oförutsedd händelse i de fall och enligt de villkor som anges i avtalet (artikel 1). Artikel 15 ger möjlighet att tillämpa första skadeförsäkringsdirektivets bestämmelser även för assistans som tillhandahålls personer som råkar i svårigheter under andra omständigheter. Den verksamhetsplan som enligt första skadeförsäkringsdirektivet skall fogas till en ansökan om koncession skall ange de resurser som står till bolagets förfogande för att tillhandahålla assistans (artikel 7). Försäkringsbolag som driver assistansverksamhet kan underkastas kontroll av de tillgångar som står till företagets förfogande för att fullgöra sina åtaganden. Detta gäller även medicinsk personals kvalifikationer och utrustningens kvalitet (artikel 6). Föreskrivs sådan tillsyn skall länderna samarbeta vid utövandet av tillsynen (artikel 8). Årsbokslut och periodiska redovisningar skall i sådant fall utvisa dessa resurser (artikel 19). Vid beräkning av solvensmarginal för ett bolag som bedriver assistansverksamhet skall bolagets kostnader för lämnad assistans läggas till grund för beräkning av skadeindex. Kostnaderna skall beräknas enligt de bestämmelser som gäller i försäkringsgivarens hemland (artikel 9). Skälen för min bedömning: Enligt 1 kap. 1 § FRL får försäkringsrörelse endast bedrivas av försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag som fått tillstånd (koncession) till detta. Därtill kommer att ett utländskt försäkringsföretag enligt 1 § LUF under förutsättning av regeringens tillstånd (koncession), får driva försäkringsrörelse här i landet. Ett försäkringsföretag får enligt 1 kap. 3 § första stycket FRL och 1 § fjärde stycket LUF inte driva annan rörelse än försäkringsrörelse, om det inte finns särskilda skäl för det. Vad som avses med försäkringsrörelse finns inte närmare definierat i lag. 1984/85:77 om koncession för för- säkringsrörelse s. 40 f. angav departementschefen vissa kriterier som bör ha avgörande betydelse för bedömningen huruvida en viss verksamhet skall anses som försäkringsrörelse. Dessa grundläggande kriterier på försäkringsrörelse är att verksamheten går ut på att yrkesmässigt göra åtaganden att mot vederlag utge ekonomisk ersättning eller utföra en bestämd prestation vid ovissa händelsers inträffande. Om en verksamhet uppfyller dessa kriterier är det enligt departementschefen oftast befogat att hänföra den till försäkringsrörelse. Ytterligare några faktorer bör dock påverka bedömningen huruvida en viss verksamhet skall anses som försäkringsrörelse. Försäkringsliknande biåtaganden till ett huvudavtal rörande t.ex. transport, entreprenad och försäljning av fast egendom där biåtagandet i regel är av liten omfattning i förhållande till huvudåtagandet och som utgör en fast etablerad sedvana inom branschen har, även om biåtagandet uppfyller de grundläggande kriterierna för försäkringsrörelse, ändå inte ansetts böra bedömas som sådan. Även behovet av samhällskontroll måste tillmätas betydelse för frågan om en viss verksamhet skall anses som försäkringsrörelse. Den assistansverksamhet som avses i direktivet är sådan att de angivna grundläggande kriterierna på försäkringsrörelse är uppfyllda. I den mån assistansen inte utgör ett mindre biåtagande, som enligt fast sedvana inte betraktas som försäkringsrörelse, är den därför att betrakta som försäkrings- rörelse om det finns ett behov av samhällskontroll. Avgörande i detta hänseende är bl.a. verksamhetens omfattning och åtagandenas ekonomiska betydelse för tilltänkta kunder eller andra samt om kontroll i andra former är ordnad. För sådan verksamhet som är i fråga finns annan kontroll inte ordnad. Om verksamheten har en inte alltför begränsad omfattning föreligger det enligt min mening ett behov av samhällskontroll. Sådan assistansverksamhet är alltså enligt gällande rätt koncessionspliktig försäkringsrörelse. Enligt artikel 7 får ett land underkasta ett företag kontroll av de direkta eller indirekta tillgångar i form av personal och utrustning som står till företagets förfogande för att uppfylla åtagandena enligt assistansavtal. Bestämmelserna i 19 kap. 3 § första stycket FRL ålägger styrelsen, verkställande direktören och andra befattningshavare att lämna Finans- inspektionen de upplysningar om verksamheten som inspektionen anser behövliga. Styrelsen och verkställande direktören skall dessutom enligt 19 kap. 9 § första stycket samma lag hålla bl.a. tillgångar och handlingar tillgängliga för granskning. Detsamma gäller styrelsen och verkställande direktören i de aktiebolag som har till föremål att biträda försäkringsbolag. Det finns enligt direktivet ingen skyldighet för ett land att utöva tillsyn över de resurser ett bolag har för att utföra sina åtaganden enligt assistansavtal. Visserligen är det av stor vikt att de bolag som driver assistansverksamhet har tillräckligt kompetent personal och utrustning av tillräckligt hög kvalitet. Enligt min mening ger redan de nämnda bestämmelserna i möjlighet till god insyn i företaget. Jag anser därför att det inte behövs någon särskild bestämmelse om kontroll av företagets resurser. Vid denna bedömning krävs inte heller någon åtgärd med anledning av artikel 8 och 11. Artikel 15 i assistansdirektivet medger att direktivets bestämmelser tillämpas även på annan assistansverksamhet än sådan som består i att lämna assistans till personer som råkar i fara under andra omständigheter än under resa eller vid vistelse utanför hemorten eller den stadigvarande uppehållsorten. Om sådan verksamhet uppfyller kriterierna för vad som anses som försäkringsrörelse är naturligtvis bestämmelserna i och LUF tillämpliga. Det kan finnas anledning att överväga lagstiftningsåtgärder till följd av produktutvecklingen på assistansområdet. 2.13 Dotterföretag till tredje lands Tilläggspromemorians bedömning: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot promemorians bedömning. : Utländska försäkringsföretag kan etablera sig i ett land på i huvudsak två skilda sätt, antingen genom en filial (eller agentur) eller genom dotterföretag. EES-reglerna om etablering genom agentur eller filial har behandlats närmare i det föregående (avsnitt 2.2). Regler om ett tredje lands försäkringsföretags etablering av dot- terföretag inom EES finns i första skadeförsäkringsdirektivet artikel 29 a och 29 b (införda genom artikel 4 i direktivet 90/618/EEG om gränsöverskridande verksamhet för motorfordonsförsäkring) och i första livförsäkringsdirektivet artikel 32 a och 32 b (införda genom andra livförsäkringsdirektivet artikel 9). Bestämmelserna är likalydande. Första skadeförsäkringsdirektivet artikel 29 b och första livförsäkringsdirektivet artikel 32 b har ersatts genom bilaga IX till (I.i.2.e samt I.iii.11.e). När ett dotterföretag till försäkringsföretag hemmahörande i ett land utanför EES beviljas auktorisation skall den behöriga myndigheten lämna uppgifter om detta till EFTA:s övervakningsmyndighet och EFTA:s ständiga kommitté (jämför , protokoll 1 punkt 4.a). Detsamma gäller när ett sådant utländskt försäkringsföretag förvärvar aktier i ett försäkringsföretag hemmahörande inom EES och det senare företaget därigenom blir dotterföretag till det utländska företaget. Företagsgruppens struktur skall anges i anmälan. Inom ramen för gemensamma verksamhet skall informationsutbyte och samråd ske i vissa frågor för att uppnå största möjliga enhetlighet vid tillämpning av regler som avser förhållandet till tredje land på försäkringsområdet. Om ett EES-land beviljar ett direkt eller indirekt dotterföretag till ett tredje lands försäkringsföretag auktorisation skall denna auktorisation ha giltighet inom hela EES enligt direktivens bestämmelser. Från denna huvudregel finns emellertid undantag. En auktorisation som ett beviljar ett sådant dotterföretag skall endast gälla inom EG om det land där moderföretaget finns tillämpar kvantitativa restriktioner för etablering av försäkringsföretag från ett EFTA-land eller tillämpar restriktioner för EFTA-företag som landet inte tillämpar för EG-företag. Ett EFTA-land får dock för egen del besluta annorlunda. Om EG har beslutat att beviljande av auktorisationer skall begränsas eller uppskjutas såvitt avser dotterföretag till visst tredje lands försäkringsföretag skall en auktorisation för sådant företag som beviljats i ett EFTA-land endast gälla i det landet. Ett land får dock för egen del besluta annorlunda. Begränsningar och restriktioner får dock inte tillämpas mot företag som redan är auktoriserade i ett EES-land. Slutligen föreskrivs att , i förhandlingar med tredje land om nationell behandling och effektivt marknadstillträde för sina försäk- ringsföretag, skall eftersträva lika behandling för . Skälen för min bedömning: I avsnittet om tillsyn (2.14) föreslås en skyldighet för att ha sådant samarbete med utländska myndigheter som föreskriver. Någon ytterligare skyldighet för att lämna uppgifter och att samråda erfordras därför inte. Att en auktorisation som beviljas ett dotterföretag till ett tredje lands försäkringsföretag skall ha giltighet inom hela EES innebär att dotterföretaget skall anses som ett EES-företag. Ett för- säkringsbolag med säte i anses enligt gällande rätt alltid som ett svenskt försäkringsbolag. För detta bolag gäller bestämmelserna i . Förslaget till lag om EES-försäkringsgivares verksamhet i skall, med vissa undantag som saknar betydelse i detta sammanhang, tillämpas på utländska för- säkringsgivare med säte i ett land inom EES. Varken i FRL eller den föreslagna lagen om EES-försäkringsgivares verksamhet i görs åtskillnad mellan företag som har ett utländskt moderföretag och andra företag. EES-reglerna ger dock en möjlighet att i vissa situationer göra avsteg från denna ordning. Beträffande den materiella koncessionsprövning som skall göras av regeringen inom ramen för prövningen av en sund utveckling av försäkringsväsendet har föredragande departementschefen i prop. 1984/85:77 s. 51 uttalat att det måste finnas möjligheter för den myndighet som prövar en ansökan om koncession att ta hänsyn till reciprocitetssynpunkter. I det föregående (avsnitt 2.2) har jag föreslagit en delvis ny utformning av den koncessionsprövning regeringen skall göra, där prövningen skall inriktas på en bedömning av sundheten i det enskilda företaget. Inom ramen för en sådan koncessionsprövning torde det inte finnas utrymme för att beakta reciprocitets- synpunkter. Jag anser inte heller att det finns behov att utnyttja den möjlighet till reciprocitetsprövning som EES-reglerna ger. förslag: Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag i fråga om tillsyn över verksamhet som drivs genom etablering. har inte lämnat något förslag beträffande gränsöverskridande verksamhet. Huvudpromemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har i huvudsak tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat det utan erinran. Enligt leder dock vissa av de föreslagna reglerna till att det geografiska tillämpningsområdet för för- säkringsrörelselagen (FRL) blir oklart. Förbundet har ifrågasatt om alla är tillämpliga på ett svenskt försäkringsbolags verksamhet i annat land. har påpekat vikten av att det finns möjlighet att med stöd av bestämmelser i konsu- mentförsäkringslagen och marknadsförings- lagen ingripa mot utländska försäkringsgivare som marknadsför sina produkter till svenska konsumenter. : Enligt första skadeförsäkringsdirektivet artikel 15 och första livförsäkringsdirektivet artikel 13 skall medlemsländerna i nära samarbete utöva tillsyn över de auktoriserade före- tagens finansiella ställning. Av första skadeförsäkringsdirektivet artikel 14 och första livförsäkringsdirektivet artikel 16 följer att den behöriga myndigheten i det land där företagets huvudkontor finns skall kontrollera företagets soliditet beträffande all verksamhet och att övriga tillsynsmyndigheter skall tillhandahålla all information som behövs för att göra denna kontroll möjlig. De krav som hemlandsmyndigheten skall ställa på soliditeten har jag angett i det föregående (avsnitt 2.4). I första skadeförsäkringsdirektivet artikel 20 och första livförsäkrings- direktivet artikel 24 regleras möjligheterna att ingripa mot företag som inte följer bestämmelserna om soliditet. Efterlevs inte bestämmelserna om solvensmarginal skall hemlandsmyndigheten begära att företaget upprättar en plan för att återställa en sund finansiell ställning. Planen skall godkännas av hemlandsmyndigheten. Om bestämmelserna om garantifond eller minsta garantifond (garantibelopp) inte följs skall företaget även åläggas att upprätta en plan för kortfristig finansiering. Även denna plan skall godkännas av hemlandsmyndigheten som får inskränka företagets rätt att fritt förfoga över sina tillgångar eller helt förbjuda det att förfoga däröver. Behöriga myndigheter i andra länder där företaget driver verksamhet skall underrättas om beslut varigenom förfoganderätten inskränks. På hemlandsmyndighetens begäran skall även dessa myndigheter fatta motsvarande beslut. De får också vidta andra åtgärder för att skydda de försäkrades intressen. Möjligheterna att ingripa mot företag som inte följer bestämmelserna om försäkringstekniska skulder och om avsättning av tillgångar som motsvarar dessa skulder återfinns i första skade- försäkringsdirektivet artikel 20 och första skadeförsäkringsdirektivet artikel 24. Om inte dessa bestämmelser efterlevs skall behörig myndighet i det land där verksamheten drivs (antingen genom huvudkontor eller genom agentur eller filial) förbjuda företaget att fritt förfoga över sina tillgångar i landet. Innan ett sådant beslut fattas av en myndighet i något annat land skall hemlandsmyndigheten underrättas. För att sanktionssystemet skall fungera skall, enligt första skadeförsäkrings- direktivet artikel 20.5 och första livförsäkringsdirektivet artikel 24.5, samarbete ske mellan behöriga myndigheter i alla de länder där företaget är auktoriserat. I första skadeförsäkringsdirektivet artikel 22 och första livförsäkrings- direktivet artikel 26 anges under vilka förutsättningar en auktorisation kan återkallas. Huvudkontorets auktorisation kan återkallas om företaget inte längre uppfyller kraven för etablering eller inom angiven tid inte kunnat vidta de åtgärder som fastställts i den plan som skall upprättas för att återställa en sund finansiell ställning eller för kortfristig finansiering. Vidare kan huvudkontorets auktorisation återkallas om företaget allvarligt åsidosätter de skyldigheter det har enligt nationella bestämmelser. Auktorisationen för en agentur eller en filial kan återkallas om agenturen eller filialen inte längre uppfyller kraven för etablering eller om den allvarligt åsidosätter sina skyldigheter enligt gällande bestämmelser i det land där verksamheten drivs, särskilt såvitt avser försäkringstekniska skulder. När huvudkontorets auktorisation återkallas skall hemlandsmyndigheten underrätta behöriga myndigheter i de länder där företaget har erhållit auktorisation. Var och en av dessa myndigheter skall då återkalla den där medgivna auktorisationen. skall i samarbete med övriga tillsynsmyndigheter vidta alla åtgärder som behövs för att skydda de försäkrades intresse. Om företagets förfoganderätt över sina tillgångar inte redan har inskränkts enligt de bestämmelser som redogjorts för ovan, skall sådan åtgärd vidtas. Innan auktorisationen för en agentur eller filial återkallas skall behörig myndighet i det land där agenturen eller filialen finns samråda med företagets hemlandsmyndighet. Om sådant samrådsförfarande inte kan avvaktas skall hemlandsmyndigheten underrättas om återkallelsebeslutet. För tillsyn över verksamhet som drivs genom gränsöverskridande verksamhet gäller, enligt andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 23 och andra livförsäkringsdirektivet artikel 24, olika regler beroende på om auktorisation erfordras i det land verksamheten riktas mot (värdlandet) eller inte. Uppställs sådant krav skall storleken av de försäkringstekniska skulderna, frågan om vilka tillgångar som skall motsvara dessa skulder och tillgångarnas lokalisering och valutamatchning bestämmas av värdlandets lagar eller praxis. Tillsynen över att dessa bestämmelser följs åvilar i första hand myndigheterna i värdlandet. Om tillstånd inte krävs i värdlandet skall däremot reglerna i det land där det fasta driftställe som försäkrar riskerna är beläget gälla. Tillsynen åvilar då i första hand myndigheterna i det landet.