prop · GG03257 · 1993-06-03 00:00:00 — Bolag som startar sin verksamhet efter kan inte få koncession för både livförsäkring och avgångs- bidragsförsäkring enligt den nya lagstiftningen. Hanteringen av arbetslöshetsförsäkringen i det nya systemet behandlas i specialmotiveringen till 1 kap. 4 §. Den nämnda övergångsregeln i bilaga IX till motsvarar det första livförsäkringsdirektivet artikel 13.3. Enligt den direktivbestämmelsen skall det upprättas en särskild förvaltning för varje verksamhetsform. Enligt artikel 14.1 skall den särskilda förvaltningen organiseras så att liv- och skadeverk- samheten hålls avskilda från varandra. Kravet på separation grundas, enligt samma artikel, på att livförsäkringstagarnas och skadeförsäkringstagarnas respektive intressen inte skall åsidosättas. I synnerhet skall avkastningen från livförsäkringsrörelsen komma livför- säkringstagarna till godo på samma sätt som om bolaget endast bedrev sådan rörelse. Mot denna bakgrund har i fjärde stycket angivits att livförsäk- ringsrörelsen och skadeförsäk- ringsrörelsen skall hållas åtskilda hos bolaget. Av artikel 14.1 framgår också att separationen av skadeförsäkringsrörelsen och livförsäkringsrörelsen föranleds av att kraven på minimikonsolidering skall hänföras till respektive verksamhetsform. En bestämmelse härom har tagits in i 7 kap. 28 §. 1 kap. 4 § I paragrafen definieras livförsäkringsbolag och skadeförsäkrings- bolag. Som nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2) har gränsdrag- ningen mellan bolagsformerna framför allt betydelse i redovisnings- och skattehänseende. Den gällande definitionen överenstämmer således med den som görs i 2 § 6 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, SIL. Definitionerna i FRL har ändrats för att bättre överenstämma med den föreslagna uppdelningen mellan livförsäkring och skadeförsäkring enligt den nya klassindelningen i 2 kap. 3 a och 3 b §§. Den nuvarande definitionen av livförsäkringsbolag knyter an till be- greppet personförsäkring, varmed i FRL avses livförsäkring, sjuk- och olycksfallsförsäkring, avgångsbidragsförsäkring samt arbetslöshetsförsäkring. Andra bolag än livförsäkringsbolag är skadeför- säkringsbolag. Detta överensstämmer med att man med skadeförsäkring brukar avse annan försäkring än personförsäkring. Enligt den nya indelningen i försäkringsklasser kommer emellertid sjuk- och olycksfallsförsäkring delvis att hänföras till skadeförsäkringsrörelse. Även avgångsbidragsförsäkring torde hänföras till skadeförsäkring. Mot denna bakgrund är det inte längre ändamålsenligt att knyta definitionen av livförsäkringsbolag till begreppet personförsäkring. Termen har därför tagits bort. Begreppet förekommer för övrigt endast i ett fåtal lagrum i FRL. Termen personförsäkring kan därför helt tas bort ur FRL. I stället får de olika försäkringsformerna anges i de aktuella lagrummen. Arbetslöshetsförsäkring är en av de försäkringsformer som räknas till personförsäkring. Arbetslöshetsförsäkring meddelas inte av försäkringsbolag utan av erkända arbetslöshetskassor. Kassornas verksamhet regleras i lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och är därför undantagna från (se 1 kap. 2 § första stycket FRL). Arbetslöshetsförsäkring behöver därför inte nämnas i de lagrum där begreppet personförsäkring tagits bort. Detta är en rent lagteknisk hantering som naturligtvis inte innebär att försäkringsbolagen skulle vara för- hindrade att meddela arbets- löshetsförsäkring. Avgångsbidragsförsäkringar meddelas endast av Arbetsmarknadens försäkringsaktiebolag () och ömsesidig sakförsäkring. Frågan om avgångsbidragsförsäkringarna behöver nämnas i de lagrum där termen personförsäkring utmönstras får bedömas i varje enskilt fall. Med livförsäkringsbolag enligt den nya lydelsen avses inte bara bolag som uteslutande driver direkt livförsäkringsrörelse enligt 2 kap. 3 b § eller indirekt livförsäkringsrörelse. Även bolag som så gott som uteslutande driver sådan verksamhet skall anses som livförsäkringsbolag. Detta är en konsekvens av att separationsprincipen utformats så att direkt livförsäkringsrörelse och sjuk- och olycksfallsförsäkring, som enligt de nya reglerna hänförs till skadeförsäkring, kan drivas i samma bolag, se allmänna motiveringen avsnitt 2.2. Dessutom kan indirekt livförsäkring och all sorts skadeförsäkring, som , meddelas av samma bolag (se specialmotiveringen till 1 kap. 3 §). Även bestämmelserna om gränsdragning mellan livförsäkringsföretag och skadeförsäkringsföretag i 2 § 6 mom. SIL måste samordnas med ändringarna i förevarande paragraf. Som nämns i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2) får emellertid det göras i senare sammanhang. 1 kap. 5 § Enligt den nuvarande bestämmelsen i första stycket första meningen skall reglerna om livförsäkring tillämpas även på all annan personförsäkring än livförsäkring. Från denna princip medges undantag i den andra meningen. Beträffande sådana personförsäkringar som meddelas för längst eller mot en premie som är beräknad och bestämd för längst i sänder ("kort annan personförsäkring") får försäkringsbolagen välja mellan att tillämpa reglerna för skadeförsäkring och livförsäkring. Detta undantag fick sin nuvarande utformning och avser i praktiken sjuk- och olycksfallsförsäkring, se prop. 1961:171 s. 208. Det överensstämmer med den gränsdragning som infördes mellan livförsäkringsrörelse som kan drivas utan grunder och annan livförsäkring, se 1 kap. 10 § FRL. Avsikten var bl.a. att underlätta tillkomsten av kombinerade enhetsförsäkringar, vilket ansågs vara värdefullt, särskilt inom gruppförsäkringsområdet. Ändringarna i första stycket är en följd av att termen personförsäkring tagits bort (se specialmotiveringen till 1 kap. 4 §) och att indelningen i försäkringsklasser fått en ny utformning enligt 2 kap. 3 a och 3 b §§. Syftet har varit att så långt som möjligt undvika sakliga ändringar i förhållande till den nuvarande ordningen. I den första strecksatsen behandlas sjukförsäkringar och olycksfallsförsäk- ringar som enligt den nya klassindelningen hänförs till skadeförsäkringsrörelsen (se 2 kap. 3 a § första stycket klasserna 1 och 2). Dessa försäkringar motsvarar i huvudsak de sjuk- och olycksfallsförsäkringar där, enligt nu gällande regler, den korta avtalstiden gör att det finns möjlighet att välja mellan att tillämpa reglerna om skadeförsäkring och livförsäkring. För att behålla denna valmöjlighet har det införts en möjlighet att tillämpa bestämmelserna om livförsäkring för sjuk- och olycksfallsförsäkringar som betraktas som skadeförsäkringar enligt de nya reglerna. Motsvarande valmöjlighet har införts beträffande avgångsbidragsförsäkringar. Dessa försäkringar är att anse som skadeförsäkringar enligt den nya klassindelningen. Den föreslagna valmöjligheten avviker från de nuvarande reglerna på så sätt att det är obligatoriskt att tillämpa reglerna om livförsäkring för "långa" avgångsbidragsförsäkringar. Enligt gällande försäkringsvillkor för avgångsbidragsförsäkring beräknas och fastställs premien i taget efter en procentsats av företagets årslönesumma för arbetstagaren. existerar alltså inte avgångsbi- dragsförsäkringar av det långa slag som medför obligatorisk tillämpning av bestämmelserna om livförsäkring. Det kan inte anses motiverat att upprätthålla en särreglering för sådan lång avgångbidragsförsäkring. Försäkringsbolagen kan alltså enligt förslaget alltid välja mellan att tillämpa reglerna för skadeförsäkring och livförsäkring oavsett om avgångs- bidragsförsäkringen är kort eller lång. Som tidigare konstaterats är FRL inte tillämplig på arbetslöshetsförsäkring. Den nya klassindelningen innebär bl.a. att sjukförsäkringar och olycks- fallsförsäkringar som meddelats än eller för obestämd tid och som normalt inte får sägas upp av försäkringbolaget (se 2 kap. 3 b § första stycket klass 4) hänförs till livförsäkringsrörelsen och därför definitionsmässigt bör betraktas som livförsäkringar. Den andra strecksatsen innebär att det inte är obligatoriskt att tillämpa bestämmelserna om livförsäkring för sådana sjuk- och olycksfallsförsäk- ringar om premien är beräknad och bestämd för längst . Anknytningen till premieberäkningen överensstämmer med den ordning som gäller . Den nya klassindelningen innebär dessutom att försäkring som tecknas som tillägg till konventionell livförsäkring utgör en särskild livförsäkringsklass (se 2 kap. 3 b § första stycket klass 1 b). En sådan tilläggsförsäkring blir därför definitionsmässigt en livförsäkringsform även om den skulle hänföras till skadeförsäkring om den tecknades separat. Det har i andra strecksatsen införts en möjlighet att avvika från bestämmelserna om livförsäkring även avseende tilläggsförsäkringar. Med undantag för de föreslagna reglerna om minimikonsolidering i 1 kap. 8 a § samt 7 kap. 22, 23 och 26 §§ avseende livförsäkringsrörelse strider det inte mot EES-reglerna att tillämpa livförsäkringsreglerna i FRL på skadeförsäkringsrörelse eller att inte tillämpa livreglerna för vissa former av livförsäkring. Paragrafen har utformats i enlighet härmed. Ändringen i sista stycket är en följd av att särbestämmelserna om livförsäkring i 19 kap. 3 § tagits bort och att 19 kap. 4 § upphävts. 1 kap. 6 § Bestämmelsen i andra stycket enligt vilken ett försäkringsaktiebolags aktiekapital skall bestämmas med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av den planerade rörelsen har tagits bort. Ändringen är en följd av att de föreslagna soliditetsreglerna innehåller uttömmande bestämmelser om startkapitalets storlek och sammansättning, se 1 kap. 8 a § tredje stycket med hänvisningar. Motsvarande ändring har gjorts beträffande ömsesidiga försäkringsbolag i 1 kap. 8 § första stycket. 1 kap. 7 § Ändringen i första stycket är en följd av att begreppet personförsäkring utmönstrats ur FRL, se specialmotiveringen till 1 kap. 4 §. 1 kap. 8 § Ändringen innebär att bestämmelsen enligt vilken ett ömsesidigt försäkringsbolags garantikapital skall bestämmas med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av den planerade rörelsen har tagits bort. Ändringen är en följd av att de föreslagna soliditetsreglerna innehåller uttömmande bestämmelser om startkapitalets storlek och sammansättning, se 1 kap. 8 a § tredje stycket med hänvisningar. Motsvarande ändring har gjorts beträffande försäkringsaktiebolag i 1 kap. 6 § andra stycket. I paragrafen har vidare, som en ytterligare förutsättning för återbetal- ning av garantikapitalet, gjorts ett tillägg som innebär att återbetalningen måste vara förenlig med de föreslagna soliditetsreglerna. 1 kap. 8 a § Paragrafen är ny och formulerad med ledning av soliditetsreglerna i första skadeförsäkringsdirektivet artiklarna 16 och 17 samt första livför- säkringsdirektivet artiklarna 18-20 jämte de båda direktivens ingresser. Som framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4) kan det sättas i fråga om uppfattningen att är absoluta är riktig. Om reglerna inte är absoluta får för sina egna försäkringsbolag uppställa strängare krav än vad direktivbestämmelserna före- skriver. Av skäl som framgår av den allmänna motiveringen föreslås i detta lagstiftningsärende ingen avvikelse från de nivåer som föreskrivs i direktiven. Enligt första livförsäkringsdirektivet skall solvensmarginalen ha en viss sammansättning (artikel 18). Den minsta solvensmarginalen betecknar kravet på solvensmarginalens storlek (artikel 19). I första skadeförsäkringsdirektivet används beteckningen solvensmarginal både i fråga om sammansättningen och storlek- skravet. Detta kan ge upphov till förväxling och begreppsförvirring. I första stycket har därför införts den nya beteckningen kapitalbas som grundläggande begrepp i stället för solvensmarginal. Första stycket innehåller vidare en hänvisning till de bestämmelser som reglerar kapitalbasens sammansättning. I andra stycket införs begreppen solvensmarginal och garantibelopp. Inne- börden av motsvarande begrepp i EG:s direktiv har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4). Solvens- marginalen betecknar här kravet på kapitalbasens storlek med utgångspunkt i verksamhetens art och omfattning. Garantibeloppet motsvarar vad som i direktiven betecknas minsta garantifon- den. Denna terminologiska avvikelse har gjorts för att undvika det felaktiga intrycket att bolagen i sina balansräkningar måste redovisa en ny överskottsfond. Enligt direktiven skall en tredjedel av den föreskrivna solvensmarginalen utgöra garantifonden, vilket inte är detsamma som den minsta garantifonden. Garantifonden har en för- hållandevis liten självständig betydelse och är lätt att förväxla med minsta garantifonden. I FRL har därför inte införts något begrepp som motsvarar direktivens garantifond. Kapitalbasen får aldrig underskrida garantibeloppet även om verksamheten varit så blygsam att solvensmarginalen är lägre än detta belopp. Garantibeloppet skall även säkerställa att ett försäkringsbolag vid bildandet har ett tillräckligt startkapital. Denna funktion anges i tredje stycket. Denna bestämmelse och reglerna om garantibe- loppets storlek i 7 kap. 26 och 27 §§ ersätter de nuvarande reglerna i 1 kap. 6 och 8 §§ om aktiekapitalets respektive garantikapitalets storlek. Detta innebär att det vid koncessionsprövningen i regel inte kommer att kunna krävas lika stort startkapital som . En annan sak är att det står ett försäkringsbolags stiftare fritt att välja ett större startkapital än den miniminivå som föreskrivs i lag. I fjärde stycket hänvisas till de bestämmelser i 19 kap. 11 § enligt vilka skall ingripa om kapitalbasen underskrider solvensmargi- nalen eller garantibeloppet. 1 kap. 10 § Ändringarna i paragrafen är huvudsakligen en följd av anpassningen till EG:s regelsystem. Ändringen i första stycket innebär att möjligheterna till undantag från FRL:s särskilda bestämmelser om livförsäkring inte gäller de nya soliditetsreglerna. En generell dispensmöjlighet skulle inte vara förenlig med EES-reglerna om minimikonsolidering för livförsäkringsrörelse. Däremot strider det inte mot EES-reglerna att medge undantag från övriga särskilda bestämmelser om livförsäkring. Den nuvarande dispensmöjligheten avseende tjänstepensionsförsäkringar och indirekt försäkring i andra stycket är så allmänt utformad att det är teoretiskt möjligt att medge avvikelser från FRL:s samtliga bestämmelser. En så omfattande dispensmöjlighet kan, beträffande tjänstepensionsförsäkringar, komma i konflikt med EES-reglerna på försäkringsområdet. Bestämmelsen om tjänstepensionsförsäkringar har därför fått utgå. Bestämmelsen tillkom genom lag om försäkringsrörelse. En redogörelse för bakgrunden till dispensregelns införande i FRL och för meddelade dispenser finns i betänkandet (SOU 1986:8) Soliditet och skälighet i försäkringsverksamheten s. 171 ff. Redan beviljade dispenser bör bestå. En regel härom har tagits in i övergångsbestämmelserna. Det andra stycket innehåller dessutom en generell dispensmöjlighet för mottagen återförsäkring. Samtliga försäkringsdirektiv på försäkringsom- rådet, med ett undantag som saknar praktisk betydelse, avser direkt för- säkring. Dispensmöjligheten kan därför behållas. Ett tillägg har gjorts som inskränker utrymmet för dispens i ett visst fall, som kommenteras i anslutning till fjärde stycket punkt 3. Enligt det nuvarande fjärde stycket får undantag medges från FRL för vissa lokala ömsesidiga försäkringsbolag. De föreslagna ändringarna föranleds av att de bolag som anges i punkterna 1-3 inte omfattas av EG:s direktiv på försäkringsområdet. Punkt 1 avser ömsesidiga försäkringbolag som driver skadeförsäkringsrörelse med viss närmare angiven begränsad verksamhet och motsvarar första skadeförsäkringdirektivet artikel 3.1 första stycket. Punkt 2 avser vissa mindre lokala skadeförsäkringsbolag som endast meddelar assistansförsäkring. Även om sådana bolag ännu inte förekommer i har undantag möjliggjorts även för dessa. Den föreslagna bestämmelsen motsvarar första skadeförsäkringsdirektivet artikel 3.1 andra stycket (bestämmelsen införd genom assistansdirektivet artikel 3). Enligt punkt 3 kan undantag medges för sådana ömsesidiga försäkringsbolag som har full återförsäkring för sina åtaganden i ett annat ömsesidigt bolag. Bestämmelsen motsvarar första skadeförsäkringsdirektivet artikel 3.2. Enligt samma artikel skall det övertagande bolaget omfattas av bestäm- melserna i direktivet, som eljest inte är tillämpligt på återförsäkringsrörelse. Förfarandet är närmast att jämställa med s.k. fronting. Även om fronting knappast förekommer i föreslås en möjlighet att medge undantag för sådana fall. Innan en tillämpning av bestämmelsen kan komma i fråga bör det emellertid prövas om det aktuella förfarandet är förenligt med en sund utveckling av försäkringsväsendet. Den föreslagna bestämmelsen är tillämplig endast vid avtäckning av direkttecknade försäkringsavtal. Det mottagande bolaget kan alltså inte medges undantag med stöd av denna bestämmelse om det i sin tur avtäcker hela sitt mottagna ansvar på ett tredje ömsesidigt skadeförsäkringsbolag. Bestämmelserna i punkt 3 har utformats i enlighet härmed. Som nämnts är det första skadeförsäkringsdirektivet (och andra direktiv på försäkringsområdet som knyter an till det direktivets tillämpningsom- råde) tillämpligt på det mottagande bolaget. Om det mottagande bolaget begär dispens enligt andra stycket (avser mottagen återförsäkring) får därför undantag inte medges i vidare omfattning än att det är förenligt med det första skadeförsäkringsdirektivet och andra anknytande direktiv. Det andra stycket har kompletterats med en bestämmelse av denna innebörd. Enligt första livförsäkringsdirektivet artikel 3 undantas från direktivets tillämpningsområde institut som motsvarar de svenska begravningskassorna samt ömsesidiga livförsäkringsbolag vilkas årliga premieinkomst inte överstiger 500 000 ecu. Någon undantagsbestämmelse för begravningskassorna är inte aktuell eftersom dessa faller utanför FRL:s tillämpningsområde. En undantagsbestämmelse för de nämnda ömsesidiga försäkringsbolagen torde sakna praktisk betydelse. Bestämmelserna i artikel 3 föranleder därför inga undantagsbestämmelser i . Dispensmöjligheten enligt fjärde stycket omfattar i princip alla bestämmelser i . Å andra sidan har stor frihet att förena en dispens med lämpliga villkor. Innebörden av enheten ecu har behandlats i protokoll 39 till . 2 kap. 3 § Första stycket har ändrats i fråga om den verksamhetsplan som nämns i bestämmelsen. Artikel 9 i både första skadeförsäkrings- direktivet och första livförsäkringsdirektivet samt assistans- direktivet artikel 7 anger de uppgifter som en verksamhetsplan skall innehålla. I andra skadeförsäkringsdirektivet artiklarna 5 och 9 samt i direktivet 90/618/EEG om gränsöverskridande verksam- het för motorfordonsförsäkring artikel 2 har undantag gjorts från viss uppgiftsskyldighet i fråga om s.k. stora risker, varmed avses i huvudsak transport- och sjöförsäkring, kreditförsäkring tecknad av näringsidkare samt skadeförsäkringar som tecknas av större företag (angående begreppet stora risker, se specialmotiveringen till 1 kap. 4 § förslaget till lagen om EES-försäkringsgivares verksamhet i ). Enligt första livförsäkringsdirektivet skall verksamhetsplanen för livförsäkring innehålla uppgifter eller dokumentation om grunder för den planerade verksamheten. I enlighet härmed har i första stycket angetts att grunderna skall fogas till verksamhetsplanen. I övrigt föreslås att regeringen eller skall meddela närmare föreskrifter om verksamhetsplanens innehåll. Föreskrifterna måste naturligtvis vara förenliga med EES-reglerna på området. innebär att verksamhetsplanen, utöver grunder, skall ange bl.a. försäkringsvillkor och premietariffer. Flera remissinstanser, bl.a. och , har hävdat att kollektivavtalsgrundade för- säkringar skall undantas från denna uppgiftsskyldighet. Beträffande uppgifter om försäkringsvillkor och premietariffer får regeringen eller pröva i vilken utsträckning undantag kan komma i fråga. När det gäller grunder kan undantag från uppgiftsskyldigheten inte anses vara förenligt med EES-reglerna. Något sådant undantag har därför inte införts. Det skall tilläggas att dessa förhållanden kan komma att ändras när blir bundet av det tredje livför- säkringsdirektivet. Direktivet innebär att länderna inte får anta regler om förhandsgodkännande av grunder. Ett land är dock, enligt direktivet, oförhindrat att kräva en löpande uppgiftsskyldighet. Vidare har en redaktionell ändring gjorts i fråga om i vilka fall grunder skall upprättas. Den sista meningen i första stycket har tagits bort såsom obehövlig. Ändringen i tredje stycket innebär att kravet på sundhet i den planerade verksamheten skall avse endast förhållandena i det enskilda försäkrings- bolaget och inte, som , i försäkringsväsendet som helhet. Ändringen har gjorts för att undvika alla inslag av behovsprövning. Dessutom har det ansetts befogat att i sista meningen uttryckligen förbjuda en sådan prövning. Ändringarna föranleds av artikel 8.4 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet enligt vilka någon behovsprövning inte är tillåten. Det föreslagna sundhetskravet har ut- formats efter förebild i banklagstiftningen. Vad sundhetskravet skall omfatta har utvecklats i prop 1989/90:116 om ägande i banker och andra kreditinstitut m.m. (s. 58-62 och 82). Med stöd av sundhetskravet skall bl.a. en banks organisation, verksamhet enligt bolagsordningen samt inre kontroll- och säkerhetsuppbyggnad prövas. Vidare sägs att bankens verkställande ledning och större ägare skall bedömas uppfylla de kunskapsmässiga krav och vara så omdömesgilla i sitt handlande som erfordras för att de skall kunna på ett långsiktigt och stabilt sätt driva sund bankverksamhet. Även de organisatoriska förhållandena skall bedömas. Uppmärk- samheten skall också riktas på t.ex. verksamhet som en ägare driver vid sidan av den tillståndspliktiga rörelsen. Principen om en sund försäkringsverk- samhet är avsedd att uttrycka samma krav som de nämnda i fråga om bankverksamhet. Innebörden av begreppet sund försäkrings- verksamhet är naturligtvis inte statisk utan kan förändras beroende på hur försäkringsmarknaden utvecklas. 2 kap. 3 a § Paragrafen är ny och innehåller den klassindelning som skall tillämpas vid beviljandet av koncession för direkt skadeförsäkringsrörelse enligt första skadeförsäkringsdirektivet artikel 7.2 och bilaga till direktivet samt med de tillägg som gjorts enligt assistansdirektivet artikel 14 och rätts- skyddsdirektivet artikel 9. En koncession skall med undantag för bestämmelserna i tredje och fjärde styckena omfatta en eller flera av försäkringsklasserna 1-18 eller risk som hänför sig till en sådan klass. Första stycket klasserna 1 och 2 avser olycksfalls- respektive sjukförsäkring. EES-reglerna innebär att dessa försäkringar skall hänföras till skadeförsäkringsrörelse. Ett undantag från paragrafens tillämpningsområde har emellertid gjorts för sådan sjuk- och olycksfallsförsäkring som anges i 2 kap. 3 b § första stycket klass 4. Undantaget motsvarar sådan "permanent health insurance not subject to cancellation" som finns i och , se specialmotiveringen till 2 kap. 3 b § första stycket klass 4. Enligt 2 kap. 3 b § första stycket klass 1 b skall dessutom försäkringar som är tillägg till en konventionell livförsäkring hänföras till livförsäkringsrörelse. Bestämmelsen är tillämplig om tilläggsförsäkringen är t.ex. en sjuk- eller olycks- fallsförsäkring. Det kan inte anses nödvändigt att uttryckligen undanta tilläggsförsäkringar från förevarande paragrafs tillämpningsområde. I bilagan till första skadeförsäkringsdirektivet har under A närmare angivits vilka risker som hänförs till varje försäkringsklass. För att inte onödigt belasta lagtexten har det i andra stycket överlåtits till regeringen eller att meddela närmare föreskrifter härvidlag. Dessutom kan en sådan beskrivning behöva ändras till följd av utvecklingen på för- säkringsområdet. I avsnitt B i bilagan till första skadeförsäkringsdirektivet anges att försäkringsklasser får grupperas på vissa sätt.