prop · GH03218 · 1993-12-31 00:00:00 — Regeringen anser att detär angeläget att förbättra intagnas möjligheter att erhålla adekvat psykiatriskvård. Vi anser att det är väsentiigt att såväl den landstingskommunala hälso-tx;h sjukvården som krimmalvården har reella möjligheter att tUlgodse desärskflda krav på vård som denna patientgrapp ofta har. Det är enligt vårmening vUctigt art åtgärder vidtas så att bristerna i möjlighetema för intagnai kriminalvården att erhålla adekvat psykiatrisk vård undanröjs. En sådanåtgärd kan bl.a. vara de av Fängelseutrednmgen nämnda överenskommelserna mellanlandstmgen angående utomlänsvård för intagna i kriminalvårdsanstalt. En annanåtgärd kan vara utrednmgens förslag om art varje krimmalvårdsanstalt genomavtal knyts till viss sjukvårdsinrättning. Regeringenkommer att bereda förslagen som Psykiatriutrethiingen och Fängelseutredningenhar redovisat i ett sammanhang. Vi har för avsikt att återkomma till rUcsdageni dessa frågor. 11.2 Missbrukare med svåra psykiska störningar Regeringensbedömning: Vården tfll missbrukare med svåra psykiska störningar börförstärkas. Detta bör ske inom ramen för nuvarande ansvarsgränser mellansocialtjänsten och hälso- och sjukvården där psykiatrin har ett tydligtvårdansvar också för missbrakare där missbruket är en del av en tyngrepsykiatrisk problematik. Regeringensförslag: 1 syfte att förstärka samarbetet mellan inklusiveLVM-instimtioner och hälso- och sjukvården skall avsättasunder en treårsperiod. Tyngdpunkten i arbetet bör vara att fmna väl fungerandevårdkedjor och att utveckla och sprida vårdmetoder anpassade till den härgrappens särskilda behov. Utredningensförslag: Utredningen föreslår att lagstiftningen kompletteras med en möjlighetför kommuner och landsting att komma överens om en ekonomisk reglering avseendemissbrakare med svår psykisk Regleringen skallomfatta ett ekonomiskt bidrag genom ex- Prop. 1993/94:218 empelvis skatteväxlingfrån konunun till landstmg. Förslaget kan enligt utrednmgen kombmeras med ettbetalnmgsansvar för ett landsting för missbrukare med allvarlig psykisk stömmgsom är i behov av sluten psykiatrisk vård och som vårdas på LVM-hem på enkonununs bekostnad. Tfllämpningen av den föreslagna regeln bör avgöras lokalt. Remissinstanserna:Huvuddelen av remissinstansema är tveksamma tUl om utredningens förslag gerförbättrmgar i vårdhänseende då det gäller grappen svårt psykiskt stördamissbrukare. Flera instanser anser att en lagreglermg för ett förtydligande avansvaret måste tUl och liksom flertalet av kommunernaanser att frågan endast kan lösas med en huvudman för den psykiatriska vården.Många instanser anser att frågan om vården för den här grappen psykiskt stördaär mycket viktig och att den behöver belysas genom ytterligare utredning. Någrainstanser, bl.a. läkarorganisationema, föreslår en länsvis organisering ochsamordning i ett särskilt organ i ett samspel mellan specialpsykiatri, primärvårdoch socialtjänst. Skälenför regeringens bedömning och förslag: Missbrakare med svåra psykiskastörningar är en av samhällets mest utsatta grapper. Samhällets stöd tifl dennagrapp är otillräckligt och de olflca insatsema ofta splittrade och dåligtkoordmerade. Detär oklart hur många missbrakare med svåra psykiska störningar som finns iSverige. Mot bakgrand av vissa uppgifter från kan dock antalet vuxnanarkomaner med svår psykisk störning uppskattas till 50 till 60 per 100 000 invånare.Till detta kommer mellan 6 och 12 unga narkomaner per 100 000 invånare. Antaletalkohol- och biandmissbrukare med svår psykisk störning kan i storstadsområdenauppskattas tUl minst 100, i medelstora kommuner till mmst 50 och ilandsbygdskommuner till mmdre än 50 per 100 000 invånare. Dessa uppgifter ärdock osäkra och är bland annat beroende av hur såväl missbrak som svår psykiskstörnmg defmieras. Missbrukaremed svåra psykiska störningar behöver omfattande vård och stöd både frånsocialtjänsten och psykiatrin. Det gäller ofta speciella behandlingsinsatsersom är anpassade till kombmationen missbrak och psykisk störnmg. Socialtjänstenhar härvidlag ansvar för den uppsökande verksamheten och för den långsiktigarehabUiteringen av och stödet till narkotika- och alkoholmissbrakare.Primärvården skall ge allmänmedicinsk service främst när detgäller missbrakare som inte har en svårare psykisk störnmg. Hälso-och sjukvården har också ansvar för korttidsvård och avgiftning(abstinensbehandling, psykiatrisk och somatisk utredning samt motivationsarbete)liksom för vård av missbrakare med svåra psykiska störningar som kräverpsykiatrisk behandling. Psykiatrin har således ett otvetydigt ansvar förmissbrakare med allvarlig psykisk störning i synnerhet då missbrukaren är ibehov av sluten psykiatrisk vård, vilken i vissa fall inte kan gesutan stöd av den psykiatriska tvångslagstiftnmgen. 1993/94:218 Det är denpsykiatriska vårdens skyldighet att se till att patienten i sådana fall gesbehövlig sjukvård och mte hänvisas till LVM-hem eller annan form av vård isocialtjänstens regi. I den av rUcsdagen antagna propositionen Tvångsvård avvuxna missbrakare m.m. (1987/88:147) betonade också det föredragande statsrådetvflcten av att sjukvårdshuvudmännen utvecklar erforderliga resurser för attkunna svara upp mot sitt ansvar vad gäller de svårt psykiskt stördamissbrukarna. Statensinstimtionsstyrelse, som startade sm verksamhet , skall från ochmed svara för planermg, ledning och drift av bl.a. samtiigaLVM-hem i landet. Av regermgens proposition om ändrat huvudmannaskap för vissainstimtioner inom ungdomsvård och miss-braksvård (prop 1992/93:61) framgår attvården vid bl.a. LVM-hemmen i fortsättningen bör differentieras främst medhänsyn tfll de särskilda behov som olika klientgrapper har. En grapp som dåsärskilt nämns är psykiskt störda missbrakare. Detmellan de olika huvudmännen delade ansvaret föratsätter en gemensam planeringav insatsema i syfte att skapa bra underlag för en bedömnmg av dels vilkaresurser som krävs för att möta de psykiskt störda missbrakarnas behov av vårdoch stöd, dels vilken huvudman som skall ha ansvar för de olika delarna avbehandlmgen. Trotsatt ansvaret för olika vård- och stödinsatser tUl svårt psykiskt stördamissbrukare framgår av gällande lagstiftning visar ett flertal rapporter på attansvaret i praktiken är oklart och att otillräckliga insatser görs för dennagrapp. Från rapporteras art man inte får det stöd frånpsykiatrin som man anser sig behöva för att kunna svara upp till dessamänniskors behov. Detta gäller såväl inom den öppna som slutna psykiatrin.Denna bild bekräftas av den enkät som redovisas i Psykiatriutredningensdelbetänkande Psykiskt stördas simation i kommunema - en probleminventermg ursocialtjänstens perspektiv (SOU 1992:3). Av enkäten framgår en nästangenomgående kritik från att psykiatrin mte ger tillräckligt stödnär det gäller bedömning eller behandling av psykiskt störda missbrukare ellerde som finns i gränslandet mellan psykisk störning och missbrak. Irapporten mellan psykiatrin och dess vårdgrannar (Spri rapport 321)har Spri belyst dessa frågeställningar utifrån LVM-hemmens perspektiv. Avrapporten framgår att personalen vid LVM-hemmen är kritiska mot psykiatrinsbristande intresse och förmåga att svara för vården av missbrakare med svårpsykisk störning. Den efterlyser ett bättre samarbete men framför allt att denpsykiatriska vårdorganisationen skall ta ett långsiktigt ansvar för vissapersoner som man på LVM-hemmen upplever som psykiskt sjuka. Irapporten glömda rmrkotikamissbmkarrm. Vård och behandling avnarkotikamissbrukare med psykisk sjukdom eller djupgående personlig-hetsstöming(1989:33) konstaterar att flera LVM-hem har enoacceptabelt hög andel klienter med psykisk sjukdom Prop. 1993/94:218eller djupgående personlighetsstörning. LVM-hemmens erfarenheter av samarbetetmed psykiatrin uppges vara dåliga och bland annat sägs det vara svårt attöverföra psykiskt sjuka missbrukare i behov av vård till psykiatrisk klmik. Enorsak till det bristande samarbetet kan vara att sjukvårdshuvudmännensresurser för att vårda och behandla svårt störda missbrukare i många delar avlandet är dåligt utbyggda. Detta framgår bl.a. av Psykiatriutrednmgensdelbetänkande Psykiatrin och dess patienter - levnadsförhållande, vårdensinnehåU och utveckling (SOU 1992:37). Flera landsting har inte avdelat någonspeciell resurs för missbrukarvården. När det gäller att ta ansvar förmissbrukare med svår psykiatrisk störning tycks flertalet sektorer haotillräckliga möjligheter. Nära fyra femtedelar av sektors-cheferna anser attmöjlighetema till sluten psykiatrisk vård av psykiskt störda missbrukare ärbristfäUiga inom . Denbristfälliga vården av vissa missbrukare med psykiska stömmgar har dock mteenbart sm grund i bristande resurser utan kan också hänföras tfll atteffektiva behandlingsmetoder saknas mom psykiatrm vad gäller t.ex. missbrakaremed personlighetsstörningar. Psykiatrin har därmed svårt att svara upp tUl deförhoppnmgar och krav som ställs bland annat från . Vårdtill missbmkare med svåra psykiska stömingar Regeringenkonstaterar att den bild som ges av vården av och stödet till missbrukare medsvåra psykiska störningar är tämligen mörk. Samarbetet mellan socialtjänstenoch hälso- och sjukvården främst psykiatrin är dåligt utvecklat och mångamissbrukare inom får mte del av psykiatrins insatser. Flerasvårt psykiskt störda missbrukare vårdas på LVM-hem med bristfällig psykiatriskkompetens trots att de kan vara i behov av sluten psykiatrisk vård ellerkvalificerade psykiatriska konsultinsatser. Enorsak till det bristande samarbetet kring dessa patienter torde vara attlandstmgen mte byggt upp tillräckligt med resurser för att möta den härgrappens speciella behov. Missbrukare med svår psykisk stömmg har en sammansattproblematUc och det återstår fortfarande mycket att lära för att dessapatienter skafl kunna få en framgångsrflc behandling. ,som har konstaterat tydliga brister i vården av och stödet till psykiskt stördamissbrukare, anser att sjukvårdshuvudmännens resurser riktade mot dessapatienter bör förstärkas både i sluten och öppen vård. Vidare böransvarsfördelningen förtydligas. En möjlighet att göra detta är enligtutredningen att genomföra en ekonomisk reglering som bland annat iimebär attlandstingen i fortsättningen efter överenskommelse med kommunen får ettbetalningsansvar för vård på instimtioner av personer somrätteligen bör ha psykiatrisk vård. Den ekonomiska reglermgen bör enligtutrednmgen ske lokalt och bygga på lokala överenskommelser. Flertalet remissinstanserställer sig tvekande till om förslaget om en Prop. 1993/94:218 ekonomiskreglermg och ett betalnmgsansvar kommer att förbättra vården av och stödet tilldenna patientgrapp. Bland annat menar att det är svårt attse att en skatteväxlmg mellan kommun och landstmg skulle kunna lösa problem fören till antalet liten men svårt utsatt grapp. Skatteväxlmg är enligt verket enalltför omfattande åtgärd med risk för dålig träffsäkerhet. Regermgen delardenna bedömnmg varför något särskilt betalningsansvar för denna grapp mte börmföras. Somredan nämnts har många LVM-hem en anmärkningsvärt hög andel klienter medpsykiska störmngar. Orsaken till detta kan troligen sökas i att psykiattmtenderar att avvisa vårdsökande missbrukare med hänvisning tUl socialtjänstensansvar för missbrukarvården. DenI övertar () ansvaret för LVM-hemmen.Ett av styrelsens vflctigaste uppdrag är att differentiera vården så att denavpassas för de enskilda klientemas behov. En sådan differentieringsgrimd somsärskilt utpekats är psykisk stöming. Detär dock vUctigt att påpeka att det även med ett statligt huvudmannaskap förLVM-hemmen, är synnerligen vflrtigt att stimulera det lokala samarbetet mellanpsykiatrm och . Det mnebär bl.a. att aktivt måstemedverka i behandlmgsplanermgen på LVM-instimtionema. Differentiermgenav missbrukare kommer att ske mom ramen för fem geografiskt avgränsaderegioner. Avståndet från hemorten kan därmed visserligen bli något långt försomliga, men bedömningen är att det viktiga samarbetet med ochpsykiatrin trots det mte kommer att äventyras. Det är därför viktigt attLVM-instimtionema också involveras i detta samarbete. Enligtregermgens mening bör vården och stödet tfll psykiskt störda missbrukareförstärkas inom ramen för nuvarande ansvarsförhållanden. I detta sammanhang börsärskilt psykiatrins ansvar för grappen understrykas. Sjukvårdshuvudmännenmåste på ett betydligt bättre sätt än ta detta ansvar och bygga uppoch utveckla erforderliga resurser. Detta bör ske i nära samarbete medkommunens socialtjänst och de statliga LVM-mstimtionema så att en samverkan kanske och samhällets sanflade resurser användas på bästa sätt. kansocialtjänstens resurser vad gäller vård och behandling av personer med lättarepsykiska stömmgar t.ex. personlighetsstörningar behöva utvecklas. Medhänsyn till de konstaterade bristerna i vården av och stödet till psykisktstörda missbrukare anser regermgen att det fmns goda skäl för att detta områdesärskilt skall uppmärksammas i statens tillsyn över hälso-och sjukvården ochsocialtjänsten . Psykisktstörda missbrukare är en patientgrapp med sanunansatta problem och behov. Somovan sagts saknas både tfllräckUga resurser och erforderlig kompetens momområdet. För att nå ett framgångsrUct behand-Imgsresultat måste flera olikapersonalkategorier med olika kompetens samverka kring denenskilde mdividen. Likaså måste resursförstärkmngar till. Psykiatrin ochsocialtjänsten bör därför stimuleras att utveckla och förstärka sma msatser iarbetet med psykiskt störda missbrukare. Detta kan t.ex. ske genom att bfldalokala samverkansgrapper för att ta fram gemensamma vårdplaner för de enskildapatienterna. Grundförat-sättningen för arbetet skall vara att psykiatri ochsocialtjänst har ett gemensamt ansvar för missbrukare med psykiska stömmgar.Genom en sådan samverkan sammanförs kompetens både kring missbruk och psykiskastörningar. Det är också viktigt att de statliga LVM-instimtionema mvolveras idet lokala samarbetet. Vården har också olUca karaktär ochkan ges såväl i sluten som öppen form. I detta sammanhang är det av stor vflctatt det fmns en kontinuitet i behandlingsarbetet och att vårdkedjornafungerar. Detta gäller såväl öppna och mstimtionellamissbrukarvård som psykiatrins motsvarande vård. För ändamålet bör 45 miljonerkronor avsättas . Medlen disponeras avSocialstyrelsen, som inom ramen för en bered-mngsgrapp med representanter förberörda intressenter bör precisera hur stimulansbidraget skall användas. Enligtregeringens menmg bör verksamhetema noggrant följas, utvärderas och dokumenterasför att senare kunna bilda imderlag för den fortsatta uppbyggnaden ochutvecklingen av verksamheterna på såväl nationell, regional som lokal nivå. Regeringensbedömning: Psykoterapi kan för vissa psykiskt störda vara en effektivbehandlingsform. För att förbättra möjligheterna att få behandlmg medpsykoterapi till patientavgift och högkosmads-skydd har den särskildaersättmngen för psykoterapeutisk verksamhet som lämnas tillsjukvårdshuvudmännen höjts från till 39,5 miljonerkronor för . Psykiatriutredningen:Utredningen föreslår att möjligheten för legitimerade psykoterapeuter att efteransökan förtecknas hos försäkrmgskassan som enskild vårdgivare utvidgas tUlatt omfatta terapeuter som inte är legitimerade läkare. Sjukvårdshuvudmännensvarar för remittering av patienter tfll de nya psykoterapeuter som då kommeratt förtecknas hos kassan, som gör avräkning enligt gällande överenskommelse omstatens ersättning till sjukvårdshuvudmännen. Regleringen av behandlingsvolymenföreslås ske genom vårdavtal och patienten skall erlägga vanlig patientavgift.Utredningen föreslår också att den statliga påbyggnadsut-bildnmgen ipsykoterapi byggs ut till samtliga universitetsorter. Remissinstanserna:Brukarorgamsationema och de fackliga organisationema, föratomläkarorganisationema, tillstyrker i stort utredningens förslag,Iflcsom ett tiotal kommuner och nio landsting. 1993/94:218tillstyrker under föratsättning att ökade ekonomiska resurser tiUförsverksamheten. m.fl. hänvisar till att frågan bör utredas avhälso- och sjukvårdens orgamsation och fmansiering (HSU 2000). Statensberedning för utvärdermg av medicinsk metodUc (SBU) anser att effektema av psykoterapibehandlingför många psykiska sjukdomstillstånd inte är fullt kända och därmed inte börligga till grund för ersätttung från sjukförsäkrmgen. Flertalet av landstingenoch avstyrker förslaget i denna del Iflcsom RUcsförsäkringsverketoch några andra remissmstanser. Förslaget att utvidga psykoterapiutbildningenhar ett fåtal instanser kommenterat och de som gjort det har varit positiva.Många remissinstanser har allmänt ansett att psykoterapi som behandlingsformbör utvecklas och resursförstärkas. Skälenför regeringens bedömning: framhåller att villkoren förmänniskors möjligheter att få psykoterapi mte är acceptabla. Psykoterapi sombehandlingsform måste jämställas med andra sjukvårdande behandlingar. Det ärenligt utredningens mening oförenligt med prmcipema för svensk hälso- ochsjukvård att överlåta den fulla kosmadstäckningen på den enskilde. Psykiatriutredningenfmner starka skäl för att öppna möjligheten för psykoterapeuter att förtecknasig i den allmänna försäkringen även om utnyttjandet tills vidare skulle skevia vårdavtal. Åtgärden skulle på detta sätt kunna förbereda för förändrmgarsom enligt utrednmgens memng kommer att ske i samband med att valfriheten ivården vidgas. Psykiatriutredningenlämnar inget förslag om hur anknytningen av psykoterapin till försäkringenskall se ut på längre sflct. Skälet till detta är att Utredningen om hälso- ochsjukvårdens fmansiering och organisation (HSU 2000) har i uppdrag att behandlabl.a. hälso- och sjukvårdens framtida orgaiusation och fmansiering.Psykiatriutrednmgen överlåter därför frågeställnmgen om psykoterapms framtidafmansiering till HSU 2000. Psykiatriutrednmgenframhåller att behoven av psykoterapeutiska vårdinsatser bör tillgodoses genomatt antalet utbUdningsplatser för påbyggnadsutbildiung i psykoterapi ökas.Skälet är att det finns en regional obalans i tillgången på utbildadeterapeuter. Regeringensproposition om arvoden till privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster samtvissa ersättningar till sjukvårdshuviuimännen (1993/94:75) RUcsdagen beslutadeden om en lag avseende privatpraktiserande läkares respektivesjukgymnasters rätt till ersättmng från ett av landstingen finansierat ochadministrerat offentligt ersättningssystem för hälso- och sjukvård i de fallvårdavtal inte har träffats med (prop. 1993/94:75, bet. 1993/94:SoU14, rskr 1993/94:118). Den föreslagna ordningen innebär att läkare ochsjukgymnaster som fr.o.m. påbörjar privat verksamhet fårrätt till ersättning från landstmget enligt de föreslagna lagarna och vissa av regermgen utfärdade taxebestämmelser. Detta gäller underföratsättnmg Prop. att vissa krav på kompetens och verksamhet är uppfyllda.För både läkare och sjukgymnaster gäller bl.a. att de måste bedrivaverksamheten på heltid och att de inte får ha anställmng i någotlandstings hälso- och LäkarvårdsersätmUig lämnas för vård som ges av läkare iprivat verksamhet med specialistkompetens. Detta betyder att det utgårersättning för vård som ges av privat verksamma specialister i psykiatri somäven är legitimerade psykoterapeuter. Ersättningar till sjukvårdshuvudmännen för I den redovisade fmansplanen för /94föreslogs att det för bidraget till vissa ersättningar från sjukförsäkrmgenskulle fastställas en utgiftsram på totalt för år 1994.Vidare angavs att regeringen skulle återkomma till efter sommaren 1993angående de konsekvensändringar som föranleddes av förslagen och då ävenredovisa resultatet av överläggnmgar med företrädare för sjukvårdshuvudmännenom den närmare fördelningen av utgiftsramen. godkände de föreslagnarUctlinjema för ändrmgama i ersätmingssystemet och fastställde utgiftsramen förår 1994 (bet. 1992/93:FiU30, rskr. 1992/93:447). Partema har med utgångspunkt i beslut förtöverläggningar om hur utgiftsramen på bör fördelas pååtgärder vilka i olika avseenden bygger på medverkan från staten och denallmänna försäkringen. har parterna varit eniga om att en särskildersättning för psykoterapeutisk verksamhet skall länmas tillsjukvårdshuvudmännen. Syftet med detta ekonomiska stöd är att möjliggöra förhuvudmännen att genom vårdavtal med legitimerade privata vårdgivare ökatillgången på psykoterapeutisk behandling till rinfliga kostnader för denenskilde. Partema har ansett det vara angeläget att denna ersättmngsformförstärks betydligt och att beloppet höjs från 24 miljoner kronor1993 till dvs. Ersättmngen fördelas mellanhuvudmännen och utges dels med per huvudman, dels med 3,50kronor per mvånare. Vi vill i detta sammanhang erinra om att legitimeradepsykoterapeuter kan ha annan utbildningsbakgrund än läkarexamen. Bland dessaåterfmns många psykologer men även socionomer och andra yrkesgrapper. I tidigare avsnitt anges att ansvaret för fmansiering aversättmngar till privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster har överförtsfrån sjukförsäkrmgen tUl sjukvårdshuvudmännen . En viktigutgångspunkt för regleringen är att de privatpraktiserande läkare ochsjukgymnaster som är uppförda på förtecknmg hos allmän försäkringskassautan särskild prövning skall gå in i det nya systemet. Detta mnebär attspecialister i psykiatri som är legitimerade psykotera- Prop. 1993/94:218peuter och även i övrigt uppfyller kraven i det nya systemet har rätt tfllersättningar från sjukvårdshuvudmännen. Vi anser därför att det nya systemetkommer att förstärka samarbetet mellan landstmgen och de privata vårdgivarnavilket i sin tur förbättrar möjlighetema för bl.a. specialistkompetentapsykiatriker att tUUiandahålla psykoterapi i privat regi. Detnya ersättningssystemet iimebär att den grundläggande ansvarsfördelningenändras när det gäller fmansiering och admmistration av ersättningen tUlprivatpraktiserande läkare och sjukgymnaster. förslag omatt förteckna fler legitimerade psykoterapeuter hos försäkrmgskassan utgår dockfrån det gamla ersättningssystemet där försäkrmgskassan hade ett annat ansvarän . Den nya ordningen med sjukvårdshuvudmännen som huvudansvarig förfinansiermg av ersättningarna till privatpraktiserande läkare m.m. iimebärsåledes att det mte längre fmns några föratsättnmgar att genomföra dettaförslag. Psykiatriutredningenhar i sitt delbetänkande Psykiatrm och dess patienter (1992:37) redovisatatt det fmns bristande resurser avsatta för psykoterapi. Av betänkandet framgåratt av cheferna för landets psykiatrisektorer har angett att behovet avpsykoterapi varken kan tillgodoses genom tillgängliga resurser momsektorsklinUcen eller genom att umyttja vårdavtal. Dessutom uppger man imajoriteten av landstmgen att det finns kö till behandlmg med psykoterapi. Detär enligt regeringens mening inte tUlfredsställande att en så betydande andelav de patienter som har behov av psykoterapi mte kan få adekvat behandling.Regeringens initiativ att höja den särskilda ersättningen för psykoterapeutiskverksamhet som lämnas till sjukvårdshuvudmännen från till39,skall ses mot bl.a denna bakgrund. Genom dettamedelstillskott har patientema fått ökade möjligheter art få psykoterapi tillpatientavgift och högkosmadsskydd. Dessutom kommer det nya ersätmmgssystemetenligt vår mening att förbättra möjlighetema för bl.a. specialistkompetentapsykiatrUcer att tillhandahålla psykoterapi i privat regi. Sammantaget anser viatt dessa åtgärder kommer att kunna förbättra tUlgången till psykoterapi tUlrimliga kostnader för de patienter som behöver det. Regeringensbedömning: Landstingen skall enligt tandvårdslagen ge en god tandvård åt demsom är bosarta inom landstingskommunen. Kommunema har enligt socialtjänstlagendet yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och denhjälp som de behöver. Regermgen har i proposition 1993/94:93 länmat förslag omett förändrat ersättningssystem för vuxentandvården. Det nyaersättningssystemet innebär att de patienter som tfll följd av långvarigsjukdom eller funktionshinder har ert omfattande tandvårdsbehov skall kunna fåen förhöjd årlig ersättning.