prop · GH03195 · 1993-12-31 00:00:00 — Ettavtalsvillkor varigenom förmån på gmnd av försäkring tillfaller transportören, en s.k. benefit of insurance-klausul, eller liknande överenskommelser skall liksom enligt sjölag (168 § första 214 stycketandra meningen) likställas med ansvarsfriskrivning. I sista punkten av styckethar därför uttryckligen angetts att klausuler av dettaslag är ogiltiga. Andra stycket innehåller en uppräkning av bestämmelser sompå gmnd av sin karaktär undantas från den tvingande regleringen samt en uttryckligföreskrift om att överenskommelse kan träffas om uppgörandet av gemensamthaveri. Den sistnämnda bestämmelsen motsvarar vad som föreskrivs i 168 § andrastycket sjölag och någon ändring i sak åsyftas inte. I andrameningen slås också fast att transportören kan ta på sig ett längre gåendeansvar än vad som följer av styckegodsreglema. Varken Haag-Visbyreglema ellerHamburgreglema hindrar en sådan reglering, något som emellertid kan förekomma iandra konventionssammanhang. När ett transportavtal är underkastat konventionen ellermotsvarande bestämmelser i nationell lag är det enligt tredje styckettransportörens skyldighet att upplysa om detta i det användatransportdokumentet samt att även ange att villkor som strider mot den tvinganderegleringen är ogiltiga. Någon sanktionsbestämmelse mot att transportörenförsummar sin upplysningsplikt eller åberopar ogiltiga villkor har inte ansettsvara nödvändig. Denna bestämmelse öppnar en möjlighet att i likhet medbestämmelsen i 168 § fjärde stycket sjölag låta en transport avovanligt gods eller en transport under särskilda förhållanden falla utanför dentvingande regleringen. I förhållande till sjölag har dock de särskildadokumentskraven som förhindrar omsättning slopats, eftersom bestämmelsen ipraktiken inte berör gods avsett för vidareförsäljning och något mer utbrettmissbmk av bestämmelsen inte kan befaras. Och skulle konossement utfärdas färdetta normalt anses innebära att transporten inte är av sådan karaktär att denfaller utanför det tvingande ansvarssystemet. Avlämnande och mottagande av godset för transport Avlastaren skall avlämna godset på den plats och inom dentid som transportören har angett. Det skall avlämnas på ett sådant sätt och iett sådant skick att det bekvämt och säkert kan tas ombord, stuvas,transporteras och lossas. (jfr 255§ i utredningens förslag) SåvälHaag-Visbyreglema som Hamburgreglema saknar bestämmelser om avlämnande avgodset. Denna paragrafs första mening tar sikte på den problematik sombehandlas i 89 § första stycket första meningen sjölag. Där sägs attgodset skall avlämnas vid I äldretid, då avlastare och mottagare själva passade Prop. sitt gods vid fartygetssida, motsvarade en sådan regel den praktiska Den modemastyckegodshanteringen sker emellertid på harlinjen ofta en egen terminal i vilken godset tas emot för transport. Vidarefinns självständiga landorganisationer som Godset avlämnas vanligtvis till ett terminalföretag somförvarar detta till dess att det kan föras Menäven om detta är regel vid linjetrafik som anlöper större hamnar förekommerdock fortfarande styckegodstransporter, särskilt i den mindre farten, därgodset inte avlämnas vid en terminal. Svårigheten att finna ett uttryck somanger platsen för godsets avlämnande och som täcker alla skiftandeförhållanden kvarstår därför. På gmnd av detta har regeln utformats så att, omavtalspartema inte kommit överens om annat, godset skall avlämnas på den platssom transportören har angett. Detta innebär att det alltid är transportörensskyldighet att närmare ange platsen för avlämnandet. Godsetskall också avlämnas inom den tid som transportören har angett. Godset börnämligen finnas tillgängligt för transportören att han kan rangeratrailers, placera farligt gods på avsedd plats osv. Andrameningen motsvarar 90 § andra stycket sjölag och någon ändring i sakåsyftas inte. Medsättet för avlämnandet förstås dels den ordning i vilken godset avlämnas, delsdet sätt på vilket godset har anpassats till ombord-tagandet. När godsetavlämnas vid terminal har ordningen och sättet normalt ingen betydelse. Vidvissa typer av styckegodstransporter kan dock transportören ha anledning attvilja ha godset avlämnat på särskilt sätt. Närdet gäller godsets skick får beträffande emballage praxis vid olika fart ochgodsslag största betydelse såvida partema inte överenskommit om annat. Godsetskall avlämnas så att det kan tas ombord bekvämt och säkert. Med ordet bekvämtavses inte annat än vad som sjölag uttrycks med ordet bekvämligen.Godset skall således vara ändamålsenligt ordnat för hantering och transport. Omexempelvis trävaror transporteras i ett system som är uppbyggt för enhetslastatgods, skall avsändaren se till att varoma avlämnas i bandade buntar, vilkasyttermått passar in i systemet. Detär vidare avsändaren som skall svara för att godset kan hanteras ochtransporteras på ett säkert sätt, dvs. godset skall vara förpackat så att detvid normal hantering och transport inte kommer till skada. Kravet på emballagevarierar dock i skilda trader och för olika typer av varor. Fabriksnya bilar,exempelvis, transporteras vanligen helt oemballerade. Ettspeciellt problem föreligger när avsändaren själv packar en container eller liknande transportanordning och därefter avlämnar 216 I dessa fall räcker det inte med att de enskildagodsenhetema är tillfredsställande packade. Även den inre stuvningen måste varasådan att godset inte skadas, t.ex. genomatt komma i rörelse inne i transportanordningen. Som framgår Prop. 1993/94:195av 6 § har transportören i och för sig skyldighet att i skälig omfattningundersöka hur godset har förpackats. När godset vid avlämnandet är stuvat icontainer eller liknande behöver han dock besiktiga denna invändigt endast närdet finns särskild anledning att misstänka att godset är bristfälligtförpackat, stuvat eller säkrat (se vidare vid denna paragraf nedan). Transportörenskall i skälig omfattning undersöka om godset är förpackat på ett sådant sättatt det inte skadas eller kan orsaka skada på person eller egendom. Om godsetavlämnas i container eller liknande transportanordning, är transportören dockinte skyldig att undersöka den invändigt utom när det finns anledning attmisstänka att transportanordningen är bristfälligt packad. Transportörenskall underrätta avsändaren om de brister som han har upptäckt. Han är inteskyldig att transportera godset, om han inte genom skäliga åtgärder kan göradet lämpat för transport. (jfr256 § i utredningens förslag) Paragrafensaknar motsvarighet i såväl Haag-Visbyreglema som Hamburgreglema och är även nyi förhållande till sjölag. Förstastycket anger transportörens allmänna skyldighet att undersöka om godset harförpackats på ett tillfredsställande sätt. Vad som skall anses vara skäligomfattning måste avgöras från fall till fall. Klart är att det yttre emballagetskall avsynas och kontrolleras. Detta gäller såväl enskilda godsenheter somtransportanordningar för enhetslastning, t.ex. containrar och trailers. Hartransportören på gmnd av tidigare erfarenheter eller annars anledning attmisstänka brister även om några sådana inte framgår av en ytlig besiktning,måste en noggrannare undersökning göras. Kontrollen av förpackningen skallinriktas inte endast på om godset kan komma till skada eller ej utan även pårisken att godset på gmnd av föreliggande brister kan förorsaka skada påmänniskor, annat gods eller egendom. Regelni andra meningen har införts till ledning vid bedömningen av de problem som belysts bl.a. genom rättsfallet 1977 s. 49, där transportören ålades en mycket sträng undersöknings skyldighet vad gällde den inre stuvningen av en trailer. Det har därvid inte ansetts lämpligt att ålägga transportören ett ansvar som innebär skyldighet att öppna varje transportanordning av enhets karaktär för att kontrollera att stuvningen skett på vederbörligt sätt. Genom bestämmelsen har därför undersökningsskyldigheten in skränkts till de fall då särskild anledning förekommer att misstänka brister av något slag. Sådan misstanke kan uppkomma exempelvis då 217 enhetenföreter yttre skador men också på gmnd av kännedom om brister vid tidigaretransporter. Har avsändaren avlämnat en färdig- lastad transpx)rtenhet,behöver transportören således normalt inte Prop. 1993/94:195 öppna denna förinvändig kontroll utan endast vidta en skälig yttre kontroll. Om transportörenhar anledning att misstänka bristfälligheter i fråga om förpackning, stuvningeller säkring, måste han dock besiktiga transportanordningen även invändigt. Andrastycket reglerar transportörens skyldigheter när brister har upptäckts.Avsändaren skall underrättas om bristema och i första hand ges tillfälle attundanröja dem. Kan detta inte ske, och är bristema inte av det slaget atttransportören skäligen kan åtgärda dem, föreligger inte någon skyldighet atttransportera godset. Underrättelsen kan även lämnas till avlastaren såsomombud för avsändaren. Utövervad som följer av särskilda föreskrifter gäller att farligt gods skall varamärkt som farligt på lämpligt sätt. Avsändaren skall underrättatransportören och den undertransportör till vilken godset avlämnas om godsetsfarliga beskaffenhet och ange de säkerhetsåtgärder som kan vara nödvändiga. Omavsändaren i annat fall känner till att godset är av sådan beskaffenhet atttransporten kan medföra fara eller väsentlig olägenhet för person, fartyg ellerlast, skall han även upplysa om detta. (jfr257 § i utredningens förslag) Paragrafenmotsvarar 92 § sjölag samt artikel 13:1 och 13:2 i Hamburgreglema.Den anger avsändarens skyldigheter vid transport av farligt gods. Förstastycket innehåller föreskrifter om märkning och avsändarens upplysningsplikt.Däremot finns inga föreskrifter om hur farligt gods skall förpackas ochhanteras. Sådana föreskrifter förekommer dock i den offentligrättsligalagstiftningen. Om avsändaren försummar sina skyldigheter enligt paragrafen,blir han ansvarig enligt 41 § för den skada som uppkommer. Bestämmelserom farligt gods finns bl.a. i lagen (1982:821) om transport av farligt gods med tillhörande förordning (1982:923). Beträffande sjötransporter har meddelat särskilda föreskrifter. Angivna bestämmelser bygger på intemationeUa överenskommelser, bl.a. konvention om säkerheten för människoliv till sjöss, kallad SOLAS 1974, och den av IMO () utarbetade IMDG-koden (Intemational Dangerous Goods Code). Dennabestämmelse innehåller inte någon definition av begreppet farligt gods.Begreppet skall endast ses som en samlingsbenämning på olika ämnen ochanordningar som på ett eller annat sätt kan orsaka Prop. 1993/94:195 skador påmänniskor, miljö eller egendom. För en närmare bestämning fär ledning sökas iförsta hand bland de offentligrättsliga reglema. Lagen om transport av farligtgods innehåller exempelvis en uppräkning av olika typer av varor som skallanses farliga och den tillhörande förordningen en indelning i klasser.Sjöfartsverket har vidare föreskrivit att SOLAS 1974 kapitel VII och IMDG-kodenskall äga tillämpning. Inte heller dessa regelverk definierar farligt gods.Även här beskrivs olika slag av gods såsom farligt genom uppräkning ochindelning i klasser. Men även om godset inte omfattas av nämndasäkerhetsföreskrifter lör observeras att detta inte utesluter att det ändå kananses som farligt enligt denna paragraf (jfr prop. 1974:33 s. 82-83). Enligt92 § sjölag är det avlastaren som skall iakttaupplysningsskyldigheten medan befraktaren hålls ansvarig för skada som orsakasav att farligt styckegods har lastats utan att bortfraktaren kände till dessbeskaffenhet. Denna bestämmelse lägger upplysningsskyldigheten på avsändaren.På så sätt blir den upplysningsskyldige och den ansvarige samma person. Enabsolut skyldighet föreligger att märka farligt gods. Om särskildamärkningsföreskrifter (symboler m.m.) gäller för godset skall dessa givetvisiakttas. Eftersom sättet att märka godset i andra fall kan variera beroende påvilken typ av gods det är fråga om har i övrigt inte närmare angetts hurmärkningen skall ske, endast att denna skall göras på lämpligt sätt. Vadsom skall anses vara underrättelse fär bedömas med hänsyn tillomständighetema i det särskilda fallet. Bl.a. måste hänsyn tas till hur godsetsbeskaffenhet och de nödvändiga säkerhets-åtgärdema kan påverka lastplanen.Många gånger kan det räcka att transportören och undertransportören fär beskedom godsets beskaffenhet och eventuella säkerhetsåtgärder vid avlämnandet. 1andra fall fordras att underrättelse lämnas vid en tidpunktför att nödvändiga åtgärder skall hinna vidtas. Att underrättelse lämnas vidbokningen kan vara tillräckligt om godset sedan avlämnas till transportören. Omavlämnandet sker till annan än den hos vilken bokning har gjorts, måste dockunderrättelse lämnas med samma tidsmarginal även till den . Andrastycket innehåller en föreskrift om upplysningsskyldighet även i andra fall då godset är av sådan art att transporten kan medföra risker eller väsentliga olägenheter. Bestämmelsen, som motsvarar 92 § andra stycket sjölag, avser situationer då godset inte är farligt i sig självt. Som exempel kan nämnas krigs- kontraband eller gods av annan känslig natur, som kan föranleda betydande olägenheter för transportören (embargon e.d.). Det kan också röra sig om produkter där farligheten aktiveras först i förening 919 medvissa andra omständigheter, exempelvis lastning invid ett visst annat ämne,förhöjd temperatur som medför explosionsbenägenhet och liknande. Särskildaansvarsbestämmelser för farligt gods finns i 41 §. Här kan Prop. 1993/94:195också erinras om skyldigheten enligt 10 § att i vissa fall betala frakt trotsatt godset inte finns i behåll vid transportens slut. Paragrafenhar avfattats enligt Lagrådets förslag. Godssom fordrar särskild vård Omgodset fordrar särskild vård skall avsändaren upplysa om detta ochange de åtgärder som kan vara nödvändiga. Godset skall vid behov märkas på lämpligtsätt. (jfr258 § i utredningens förslag) Paragrafenmotsvarar 93 § första stycket sjölag. Föreskriftenom skyldighet att lämna upplysning om när gods fordrar särskild vård gmndas påtanken att avsändaren är den som bäst känner till godset och det särskilda kravpå vården av detta som kan föreligga. Vad som skall avses med särskild vård färavgöras från fall till fall men det är givet att man av en yrkesmässigtransportör kan kräva en ganska omfattande vamkännedom. kan transportörentill och med ha en större kunskap än avsändaren om hur godset skalltransporteras. Underrättelseom att gods fordrar särskild vård skall, på samma sätt som vid farligt gods,lämnas till transportören och den undertransportör till vilken avsändarenavlämnar godset. Även i fråga om innebörden av uttrycket kan hänvisastill vad som sagts under 7 §. Underrättelsen måste således lämnas så iförväg att praktiska möjligheter föreligger att förbereda mottagandet. Enligtsista meningen skall godset vid behov märkas. Regeln har tillkommit för att sålångt möjligt eliminera risken för sammanblandning av gods med olikavårdbehov. I vissa fall är märkning dock inte nödvändig, exemp)elvis när enkylredare tar emot kyl- och fryslaster av normalt slag. Kvittopå mottagandet av godset Avlastarenhar rätt att få kvitto på mottagandet av godset allteftersom det avlämnas. Bestämmelserom utfärdande av konossement och andra transportdokument finns i 42 - 59 §§. (jfr259 § i utredningens förslag) Paragrafenreglerar avlastarens rätt att fä kvitto på transportörens mottagande av godset. Första stycket Prop. I1891 års sjölag finns bestämmelser om utfärdande av bevis på godsets mottagandei 94 §. Därmed avses i första hand s.k. styrmanskvitton eller liknandemottagningshandlingar som utfärdas av befälhavaren eller styrmannen. I modemlinjefart är det dock vanligt att en självständig terminalop>eratör harbemyndigats att utfärda kvitton på mottagen last, s.k. terminalkvitton.Avfattningen av texten i första stycket har anpassats till detta. Atttransportören kan bemyndiga annan att i sitt ställe underteckna ett kvitto påmottaget gods följer av vanliga fullmaktsregler. Bestämmelsen gäller mot såvältransportören som en undertransportör. Kvittobehöver endast utfärdas om den som avlämnar godset begär det. Bestämmelsen fårses som en ordningsföreskrift inte har avtalats. Ett kvitto harsåledes, till skillnad från exempelvis konossementet, endast funktionen avbevis om att visst gods blivit mottaget. Vidgodsets avlämnande kan även konossement och andra transportdokument utfärdas.Andra stycket hänvisar till de lagmm som då blir tillämpliga. Ominte annat är avtalat, skall den frakt betalas som är gängse när godsetavlämnas för transport. Frakten skall betalas när godset tas emot. Förgods som inte finns i behåll vid transportens slut, skall frakt betalas endastom godset har gått förlorat till följd av sin egen beskaffenhet, bristfälligförpackning eller fel eller försummelse på avsändarens sida eller omtransportören har sålt godset för ägarens räkning eller lossat, oskadliggjorteller förstört det enligt 41 §. Eriagdfrakt skall betalas tillbaka om transportören enligt andra stycket inte harrätt till frakt. (jfr260 § i utredningens förslag) Paragrafenmotsvarar bestämmelsema i 124 och 125 §§ sjölag. Motsvarandebestämmelser för befraktning finns i 14 kap. 6 och 24 §§. Medbestämmelsen i första stycket första meningen åsyftas inte någon principiell ändring i förhållande till sjölag. Tid punkten för fraktens fastställande har dock justerats något med hänsyn till att godset vanligtvis avlämnas i terminal. Bestämmelsen har liten praktisk betydelse på linjefartens område där frakten normalt följer prislistor och tariffer som transportören offentliggjort i förväg. Denkan dock vara av värde som en in dubio-regel med tanke på den mindre sjöfarten. 1 andrameningen föreskrivs att frakten förfaller till betalning redan Prop.1993/94:195 vid mottagandet av godset. Detta är en anpassning till praxis där iprincip all styckegodsfrakt betalas i förskott. 1 lagtexten berörs inte frågan om s.k. överlossat gods,eftersom sådant gods mycket sällan förekommer vid styckegodstransporter. Skulleen situation med överlossat gods ändå uppstå bör problemet kunna lösas genom enanalog tillämpning av bestämmelsen i 14 kap. 6 § andra stycket. Gmndläggandeför funktionen som transportör är att denne skall lämna ut på bestämmelseortenallt vad han faktiskt mottagit på avskeppningsorten - varken mer, mindre ellerannat. Reglema i andra stycket bygger liksom motsvarandebestämmelser i 125 § sjölag på huvudprincipon att frakt skall betalasendast för gods som finns i behåll vid transportens slut. Från denna regel hargjorts vissa undantag. Dessa överensstämmer principiellt med motsvarandeundantagsregler i 14 kap. 24 § första stycket. Tredje stycket innehåller en uttrycklig bestämmelse omåterbäring av frakt. Har frakten erlagts skall den betalas tillbaka om fraktenligt andra stycket inte skall utgå. Frånträder avsändaren transportavtalet innan transportenbörjat, har transportören rätt till ersättning för fraktförlust och annanskada. Om godset inte avlämnas i rätt tid får transportören hävatransportavtalet om dröjsmålet utgör ett väsentligt avtalsbrott. Om transportörenvill häva avtalet, skall han meddela detta inom skälig tid efter det attavsändaren har gjort en förfrågan därom, dock senast när godset tas emot förtransport. Gör han inte det går hävningsrätten förlorad. Hävs avtalet hartransportören rätt till ersättning för fraktförlust och annan skada. Om avsändaren eller mottagaren begär att transporten skallavbrytas och godset lämnas ut på annan plats än bestämmelseorten, hartransportören rätt till ersättning för fraktförlust och annan skada.Transporten fär dock inte avbrytas om avbrottet skulle medföra väsentlig skadaeller olägenhet för transportören eller någon annan avsändare. Bestämmelsema i 14 kap. 32 § andra - fjärde styckena skallha motsvarande tillämpning. (jfr 261 § i utredningens förslag) Paragrafen motsvarar i huvudsak 131-134 §§ i 1891 årssjölag i de delar dessa paragrafer reglerar förhållandet när transportavtalet inte kan fullgöras på gmnd av omständigheter på avsändarens sida. Första stycket Genom huvudregeln i första stycket behålleravsändaren möjligheten att frånträdatransportavtalet innan transporten börjat mot att han Prop. 1993/94:195 utgerfull skadeersättning till transportören. Iandra stycket regleras transportörens rätt att häva transportavtalet och krävaersättning för fraktförlust och annan skada. Som fömtsättning gäller attgodset inte avlämnas till transportören . Hämtöver krävs attdröjsmålet utgör ett väsentUgt avtalsbrott. Vid bedömningen av detta fär hänsyntas bl.a. till avtalets övriga karaktär och till betydelsen av att transportenförsenas. Bestämmelsen fömtsätter inte att avsändaren skall ha insett ellerbort inse att avtalsbrottet var väsentligt för att transportören skall ha rättatt häva avtalet. Idet fall avsändaren gör en förfrågan om transportörens avsikt att häva avtaletgår hävningsrätten förlorad om meddelande inte lämnas inom skälig tid, docksenast när godset tas emot för transport. Vad som är skälig tid i dettasammanhang måste bedömas efter omständighetema. Enligttredje stycket kan avsändaren eller en mottagare som trätt i hans ställe ocksåbegära att godset lossas och lämnas ut i en mellan-hamn som ingår i resan.Avvikelse från linjen kommer således inte i fråga. En självständig fömtsättningär att godset kan lossas utan skada eller olägenhet för transportören eller förandra transportkunder. Varje skada eller olägenhet avskär dock intemöjligheten till ett avbrytande utan skadan eller olägenheten måste antas bliväsentlig. Fjärdestycket anger att 14 kap. 32 § andra-fjärde styckena skall ha motsvarandetillämpning. Dessa regler behandlar bl.a. skyldigheten att söka begränsa enskada om gods inte avlämnas samt frågan om befrielse från ersättningsskyldighetvid förekomsten av vissa extraordinära omständigheter. Vad gäller skyldighetenatt begränsa en skada genom att ta med annat gods skall här endast påpokas attkapacitetsförhållandena vid linjefart vanligtvis är sådana att transportörenkan ta med annat gods oberoende av om någon avsändare frånträder avtalet ellerinte. I så fall blir det inte fråga om att göra avdrag för bortfall av annanfrakt vid skadeberäkningen. Transportörensplikt att ta till vara lastägarens intressen Transportörenskall utföra transporten med tillbörlig omsorg och 223 skyndsamhet,vårda godset och även i övrigt ta till vara lastägarens intressen från mottagandettill utlämnandet av godset. Transportörenskall se till att det fartyg som används för transporten är sjövärdigt, vari ocksåinnefattas att det är behörigen bemannat och Prop. 1993/94:195 utmstat ochatt lastmm, kyl- och frysmm samt övriga utrymmen i fartyget, i vilka godsetlastas, är i gott skick för att godset skall kunna tas emot, transporteras ochbevaras. Omgods har gått förlorat, skadats eller försenats, skall transportören snarastlämna underrättelse om detta till den som avsändaren har angett. Kan sådanunderrättelse inte lämnas, skall lastägaren eller, om denne inte är känd,avsändaren underrättas. Detsamma gäller om transporten inte kan fullföljas påavsett sätt. (jfr262 § i utredningens förslag) Förstastycket i paragrafen motsvarar 98 § och 101 § första stycket sjölagoch någon ändring i sak åsyftas inte. början anges att transportören skall utföra transporten med tillböriigomsorg. Vårdplikten och skyldigheten att ta till vara lastägarens intressenvarar från det att transportören mottar godset till dess att han lämnar ut det.Det har dock inte ansetts nödvändigt att -såsom sjölag - preciserahans skyldigheter. Om ett utlämnande av godset inte kan ske, har transportörenmöjlighet att ensidigt befria sig från vårdplikten genom att lägga upp godset iförvar enligt 21 §. Omsorgsplikteninnebär också en plikt att företräda lastägaren mot tredje man och vidtanödvändiga åtgärder med avseende på godset. Detta regleras närmare i 16 §. Medtillbörlig skyndsamhet avses i första hand en generell skyldighet att inteöverskrida en rimlig tid för transportavtalets fullgörande.