prop · GH03190 · 1993-12-31 00:00:00 — 1993/94:190 skärpte krav förtiUåtande i hovrätt av nya omständigheter cKh bevis (se SFS 1971:218 och1989:656) föresfegit att en kfegande som åberopar ett inte tidigare förebringatbevis i ett mål där förlikning om saken är tiUäten vid överkfegandet skaU uppgeanledningen tiU att beviset inte förebringats redan tidigare öfr nuvarande 55kap. 3 § andra stycket). Försfeget är ägnat att förenkfe hanteringen ihovrätten av de feU i vilka kfeganden åberopar ett nytt bevismedel i hovrätten.Man bör emeflertid beakte att 50 kap. 25 § även avser åberopade nya"omständigheter", varmed - åtminstone i huvudsak - avses endast rättsfekte,dvs. omständigheter som är av omedelbar betydelse for utgången av målet.Givetvis bör i ett dispositivt tvistemål även en kfegande som åberopar en sådanomständighet ange varför åberopandet inte skett redan i tingsrätten (jfrLindeU, ProcessueU preklusion, , s. 152). Lagtexten har förtydhgats ienhghet med dette. torde inte kunna vara tifl nackdel för någon part. Begreppet"förebringas" har i förslaget genomgående ersatts av begreppet"franflägga". Någon sakUg ändring åsyftas inte. Ettöverklagande skall enligt nu gällande regler vara egenhändigt undertecknat avparten eUer hans ombud. Den bestämmelsen har slopats av skäl som anges iavsnittet 6. Detskall i ansluöung till den nu berörda paragrafen sägas att de uppgifter somlämnas enhgt paragrafen kan behöva kompletteras. Bestämmelser om föreläggandeangående komplettering finns i 7 §. Även de uppgifter som parten lämnar i enkompletteringsskrivelse hör tfll överkfegandet. Sålunda bör ett yrkande sompreciseras inom förelagd tid betraktes som firamstäUt i överklagandet ttots attpreciseringen skett efter utgången av klagotiden. Även sådana uppgifter somparten lämnar inom fristen för ett anstånd med utvecklande av yrkanden ochgmnder hör tifl överklagandet. Ändringamai paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycket "överklagande"ersätter uttrycket "vad" (se avsnittet 5). I sin nuvarande lydelseupptar paragrafen (i likhet med flera andra i balken) bestämmelser om att endomstol tfll en högre rätt skaU sända in en viss typ av inlaga med dehandlingar som fogats tiU den samt akten i målet. I fortsätmingen bör för sammasak i stället användas uttrycket "handlingama i målet". 6 och 7 §§ Ändringamai paragrafema är en följd av att i förslaget uttrycket "överklagande"ersätter uttrycket "vad" (se avsnittet 5). 50 kap. 8 § Prop. Ändringamai paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycket "överkfegande"ersätter uttrycket "vad" (se avsnittet 5). I sin nuvarande lydelseupptar paragrafen (i likhet med flera andra i balken) bestämmelser om attsådana handlingar vilka fogats tifl en viss typ av infega skafl sändas övertifl en part tiflsammans med själva infegan. Eftersom ett sådant förferingssätttorde vara en självklarhet har några motsvarande bestämmelser inte tegits med ifegförsfeget. Paragrafenhandlar om svaret på överkfegandet. För det fefl att det i en svarsskrivelsepåkallas ny bevisning efler åberopas en ny omständighet har införts enbestämmelse om att anledningen tifl att beviset efler omständigheten intetidigare lagts fram skall uppges (se kommentaren tifl 4 § (Kh jämför med 55kap. 8 §). Ur paragrafen har vidare i förslaget tegits bort en bestämmelse omatt skrivelsen med svaret skafl vara egenhändigt undertecknad (se avsnittet 6). Iparagrafen finns bestänunelser om fortsatt skriftväxUng efter det att motpartenhar svarat på överklagandet. Enligt den nuvarande lydelsen skall klagandendelges svaret. Formlig delgivning är knappast nödvändig mot bakgmnd av bl.a.de alhnänna bestämmelser om domstolamas delgivningsskyldighet som är 1990tegits in i 33 kap. 2 § förste stycket (SFS 1990:1411; prop. 1990/91:11). Någonbestämmelse om att svarsskrivelsen skall delges tes därför inte upp iförslaget. SjälvklartskaU dock svarsskrivelsen sändas över till klaganden. följer redan avaUmärma processrättsUga principer Uttryckliga bestämmelser om attsvarsskrivelser skaU sändas över till den som överklagat finns för närvarandesåvitt gäller vademålen CKh revisionsmålen. Sådana bestämmelser saknas dock förbesvärsmål. är märkhgt inte minst ur den synvinkeln att vade- ochrevisionsmålen inte utom i uppenbara feU kan komma att bU avgjorda utan attkfeganden fått tiUfälle att slutföra sin talan eUer kaUats tiU en huvudförhandlingmedan besvärsmålen kan avgöras utan förhandling eUer ytterligare skriftväxUngsedan svarsskrivelsen kommit in tiU domstolen. Det är i dette sammanhang attmärka att som från början innehöU mycket långt gående reglerom avgöranden efter muntUg huvudfÖrhandhng inte innehåUer några mera allmännabestämmelser om rättens kommunikationsskyldighet. Det gör däremot såvälförvalttiingslagen (1986:223) som forvalmingsprocesslagen. Tyvärr kan nten förde allmänna domstolamas del inte reglera kommunikationsfrågan riktigt likaenkelt. Domstolsutredningenanger att starka skäl talar för att man inte bör 129 sökalösa problemen med kommunikationsskyldigheten i allmän domstol 9 1993/94. isolerat fÖr överrättemasdel. Det finns nämUgen som utredningen . 1993/94:190 påpekar inte någonnattirUg pfets fÖr en motsvarighet tfll 18 § FPL i de kapitel irättegångsbalken som handlar om prcKessen i de olika instanserna utan endast ide kapitel som är gemensamma fÖr aUa instanser (närmast 17 och 30 kap.). Fråganom införandet av regler om rättens kommunikationsskyldighet bör därför tas upptifl närmare behandling först i ett senare sammanhang. Självklart måste därviduppmärksammas sambandet med den nya regleringen i 33 kap. 2 § om i vflka feflen handling som skafl sändas över tifl en part också formUgen behöver delges.Mot den nu angivna bakgmnden behåUs i försfeget nuvarande regel om att vidöverklagande av en dom svarsskrivelsen skaU sändas över tiU klaganden. Föratt hovrätten skall få förordna om ytterUgare skriftväxling krävs enligtparagrafens nuvarande lydelse att en sådan är "erforderUg". Dettekrav som vid balkens införande var nödvändigt för att de då nya principema ommuntUghet, omedelbarhet (Kh koncentration skulle sfe igenom torde numera haspelat ut sin roU. En bättre överensstämmelse med hur de nu gäUandebestämmelsema om hovrättsprocessen fektiskt tillämpas och bör tillämpas får mangenom att i stället använda ordet "behövs". Det uttrycket ger ettnågot större uttymme för skriftväxUng och överensstämmer med formuleringen iparagrafens tredje stycke om när sammanttäde får hållas under förberedelsen. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 10 a §. De nuvarande bestämmelsema ill § hartegits in i 12 §. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 11 och 12 §§. Uttrycket"erforderligt" har dock av skäl som angetts i kommentaren till 10 §ersatts av uttrycket "om det behövs". Det föreskrivs inte atthovrätten skall vidte åtgärder enligt paragrafen "utan dröjsmål",eftersom det kravet i princip gäUer allt hovrättens arbete med målet. 13 och 14 § Paragrafemamotsvarar nuvarande 21 respektive 22 §§. Den nuvarande bestämmelsen i 22 § omatt hovrätten utan hinder av tidigare beslut får förordna att huvudförhandlingskall äga mm är en självklarhet och har därför ingen motsvarighet ilagförslaget. 15 § Prop. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 13 §. TiU paragrafen har dock fegts enbestämmelse om att tiden för en huvudförhandling om möjUgt skaU bestämmas eftersamråd med partema. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 14 §. I paragrafen har d(Kk inte tegits mednågon motsvarighet tiU de nu gällande hänvisningama tiU regler om kallelse avvittne (sakkunnig i 36 CKh 40 kap. (SFS 1987:747) finns detnämUgen inga specielfe regler om kallelse av sakkunnig (se angående sädanaäldre lydelse av 40 kap. 11 § förste stycket). Bestämmelsema i andra styckettredje meningen har utformats i enUghet med Lagrådets förslag. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 15 §. Paragrafenöverensstämmer i huvudsak med nuvarande 16 § förste och andra styckena. Deändringar som görs är av redaktioneU natur En avvikelse har gjorts frånutredningsförslaget beträffande förste stycket för att en hänvisning i 55 kap.15 § skaU bU mera rättvisande. Andra stycket har utformats i enlighet medLagrådets förslag. Bestänunelsema i nuvarande 16 § tredje stycket om att detsom en tiUsfedeskommen part anfört som regel inte får uppfesas har ingamotsvarigheter i propositionsförsfeget. Anledningen tiU detta är att de avbestämmelsema berörda frågoma numera regleras genom hänvisningen i 37 kap. 3 §tiU 36 kap. 16 § och av hänvisningen i 50 kap. 17 § tfll 43 kap. 5 §. 19 och 20 §§ Paragrafemaöverensstämmer i sak med nuvarande 17 respektive 18 §. Lagtexten har utformatsi enUghet med Lagrådets förslag. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 19 §. Ändringama i paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycket "överkfegande"ersät ter uttrycket "vad" (se avsnittet 5). I förste stycket har iförhållande tifl 131 utredningsförslaget gjorts den ändringen att orden "sammanträde fÖr" har införts som enersätttimg för orden "rättegångstiflfäfle för" vilka Prop.1993/94:190 förekommer i den nuvarande fegtexten. Bestämmelsema i nuvarande 21§ har tegits in i 13 §. Att orden "ett sammanträde" skjuts in iandra CKh tredje styckena mellan orden "eUer tifl" CKh "ensenare dag" underfettar enhgt regeringens mening inte läsningen avparagrafen. Paragrafenmotsvarar nuvarande 20 §. Fristen för ansökan om åtempptegande har bestämtstiU i stäUet för Aifled-ningen tiU dette är attfristen för överkfegande av domar och beslut numera är och inte somförr och att enhetUga frister i allmän domstol har ett egenvärde.Ändringama i paragrafen är i övrigt en följd av att i försfeget uttrycket"överklagande" ersätter uttrycket "vad" (se avsnittet 5).Vissa av bestämmelsema i nuvarande 22 § har tegits in i 14 §. Ändringamai paragrafen är av redaktionell natur 24 och 25 §§ Ändringamai paragrafema är en följd av att i förslaget uttrycket "överklagande"ersätter uttrycket "vad" (se avsnittet 5). Bestämmelsema i 25 § harutformats i enUghet med Lagrådets förslag. 50 kap.27 och 29 §§ Ändringamai paragrafema är av redaktioneU natur Bestämmelsemai 51 kap. som gäUer brottmål överensstämmer tiU stora delar med bestämmelsema i50 kap. som gäUer tvistemål. Ändringama i kapidet överensstämmer därför i storutsträckning med de ändringar som gjorts i 50 kap. Därför kan beträffande defleste ändringama hänvisas till det som sägs i kommentaren tiU 50 kap. Vissaskiflnader föreUgger dock i förhållande tifl ändringama i det kapitiet.Rubriken tifl kapidet har utformats i enUghet med det som har angettsbettäffande mbriken tiU 50 kap. 51 kap. 1 - 3 §§ Prop. Paragrafemaöverensstämmer Uksom nu med motsvarande paragrafer för tvistemål i 50 kap. 1 -3 §§. 4 och 5 §§ Ändringamai paragrafema är en följd av att i försfeget uttrycket "överklagande"ersätter uttrycket "vad" (se avsnittet 5). De förste styckena iparagrafema överensstämmer liksom nu med motsvarande paragrafer for tvistemål i50 kap. 4 ckU 5 §§.Bestämmelserite i nuvarande 4 § siste stycket om krav på egenhändigtundertecknande har tegits bort av skäl som angetts i avsnittet 6. I övrigt ärändringama av redaktioneU nattir 6 och 7 §§ Paragrafemaöverensstämmer liksom nu med motsvarande paragrafer för tvistemål i 50 kap. 6och 7 §§. Ändringamai paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycket "överklagande"ersätter uttrycket "vad" (se avsnittet 5). I fråga om förste stycketförste meningen, se vidare kommenteren till motsvarande bestämmelse förtvistemål i 50 kap. 8 §. I siste stycket har i propositionsförslaget förtydhghets skull ordet "personhgen" skjutits m före ordet "närvarande"(jfr det som sägs i anslutning tifl fegmbriken). Paragrafenhandlar om svaret på överkfegandet. Ur paragrafen har tegits bort enbestämmelse om att svarsskrivelsen skafl vara egenhändigt undertecknad (seavsnittet 6). I övrigt har inte gjorts några sakUga ändringar (jfr kommentarentifl 50 kap. 9 § angående tvistemål). Ändringamai paragrafen är en följd av att i förslaget uttrycket "över klagande" ersätter uttrycket "vad" (se avsnittet 5). I fråga om utformningen av förste stycket förste meningen och andra stycket förste meningen, se kommentaren tifl motsvarande bestämmelser för tvistemål i 50 kap. 10 §. Tifl tredje stycket har även lagts en bestänunelse mot- I33 svarandeden som finns i 12 §. Andra meningen i ttedje stycket har Prop.1993/94:190 utformats i enUghet med Lagrådets fÖrsfeg. Paragrafenöverensstänuner i sak med nuvarande 10 a §. Den har utformats på samma sätt sommotsvarande paragraf for tvistemål i 50 kap. 11 §. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 11 §. Såvitt gäUer förste och andra styckenahar paragrafen utformats på samma sätt som motsvarande paragraf för tvistemål,dvs. 50 kap. 12 §. 13 och 14 § Paragrafemamotsvarar nuvarande 21 respektive 22 §§. Den nuvarande bestämmelsen i 22 § omatt hovrätten utan hinder av tidigare beslut får förordna att huvudförhandlingskaU äga mm fiar ingen motsvarighet i fegförslaget (jfr 50 kap. 13 och 14 §). Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 13 §. Såvitt gäUer förste stycket harparagrafen utformats pä samma sätt som motsvarande paragraf för tvistemål, dvs.50 kap. 15 §. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 14 §. Ändringama i paragrafen är en följd avatt i försfeget uttrycket "överklagande" ersätter uttrycket"vad" (se avsnittet 5). Bestämmelsema i andra stycket har utformats ienlighet med Lagrådets försfeg. I fråga om siste stycket, se kommentaren tiU delikalydande besfemmelsema i 50 kap. 16 §. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 15 § (jfr motsvarande bestämmelser förtvistemål i 50 kap. 17 §). 51 kap. 18 § Prop. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 16 § förste och andra styckena.Bestämmelsema i nuvarande 16 § tredje stycket har inte fått någon motsvarigheti propositionsförsfeget (jfr kommentaren tifl 51 kap. 18§). 19 - 20 §§ Paragrafemaöverensstämmer i sak med nuvarande 17 och 18 §§. De ändringar som görs är avredaktioneU natur (jfr motsvarande bestämmelser för tvistemål i 50 kap. 19-20§§). Lagtexten har utformats i enhghet med Lagrådets förslag. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 19 §. Ändringama i paragrafen är en följd avatt i förslaget uttrycket "överklagande" ersätter uttrycket"vad" (se avsnittet 5). I förtydligande syfte har markerats attpåföljdema för utevaro gäller redan när den kallade utebUr från ett visstfÖrhjmdlingstiUfalle (jfr t.ex. 46 kap. 15 §). Frågan synes inte hauppmärksammats när orden "rättegångstiUfälle för" togs bort ur paragrafenär 1984 (prop. 1983/84:78; jfr i övrigt kommenteren tiU 50 kap. 21 §). Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 20 § utom när det gäller fristen för ansökanom åtempptegande som angetts i stället för två. Paragrafen harutformats på samma sätt som motsvarande paragraf för tvistemål i 50 kap. 22 §. Bestämmelsemai paragrafens förste stycke om tfllttosbevisningens betydelse har behållits isak oförändrade. De undanteg som gäller har dock getts en annan redaktioneUutformning. 24 och 25 §§ Ändringamai paragrafema är en följd av att i förslaget utö7cket "överklagande"ersätter flera äldre uttryck (se avsnittet 5). 24 § finns motsvarandebestämmelser för tvistemål i 50 kap. 25 §. 27 och 29 §S Prop. Paragrafernaöverensstänuner liksom nu med motsvarande paragrafer för tvistemål i 50 kap. 27och 29 §§. (Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 31 §. Skfllnadema jämfört med det fegmmmetär en följd av att i försfeget uttrycket "överkfegande" ersätterflera äldre uttryck (se avsnittet 5). De nuvarande bestämmelsema i 30 § har avskäl som angetts under fegmbriken inte någon motsvarighet i försfeget. Kapitiethandlar om överklaganden av beslut. Rubriken till kapitiet har utformats ienlighet med det som har angetts i inledningen av kommentaren tiU 50 kap. Denya reglema i 49 kap. medför att i fortsättningen vissa överklaganden somenligt nu gäUande regler sker med rättsmedlet "vad" CKh därmedhandläggs enhgt 50 eUer 51 kap. i fortsätmingen skaU handläggas enhgt 52kap. (se kommenteren tfll 49 kap. 5 §). I det fellet att både en dom CKh ett idomen integet beslut överklagas skall dock som regel båda överklagandenahandläggas enligt 50 eller 51 kap. (se 13 §). Ändringama i paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycket"överklagande" ersätter uttrycket besvär (se avsnittet 5). Paragrafenöverensstämmer med motsvarande paragrafer för tvistemål och brottmål i 50 kap.3 § och 51 kap. 3 §. Ändringamai paragrafen är en följd av att i förslaget uttrycket "överklagande" ersätter uttrycket besvär (se avsnittet 5). I förstestycket femte punkten har införts en bestämmelse om att - när prövnings tiUständ krävs - överklagandet skall innehålla uppgifter om de omstän digheter som åberopas tfll stöd for att tiflstånd skall meddelas (jfr t.ex. 50 kap. 4 § förste stycket femte punkten). Av skäl som angetts i av- 136 snittet6 krävs inte att överkfegandet skafl vara egenhändigt under- Prop.1993/94:190 teckitet. Ändringamai paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycket "överkfegande"ersätter uttrycket "besvär" (se avsnittet 5). Motsvarandebestämmelser för tvistemål och brottmål finns i 50 kap. 5 § (Kh 51 kap. 5 §. 5 och 6 §§ Paragrafemaöverensstämmer i sak med motsvarande bestämmelser för tvistemål och brotttnål i50 kap. 6 och 7 §§ och 51 kap. 6 och 7 §§. Ändringamai paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycket "överkfegande"ersätter uttrycket "besvär" (se avsnittet 5). I fråga om sådanahandlingar som fogats tiU överklagandet, se kommentaren tiU 50 kap. 8§. Ändringamai paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycket "överklagande"ersätter uttrycket "besvär" (se avsnittet 5). I fråga om kravet påegenhändigt undertecknande, se avsnittet 6 (jfr kommentaren till 50 kap. 9 §). Paragrafenhar fått samma utformning som 50 kap. 10 § andra stycket. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 9 a § (jfr t.ex. 50 kap. 11 §). Iparagrafen som i sak motsvarar nuvarande 52 kap. 10 § finns för 137 närvarande bl.a.bestämmelser om att en part eller annan kan höras muntiigen i ettbesvärsmål. har övervägt men Prop. 1993/94:190 avstått frånatt föreslå bestämmelser som stärker muntUgheten i de fell där det är ettbeslut som överkfegas. Det är här att märka att utredningsförsfegethuvudsakUgen avser överkfegande av processueUa beslut i tvistemål och brottmål.Uttlningens försfeg tiU ny prcKesslag skuUe ju ersätta inte baraförvalmingsprcKessfegen utan också ärendefegen och gälfe även vid överklagandehos hovrätten. Utredningen påpekar att en av anledningama tiU att det iallmänhet går bra att ha en rent skriftUg besvärsprocess är att sakfrågornainte brukar vara stridiga och att det därför inte behövs någon bevisupptegningeUer att sakfrågorna är stridiga utan att det praktiskt sett finns någon muntUgbevisning att tillgå. En stor andel av målen gäUer enligt utredningen främsträttsfrågor. TiUnackdelarna med sammanträden i andra besvärsmål än sådana som avser häktninghör eifligt utredningen - fömtom att kostnadema i vissa fefl ökar - framför aUtatt ett avgörande kan försenas. Dessa nackdelar är särskflt framträdande vidöverklaganden av prcxessuefla beslut, och är i de allra fieste fåUfördelama med muntiighet särskilt små vid sådana överklaganden. Om det finnsmuntiig bevisning rörande en fråga som kan bh föremål för ett processuellt beslut,dvs. en rättegångsfråga, är det sålunda enUgt utredningen nästan alltidlämpUgt att denna presenteras i ett såvitt möjUgt urspmngligt skick i sambandmed prövningen av själva saken. Ävensåvitt gäUer partemas möjligheter att argumentera muntiigen kan enligtutredningen på gcxla gmnder hävdas att det räcker att de får göra dette ihuvudmålet. I vart feU bör det enligt utredningen inte ske någon mera aUmänreform som ger partema en vidgad rätt att vid överklagande av ett processueUtbeslut få tiUfälle tiU muntiig argumentering. Man har nämligen enligtutredningen anledning att i störste möjUga utsträckning undvika attöverklaganden av prcKessuella frågor medför att det uppstår vad som kanuppfettes som dubbla huvudprocesser I den mån det för viss typ av processuellfråga skulle anses fÖreUgga ett behov av muntiighet vilket inte kan tiflgodosesgenom den nuvarande regeln om anordnande av förhör, bör enhgt utredningenreformbehovet tfllgodoses genom en lagstiftning särskilt inrikted på den typenav frågor Remissinstansemahar godtegit utredningens sfelhungstegande. Hovrätten för dock att utredningen synes ha ha förbigått det förhåflandet att vissabesvärsmål - med utredningsförslaget -inte kan anses avse enbart processuellafrågor Hovrätten syftar på de interimistiska beslut som fettes vid tingsrättemai mål om bland annat vårdnad och umgänge. Hovrätten hävdar att det måste ansessom en brist i utredningsförslaget att inte rätt till muntiig förhandUngöppnats för de interimistiska beslut som kommer att handläggas enligt 52 kap. Äveninterimistiska beslut är givetvis ett slags processueUa beslut. I vart fell utgör frågor om sådana beslut rättegångsfrågor enhgt rätte gångsbaUcen, och varje rättegångsfråga avser såväl rättsfrågor som sakfrågor Det speciella med de interimistiska besluten (och vissa andra typer av processuella beslut) är att frågor om saken får en preliminär 138 bedömningmed oftest lägre beviskrav och ett mindre robust bevismate- rial (Kh - särskflt ivissa femfljerättsUga förhållanden - att en verk- Prop. 1993/94:190 stälUghetav beslutet kan komma att fä betydelse för prövningen av själva saken. Man kandärför tycka att en ökad muntUghet vid överkfegande av de interimistiskabesluten har fördelar. EmeUertid är inte bara fördelama utan också nackdelarnamed muntUghet vid överkfegande särskflt framträdande i fråga om deinterimistiska besluten. Motden bakgmnden bör inte i upptes någon mer allmän regel om ökadmuntUghet vid överklagande av beslut. Ett behov av specielfe regler för vissamåltyper bör som menat beaktes i samband med reformer på deskflda materielfe rättsområden där behovet kan göra sig gällande. Såvittgäfler domstolsärendena kommer behovet av fegstiftning att uppmärksammas isamband med den i avsnittet 5 omtalade reformen av ärendelagstiftningen. Sålänge den nuvarande ärendelagen gäfler bör beaktes bl.a. rättsfeUen NJA 1991 s.188 och 1992 s. 363 och 513 i ftäga om parts rätt tiU muntiighet i vissa feU. Detskall sägas att det i nuvarande 11 § finns en bestämmelse omatt besvärsmål skaU företes till avgörande så snart ske kan.Domstolsutredningen föreslår att denna regel som inte har några motsvarigheternär det gäUer andra slags mål enligt rättegångsbaUcen upphävs, eftersom den isin onyanserade utformning inte säger något annat än en självklarhet. hargcxltegits av alla remissinstanser utom av Rflcsdagens ombudsmän som menar attbesfenunelsen korresponderar med bestämmelsema i 50 och 51 kap. att när måletsberedande avslutets hovrätten skafl bestämma tid for huvudförhandling. Desist nämnda reglema anger emellertid knappast mer än enviss processuell åtgärd skall företes. Några uttryckUga aUmänna regler om attdomstolama skall handlägga mål så snabbt som möjligt behövs inte och behovet avatt åstedkomma en särskilt skyndsam behandUng av vissa målgmpper börtillgodoses genom bestämmelser i arbetsordningar m.m. om förtur Den nuvarandebesfemmelsen i 52 kap. 10 § bör därför upphävas. Vissa överklaganden av beslutbör givetvis liksom behandlas med förtur i hovrättema. Isiste stycket har för tydlighets skull ordet "personligen" skjutitsin före ordet "närvarande" (jfr det som sägs i ansluming tillfegmbriken). 1 övrigt har paragrafen ändrats endast redaktionellt. Ändringama i paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycket"överklagande" ersätter uttrycket "besvär" (se avsnittet5). Iparagrafen har tegits in bestämmelser som medför att i hovrätten överklaganden av domar och överklaganden av beslut skall kunna I39 handläggas gemensamt isamma utsträckning som . huvudregehiom gemensam handfeggning för sådana fefl där en part Prop. efler intervenientöverkfegat ett beslut som tegits in i en dom efler som fåröverkfegas endast i samband med överkfegande av dom och även