prop · GG03178 · 1993-02-18 00:00:00 — Med make likställs den som utan att vara gift med den utsände lever tillsammmans med denne, om de har varit gifta eller gemensamt har eller har haft barn. Enligt förordningen (1985:73) om undantag från svensk socialförsäk- ringslagstiftning vid arbete utomlands gäller dock bestämmelserna om att en utsänd arbetstagare och hans medföljande familjemedlemmar skall anses bosatta i riket inte sådan arbetstagare, som är arvodesanställd av Styrelsen för internationell utveckling (SIDA) för arbete inom det svenska biståndet i ett annat land eller deras medföljande familjemedlemmar. Enligt 1 kap. 4 § första stycket AFL skall en försäkrad från och med den månad varunder han uppnår , därest han är bosatt i riket, vara inskriven hos allmän försäkringskassa. I 1 kap. 5 § första stycket AFL föreskrivs att skall skriva in en försäkrad, så snart kassan erhållit kännedom om att han skall vara inskriven hos kassan. Inskrivning gäller från den tidpunkt, då sådant förhållande inträtt att den försäkrade skall var inskriven, dock tidigast från och med tredje månaden före den, då han skrivs in. I tredje stycket anges att så snart fått kännedom om att en försäkrad inte längre skall vara inskriven hos kassan, skall kassan avföra honom från sitt register över inskrivna försäkrade med verkan från den tidpunkt, då sådant förhållande inträtt att inskrivningen skall upphöra. För rätt till sjukpenning krävs enligt 3 kap. 1 § AFL att en hos allmän försäkringskassa inskriven försäkrad har en sjukpenninggrundande inkomst som uppgår till . Enligt 3 kap. 5 § första stycket AFL skall i samband med inskrivning av en försäkrad besluta om den försäkrades tillhörighet till sjukpenningförsäkringen. skall fastställa den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst och, om inkomsten helt eller delvis är att hänföra till anställning, dennes årsarbetstid. Enligt samma stycke skall sjukpenningförsäkringen omprövas bl.a. när kassan fått kännedom om att den försäkrades inkomstförhållanden, arbetstid eller andra omständigheter har undergått ändring av betydelse för rätten till sjukpenning eller för sjukpenningens storlek. I paragrafens tredje stycke föreskrivs att den fastställda sjukpenninggrundande inkomsten inte får sänkas i vissa situationer bl.a. då den försäkrade genomgår viss utbildning eller är helt eller delvis ledig från förvärvsarbete för vård av barn. Enligt 3 § föreskrifter (RFFS 1981:5) om sjuk- penninggrundande inkomst får den fastställda sjukpenninggrundande inkomsten i dessa och andra närmare specificerade situationer anpassas efter löneutvecklingen inom den försäkrades yrkesområde. Vidare får den sjukpenninggrundande inkomsten inte sänkas under avbrott från förvärvsarbete eller minskning av arbetstid än . I den svenska biståndsverksamheten finns ett stort inslag av verksamhet som bedrivs av kyrkor och enskilda organisationer. Denna verksamhet är beroende av insatser av kvalificerad personal. De personer som rekryteras för utlandstjänstgöring har ofta en hög utbildning och lång praktisk yrkeserfarenhet. De rekryteras i regel för arbete i ett utvecklingsland av . Som redovisats i det föregående skall avregistrera en inskriven försäkrad i de fall en utlandstjänstgöring avses vara än . Detta gäller som nämnts inte den som sänts ut av en statlig arbetsgivare, med undantag dock av SIDA:s arvodesanställda. Vidare gäller att en försäkrad som avbryter sitt ordinarie arbete för biståndsarbete utomlands för än att den sjukpenninggrundande inkomsten ändras och fastställs med utgångspunkt i den för- säkrades inkomstförhållanden under utlandstjänstgöringen. Vid återkomsten till återinskrivs personen i fråga hos försäk- ringskassan som kassan beslutar om hans eller hennes tillhörighet till sjukpenningförsäkringen. Sjukpenninggrundande inkomst fastställs på grundval av de då gällande inkomstförhållandena. För en enskild biståndsarbetare kan detta innebära att han helt går miste om sjukersättning om han är sjuk vid ankomsten till . Med hänsyn till det angelägna arbete som biståndsarbetarna utför anser jag att det finns skäl att vidta åtgärder i syfte att förbättra de ekonomiska villkoren för denna grupp. Reglerna bör ändras så att biståndsarbetares rätt till sjukpenning inte försämras till följd av tjänstgöring utomlands. Jag föreslår därför att biståndsarbetare efter utlandstjänstgöring om högst skall kunna få en sjukpenninggrundande inkomst fastställd till ett belopp som motsvarar lägst den sjukpenninggrundande inkomst som gällde före tjänstgöringen. Löneutvecklingen i den tidigare anställningen bör därvid beaktas. Med biståndsarbetare avses den grupp som enligt 1 § tredje stycket lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag har rätt att uppbära barnbidrag () än normalt i samband med utlandsvistelse. har i samråd med SIDA upprättat en förteckning över de organisationer som uppfyller kraven i barnbidragsreglerna. Det förhållandet att gruppen biståndsarbetare föreslås avgränsas på samma sätt som enligt lagen om allmänna barnbidrag får till följd att en arvodesanställd hos SIDA som genom förordningen 1985:73 är undantagen från svensk socialförsäkringslagstiftning vid arbete utomlands inte får tillgodoräkna sig den före utlandstjänstgöringen gällande sjukpenninggrundande inkomsten vid återkomsten till . För övriga SIDA-anställda gäller att de på grundval av bestämmelserna i 1 kap. 3 § fjärde stycket AFL anses bosatta i även om denna är avsedd att vara längre än . Ändringen bör intas i en ny paragraf, 3 kap. 5 b § AFL. 6 Rätt till föräldrapenning för biståndsarbetare Mitt förslag: Om en försäkrad av , ett svenskt trossamfund, ett organ som är knutet till ett sådant samfund eller en svensk ideell organisation som bedriver biståndsverksamhet varit sänd till ett annat land för arbete för arbetsgivarens räkning, får vid bestämmande av villkoret om 180 dagars inskrivning hos bortses från tiden för utlandsvistelsen om den varat längst . Detsamma skall gälla beträffande kravet om viss tids () försäkring för sjukpenning över garantinivån. Skälen för mitt förslag: Av 4 kap. 1 § första stycket AFL framgår att en försäkrad förälder som är inskriven hos allmän försäkringskassa har rätt till föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning (föräldrapenning- förmåner). Föräldrapenning kan utges under högst 450 , varav av förälderns sjukpenninggrundande inkomst. Återstående dagar utges föräldrapenning med per dag (garantinivån). Som villkor för rätt till föräldrapenning gäller enligt 4 kap. 9 § första stycket AFL att föräldern har varit inskriven hos för- säkringskassan under minst närmast före den dag för vilken föräldrapenning skall utbetalas. Enligt 4 kap. 6 § andra stycket AFL utges föräldrapenning med belopp motsvarande förälderns sjukpenning om föräldern under minst före barnets födelse eller den beräknade tidpunkten härför har varit försäkrad för en sjukpenning över garantinivån. Enligt paragrafens tredje stycke gäller motsvarande krav inte för resterande som föräldrapenning kan utges på sjukpenningnivå. För den som återvänder till efter en längre tids vistelse i ett land med vilket inte träffat överenskommelse om social trygghet och som fött barn under denna vistelse eller som föder barn efter hemkomsten innebär reglerna att föräldrapenning kan betalas ut först när föräldern varit inskriven hos . På grund av kvalifikationsvillkoret kan föräldrapenning endast utges på garantinivå . Som jag framhållit i det föregående motiverar det angelägna arbete som utförs av biståndsarbetare att åtgärder vidtas i syfte att förbättra deras ekonomiska villkor. Mot bakgrund av den betydelse föräldrapenningen har för en förälders eller en familjs ekonomiska villkor anser jag att rätten till föräldrapenning respektive föräldrapenningens storlek för denna grupp bör bestämmas med bortseende från tiden för utlandsvistelsen vad gäller såväl villkoret om 180 dagars inskrivning hos som kravet om 240 dagars försäkring i följd före barnets födelse för sjukpenning över garantinivån. En förutsättning härför bör dock vara att utlandsvistelsen inte överstiger . Den föreslagna ändringen får till följd att för barn födda under utlandsvistelsen kan föräldrapenning motsvarande förälderns sjukpenning utges vid återkomsten till . För rätt till föräldrapenning på denna nivå bör då krävas att föräldern var försäkrad för en sjukpenning över garantinivån före utlandstjänstgöringen. För barn som föds efter återkomsten till beräknas 240-dagarsvillkoret med bortseende från utlandsvistelsen. Mitt förslag föranleder ändring i 4 kap. 9 § AFL. Jag har i denna fråga samrått med chefen för . 7 Tillfällig föräldrapenning i form av kontaktdagar Mitt förslag: En ändring görs i 4 kap. 10 § tredje stycket AFL så att en förälder ges rätt till tillfällig föräldrapenning i form av kontaktdagar från och med det kalenderår under vilket barnet fyller . Skälen för mitt förslag: Enligt 4 kap. 10 § tredje stycket AFL har förälder till barn som fyllt , till och med det kalenderår under vilket barnet fyller , rätt till tillfällig föräldrapenning under när föräldern avstår från förvärvsarbete i samband med föräldrautbildning, besök i barnets skola eller besök i förskole- eller fritidshemsverksamhet inom samhällets barnomsorg i vilken barnet deltar (kontaktdagar). Rätten till kontaktdagar gäller således fr.o.m. barnets fyraårsdag och t.o.m. det kalenderår under vilket barnet fyller . Bestämmelsens utformning innebär att föräldrar till barn som är födda mycket sent kan gå miste om kontaktdagar. En förälder till ett barn som fyller år t.ex. har inte möjlighet att ta ut kontaktdagar det år barnet fyller . Om barnet däremot fyller år före- ligger rätt det år barnet fyller . Eftersom det inte finns något motiv för att ha regler som ger olika förmåner beroende på när barnet är fött föreslår jag en ändring av innebörd att rätten till kontaktdagar inträder fr.o.m. det kalenderår under vilket barnet fyller . Jag har i denna fråga samrått med chefen för . 8 Sjukpenninggrundande inkomst för försäkrad som uppbär arbetsskadelivränta under tid för studier Mitt förslag: En ändring görs i 3 kap. 5 § AFL så att sjukpenning vid sjukdom för studerande som uppbär livränta med stöd av 6 kap. 5 § lagen om arbetsskadeförsäkring skall beräknas utifrån en sjukpenninggrundande inkomst som fastställts på grundval av enbart den inkomst av eget arbete som den försäkrade kan antas få . Skälen för mitt förslag: Enligt 6 kap. 5 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) gäller att under tid då den försäkrade är föremål för sådan behandling eller rehabilitering som avses i 3 kap. 7 b § eller 22 kap. 7 § AFL hans förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete skall anses nedsatt även i den mån åtgärden hindrar honom att förvärvsarbeta. Ersättning enligt LAF under rehabilitering, t.ex. studier, kan beviljas antingen i form av sjukpenning eller livränta. har i allmänna råd 1988:7 om ersättning enligt lagen om arbetsskadeförsäkring rekommenderat att livränta beviljas om utbildningen sträcker sig . Som tidigare redovisats skall en fastställd sjukpenninggrundande inkomst inte sänkas i vissa situationer och den får anpassas efter löneutvecklingen inom den försäkrades yrkesområde. Av 3 § föreskrifter (RFFS 1981:5) om sjukpenninggrundande in- komst framgår att detta gäller t.ex. en försäkrad som inte förvärvsarbetar av anledning som berättigar till ersättning bl.a. enligt LAF under rehabilitering. Enligt 3 kap. 13 § jämförd med 2 kap. 13 § AFL gäller vidare att sjukpenning enligt AFL inte betalas ut för samma skada som föranleder ersättning enligt LAF. För studerande som börjar uppbära livränta under utbildning med stöd av 6 kap. 5 § LAF innebär reglerna att livräntetagaren får behålla sin sjukpenninggrundande inkomst och följa löne- utvecklingen inom det egna yrkesområdet. Sjukpenning enligt AFL kan inte betalas ut för den skada som föranleder ersättning enligt LAF men något hinder mot att utge sjukpenning enligt AFL för annan sjukdom än den som föranlett utbetalning av livränta finns inte. Detta förhållande innebär att den som uppbär livränta under studier kan få sjukpenning enligt AFL om han sjukanmäler sig av annan orsak än den som utgör grund för livräntan. En försäkrad som uppbär livränta med stöd av 6 kap. 5 § LAF kan därmed bli överkompenserad om han drabbas av annan sjukdom än arbetsskadan. För att minska risken för överkompensation föreslår jag att den sjukpenninggrundande inkomst på vilken livräntan är grundad skall vara vilande som föranleder livräntan. Har den försäkrade inkomst av arbete , t.ex. ferieinkomst, skall särskild sjukpenninggrundande inkomst beräknas på grundval av den inkomsten (studietids-SGI). I det följande föreslås att den angivna bestämmelsen i 3 kap. 13 § AFL slopas. Detta minskar dock inte problemet med möjlig överkompensation. Vad nu sagts skall även gälla om den försäkrade uppbär livränta enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP) och lagen (1977:267) om krigsskadeersättning till sjömän. 9 Samordning av sjuk- och arbetsskade- försäkringarna Lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) trädde i kraft och gäller skador som visat sig denna dag eller . Arbetsskadeförsäkringen omfattar anställda, uppdragstagare och egenföretagare och ger ersättning för inkomstbortfall till den som drabbas av skada i sitt arbete. Även vissa studerande omfattas av LAF. Arbetsskadan skall i princip bestå längre än för att ge den försäkrade rätt till ersättning enligt LAF. För tiden , sam- ordningstiden, gäller att den försäkrade har rätt till ersättning i form av sjuklön från arbetsgivaren och ersättning från den allmänna försäkringen i form av sjukvårdsförmåner och sjukpenning. Den som inte är sjukförsäkrad har dock rätt till motsvarande förmåner från arbetsskadeförsäkringen även . ersätter arbetsskadeförsäkringen dessutom nödvändiga kostnader för sjukvård utom riket, tandvård och särskilda hjälpmedel i den mån dessa kostnader inte ersätts enligt lagen om allmän försäkring. För skada som inträffat före är samordningstiden . Efter samordningstidens slut ersätter arbetsskadeförsäkringen nödvändiga kostnader för läkarvård, tandvård, sjukvårdande behandling, sjukhusvård, läkemedel och särskilda hjälpmedel. Vid sjukdom som sätter ned arbetsförmågan efter samordningstiden utges sjukpenning från arbetsskadeförsäkringen. Hel sjukpenning enligt LAF motsvarar normalt 1/365 av årsinkomsten upp till 7,5 basbelopp (). Vid bestående nedsättning av arbetsförmågan med minst en femtondel har den försäkrade rätt till ersättning i form av livränta för den inkomstförlust som uppkommer. Livräntan motsvarar skillnaden mellan den inkomst den försäkrade skulle ha haft om han inte hade skadats och den inkomst han trots skadan kan beräknas komma att få. Livräntan ersätter inkomstförlust upp till 7,5 basbelopp. Inkomstbortfall som för år understiger en fjärdedel av basbeloppet ger dock inte rätt till livränta. Livränta kan också utges till efterlevande. Arbetsskadeförsäkringen skall finansieras genom socialavgifter och avkastning från arbetsskadefonden. Avgiften utgör av avgiftsunderlaget. Antalet arbetsskadeärenden har ökat under i stort sett . uppgick antalet inkomna ärenden som skulle prövas hos försäkringskassorna till drygt 64 000. var antalet som högst eller 118 600. Därefter har antalet ärenden minskat. uppgick antalet ärenden till 108 600. Försäkringens kostnader (inkl. ersättning enligt äldre lagstiftning) har * 1991 ökat från till . Kostnaderna för arbetsskadesjukpenning uppgick till och till . Motsvarande kostnader för livräntor var 223 respektive . Arbetsskadefonden uppvisar ett underskott. Vid utgången av var det ackumulerade underskottet . Trots höjning av arbetsskadeavgiften till fr.o.m. och tillskott från delpensionsfonden (8,under /93) bedöms underskottet vid utgången av /93 uppgå till . Utan de av regeringen föreslagna och av godkända åtgärderna skulle underskottet vid utgången av ha uppgått till mer än enligt av gjorda beräkningar. Arbetsskadeförsäkringen har bl.a. varit föremål för en granskning av revisorer. I en rapport (1988/89:5) uttalade revisorerna att arbetsskadeförsäkringen inte fungerar väl i sin nuvarande utformning. Som skäl angavs bl.a. att arbetsskadeförsäkringens högre ersättningsnivå jämte handläggningstiderna i systemet torde verka starkt rehabiliteringshindrande samt att kompensationsnivån inom andra trygghetssystem för flertalet försäkrade ligger på en tillfredsställande nivå. Revisorerna anmälde därefter sin granskning till (förs. 1989/90:8). uttalade med anledning av revisorernas granskning i bet. 1989/90:SfU15 bl.a. att principen att en skada som beror på arbetet, i vart fall efter det akuta sjukdomsstadiet, genom försäkringsskydd skall ersättas med högre belopp än annan skada bör bi- behållas. Vidare utgick utskottet från att överväganden skulle komma att göras beträffande samordning av sjuk- och arbetskadeförsäkringarna. Utskottet hänvisade till den beredning av frågan som då pågick inom . Den dåvarande regeringen framhöll i prop. 1990/91:141 om rehabilitering och rehabiliteringsersättning att en samordning av sjuk- och arbets- skadeförsäkringarna är av mycket stor betydelse för ett framgångsrikt rehabiliteringsarbete. Utgångspunkten för en samordning skulle därvid vara att den enskilde som skadas i sitt arbete skall hållas skadeslös samt att samhällets åtaganden gentemot den skadade i huvudsak skall omfatta sjukpenning under sjukdomstid, rehabiliteringspenning under rehabiliteringstid och livränta vid varaktig nedsättning av arbetsförmågan. Utgångspunkten var vidare att arbetsmarknadens parter skulle ta ansvar för vad som därutöver krävs för att genom avtalsförsäkringar hålla de arbetsskadade skadeslösa. Därefter tillsattes en kommitté med uppgift att göra en översyn av vissa frågor inom arbetsskadeförsäkringen (S 1991:10). För att komma till rätta med problemen vad gällde kostnadsutvecklingen inom arbetsskadeförsäkringen beslöt på förslag av den nuvarande regeringen att förlänga samordningstiden från 90 fr.o.m. (prop. 1991/92:40, bet. 1991/92:SfU5, rskr. 1991/92:81). Regeringen utfärdade vidare tilläggsdirektiv till den nämnda utredningen om översyn av vissa frågor inom arbetsskadeförsäkringen (dir. 1991:109). Utredningen, som antog namnet , fick i uppdrag att dels överväga förslag till ändring av grunderna för vad som skall betraktas som arbetsskada, dels pröva om försäkringsskyddet för arbetsskadade kunde tillgodoses i annan ordning än den nuvarande. Utredningen har överlämnat ett delbetänkande (SOU 1992:39) Begreppet arbetsskada. Med utgångspunkt i betänkande och efter förslag av regeringen i prop. 1992/93:30 om ändring av begreppet arbetsskada har beslutat att kravet på skadlighet hos en arbetsmiljöfaktor skall höjas från sannolikhet till hög grad av sannolikhet. har kravet på orsakssamband mellan skadlig inverkan i arbetet och den försäkrades skada skärpts så att samband skall anses föreligga om övervägande skäl talar för det. De nya reglerna har trätt i kraft . Äldre lag gäller alltjämt för skador som inträffat före om de anmäls till . Vid behandling av propositionen erinrade socialförsäkrings- utskottet (bet. 1992/93:SfU8 s. 14) bl.a. om att arbetsskadeförsäkringen till skillnad från den allmänna försäkringen vilar på skadeståndsrättsliga principer. Enligt utskottet kunde det emellertid finnas anledning, inte minst av administrativa skäl, att inom den kommande utredningen om hur sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna skall finansieras och administreras även undersöka en modell där socialförsäkringssystemet kompenserar arbetsskador med samma nivå som sjukpenningförsäkringen. Detta gav regeringen till känna (rskr. 1992/93:142). Den mellan regeringen och Socialdemokraterna träffade överenskom- melse, som närmare redovisats i prop. 1992/93:50 om åtgärder för att stabilisera den svenska ekonomin, inbegriper bl.a. att en beredning skall tillsättas i syfte att införa en ny försäkringsmodell som innebär bl.a. att sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna flyttas ut ur statsbudgeten och att arbetsmarknadens parter ges huvudansvaret för försäkringarna. Jag avser att föreslå regeringen att besluta om direktiv för en sådan beredning. Med anledning av att förutsättningarna för ändrats väsentligt genom regeringens överenskommelse med Socialdemokraterna har utredningens arbete efter beslut av regeringen avslutats . Som redovisats i det föregående har beslutat om sänkta kom- pensationsnivåer i sjukförsäkringen fr.o.m. respektive (prop. 1992/93:31, bet. 1992/93:SfU9, rskr. 1992/93:157). Bl.a. sänks rehabiliteringspenningen till av den sjukpenninggrundande inkomst fr.o.m. förstnämnda tidpunkt. I samband med behandling av nämnda proposition uttalade socialförsäkringsutskottet (s. 15 f) bl.a. att utskottet tillstyrkte att rehabiliteringspenningens kompensationsgrad sänks till av den sjukpenninggrundande inkomsten. Efter samordningstidens slut kan dock arbetsskadesjukpenning utges även i rehabiliteringssituationer med ett högre belopp än denna rehabiliteringspenning. Utskottet ansåg att den kommande beredningen om sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna har möjlighet att uppmärksamma de eventuella problem som kan föreligga med rehabilitering av arbetsskadade personer. Som redan framhållits i årets budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 6, s. 39) medför de ändrade kompensationsnivåerna inom sjukpenning- och sjuklönesystemen behov av anpassning av arbetsskadesjukpenningen. Utan en sådan anpassning kan befaras att arbetsskadeförsäkringen i ökad utsträckning kommer att bli rehabiliteringshämmande eftersom den som anmält en arbetsskada svårligen kommer att vara motiverad att påbörja rehabilitering innan skadan blivit prövad. Mot bakgrund härav föreslår jag i det följande att rätten till arbetsskadesjukpenning i princip skall upphöra . 9.3 Sjukersättning vid arbetsskada till den som är försäkrad enligt lagen om allmän försäkring Mitt förslag: Vid arbetsskada utges till den som är sjukpenningförsäkrad ersättning under sjukdomstid för inkomstbortfall i form av sjukpenning eller rehabiliteringspenning enligt AFL. Skälen för mitt förslag: gäller principen att skador till följd av arbete kompenseras med högre ersättning än andra skador. Bakom denna uppfattning ligger bedömningen att en förvärvsarbetande löper större risk att skadas än den som inte förvärvsarbetar. Principen att en arbetsskada skall ersättas med högre belopp än en annan skada bör alltjämt gälla. Med hänsyn till utvecklingen av kostnaderna för arbetsskadeförsäkringen samt risken för att arbetsskadesjukpenningen verkar rehabiliteringshämmande anser jag det emellertid befogat att föreslå att, såvitt avser arbetsskadeförsäkringen, detta skall gälla först sedan en bestående nedsättning av arbetsförmågan till följd av arbetsskada har inträtt. Jag föreslår därför att rätten till arbetsskadesjukpenning i princip slopas. Som nämnts har antalet arbetsskadeärenden ökat mycket kraftigt under en följd av år. Detta har i sin tur medfört att väntetiden för ett beslut om arbetsskada förlängts i motsvarande mån. Eftersom den skadade i många fall vill ha ersättningsfrågan löst innan han är beredd att medverka i en rehabilitering har handläggningstiden jämte den höga ersättningsnivån kommit att utgöra ett hinder för ett framgångsrikt reha- biliteringsarbete. Detta är enligt min mening otillfredställande. vidtagna åtgärder, bl.a. förlängningen av samordningstiden, är inte tillräckliga, varför ytterligare åtgärder behövs för att ändra detta förhållande. Genom för- slaget att i huvudsak slopa rätten till arbetsskadesjukpenning anser jag att förutsättningarna för att få den försäkrade att medverka i en framgångsrik rehabilitering ökar väsentligt. Mitt förslag innebär att den som till följd av arbetsskada har fått sin arbetsförmåga nedsatt med minst en fjärdedel skall erhålla sjukpenning i enlighet med bestämmelserna i 3 kap. AFL .