prop · GH03251 · 1993-12-31 00:00:00 — En överflyttiung avförmynderskapsärenden från tingsrätt tiU överförmyndaren innebär dock inte atträtten tiU dosmtolsprövning tes bort utan endast att den skjuts tiU en högremstans eftersom överförmyndarens beslut i dess ärenden kommer att kunnaöverklagas tiU tingsrätt. De intressen som bär upp konventionen tiUgcxiosesaUtså även fortsättningsvis. Imånga av de ärenden som föreslår överflyttade tiU överförmyndama är det överförmyndaren som tar initiativet genom att anmäla eUer ansöka om ätgärden hos tingsrätten. Det är också över förmyndaren som står för uöedningen i ärendet och som föreslår den person som kan vara aktueU för förordnande som gcxl man eUer förval tare. Överförmyndaren har i de feUen i praktiken det av görande inflytandet över ärendets utgång. Effektivitetssynpunkter talar med styrka för att beslutanderätten i sådana ärenden skaU flyttos över tiU överförmyndama. De farhågor som rests rörande kompetensen hos överförmyndama får inte överdrivas. Om överflyttningen leder tiU att kraven på ökad förtrogenhet med de materieUa reglema ökar, kan det lösas genom utbUdningsinsatser. Övergångstiden måste också göras tillräckUgt lång för att överförmyndarorganisationen skaU kunna förbe reda sig. I detfe sammanhang kan det finnas anledning att påminna om att många beslutsbefogenheter enUgt gällande regler kan delegeras tUl icke lagferen personal på tingsrättema (18 a § tingsrättsinstmktionen [1979:572]). I vart feU sådana uppgifter har redan bedömts vara av sådan karaktär att de inte kräver den specieUa kompetens som en lag fåren domare besitter. De uppgiftema bör därför firån dessa utgångs punkter kunna flytfes över tiU överförmyndama. Sammantaget talar således starka skäl för att många av förmynderskapsärendena är sådana att de bör flytfes över. De olika ärendetypema behandlas närmare i de 152 Regeringensförslag: Tmgsrättema skaU ha kvar ärenden som rör förordnande och entiedigandeav förmyndare. Fömnderskapsutredningenoch lägger fram samma förslag som regeringens (se SOU1988:40 s. 186 f. och SOU 1991:106 s. 96 f.). Remissinstansema:SamtUga remissinstanser med undanteg av Hovrätten för förslaget eUer lämnar det uten uivändning. Hovrätten för VästraSverige menar att ärendetypen bör flyttes över tiU överförmyndama. Skälen för regeringens förslag:Som fiamgått är förmynderskapet i regel knutet tiU vårdnaden på så sätt attföräldrama har vårdnaden om bamet och dessutom är bamets förmyndare. I vissafåU kan föräldrama inte ha vårdnaden om bamet. Så blir naturUgtvis fåUet om dedör men även i vissa andra fåU, särskUt när de inte sköter om bamet ordentUgt.För sådana fåU finns det bestämmelser i 6 kap. 7 - 9 §§ föräldrabaUcen om atträtten skaU anförtro vårdnaden om bamet åt en eUer två särskUt förordnadeförmyndare. De ställningsteganden som rätten i dessa feU har att göra gäUerbåde vårdnad och förmynderskap. I avsmtt 5 har tidigare föreslagits att rätteni de angivna fåUen uttryckUgen skaU anförtro vårdnaden åt särskUt förordnadevårdnadshavare och att dessa också skaU vara förmyndare, om mte särskUda skältalar mot det. Dessa vårdnadsavgöranden är av mgripande art. Att flytto överhandläggningen av dem tiU någon annan än domstol fiamstär därför mte som lämpUgt. Men det finns frågor omförordnande av förmyndare som inte är ställningsteganden beträffandevårdnaden. I förste hand är det fråga om följande feU. ~ Om båda föräldramasjälva är underåriga eUer, i fåU då endast den ene föräldem är vårdnadshavare,denne är underårig, skaU särskUd förmyndare förordnas för att utöva förmynderskapet(10 kap. 1 och 4 §§ ). - Om båda föräldrama har förvaltareeUer, då endast den ene föräldem är vårdnadshavare, denne har förvaltare, skaUsärskUd förmyndare förordnas (10 kap. 1 och 4 §§ föräldrabaUcen). ~ Om deneUer de som på gmnd av lag skaU vara förmyndare inte anses kunna klaraförmynderskapet på egen hand, skaU rätten enUgt 10 kap. 8 § föräldrabalkenförordna medförmyndare. ~ Om båda föräldrama (vid gemensam vårdnad) eUer denena föräldem (om denne ensam är vårdnadshavare) endedigas från förmynderskapet(10 kap. 4, 9 och 10 §§ ), skaU särskUd förmyndare förordnas föratt utöva förmynderskapet. Det torde fiamgå redan av det sagda att de fåU därrätten meddelar ett förordnande beträffande förmynderskapet för en underårigutan att förordna om vårdnaden är säUsynfe. Ärendena har ett starkt samband med frågor omvårdnad och kan det när en fråga om förmynderskap för underårigväcks vara svårt för rätten att få klarhet i om det är fråga omvårdnaden. Det nära sambandet med vårdnadsftågoma är också ett av de skäl somFörmynderskapsutredningen och åberopar för att behålfefrågor om förordnande och entiedigande av förmyndare på domstolama. Dessutom kandet ibland röra sig om altemativa metoder att lösa samma problem. I StäUet föratt te ifrån en förälder vårdnaden om sitt bam kan man hjälpa femUjen genom attförordna en medförmyndare. Det sagda talar för att också de nu beskrivnaärendena om förordnande och entiedigande av förmyndare bör Ugga kvar hosdomstolama. Regeringensförslag: Domstolama skaU behåUa uppgiften att beslute om anordnande, omprövningoch upphörande av förvaltarskap. Frågoma om förordnande och entiedigande avförvaltare skaU flyttes från domstolama tiU överförmyndaraa men domstolamaskaU vara behöriga att beslute om förordnande av förvaltare i de feU domstolenbestämmer att någon skaU ha en förvaltare. Överförmyndarens beslut i frågor omförordnande och entiedigande av förvaltare skaU kunna överklagas tiU tmgsrätt. Förmynderskapsutredningensförslag: SamtUga beslut som rör förordnande och entiedigande av förvaltare börUgga kvar på tingsrättema (se SOU 1988:40 s. 186 f.). Domstolsutredningensförslag: Överensstämmer med regeringens försfeg (se och SOU 1991:106 s. 97 f). betänkande föranleder av naturUga skäl inte någradirekte reaktioner från remissinstansema. Några företrädare för överförmyndaremenar att utredningen varit för försiktig i sin bedömning av vad som kanflyttes över tiU överförmyndama. När det sedan kommer tiUremissinstansemas reaktion på förslag är den blandad. Detväger i stort sett jämnt mellan antalet positiva och negativa röster Fleraremissinstanser av de negativa, däribland och Hovrätten överSkåne och , pekar på att ärendena är känsUga och inrymmer bedömningarsom domstolama är bättre lämpade att göra. Flera remissinstanser gör rent aUmäntgäUande att överförmyndama inte har den kompetens som krävs. Hovrätten för VästraSverige och Hovrätten för Nedre NorrUind hör tiU de remissmstanser somtiUstyrker förslaget. Bland dem som tiUstyrker pekas på att det krävs enutbUdningsmsats innan överflyttandet sker. Del finns också de som vUl gå längreän . Överförmyndamämnden i SundsvaU gör gäUande att ävenotvistiga ärenden om anordnande och upphörande av förvaltarskap bör flyttesöver tiU överförmyndama. Skälenför regeringens förslag: Även en vuxen person kan behöva Prop. 1993/94:251bistånd med att bevaka sm rätt m.m. I många feU kan det då räcka med attförordna gcxl man (se avsnitt 14.4) men ibland krävs det att en förvaltareutses. EnUgt 11 kap. 4 och 7 §§ föräldrabaUcen skaU tingsrätten förordna enförvaltare, om någon på gmnd av sjukdom, hämmad förståndsutveckling, försvagathälsotiUstånd eUer Uknande förhåUande behöver hjälp med att bevaka sin rätt,förvalte sin egendom eUer sörja för sin person. En förvaltare får dock mteförordnas, om det är tiUräckUgt att en gcxi man förordnas eUer att den enskUdefår hjälp på något annat mindre ingripande sätt. Förvaltamppdraget skaUanpassas tiU den enskUdes behov i varje särskUt fåU och får begränsas tiU attavse viss egendom eUer angelägenhet eUer egendom överstigande ett visst värde.Kännetecknande för förvaltarskapet är att den för vUken förvaltare förordnas,tiU skillnad från vad som gäUer vid godmansför-ordnande, förlorar sinrättshandUngsförmåga helt eUer delvis och att förvaltaren i motsvarandeutsträckning får rätt att ingå rättshandlingar för sin huvudmans räkning. Ansökanom förordnande av förvaltare får göras av överförmyndaren, förmyndare, den somansökningen avser, om han eUer hon har fyUt , samt av hans eUer hennesmake och närmaste släktingar. I vissa feU kan en gcxl man göra ansökan.Dessutom kan rätten te upp frågan om förvaltare självmant (11 kap. 15 §föräldrabalken). Ett förslag att utvidga kretsen av taleberättigadepresenteras i avsnitt 16.2. Iett ärende om förordnande av förvaltare för nägon som har lyUt skaUrätten bereda denne tiUfäUe att yttra sig, om det kan ske. Rätten skaU också,om det inte är obehövUgt, mhämfe yttrande frän make och närmaste släktingar,överförmyndaren, vårdinrättning, omsorgsnämnd och socialnämnd. Den somansökningen avser skaU höras muntUgen, om det kan ske utan skada för honom ochdet inte är uppenbart att han mte förstår vad saken gäUer. Rätten kan dockavsfe från att höra den enskUde muntUgen, om denne själv har gjort ansökan eUermedgivit det ifrågasatte förordnandet eUer det annars finns särskUcfe skäl (11kap. 16 § ). Rätten skaU vidare inhämte läkarintyg eUer annanlikvärdig utredning om den enskUdes hälsotiUstånd (11 kap. 17 §föräldrabalken). Även i dessa delar läggs i det följande fram förslag tUljusteringar av reglema (se avsmtt 16.4). Omett förvaltarskap inte längre behövs, skaU rätten beslute att det skaU upphöra(11 kap. 19 § ). Rätten kan också ompröva ett förvaltarskapsomfettiiing (11 kap. 23 § ). En förvaltere kan endedigas avrätten från sitt uppdrag, om han begär det eUer om han är lämpUgatt inneha det (11 kap. 19 och 20 §§ ). Närtingsrätten beslutar att utse förvaltare för en person, är det i reaU teten fiåga om två beslut: först det ingripande beslutet att te ifrån en person hans rättsUga handlingsförmåga, med andra ord att anordna förvaltarskapet, och sedan det enklare följdbeslutet att utse någon som skall sköte hans angelägenheter. När det gäUer beslutet om anordnande av förvaltarskap konsteterar att rättssaker- I55 hetsskäl gör det uteslutetatt fete överförmyndama pröva frågorna. Ugger mycket i denuppfettningen. Närmast självklart är att feU där den Prop. 1993/94:251 enskUdemotsätter sig att stäUas under förvaltarskap måste prövas av domstol redan iförste instans. Lika självklart är det kanske inte att de otvistiga fåUen börförbehåUas domstolama. Men även här kan omsorgen om den enskUde sägas tala föratt behålfe ärendena på domstol. Det är fiåga om grannlaga bedömningar där detkan vara behövUgt med muntUg förhandling. Sådan handläggning sköts bättre idomstol än hos överförmyndama. TiU dette kommer att ett fåU som är ostridigt iinledningen kan bU stridigt under handläggningens gång. Därför bör även frågorom anordnande av förvaltarskap Ugga kvar på tingsrättema. Detsamma gäUer frågorom omprövning och upphörande av förvaltarskap. Närdet gäUer det enklare följdbeslutet, frågan om vem som skaU vara förvaltare,stäUer sig saken annorlunda. anser i och för sig attdet inger betänkUgheter att Iåte överförmyndama handlägga tvistiga ärenden varesig det var fråga om förordnande eUer entiedigande. Den i utredningens direktivanvisade kompromissen, att Iåte överförmyndama handlägga enkla ärenden medanandra ärenden skuUe Ugga kvar på domstolama, skuUe enUgt utredningen innebäraatt en stor del av rationaUseringsvinstema går förlorade. Dessutom skuUe detinnebära en administrativ omgång med risk för ölägenheter för de berörda, omman ordnade det så att domstolen först fetfede beslut i fråga om anordnande avförvaltarskap varefter ärendet gick tiU överförmyndaren för utseende avförvaltare. AUa frågor om förordnande och entiedigande av förvaltare bör därförenUgt Förmynderskapsuti:edningen Ugga kvar på domstolama. Enutgångspunkt bör vara att man mte tiUskapar en ordning som blir krångUg eUersom för den enskUde firamstår som onödigt byråkratisk. Därför bör man inteftiUfölja den tanke som framkastedes i direktiv:att Iåte överförmyndaren handlägga de enkla ärendena medan de svåra skuUe Uggakvar på domstolama. En sådan uppdelning beroende på ärendenas svårighetsgradriskerar att föranleda ett meningslöst flyttande av ärenden fram och tiUbakamellan överförmyndare och tingsrätter med tidsutdräkt och krångel som följd.Om överförmyndama skaU få rätt att beslute i frågor om förordnande ochentiedigande av förvaltare, bör de därför ha den rätten även i de fåU dåärendet inte är enkelt. Dåuppkommer frågan om överförmyndama är lämpade att sköte frågoma om förordnandeoch entiedigande av förvaltare. Att de kan sköte mtinärendena är självklart. enkla ärendena om förordnande går det i praktiken tiU så att domstolenber överförmyndaren att lämna ett förslag på en lämpUg förvaltare vareftertingsrätten förordnar den föreslagne tiU uppdraget. Att låfe överförmyndarensjälv beslute i dessa ärenden innebär en rationaUsering som det inte kan resasnågra invändningar mot. Iärendena om förordnande av förvaltare kan dock svårigheter uppsfe, om den enskUdes anförvanter lämnar olika förslag på förvaltare eUer om de enar sig om ett förslag som överförmyndaren dock inte finner sig 156 Men fiamföraUt finns det risk för problem i ärendena om En förvaltare skaU enUgt lagen endedigas, Prop. 1993/94:251fömtom när han själv begär det, om han gör sig skyldig tiU missbmk eUerförsummelse vid utövandet av sitt uppdrag eUer om han kommer på ekonomisktobestånd och på gmnd av dette är olämpUg för uppdraget eUer om han av någonannan orsak mte längre är lämpUg att mneha detta (11 kap. 20 § föräldrabaUcen). Detkan naturUgtvis vara så att några av de känsUgaste ärendena om förordnande ochentiedigande avgörs på ett bättre sätt hos domstolama än vad fåUet skuUe bU omde flyttades tiU överförmyndama. Men man skaU ha i minnet att det rimUgen ärfråga om relativt få ärenden. Att bygga upp systemet med utgångspunkt från fåkompUcerade ärenden och på så sätt fördyra handfeggningen av den stora mängdenokompUce-rade ärenden är mte försvarbart. HärtiU kommer att inte heUer handläggningenav de mest kompUcerade ärendena kan sägas vara en typisk domstolsuppgift. Detär ju helt enkelt fråga om att bedöma en persons lämpUghet att mneha ett visstförtroendeuppdrag. En sådan bedömning Ugger väl tiU för att i förste instansgöras av en förvaltningsmyndighet som överförmyndaren. Redan nu handläggeröverförmyndama frågor där de riskerar att stöte på lika stora svårigheter som ide här ärendena. Slutsatsen blir att det mte möter några hinder att Iåteöverförmyndama beslute i aUa frågor om förordnande och entiedigande avförvaltare. En slutsats som också har dragit. Förmynderskapsutredningenanser - med tanke på de situationer där domstolen förste gången bestämmer atten förvaltare skaU utses - att det skuUe bU en onödig administrativ omgång attdomstolen först skuUe fetfe beslut om anordnande av förvaltarskap och attärendet sedan skuUe gå vidare tiU överförmyndaren som hade att beslute vem somskuUe utses tiU förvaltare. Den mvändningen är det lätt att instämma i. SärskUtonödig kan en sådan uppdelning tyckas vara i de fåU där det är överförmyndarensom ansöker om att en förvaltare skaU utses. Att ärendet då skall vandra frånöverförmyndaren tiU tingsrätten och sedan tiUbaka tiU överförmyndaren innan detär avgjort är knappast lämpUgt. Mendet nämnda problemet hindrar inte att ärenden om förordnande och entiedigandeflyttes tiU överförmyndaren. Det gäUer bara att se tiU att domstolen fårmöjUghet att utse förvaltare de gånger domstolen bestämmer att någon skaU haen förvaltare. Men aUa gånger det bUr fråga om byte av förvaltare utan sambandmed domstolsprövning av själva frågan om att någon över huvud teget skaU ha enförvaltare bör överförmyndaren vara exklusivt behörig att fetfe beslut. Överförmyndarensbeslut i frågor om förordnande och entiedigande av förvaltare bör kunnaöverklagas på samma sätt som de beslut som överförmyndama fettar erdigtgäUande regler. Det innebär att besluten kan överklagas tiU tingsrätt ochdärifirån tiU hovrätt men inte längre (20 kap. 6 § och 12 § tredje stycketföräldrabalken). Mot bakgmnd av vad som nuhar anförts föreslås aUtså att domstolar na skaU behålfe uppgiften att beslute om anordnande, omprövning och upphörande av förvaltarskap, att frågoma om förordnande och entiedi gande av förvaltare skaU överflyttes från domstolama tiU överförmyn- 157 dama men att domstolama skaU vara behöriga att beslufe om förordnan- de av förvaltare i de fåUdomstolen bestämmer att någon skaU ha en förvaltare samt att överförmyndarensbeslut i firågor om förordnande och entiedigande av förvaltare skaU kunnaöverklagas tiU tingsrätt. I11 kap. finns bestänunelser enUgt vilka rätten i olikasituationer skaU förordna en gcxl man för att förettäda personer som av skUdaanledningar inte i fiiU utsträckmng kan representera sig själva. En viktig typav gcximansförordnanden står förvaltarskapet nära. Det är fråga om attrepresentera en vuxen person som på gmnd av exempelvis sjukdom inte kan klarasig själv. Andra typer av godmanskap är mera begränsade och avser ofte vissaspecielfe uppgifter. Först kommer att behandlas den typ av gcxlmansförordnandesom står förvaltarskapet nära. Därefter behandfes andra gode män som skaU utsesenUgt bestämmelsema i 11 kap. . Vidare berörs frågan ombeslutanderätten beträffande några gcxle män som utses med stöd av andrabestämmelser. Godman för sjuk person Regeringensförslag: Domstofema skaU behåUa uppgiften att beslufe om anordnande, omprövningoch upphörande av godmanskap enUgt 11 kap. 4 § . Frågoma omförordnande och entiedigande av sådan god man skaU flyttes från domstolama tiUöverförmyndama, men domstolama skaU vara behöriga att beslute om förordnande avgcxl man i de fåU domstolen bestämmer att någon skaU ha en gcxi man.Överförmyndarens beslut i frågor om förordnande och entiedigande av god manskaU kunna överklagas tiU tingsrätt. Fömnderskapsutredningensförslag: SamtUga beslut som rör förord-nande och entiedigande av god man enUgt11 kap 4 § föräldrabaUcen bör Ugga kvar på tingsrättema (se SOU 1988:40 s. Domstolsutredningensförslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se SOU 1991:106 s. 102 f). Remissinstansema:Remissmstanseraas inställning tiU förslaget bettäffande gcxl man för sjukperson är i stort densamma som beträffande ärendena rörande förvaltarskap.Förettädare för överförmyndarna är dock mer positiva tiU överflyttning av nubehandlade ärenden. Skälen för regeringensförslag: Om någon pä gmnd av sjukdom, hämmad förståndsutveckling, försvagathälsotiUstånd eUer liknande förhåUande behöver hjälp med att bevaka sin rätt,förvalte sin egendom eUer sörja för sm person, skaU rätten, om det behövs,förordna god man för honom (11 kap. 4 § ). stämmeraUtså med fömtsättningama för förvaltarförordnande (se av- Prop. Det kan tiUäggas att ett förordnande av gcxl man inte får meddefes utan samtycke avden för vilken gcxl man skaU utses, om inte den enskUdes tiUståndhindrar att hans mening inhämtes. meUanen god man och en förvaltare kan sägas vara att den för vUken gcxl man förordnas behåUersin rättshandlingsförmåga medan motsatsen helt eUer delvis är fåUetför den som har förvaltare. anordnande, omprövmng ochupphörande av förvaltarskap samt reglema (enUgtden nu aktuelfe bestämmelsen) om förordnande och entiedigande av gode män överensstämmeri stort sett. Närdet gäller frågan om det går att flytto över de aktueUa ärendena om godmanskapfrån tingsrättema tiU överförmyndama gjorde sammaöverväganden som bettäffande förvaltar-skapsärendena. Uttedningens slutsatsblev aUtså att såväl fiågoma om anordnande, omprövning och upphörande avgcximanskap som fiågoma om förordnande och entiedigande av gode män skuUe Uggakvar på tingsrättema. gör en annan bedömning när det gäUerdenna fråga. Reglemaom beslut att anordna ett godmanskap enUgt 11 kap. 4 § är såkonstmerade att det inte finns någon möjUghet att förordna god man mot denenskUdes vUja. Om det inte finns hinder mot att höra honom, krävs det att hansamtycker Det torde därför höra tiU ovanUgheten att frågan om anordnande avgcximanskap är tvistig. Men precis som när det gäUer anordnande avförvaltarskap talar ändå rättssäkerhetsskäl för att besluten om att anordna dehär godmanskapen även i fortsätmingen bör Ugga på domstolama. VisserUgen är detmte ett lika ingripande beslut att anordna gcximanskap som att anordnaförvaltarskap, men åtgärden har ändå så vUctiga följder att det mte får bU aUtför lätt att få en person stäUd under god man. En ordning där utredningen iärendet och de utblandades ståndpunkter får presenteras för en domstol som harmöjUghet att håUa muntUg förhandling ger den bäste garantin för att det integår slentrian i hanteringen. Frågor om anordnande av gcximanskap enUgt 11 kap.4 § skaU därför Ugga kvar på tingsrättema, vilketFörmynderskapsutredningen föreslår. Även frågor om omprövning och upphörande avsådana godmanskap bör Ugga kvar på tingsrättema. Närdet gäUer frågan om vem som skaU förordna och entiediga gode män bör sammabedömningar göras som i fråga om förvaltare. Frågorna om förordnande ochentiedigande av gode män enUgt 11 kap. 4 § kan således flyttesfrån domstolama tiU överförmyndaraa men domstolama bör vara behöriga attförordna en gcxl man i de fåU domstolen bestämmer att någon skaU ha en god man.Överförmyndarens beslut i frågor om förordnande och entiedigande av gcxle mänbör kunna överklagas tiU tingsrätt. God man som vikarie förförmyndaren Regeringensförslag: Behörigheten att fette beslut om förordnande av gcxi man som vikarieför förmyndaren enUgt 11 kap. 1 § flyttes som huvudregel fråntingsrättema tiU överförmyndama. Rätten skaU dock kunna förordna god man i sambandmed att domstolen tiUfalUgt skUjer en förmyndare från förmynderskapet.Överförmyndarens beslut skaU kunna överklagas tiU tingsrätt. Förmynderskapsutredningensförslag: Behörigheten bör Ugga kvar på tingsrättema (se SOU 1988:40 s. 186 f). Domstolsutredningensförslag: Överensstämmer med regeringens förslag med undanteg för attutredningens förslag inte rymmer möjUgheten för domstol att förordna god man isamband med att domstolen tiUfälUgt skUjer en förmyndare firån förmynderskapet(se SOU 1991:106 s. 103). Remissinstanserna: Enmajoritet av remissmstansema tiUstyrker förslag eUerlämnar det utan invändning. Hovrätten över och pekar på attpraktiska skäl talar för att utseende av god man bör Ugga kvar hos tingsrättennär förmyndaren har skUts ifrån uppdraget enUgt 10 kap. 17 § . Skälenför regeringens forslag: Om en förmyndare på gmnd av sjukdom eUer av någonannan orsak inte kan utöva förmynderskapet, skaU rätten enUgt 11 kap. I §föräldrabalken förordna en god man som har tUl uppgift att i förmyndarens stäUevårda den underåriges angelägenheter. En god man skaU också förordnas, omförmyndaren i ett ärende om entiedigande tiUfäUigt skUts från förmynderskapet iavvaktan på ett slutUgt beslut. Varken rättssäkerhetsskäleUer andra skäl kan föranleda att rätten även i fortsättningen måste fettebeslut om gcxlmansförordnande enUgt denna bestämmelse. Den bästo ordningen äratt överförmyndaren - som i regel är den som först får reda på att det behövsen gcxl man - själv får fetto beslut. Som Hovrätten över och Blekingepåpekar förefåUer det mest praktiskt, om tingsrätten kan förordna god man isamband med att rätten enUgt 10 kap. 17 § tUlfäUigt skUjerförmyndaren från förmynderskapet, varför en sådan möjUghet bör öppnas. I denna del föreslåssåledes att behörigheten att fetfe beslut om förordnande av gcxl man somvikarie för förmyndaren enUgt 11 kap. I § föräldrabaUcen som huvudregel flytfesfrån tingsrättema tiU överförmyndama. Överförmyndarens beslut bör kunnaöverklagas tiU tingsrätt. (jod man vidmotstridiga intressen Regeringensförslag: Frågor om godmanskap enUgt 11 kap. 2 § skaU somhuvudregel flyttas över firån tingsrättema tiU överförmyndama. Rätten skaU dockkurma förordna gcxl man i mål meUan stäUföreträdaren och huvudmannen.Överförmyndarnas beslut skaU få överklagas tiU tingsrätt. Förmynderskapsutredningensförslag: Behörigheten bör Ugga kvar på tingsrätterna (se SOU 1988:40 s. 186 f).