prop · GG03222 · 1993-03-25 00:00:00 — [1] This Directive was notified to the Member States on . 61 RÅDETS ANDRA DIREKTIV om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utöva friheten att tillhandahålla tjänster samt om ändring av direktiv /239/EEG (88/357/EEG) -.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.- Detta direktiv har till ändamål a) att komplettera första direktivet 73/239/EEG, och b) att ge särskilda bestämmelser om friheten att tillhandahålla tjänster för sådana företag och med avseende på sådana försäkringsklasser som omfattas av första direktivet. I detta direktiv avses med a) första direktivet: direktiv /239/EEG, b) företag: - vid tillämpning av avdelning I och avdelning II: företag som beviljats auktorisation enligt artikel 6 eller 23 i första direktivet, - vid tillämpning av avdelning III och avdelning V: företag som beviljats auktorisation enligt artikel 6 i första direktivet, c) etableringsställe: ett företags huvudkontor, agentur eller filial, med beaktande av artikel 3, d) medlemsstat där risken är belägen: - den medlemsstat i vilken egendomen är belägen, när försäkringen avser antingen byggnad eller byggnad och dess innehåll, till den del byggnaden och innehållet täcks av samma försäkring; - den medlemsstat där registrering skett, när försäkringen avser fordon av något slag; - den medlemsstat där försäkringstagaren tecknat försäkring, när försäkringen har en giltighetstid av eller mindre och omfattar rese- eller semesterrisker, oberoende av försäkringsklass; - den medlemsstat där försäkringstagaren är stadigvarande bosatt eller, om försäkringstagaren är en juridisk person, den medlemsstat där försäkringstagarens etableringsställe, för vilket försäkringen gäller, är beläget, i alla andra fall än dem som uttryckligen omfattas av föregående strecksatser, e) medlemsstat för etableringsstället: den medlemsstat i vilken det etableringsställe från vilket risken försäkras är beläget, f) medlemsstat där tjänsterna utförs: den medlemsstat i vilken risken är belägen, när denna försäkras från ett etableringsställe i en annan medlemsstat. Vid tillämpning av första direktivet och av detta direktiv skall ett företags stadigvarande närvaro inom en medlemsstats territorium betraktas som en agentur eller en filial, även om närvaron inte har formen av en filial eller en agentur utan endast består av ett kontor som förestås av företagets egen personal eller av någon som är fristående från företaget men har en stående fullmakt att företräda företaget på samma sätt som en agentur. Vid tillämpning av detta direktiv och av första direktivet skall till allmänna och särskilda försäkringsvillkor inte räknas sådana speciella villkor som, i ett enskilt fall, är betingade av särskilda omständigheter som hänför sig till den risk som skall försäkras. Kompletterande bestämmelser till första direktivet I artikel 5 i första direktivet skall följande läggas till: "d) stora risker i) sådana risker som anges under försäkringsklasserna 4, 5, 6, 7, 11 och 12 i punkt A i bilagan; ii) sådana risker som anges under försäkringsklasserna 14 och 15 i punkt A i bilagan, i fall då försäkringstagaren yrkesmässigt bedriver industriell eller kommersiell verksamhet eller är verksam i något av de fria yrkena, och riskerna avser sådan verksamhet; iii) sådana risker som anges under försäkringsklasserna 8, 9, 13, och 16 i punkt A i bilagan, såvida försäkringstagaren överskrider gränserna för åtminstone två av följande tre kriterier: första stadiet: till och med : - balansomslutning: 12,4 miljoner ecu, - nettoomsättning: 24 miljoner ecu, - genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret: 500; andra stadiet: : - balansomslutning: 6,2 miljoner ecu - nettoomsättning: 12,8 miljoner ecu, - genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret: 250. För det fall försäkringstagaren tillhör en företagsgrupp för vilken upprättas sammanställd redovisning enligt direktiv /349/EEG (1) skall den sammanställda redovisningen ligga till grund för tillämpning av ovan nämnda kriterier. (1) EGT nr L 193, , s. 1. Varje medlemsstat får till den ovan under iii) beskrivna riskkategorin hänföra sådana risker som försäkras av yrkessammanslutningar, samriskföretag (''''joint '''') eller tillfälliga sammanslutningar." Vid tillämpning av artikel 15.2 första stycket och artikel 24 i första direktivet, skall medlemsstaterna iaktta matchningsreglerna i bilaga 1 till detta direktiv. Följande regler är bestämmande för vilken lag som är tillämplig på sådana försäkringsavtal som avses i detta direktiv och som omfattar risker belägna inom medlemsstaterna: a) När försäkringstagaren är stadigvarande bosatt eller har sin centrala ledning inom territoriet för den medlemsstat där risken är belägen, skall lagen i den medlemsstaten tillämpas på avtalet. Där lagen i denna medlemsstat så medger har dock parterna frihet att välja ett annat lands lag. b) När försäkringstagaren inte är stadigvarande bosatt eller har sin centrala ledning i den medlemsstat där risken är belägen, får parterna i försäkringsavtalet välja att tillämpa antingen lagen i den medlemsstat där risken är belägen eller lagen i det land där försäkringstagaren är stadigvarande bosatt eller har sin centrala ledning. c) När försäkringstagaren driver kommersiell eller industriell verksamhet eller är verksam inom något av de fria yrkena och avtalet omfattar två eller flera risker, hänförliga till sådan verksamhet och belägna i skilda medlemsstater, får som tillämplig lag på avtalet väljas lagen i någon av dessa medlemsstater eller i det land där försäkringstagaren är stadigvarande bosatt eller har sin centrala ledning. d) För det fall medlemsstaterna som avses i styckena b och c medger större valfrihet avseende tillämplig lag på avtalet, får parterna trots bestämmelserna i de nämnda styckena utnyttja denna frihet. e) När de risker som omfattas av försäkringsavtalet är begränsade till händelser som uppkommer i en annan medlemsstat än den där risken är belägen, i enlighet med definitionen i artikel 2 d, får parterna oavsett bestämmelserna i a, b och c ovan, välja lagen i den först- nämnda medlemsstaten. f) För risker som avses i artikel 5 d i) i första direktivet, får avtalsparterna fritt välja lag. g) Det förhållandet att parterna i ett fall som avses i a eller f ovan har valt en lag skall inte, om alla övriga relevanta omständigheter vid tiden för valet av lag hänför sig till endast en medlemsstat, hindra tillämpning av tvingande föreskrifter i den medlemsstaten, alltså sådana föreskrifter från vilka medlemsstatens lag inte medger någon avvikelse genom avtal. h) Det val av lag som avses i föregående stycken skall antingen uttryckligen anges eller tillräckligt klart framgå av villkoren i försäkringsavtalet eller av omständigheterna i det enskilda fallet. Om så inte är förhållandet, eller om något val inte har gjorts, skall för avtalet gälla lagen i det av de länder, som avses i styckena ovan, med vilket avtalet har närmast anknytning. För det fall en avskiljbar del av avtalet har starkare anknytning till ett annat av de länder som avses i styckena ovan, får dock lagen i det landet undantagsvis tillämpas på denna del av avtalet. Avtalet skall presumeras ha närmast samband med den medlemsstat där risken är belägen. i) Om en medlemsstat består av flera territoriella enheter, som var och en har sina lagregler om avtalsrättsliga förpliktelser, skall varje sådan enhet betraktas som ett land vid bestämmandet av den lag som skall gälla enligt detta direktiv. En medlemsstat, i vilken olika territoriella enheter har särskilda regler om avtalsrättsliga skyldigheter, behöver inte tillämpa bestämmelserna i detta direktiv i de fall där sådana enheters lagar står i strid med varandra. Ingenting i denna artikel skall begränsa tillämpning av tvingande lag i domstolslandet, oavsett vilken lag som i övrigt är tillämplig på avtalet. Om det är föreskrivet i en viss medlemsstats lag får tvingande lagregler i den medlemsstat där risken är belägen, eller i den medlemsstat där obligatorisk försäkring är föreskriven, tillämpas, om och i den utsträckning som sådana regler enligt dessa staters lag skall tillämpas, oavsett vilken lag som gäller för avtalet. När ett avtal omfattar risker belägna i mer än en medlemsstat, skall avtalet vid tillämpning av denna punkt anses utgöra flera avtal, vart och ett hänförligt till endast en medlemsstat. Om inte annat följer av föregående punkter skall medlemsstaterna på försäkringsavtal som avses i detta direktiv tillämpa sina allmänna regler inom området för internationell privaträtt, tillämpliga på avtalsrättsliga skyldigheter. På de villkor som anges i denna artikel får försäkringsföretagen erbjuda och meddela obligatorisk försäkring i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv och i första direktivet. När en medlemsstat föreskriver skyldighet att teckna försäkring, skall ett avtal anses uppfylla en sådan skyldighet endast om det är i överensstämmelse med de särskilda bestämmelser som gäller för sådan försäkring i den medlemsstat där försäkringsskyldigheten föreskrivits. Om, när det gäller obligatorisk försäkring, lagen i den medlemsstat där risken är belägen och lagen i den medlemsstat där obligatorisk försäkring föreskrivs står i strid med varandra, skall den senare medlemsstatens lagstiftning gälla. 4. a) Om inte annat följer av b och c i denna punkt skall artikel 7.2 tredje stycket gälla i de fall försäkringsavtalet ger skydd i flera medlemsstater, av vilka minst en infört skyldighet att teckna försäkring. b) En medlemsstat vilken vid tiden för anmälan av detta direktiv kräver att varje företag som etablerats inom dess territorium skall erhålla godkännande av allmänna och särskilda villkor i sin obligatoriska försäkring, får, med avvikelse från bestämmelserna i artiklarna 9 och 18, kräva godkännande av sådana villkor även för alla andra försäkringsföretag som på de villkor som sägs i artikel 12.1 erbjuder sådant försäkringsskydd inom statens territorium. c) En medlemsstat får, med avvikelse från bestämmelserna i artikel 7, föreskriva att för avtal om obligatorisk försäkring skall tillämpas den lag som gäller i den medlemsstat som föreskriver skyldigheten att teckna försäkring. d) Om en medlemsstat föreskriver obligatorisk försäkring och försäkringsgivaren är skyldig att anmäla till de behöriga myndigheterna att försäkringsskyddet upphört, får detta upphörande göras gällande gentemot skadelidande tredje man endast under de förutsättningar som anges i denna stats lagstiftning. 5. a) Varje medlemsstat skall underrätta kommissionen om de risker för vilka försäkring är obligatorisk enligt statens lag, och därvid ange - de särskilda föreskrifter som gäller för sådan försäkring, och - vad som skall anges i ett sådant intyg som en försäkringsgivare är skyldig att utfärda till en försäkrad, i fall där denna stat fordrar bevis om att skyldigheten att teckna försäkring har uppfyllts. En medlemsstat får kräva att intyget även skall innehålla en förklaring av försäkringsgivaren att försäkringsavtalet är i överensstämmelse med de särskilda regler som gäller för sådan försäkring. b) Kommissionen skall i Europeiska gemenskapernas officiella tidning publicera de upplysningar som avses i stycke a ovan. c) Varje medlemsstat skall som bevis för att försäkringsskyldigheten har uppfyllts godta ett intyg vars innehåll är i överensstämmelse med stycke a andra strecksatsen. Slutbestämmelser -.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-. Medlemsstaterna skall för anmälan av detta direktiv (1) vidta de ändringar i sina nationella bestämmelser som behövs för att följa detta direktiv och genast underrätta kommissionen om detta. De bestämmelser som ändrats i enlighet med denna artikel skall börja tillämpas för anmälan av detta direktiv. (1) Detta direktiv anmäldes till medlemsstaterna . om samordning av lagar och andra författningar om direkt livförsäkring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utnyttja friheten att tillhandahålla tjänster, och om ändring av direktiv /267/EEG (90/619/EEG) Detta direktiv har till ändamål a) att komplettera direktiv /267/EEG, b) att ge särskilda bestämmelser om friheten att tillhandahålla tjänster såvitt avser de verksamheter som avses i nämnda direktiv, vilka bestämmelser närmare anges i avdelning III i föreliggande direktiv. I detta direktiv avses med a) första direktivet: direktiv /267/EEG, b) företag: - i avdelning I och II: varje företag som har beviljats behörig auktorisation i enlighet med artikel 6 eller 27 i första direktivet; - i avdelning III och IV: varje företag som har beviljats behörig auktorisation i enlighet med artikel 6 i första direktivet, c) etableringsställe: ett företags huvudkontor, agentur eller filial, med beaktande av artikel 3, d) åtagande: ett åtagande i någon av de försäkringsformer eller verksamhetsformer som avses i artikel 1 i första direktivet, e) medlemsstat för åtagandet: den medlemsstat där försäkringstagaren är stadigvarande bosatt eller, om försäkringstagaren är en juridisk person, den medlemsstat där försäkringstagarens etableringsställe, för vilket avtalet gäller, är beläget, f) medlemsstat för etableringsstället: den medlemsstat i vilken det etableringsställe, från vilket åtagandet försäkras, är beläget, g) medlemsstat där tjänsterna utförs: medlemsstaten för åtagandet, när detta försäkras från ett etableringsställe beläget i en annan medlemsstat, h) moderföretag: ett moderföretag i den betydelse som sägs i artiklarna 1 och 2 i direktiv /349/EEG (1), (1) EGT nr L 193, , s. 1. i) dotterföretag: ett dotterföretag i den betydelse som anges i artiklarna 1 och 2 i direktiv /349/EEG; ett dotterföretag till ett dotterföretag skall också anses vara ett dotterföretag till det moderföretag som är överordnat dessa företag. Vid tillämpning av första direktivet och av detta direktiv skall ett företags stadigvarande närvaro inom en medlemsstats territorium betraktas som en agentur eller en filial, även om närvaron inte har formen av en filial eller en agentur utan endast består av ett kontor som förestås av företagets egen personal eller av någon som är fristående från företaget men som har en stående fullmakt att företräda företaget på samma sätt som en agentur. Kompletterande bestämmelser till första direktivet På sådana avtal som rör verksamheter som avses i första direktivet, skall lagen i medlemsstaten för åtagandet tillämpas. Där denna lag så medger, har dock parterna frihet att välja ett annat lands lag. När försäkringstagaren är en fysisk person som är stadigvarande bosatt i en annan medlemsstat än den där han är medborgare, får parterna välja lagen i den medlemsstat där han är medborgare. Om en stat består av flera territoriella enheter, som var och en har sin avtalsrättsliga lagstiftning, skall varje sådan enhet anses som ett land vid bestämmandet av den lag som skall gälla enligt detta direktiv. En medlemsstat, i vilken olika territoriella enheter inte har samma avtalsrättsliga lagstiftning, behöver inte tillämpa bestämmelserna i detta direktiv i de fall sådana enheters lagar står i strid med varandra. Ingenting i denna artikel skall begränsa tillämpning av tvingande lag i domstolslandet, oavsett vilken lag som i övrigt är tillämplig på avtalet. Om det är föreskrivet i en viss medlemsstats lag, får tvingande lagregler i medlemsstaten för åtagandet tillämpas, om och i den utsträckning sådana regler enligt denna stats lag skall tillämpas, oavsett vilken lag som gäller för avtalet. Om inte annat följer av föregående punkter skall medlemsstaterna på försäkringsavtal som avses i detta direktiv tillämpa sina allmänna regler inom området för internationell privaträtt, tillämpliga på avtalsrättsliga förhållanden. Särskilda bestämmelser rörande friheten att tillhandahålla tjänster -.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-. Varje medlemsstat skall föreskriva att en försäkringstagare, som i något av de fall som avses i avdelning III ingår ett individuellt livförsäkringsavtal, skall kunna säga upp avtalet inom mellan från den dag han informerades om att avtal har kommit till stånd. Försäkringstagarens uppsägning skall innebära att han befrias från alla från avtalet härrörande framtida förpliktelser. Andra rättsverkningar av och förutsättningar för uppsägning skall bestämmas genom den lag som enligt definitionen i artikel 4 gäller för avtalet, i synnerhet såvitt avser det sätt på vilket försäkringstagaren skall informeras om att avtal har kommit till stånd. Medlemsstaterna behöver inte tillämpa punkt 1 på avtal med en giltighetstid eller mindre. Slutbestämmelser -.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-.-. Medlemsstaterna skall från anmälan (1) av detta direktiv vidta de ändringar i sina nationella bestämmelser som behövs för att följa detta direktiv och genast underrätta kommissionen om detta. De bestämmelser som ändrats enligt första stycket skall börja tillämpas för anmälan av detta direktiv. (1) Detta direktiv anmäldes till medlemsstaterna . 72 Sammanfattning av departementspromemorian (Ds 1992:28) EG-anpassning av svensk försäkringsavtalsrätt I denna promemoria behandlas frågan om en anpassning av svensk försäkringsavtalsrätt till reglerna i EG-direktiven om livförsäkring och skadeförsäkring. Direktiven ingår i det regelverk som omfattas av . I promemorian föreslås nya lagregler på två områden. Det gäller dels frågan om vilket lands lag som skall tillämpas på avtal om livförsäkring eller skadeförsäkring, dels frågan om försäkringstagarens rätt att säga upp ett avtal om individuell livförsäkring inom efter det att han har fått kännedom om att avtalet har ingåtts. Det föreslås att direktivens regler om lagval skall införlivas i svensk rätt genom en särskild lag om tillämplig lag beträffande vissa försäkringsavtal som har anknytning till stater inom det europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Enligt den nya lagen blir huvudregeln för avtal om livförsäkring att lagen i den EES-stat där försäkrings- tagaren har hemvist skall tillämpas på försäkringsavtalet. Är försäkringstagaren en juridisk person, tillämpas i stället lagen i den EES-stat där han har det driftställe som avtalet gäller för. För avtal om skadeförsäkring innebär huvudregeln att lagen i den EES-stat där risken är belägen skall tillämpas på avtalet, om försäkringstagaren har hemvist eller har sin centrala ledning i den staten. En EG-regel om rätt för försäkringstagaren att säga upp avtal om livförsäkring föreslås bli införd i svensk rätt genom två nya paragrafer i lagen (1927:77) om försäkringsavtal. Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Lag om tillämplig lag beträffande vissa försäkringsavtal Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag tillämpas på sådana avtal om livförsäkring som har anknytning till två eller flera stater inom det europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-stater), om försäkringstagaren har hemvist i en EES-stat. Är försäkringstagaren en juridisk person, tillämpas lagen om det driftställe som avtalet gäller för är beläget i en EES-stat. Med livförsäkring avses i denna lag också olycksfalls- eller sjukförsäkring som tecknas som tillägg till livförsäkring. 2 § Denna lag tillämpas också på sådana avtal om skadeförsäkring som har anknytning till två eller flera EES-stater, om den försäkrade risken är belägen i en EES-stat. Med skadeförsäkring avses i denna lag annan försäkring än livförsäkring. 3 § Med EES-stat där risken är belägen avses i denna lag a) när försäkringen avser antingen byggnad eller byggnad och dess innehåll, till den del byggnaden och innehållet täcks av samma försäkring, den EES-stat i vilken egendomen är belägen, b) när försäkringen avser fordon som skall registreras, den EES-stat där registreringen har skett, c) när försäkringen har en giltighetstid av eller mindre och oberoende av verksamhetsgren täcker rese- eller semesterrisker, den EES-stat där försäkringstagaren har tecknat försäkringen, d) i andra fall än de som uttryckligen omfattas av a) - c) den EES-stat där försäkringstagaren har hemvist eller, om försäkringstagaren är en juridisk person, den EES-stat där han har det driftställe som försäkringen gäller för. 4 § Lagen gäller inte återförsäkring eller försäkring som avses i lagen (1962:381) om allmän försäkring, lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring, lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring eller lagen (1991:1047) om sjuklön. 77 Tillämplig lag beträffande avtal om livförsäkring 5 § På avtal om livförsäkring tillämpas lagen i den EES-stat där försäkringstagaren har hemvist eller, om försäkringstagaren är en juridisk person, lagen i den EES-stat där han har det driftställe som avtalet gäller för. Om den lag som är tillämplig enligt första stycket medger det, får parterna avtala att lagen i någon annan stat skall tillämpas. Om försäkringstagaren är en fysisk person som har hemvist i en annan EES-stat än i den EES-stat där han är medborgare, får parterna i stället avtala att lagen i den EES-stat där han är medborgare skall tillämpas. Tillämplig lag beträffande avtal om skadeförsäkring 6 § Om försäkringstagaren har hemvist eller har sin centrala ledning i den EES-stat där risken är belägen, skall lagen i den staten tillämpas på avtalet. Om den lagen medger det, får parterna avtala att lagen i någon annan stat skall tillämpas. 7 § Om försäkringstagaren inte har hemvist eller inte har sin centrala ledning i den EES-stat där risken är belägen, får parterna avtala att tillämplig lag för avtalet skall vara antingen lagen i den EES-stat där risken är belägen eller lagen i den stat där försäkringstagaren har hemvist eller har sin centrala ledning. Om försäkringstagaren bedriver näringsverksamhet och avtalet omfattar två eller flera risker hänförliga till sådan verksamhet och belägna i skilda EES-stater, får parterna i stället för vad som sägs i första stycket avtala att tillämplig lag för avtalet skall vara lagen i någon av dessa EES-stater eller i den stat där försäkringstagaren har hemvist eller har sin centrala ledning. Om lagen i de EES-stater som avses i första eller andra stycket ger parterna större frihet att avtala om tillämplig lag för avtalet, får parterna utnyttja denna avtalsfrihet. 8 § Om de risker som omfattas av försäkringsavtalet är begränsade till händelser som uppkommer i en annan EES-stat än den EES-stat där risken är belägen, får parterna avtala att lagen i den förstnämnda staten skall tillämpas utan hinder av bestämmelserna i 6 och 7 §§. 9 § Om avtalet avser järnvägsförsäkring, luftfartsförsäk- ring, sjökaskoförsäkring, transportförsäkring, luftansvars- försäkring eller sjöfartsansvarsförsäkring får parterna avtala vilken stats lag som skall vara tillämplig på avtalet utan hinder av bestämmelserna i 6-8 §§. 78 10 § Om parterna i ett fall som avses i 6 eller 9 § har avtalat att en viss stats lag skall tillämpas men alla övriga omständigheter av betydelse vid tiden för lagvalet anknyter till en och samma EES-stat, skall sådana bestämmelser i den sist nämnda statens lag tillämpas som enligt den lagen inte får åsidosättas genom avtal. 11 § Parternas val av tillämplig lag enligt 6-9 §§ skall antingen uttryckligen anges i försäkringsavtalet eller framgå av omständigheterna. Om så inte är fallet skall, såvida inte annat följer av 6 §, på avtalet tillämpas lagen i den av de stater som avses i 7, 8 eller 10 §§ till vilken avtalet har sin närmaste anknytning. Om inte annat visas, skall avtalet anses ha sin närmaste anknytning till den EES-stat där risken är belägen. Om en avskiljbar del av avtalet har en starkare anknytning till någon annan av de stater som avses i 7, 8 eller 10 § än till den stat vars lag enligt första stycket andra meningen skall tillämpas på avtalet, får lagen i den förstnämnda staten tillämpas på denna del av avtalet. Tillämplig lag beträffande avtal om obligatorisk skadeförsäkring