prop · GG03257 · 1993-06-03 00:00:00 — Om försäkringsgivaren avser att ändra uppgifterna i verksamhetsplanen eller de bestämmelser som anges i första stycket skall, enligt fjärde stycket, samma förfarande gälla som när ansökan ursprungligen gjordes. Se andra livförsäkringsdirektivet artikel 17.1. Koncession krävs naturligtvis om en försäkringsgivare avser att utvidga sin verksamhet till koncessionspliktig sådan (andra livförsäkringsdirektivet artikel 17.2). 3 kap. 5 § I paragrafen regleras förfarandet då en försäkringsgivare avser att inleda gränsöverskridande verksamhet i som inte kräver koncession utan endast anmälan. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får enligt första stycket utfärda föreskrifter om vilka handlingar som skall bifogas anmälan. Vilka handlingar som skall inges av försäkringsgivaren regleras i andra skadeförsäkrings- direktivet artikel 16 och andra livförsäkringsdirektivet artikel 14. Av andra stycket framgår att en försäkringsgivare kan inleda sin verksam- het redan då inspektionen fått del av de handlingar som erfordras (se andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 16.3 och andra livförsäkringsdirektivet artikel 14.3). Försäkringsgivaren behöver alltså inte avvakta besked från inspektionen. Att försäkringsgivaren inte får ändra de risker som skall försäkras utan att anmäla detta till inspektionen framgår av tredje stycket (se båda direktiven artikel 17.3). Avser försäkringsgivaren att utvidga sin verksamhet från sådan som är koncessionspliktig till verksamhet som endast kräver anmälan skall naturligtvis det förfarande som stadgas för anmälan gälla (se andra livförsäkringsdirektivet artikel 17.3). 3 kap. 6 § I paragrafen regleras förfarandet om en i belägen agentur eller filial till en EES-försäkringsgivare avser att driva gränsöverskridande verksamhet i ett annat EES-land. Motsvarande direktivbestämmelser återfinns i andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 14 och i andra livförsäkringsdirektivet artikel 11. Paragrafen överensstämmer med 2 a kap. 1 § FRL. Med hänsyn till att i de fall som regleras i denna lag inte är försäkringsgivarens hemland skall i intyget inte uttala sig om försäkringsgivarens soliditet, se specialmotiveringen till 2 a kap. 1 § FRL. Eftersom avsikten endast är att formalisera bestämmelser om gränsöverskridande verksamhet inom EES gäller nu angiven underrättelseskyldighet inte om marknadsföringen skall riktas mot ett land utanför EES. 3 kap. 7 § Paragrafen reglerar ansökningsförfarandet för att i driva annan rörelse än försäkringsrörelse och motsvarar 9 a § LUF i dess föreslagna nya lydelse. Enligt 2 kap. 1 § femte stycket skall en generalrepresentation för en försäk- ringsgivare i en försäkringssammanslutning förestås av ett ombud. Förevarande kapitel innehåller vissa särbestämmelser för sådana ombud. 4 kap. 1 § Paragrafen innehåller bestämmelser om ombudets ansvar för rörelsen. Ombudet skall svara för verksamheten. Av vad som angetts i den allmänna motiveringen följer att ombudet inte meddelar försäkringar. Betalning av försäkringspremie och försäkringsersättning sker inte heller genom ombudet. 4 kap. 2 § Paragrafen anger ombudets skyldighet att föra en förteckning dels över vilka som har rätt att medverka i meddelande av försäkring för försäkringsgivarna, dels över de avtal som slutits. Bestämmelsen i första stycket erfordras för att ombudet skall få sådan kontroll över rörelsen i att skyldigheterna såvitt avser bl.a. redovisning av försäkringstekniska skulder kan uppfyllas av ombudet. De särskilda medhjälpare som skall föras in i förteckningen kan dels vara personer som befullmäktigats att ingå försäkringsavtal för försäkringsgivarna, dels andra personer som av sammanslutningen anlitats att förvärva försäkringsaffärer i . I andra stycket får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, möjlighet att ge närmare föreskrifter om förteckningen och handlingarna som uppgifterna i förteckningen skall härröra från. 5 kap. 1 § Av första stycket följer att bestämmelserna i 5 kap. skall gälla när en försäkringsgivare driver försäkringsrörelse här i landet genom en etablering, dvs genom en agentur, en filial eller en generalrepresentation. Enligt andra stycket skall vissa av bestämmelserna om rörelsens bedrivande i 5 kap. gälla också för verksamhet som drivs genom gränsöverskridande verksamhet. Det gäller emellertid endast om tillstånd erfordras för verksamheten. De be- stämmelser som avses rör redovisning av försäkringstekniska skulder, vilka tillgångar dessa får redovisas i, var tillgångarna skall vara lokaliserade och hur de skall värderas samt registerföring av sådana tillgångar. Bestämmelsen motsvaras av andra livförsäkringsdirektivet artikel 24.1. 5 kap. 2 § Paragrafen reglerar företrädarens skyldighet att lämna en redo- görelse över verksamheten i till utvisande de försäkringstekniska skulderna. Första och andra styckena motsvarar 10 § första och tredje styckena LUF. Tredje och fjärde styckena motsvarar 7 kap. 1 § andra och tredje styckena FRL. Enligt andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 22 skall en försäkringsgivare, med viss större premieinkomst från gräns- överskridande verksamhet avseende skadeförsäkring, redovisa ett särskilt försäkringstekniskt resultat för denna verksamhet. Om agenturen eller filialen i har en årlig premieintäkt från ett annat land inom EES som, utan avdrag för återförsäkring, överstiger 2 500 000 ecu skall sådant resultat enligt femte stycket redovisas. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, kan meddela närmare föreskrifter om denna redovisning. Innebörden av uttrycket fast driftställe har behandlats i specialmotiveringen till 2 kap 2 §. 5 kap. 3 § Bestämmelsen reglerar skyldigheten att upprätta grunder för livförsäkring och motsvarar 11 § LUF. 5 kap. 4 § Bestämmelsen motsvarar 12 § LUF. 5 kap. 5 § Paragrafen motsvarar 13 § första, tredje och fjärde styckena LUF. Att har möjlighet att medge undantag från bestämmelsen för s.k. unit linked-försäkring följer av 1 kap. 5 § tredje stycket. 5 kap. 6 § Paragrafen motsvarar * med undantag för lokaliseringskravet * 13 § sista stycket LUF i dess nu förslagna lydelse. 5 kap. 7 § Paragrafen motsvarar 14 § LUF. 5 kap. 8 § Paragrafen motsvarar förslaget till 13 a § LUF. Beträffande bakgrunden till bestämmelsen hänvisas till specialmotiveringen till 7 kap. 10 § FRL. 5 kap. 9 § Paragrafen motsvarar 15 § LUF. 5 kap. 10 § Paragrafen reglerar vilket lands lag som gäller om en försäkringsgivare från en agentur eller filial i driver gränsöverskridande verksamhet i ett annat EES-land. Om det landet uppställer krav på tillstånd för sådan verksamhet är de där gällande reglerna i de uppräknade delarna tillämpliga på verksamheten där. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 7 kap. 12 § FRL (se andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 23 och andra livförsäkringsdirektivet artikel 24). 5 kap. 11 § Paragrafen motsvarar 17 § LUF. 5 kap. 12 § Paragrafen överensstämmer i sak med 19 § LUF. 5 kap. 13 § Paragrafens första stycke första meningen motsvarar 20 § LUF. I andra meningen finns en särbestämmelse för försäkringsgivare i en försäkrings- sammanslutning. Eftersom ett ombud i sådant fall inte medverkar vid anskaffningen av försäkringsansökningar skall ansvaret för att an- skaffningsverksamheten bedrivs enligt god affärssed åvila försäkringsgivarna. Bestämmelsen i andra stycket motsvarar förslaget till 7 kap. 16 § andra stycket FRL. 5 kap. 14 § Paragrafen motsvarar 22 § LUF och anger vad skall göra om behörig företrädare inte finns för rörelsen i . För försäkringsgivare i sammanslutningar finns dock i förevarande bestämmelse en särreglering. Eftersom premieinbetalningar i sådana fall inte sker till ombudet är en bestämmelse som reglerar en möjlighet att göra sådan betalning till inspektionen inte behövlig. 6 kap. 1 § Paragrafen reglerar tillsynens inriktning. Första stycket motsvarar 5 § andra stycket och 22 a § LUF. EES-reglerna innebär att tillsynen över en försäkringsgivares soliditet åvilar hemlandets behöriga myndigheter. Soliditeten för de försäkringsgivare som denna lag gäller för kontrolleras därför av utländska myndigheter. För att möjliggöra denna tillsyn åligger det att lämna erforderliga uppgifter till de behöriga myndigheter som har att utföra tillsynen. I de för- säkringsdirektiv som ingår i finns bestämmelser om att de behöriga myndigheterna skall samarbeta i olika frågor. skall medverka i detta samarbete. En bestämmelse härom har tagits in i andra stycket. 6 kap. 2 § Paragrafen motsvarar 23 § LUF. 6 kap. 3 § Paragrafen reglerar företrädarens skyldighet i första stycket att lämna upplysningar till och i andra stycket att hålla tillgångar, räkenskaper och andra handlingar tillgängliga för inspektionens granskning. I tredje stycket får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, möjlighet att meddela föreskrifter om vilka upplysningar som skall lämnas. 6 kap. 4 § Paragrafen motsvarar huvudsakligen 24 a § LUF. I en tredje punkt åläggs även den som upptagits i en sådan förteckning som skall föras av ombudet för försäkringsgivare i en försäkringssam- manslutning att lämna upplysningar till . 6 kap. 5 § Paragrafen motsvarar huvudsakligen 19 kap. 11 § FRL i dess föreslagna nya lydelse. Vissa särskilda bestämmelser erfordras dock med anledning av att soliditeten kontrolleras av utländska myndigheter. Således kan regeringen, till skillnad mot vad som gäller enligt FRL, inte förbjuda företagets fria förfoganderätt över tillgångarna på grund av att soliditetsreglerna inte följts. Enligt femte stycket skall efterkomma en utländsk behörig myndighets begäran om att i vissa fall inskränka försäkringsgivarens förfoganderätt över sina tillgångar. skall i sådant fall inte göra någon egen bedömning. Av sjätte stycket framgår att inspektionen skall besluta om verksamhetens fortsatta drivande såvitt avser skadeförsäkring. Om det däremot gäller livförsäkring skall bestämmelserna om särskild administration tillämpas. 6 kap. 6 § Paragrafen behandlar regeringens möjligheter att förklara en koncession förverkad. Bestämmelsen motsvarar första skadeförsäkringsdirektivet artikel 22.2 och första livförsäkringsdirektivet artikel 26.2. Det är obligatoriskt att innan beslut fattas samråda med myn- digheterna i försäkringsgivarens hemland om beslutet inte är brådskande. Har samråd inte skett innan beslutet, skall hemlandsmyndigheterna dock underrättas så snart det kan ske. Samrådsskyldigheten gäller inte om koncessionen skall förklaras förverkad på den grunden att försäkringsgivarens koncession i hemlandet återkallats. 6 kap. 7 § Av andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 23.2 och andra livförsäkrings- direktivet artikel 24.2 följer att, i de fall värdlandet inte uppställer krav på tillstånd för att en försäkringsgivare skall få driva gränsöverskridande verksamhet där, viss tillsyn inte skall åvila värdlandets behöriga myndighet. Tillsynen skall i stället åvila myndigheten i det land där det fasta driftställe som driver den gränsöverskridande verksamheten är beläget. Vid sådan marknadsföring som enligt 2 kap. 2 § första stycket inte kräver tillstånd skall således inte ha tillsynsansvaret såvitt avser bl.a. beräkningen av försäkringstekniska skulder och de till dessa motsvarande tillgångarna. För att möjliggöra för de utländska myndigheterna att genomföra sådan tillsyn skall förse dessa myndigheter med all nödvändig information. Innebörden av uttrycket fast driftställe har behandlats i specialmotiveringen till 2 kap. 2 §. 6 kap. 8 § Paragrafen reglerar möjligheterna att ingripa mot försäkringsgivare som utan att vara etablerade i driver gränsöverskridande verksamhet här. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 19 och andra livförsäkringsdirektivet artikel 20. Av första-tredje styckena följer att först skall förelägga försäkringsgivaren att vidta rättelse. Följs inte ett sådant föreläggande skall underrättelse ske både till hemlands- myndigheterna och till myndigheterna där det fasta driftställe som driver verksamheten är beläget (i de fall det inte är frågan om samma myndighet). Om rättelse trots detta inte sker skall ingripa. Inspektionen får därvid återkalla koncessionen för gränsöverskridande verksamhet (om sådan koncession meddelats). Drivs verksamheten endast efter anmälan får inspektionen förbjuda fortsatt gränsöverskridande verksamhet i . Innan inspektionen fattar beslut skall dock det fasta driftställets tillsynsmyndighet underrättas. Innebörden av uttrycket fast driftställe har behandlats i specialmotiveringen till 2 kap 2 §. I fjärde stycket regleras skyldigheter att vidta åtgärder som en följd av beslut av utländska myndigheter. Har försäk- ringsgivarens koncession i hemlandet återkallats eller har den agentur eller filial som driver gränsöverskridande verksamhet här i fått sin koncession återkallad, skall alltid förbjuda fortsatt gränsöverskridande verksamhet här i landet. Femte stycket reglerar möjligheten för att hos myndigheterna i försäkringsgivarens hemland begära att en särskild redovisning görs av det försäkringstekniska resultatet av den gränsöverskridande verksamheten i . Sådan redovisning kan begäras om försäkringsgivarens samtliga fasta driftställen har en årlig premieintäkt från gränsöverskridande verksamhet i med skadeförsäkring som överstiger 2 500 000 ecu, utan avdrag för återförsäkring. Bestämmelsen motsvarar andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 22. I sjätte stycket upptas en skyldighet för försäkringsgivare att lämna alla upplysningar och handlingar som inspektionen begär för att kunna tillämpa denna paragraf. 6 kap. 9 § Paragrafen reglerar möjligheten att ingripa om det misstänks att någon driver verksamhet enligt denna lag utan att ha fått koncession respektive utan att ha gjort anmälan till . Första, andra och fjärde styckena motsvarar 25 b § LUF. Enligt tredje stycket skall bestämmelserna i paragrafen tillämpas även om någon driver gränsöverskridande verksamhet utan att ha underrättat om detta. 6 kap. 10 § I paragrafen anges möjlighet att förena ett föreläggande eller ett förbud med vite. 6 kap. 11 § I paragrafen regleras försäkringsgivarnas skyldighet att bekosta verksamhet. Innehållet i bestämmelsen motsvarar 19 kap. 15 § FRL. 7 kap. 1 § Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som skall göras då en utländsk EES-försäkringsgivare upphör med verksamheten här i . Paragrafen överensstämmer i sak med 27 § första stycket LUF. Bestämmelsen i 27 § andra stycket LUF om återlämnande av deponerade tillgångar saknar relevans för EES-försäkringsgivare eftersom dessa inte behöver göra någon deposition. 7 kap. 2 § Paragrafen, som innehåller bestämmelser om särskild administration då utländsk EES-försäkringsgivares koncession att driva livförsäkringsrörelse här i landet förklarats förverkad eller livförsäkringsrörelsen i annat fall upphört, överenstämmer i sak med 28 § LUF. Överlåtelse av försäkringsbeståndet kan ske till samtliga försäkringsgivare som har koncession här i landet, dvs. både till svenska bolag och till utländska bolag inom och utom EES. 7 kap. 3 § Paragrafen, som anger vad som krävs för att skall ge tillstånd till överlåtelse av försäkringsbestånd, har sin motsvarighet delvis i 29 § LUF och delvis i 15 kap. 3 § FRL. Första, femte och sjätte styckena överensstämmer i sak med 29 § LUF, och andra-fjärde styckena motsvarar 15 kap. 3 § tredje-femte styckena FRL som utformats i enlighet med reglerna i andra skadeförsäkringsdirektivet artikel 11 och andra livförsäkringsdirektivet artikel 6. Bestämmelserna innebär att Finans- inspektionen inte kan ge tillstånd till överlåtelse om inte angivna intyg getts in. I övrigt har genom sjunde stycket getts möjlighet att närmare bestämma om vad som skall krävas för tillstånd. Överlåtelse kan ske inte endast till sådana försäkringsgivare som regleras i denna lag utan även till svenska försäkringsbolag och utländska försäkringsföretag med säte utanför EES om den övertagande försäkringsgivaren har koncession att driva försäkringsrörelse i . Innebörden av uttrycket fast driftställe har behandlats i specialmotiveringen till 2 kap. 2 §. 8 kap. 1 § I paragrafen finns en uppräkning av vissa centrala förhållanden som angår försäkringsverksamheten och som skall införa kungörelse om. Motsvarande krav på kungörelse finns i LUF. 8 kap. 2 § Paragrafen motsvarar 30 § LUF. 8 kap. 3 § Paragrafen motsvarar 31 § LUF. 8 kap. 4 § Paragrafen motvarar 32 § LUF. 8 kap. 5 § I paragrafen regleras vad ett försäkringsbrev och vissa andra handlingar måste innehålla. Första och andra styckena motsvarar huvudsakligen 21 § första och andra styckena LUF i deras nya lydelse. Tredje stycket motsvarar sista stycket i 21 § LUF. Paragrafens fjärde stycke har utformats på samma sätt som det nya andra stycket som föreslagits i 7 kap. 19 § FRL (se specialmotiveringen till det lagrummet). Uttrycket fast driftställe har behandlats i specialmotiveringen till 2 kap. 2 §. Femte stycket avser att införliva andra livförsäkringsdirektivet artikel 13.2 enligt vilken försäkringstagaren skall underteckna en handling för att uppmärksammas på att försäkringsgivaren vid gränsöverskridande verksamhet är underkastad utländska tillsynsregler, se även den allmänna motiveringen avsnitt 2.5. Bestämmelsen gäller i alla de fall där den gränsöverskridande verksamheten inte kräver tillstånd här i landet. 8 kap. 6 § Paragrafen innehåller bestämmelser om hur beslut enligt denna lag överklagas. I första stycket anges de beslut av som får överklagas till kammarrätten. Övriga beslut av får enligt andra stycket överklagas till regeringen. Se den allmänna motiveringen, avsnitt 2.15. Av tredje stycket framgår att i fråga om beslut enligt första stycket kan i brådskande fall meddela interimistiskt beslut. I beslutet måste då särskilt anges att det skall gälla . 8 kap. 7 § Paragrafen grundas på artikel 12 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet. Enligt direktivbestämmelserna skall det finnas en rätt till domstolsprövning om en ansökan om koncession inte behandlats från det den gavs in. En ansökan som enligt paragrafens bestämmelser skall anses som avslagen av kan naturligtvis överklagas till regeringen enligt reglerna i 6 §, se den allmänna motiveringen (avsnitt 2.15). 8 kap. 8 § Paragrafen motsvarar 35 § LUF. 8 kap. 9 § Paragrafen motsvarar 36 § LUF. Regleringen i punkterna 1-3 av vad som övergångsvis skall gälla för de utländska försäkringsföretag som vid lagens ikraftträdande har koncession enligt LUF överensstämmer med övergångsbe- stämmelserna till de föreslagna ändringarna i FRL. Beträffande den närmare innebörden hänvisas till specialmotiveringen till övergångsbestämmelserna i . En försäkringsgivare som vid lagens ikraftträdande har koncession enligt bestämmelserna i har värdehandlingar deponerade i bankinstitut. Av punkt 4 framgår att för sådana försäkringsgivare skall de bestämmelser i som gäller deponering gälla även efter det att denna lag trätt i kraft. När ny koncession beviljas skall försäkringsgivarna återfå de deponerade tillgångarna. 7.2 Förslaget till lag om vissa avtalsvillkor för rättsskyddsförsäkring Bestämmelsen anger lagens omfattning. Lagen skall tillämpas på rättsskydds- försäkringar, dvs. försäkringar inom försäkringsklass 17 som föreslås i 2 kap. 3 a § FRL. Bestämmelsen reglerar försäkringsbrevets innehåll. Rättsskyddet skall anges i en särskild avdelning. Rättsskyddets omfattning måste anges särskilt. Det betyder emellertid inte att alla villkor måste anges i försäkringsbrevet. En beskrivning av innebörden i det skydd försäkringen ger skall dock finnas i försäkringsbrevet eller i en särskild handling som fogas till försäkringsbrevet. Vid gruppförsäkring brukar, som påpekat, försäkringsbrev inte utfärdas. I stället tillställs de försäkrade ett försäkringsbesked. Med uttrycket motsvarande handling avses sådant försäkringsbesked. Bestämmelsen avser att införliva rättsskydds- försäkringsdirektivet artikel 3.1. Bestämmelsen motsvarar rättsskyddsförsäkringsdirektivet artikel 3.2 c. Den innebär att ett avtal om rättsskyddsförsäkring som meddelas av en i koncessionerad försäkringsgivare alltid skall ge försäkringstagaren en rätt att, efter eget val, utse en advokat eller annan lämplig person när det enligt rättsskyddsförsäkringens villkor föreligger ett försäkringsfall. Försäkringsgivaren kan i vissa fall begränsa rätten till fritt val av ombud. Vid fall som inte kräver särskild kompetens bör bolaget kunna begränsa försäkringstagarens val för att inte avsevärt ökade kostnader skall uppstå. Sådan begränsning kan t.ex. innebära att endast personer verksamma i närheten av domstolsorten kan utses. Försäkrings- givaren skall underrätta den försäkrade om rätten att utse ombud när ett försäkringsfall anmäls. Paragrafen motsvarar rättsskyddsförsäkringsdirektivet artikel 2.2. Den innebär att en rättsskyddsförsäkring i de angivna fallen inte behöver ge en försäkrad den rätt att välja biträde som följer av 3 §. Det första undantaget gäller för sådana åtgärder som försäkringsbolaget vidtar för att tillvarata sina egna intressen på grund av en ansvarsförsäkring som meddelats samma försäkringstagare. Därefter görs undantag för sådana avtal som har anknytning till fartyg som används i sjöfart. Den föreslagna lagstiftningen bör träda i kraft i anslutning till ikraftträdande. Det är inte säkert när detta kommer att ske. Det har därför föreskrivits att lagen skall träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Lagen kan dock föranleda att villkoren för rättsskyddsförsäkringar kan behöva ändras. Dessa bestämmelser bör därför gälla endast de försäkringar som har meddelats efter ikraftträdandet eller som efter ikraftträdandet förnyats vid försäkringstidens utgång. 7.3 Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713) 1 kap. 2 § Ändringen i andra stycket innebär att en hänvisning görs till de två lagar som gäller för utländska försäkringsgivare. 1 kap. 3 § Andra stycket ger uttryck för den s.k. separationsprincipen. Ämnet har be- handlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2). Den nu gällande lydelsen av andra stycket innebär att direkt livförsäk- ringsrörelse får förenas med försäkringsrörelse avseende direkt eller indirekt (återförsäkring) personförsäkring (dvs. livförsäkring, sjukförsäkring, olycksfallsförsäkring, avgångsbidragsförsäkring och arbets- löshetsförsäkring), men inte med direkt eller indirekt skadeförsäkringsrörelse. Som beskrivits i den allmänna motiveringen görs nu ingen grundläggande ändring av den gällande separationsprincipen. Redaktionella ändringar har gjorts med anledning av att begreppet personförsäkring utmönstras ur FRL, se specialmotiveringen till 1 kap. 4 §. Direkt livförsäkringsrörelse får som förenas med rörelse avseende sjuk- och olycksfallsförsäkring. Detta gäller inte bara när sjuk-och olycksfallsförsäkring skall hänföras till direkt livförsäkring enligt den nya klassindelningen, utan även när de klassificeras som direkt skadeförsäkring (se 2 kap. 3 a § första stycket klasserna 1 och 2 samt 3 b § första stycket klass 4). Som berörts i den allmänna motiveringen avsnitt 2.2 ligger detta i linje med det tredje livförsäkringsdirektivet. Vad gäller avgångsbidragsförsäkring får separationsprincipen emellertid ändrad innebörd. får avgångsbidragsförsäkring förenas både med liv- och skadeförsäkringsrörelse. På grund av torde avgångs- bidragsförsäkring hänföras till skade- försäkring och därför inte kunna förenas med direkt livförsäkringsrörelse. Enligt tredje stycket kan dock försäkringsbolag som för undertecknande, , bedrev liv- och skadeförsäkringsrörelse enligt EG:s klassificering fortsätta med blandad verksamhet. Bestämmelsen grundas på en övergångsregel i bilaga IX till (avsnitt I.11.f), se även den allmänna motiveringen avsnitt 2.2. Huruvida dessa redan etablerade bolag skall betraktas som livförsäkringsbolag eller skadeförsäkringsbolag får bedömas i anslutning till att de anpassar sig till det nya koncessionssystemet, jämför specialmotiveringen till 1 kap. 4 § och övergångsbestämmelserna punkt 4.