prop · GH03218 · 1993-12-31 00:00:00 — Stöd och vård från den psykiatriska hälso- ochsjukvården är en gmndläggande men inte tfllräckUg msats. För att mdividenskall få sina behov tillgodosedda krävs att heUieten uppmärksammas och attkompletterande insatser görs av en rad andra organ i samhället. Kommunernassocialtjänst, primärvården, samt bostads- ocharbetsförmedlingarna är exempel på andra organ som individerna ofta behöverservice och stöd från. Den enskilde kan således ha samtidiga kontakter med ettstort antal personer och organ. Det förekommer att psykiskt störda har kontaktmed upp till 15 olika personer verksamma inom olflca samhällsorgan. Samordmngenoch samverkan mellan de organ som ger stöd, service och vård till psykisktstörda är ofta mycket svagt utvecklad. 1 stället för att sträva eftersamordning kan det i vissa fall förekomma att individen definieras bort fråndet egna ansvarsområdet med hänvisnmg till att den psykiska stömingen mnebäratt ansvaret åvilar något annat organ. Detta medför att den psykiskt stördesjälv måste ta behövliga kontakter med ansvariga myndigheter för att kunna tUlvaratasina intressen. I många fall har den psykiskt störde på grand av sinafunktionshinder stora svårigheter att ta dessa kontakter. Bristemai samordnmg medför stora förluster i välfärd genom att den enskilde inte fårsina behov tillgodosedda. En bristfällig samordnmg medför också att mdividenutsätts för onödig stress, vilket kan förvärra den psykiska sjukdomen.Däratöver innebär brister i samordmngen att samhällets resurser inte används påett effektivt sätt. Bestämmelseri LSS om personligt stöd ILSS föreskrivs att svårt funktionshindrade som inte fyllt och som kananses ha behov av det skall ha rätt till biträde av personlig assistent. Denenskilde skall kunna få insatsen genom att kommunen anordnar assistansen elleri form av ekonomiskt stöd för att själv kunna anlita någon för assistansen.För personer med omfattande behov av stöd - per vecka- har assistansersättnmg införts som ett Prop, 1993/94:218 statligtbidrag till kostnaden för personlig assistans. Undantag gäller dem som bor igrappbostad. Denpersonliga assistansen skall enligt förarbetena till LSS vara förbehållenkrävande eller i olika avseenden komplicerade simationer, i regel av mycketpersonlig karaktär. Avgörande bör vara att den enskilde behöver personlighjälp för att klara sin hygien, för att klä sig, för att inta måltider ellerför att kommunicera med andra. Avsikten är att assistansen däratöver ocksåskall ges i andra simationer där den enskilde behöver kvalificerad hjälp medgöromål som ingår i den dagliga livsförmgen t.ex. om personen behöver hjälpför att komma ut i samhället, för att smdera, för att delta i daglig verksamheteller för att få eller behålla ett arbete. Depersoner som omfattas av LSS har också rätt till ledsagarservice ochkontaktperson. Den förstnämnda insatsen skall lämnas som ett led i strävandenaatt underlätta för den enskilde att ta kontakter med andra. Kontaktpersonenskall kunna ge råd tfll den enskilde i simationer som inte är av kompliceradnamr. Vidare skall kontaktpersonen hjälpa till att bryta den enskildesisolering genom samvaro och hjälp tfll fritidsverksamhet. Denna insats börenligt förarbetena vara ett icke-professionellt stöd som ges av en person medstort engagemang och mtresse för andra mäimiskor. Det bör mte ställas krav pånågon särskild yrkeskompetens på kontaktpersonen. Detär angeläget att insatserna tUl den enskflde är väl samordnade så att behovenav vård och stöd uppmärksammas. Möjligheterna för berörda instanser attfrånhända sig ansvaret för psykiskt störda måste begränsas. Till de psykisktstördas sjukdomsbild hör ofta kontaktsvårigheter och uiitiativlöshet. Regermgenanser därför i likhet med att det behövs ett utvecklatpersonligt stöd till personer med långvarig och allvarlig psykisk störmng.Detta stöd bör kunna utformas på olUca sätt i förhållande dels tUl denenskildes önskan och behov, dels till de lokala föratsättningama. En möjlighetär att i enlighet med förslag mrätta funktionenpersonligt ombud med ett klart definierat ansvar för att individens behovuppmärksammas och för att insatsema samordnas. Vianser att det personliga stöd som psykiskt störda har behov av oftast är avprofessionell karaktär. De personliga stödfunktioner som mgår i LSS fyller intefullt ut de krav som bör ställas på ett personligt stöd till psykiskt störda.Vi anser därför att funktionen bör baseras på expertkunskap för att denenskilde skall kunna få ett kvalificerat stöd som pä ett effektivt sättsamordnar de insatser som riktas till honom. Detfinns emellertid enligt vår mening vissa oklarheter i den utformning avfunktionen personligt ombud som redovisar. Merparten avremissinstansema är också tveksamma till den ut-formnmg som utredmngen gettfunktionen eller uttrycker att formema är oklara och behöver utredas vidare. skulle mförandet av insatsen personligt Prop. 1993/94:218ombud för 20 000 psykiskt störda medföra en nettobesparmg på 200 miljonerkronor . Remissinstansema har dock ifrågasatt utredningenskosmadsberäkningar. Mot bl.a. denna bakgmnd är det enligt vår mening omöjligtatt med det ekonomiska underlag som fmns tillgängligt bedömavilka kosmader och besparingar som funktionen kan komma att medföra förkommuner och landsting. Det är också svårt att med nuvarande imderlag göra ensäker bedömning av vUka föratsättningar det fmns för att funktionen personligtombud skulle kunna fungera väl och därmed bli ett effektivt stöd för långvarigtoch allvarligt psykiskt störda. Vianser - mot bakgrund av de skäl som vi har anfört - att funktionen personligtombud för långvarigt och allvarligt psykiskt störda bör prövas i enförsöksverksamhet . Funktionenpersonligt ombud bör utformas huvudsakligen enligt de riktlinjer som redovisasi slutbetänkande. Detta mnebär bl.a. att det personligaombudet i första hand bör vara en uppgift. Skälen till detta är bl.a.den ansvarsfördelning mellan kommun och landsting som föreskrivs i LSS och sominnebär att kommunen är huvudman för samtliga former av stöd och service tfllfunktionshmdrade med undantag för rådgivning och annat personligt stöd vilketär en uppgift för landstmget. Vi anser vidare att det är vUctigt att psykiatrinoch samarbetar när det gäller att utveckla innehållet ifunktionen. Då ett av syftena med försöksverksamheten är att pröva och jämföraolUca orgamsatoriska lösnmgar bör även landstings-kommunalt huvudmannaskapkunna komma ifråga. Även mer okonventionella lösnmgar med ett starktbrakarmflytände bör kunna prövas. Detpersonliga ombudet skall delta i samordningen av de insatser som genomförs förden enskilde och hjälpa honom med de kontakter med olika organ och myndighetersom han behöver hjälp av. Ombudet skall också se till att en mdividuell planupprättas för de åtgärder som den psykiskt störde behöver. Det förtjänar dockatt framhållas att det personliga ombudet mte är ställföreträdare för denenskilde och att han därför mte är jämförbar med god man, förmyndare ellerförvaltare. Enannan viktig uppgift för det personliga ombudet är att kartlägga vård- ochservicebehov hos psykiskt störda som mte själva söker kontakt med t.ex.psykiatrin eller . Att göra hembesök och söka upp den enskilde ihans sociala sammanhang blir ett namrligt sätt att arbeta på för ombudet.Vidare bör det personliga ombudet ha till uppgift att se till att den enskildefår del av den service och vård som han har rätt till. Föratt kunna fullgöra dessa uppgifter krävs att det personliga ombudet har godakunskaper om psykiska stömingar och de uttryck dessa tar sig. Dessutom behöverombudet kunskaper om det utbud av service, stöd och vård som fmns i samhället.Av ombudet krävs också personlig 3 1993/94. lämplighet så att han kanskapa en god och förtroendefull kontakt med Prop. 1993/94:218 den enskilde. Hanmåste ges en sådan formell ställning att han kan klara uppgiften att delta isamordningen av insatser från olika organ och påverka dessa organ att utformainsatsema efter den enskildes behov. Mot bakgrund av de angivna rUctlinjema fårde närmare formema för verksamheten utvecklas lokalt efter de förhållanden ochföratsättningar som råder på orten. Inomramen för försöksverksamheten bör personer med långvarig och allvarlig psykiskstömmg kunna erhålla ett personligt ombud. Föratt stimulera metodutvecklingen, utbildningen av personal och för att preciserainnehållet i arbetet som personligt ombud för psykiskt störda, behövs enligtvår mening särskilda ekonomiska resurser. Vi anser därför att 24 miljonerkronor bör anslås för att stimulera denna utveckling. Medlen bör disponeras avSocialstyrelsen som i samråd med . Landstingsförbundetoch brakarorganisationema beslutar om deras användning. Deerfarenheter som erhålls genom försöksverksamheterna skall ligga till grund fören utvärdering av fimktionen. Inom ramen för utvärde-rmgen skall bl.a,effektema samt de ekonomiska konsekvensema av funktionen dokumenteras.Utvärderingen bör göras av i samråd med . 6 Kommunalt betalningsansvar för vissa långvarigt psykisktstörda Enligt6 § socialtjänstiagen (SoL) har den enskilde rätt till bistånd till smförsörjmng och livsföring i övrigt om hans behov inte kan tillgodoses på annatsätt. Den enskilde skall genom biståndet tUlförsäkras en skälig levnadsnivå ochbiståndet skall utformas så att det stärker hans resurser att leva ettsjälvständigt liv. Denna lagregel är dock inte knuten till några särskiltangivna insatser. Rätt till bistånd föreligger inte om den enskildes behov kantfllgodoses genom någon annan huvudmans försorg. Kommunen har emellertid detyttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälpsom de behöver. I21 § SoL föreskrivs att socialnämnden skall verka för att människor som avfysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sm livsförmgfår möjlighet att delta i samhällets gemenskap och leva som andra.Socialnämnden skall medverka till att den enskilde får en meningsfullsysselsätmmg och att han får bo på ett sätt som är anpassat efter hans behov avsärskilt stöd. I samband med Ädelreformeninfördes ett tredje stycke i 21 § SoL. 1993/94:218 Kommunen har därigenomålagts att mrätta bostäder med särskild service för dem som till följd av fysiska,psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring ochdärför behöver sådant boende. Genom ett tillägg till 10 § SoL har socialnämndenockså fått i uppgift att utöver hjälp i hemmet, färdtjänst eller annan serviceockså svara för dagverksamheter som underlättar för den enskilde att bo hemmaoch ha kontakter med andra. 1HSL har införts bestämmelser om hälso- och sjukvård. Detta innebär attkommunema har skyldighet att erbjuda hälso- och sjukvård vid särskildaboendeformer för service och omvårdnad, vid bostäder med särskild service och ikommunala dagverksamheter. Kommunema ges befogenhet att erbjuda hälso- ochsjukvård i enskildas hem. Efter överenskommelse med kan en kommunöverta skyldigheten att erbjuda sådan vård i hemmen. Kommunemas ansvar skalldock inte i något fall omfatta sådan hälso- och sjukvård som meddelas avläkare. Landstingethar skyldighet att erbjuda den hälso- och sjukvård som skall lämnas momprimärvården samt i enskildas hem inom det ordinarie boendet. Dessutom harlandstingen ansvar för alla läkarinsatser även vid de särskilda boendeformerna,vid bostäderna med särskild service och vid de kommunala dagverksamhetema. Kommunemassocialtjänst har omfattande uppgifter när det gäller bl.a. psykiskt stördasboende. Enligt är det dock tämligen ovanligt attkommunema har verksamheter som är särskilt riktade till denna grapp människor.I vissa kommuner pågår arbete med att bygga upp särskilda dag- ellersysselsättiungsverksamheter för psykiskt störda eller särskildahemtjänstgrapper som enbart arbetar med denna målgmpp. Verksamheter förpsykiskt störda bedrivs huvudsakligen inom ramen för den reguljära äldre- ochhandUcappomsorgen och/eller mdi-vid- och familjeomsorgen. Psykiatriutredningenhar konstaterat att det fmns betydande skillnader i boendeförhållanden mellanmänniskor med psykiska besvär och de som är besvärsfria. Utrednmgen har momramen för sitt kartläggmngsarbete konstaterat att hälften av alla personer somår 1991 vårdades inom sluten psykiatrisk vård (ca 7 000) helt saknade bostad.Av dessa patienter var ca 3 000 . Vidarefmns det betydande regionala skillnader vad gäller bostadssima-tionen. 1 bl.a.Jönköpings-, Kristianstads-, och läns landstmg var det avsevärt flersom vårdades långvarigt än i bl.a. Södermanlands-, Skaraborgs- och länslandsting. Psykiatriutredningenhar konstaterat att psykiskt störda har svårigheter att få del av sinarättigheter enligt socialtjänstiagens bestämmelser. Att hjälpa personer medt.ex. schizofreni till återanpassnmg och rehabilitermg kräver stort engagemangoch specialiserade kunskaper samt utveck- lad lyhördhet för densjukes önskemål och behov. Erfarenheterna visar Prop. att människor som är svårtpsykiskt störda lätt kommer i kläm på grand av sina svårigheter att taför sig. Många psykiskt störda känner inte heller till sinarättigheter enligt SoL. Psykiskt störda klarar dessutom sällan att på egen handhävda sina rättigheter när det gäller exempelvis anpassat boende,boendestöd, kontakt- eller stödperson, ledsagarservice, Därtillkommer att på många håll inte har tillräckliga kunskaper ochresurser för att tillgodose psykiskt stördas behov. Psykiatriutredningenhar vidare konstaterat att lämpliga boendeformer för vissa grapper psykisktstörda ofta saknas i kommunema. Steget från mstimtionsvård till boende i egenlägenhet är för vissa aUtför stort. 1 eget boende kan psykiskt störda kännaotrygghet och ensamhet. De saknar dessutom ofta meningsfull sysselsättning. Mångakommuner anser att den pågående omstrakmreringen och av-mstimtionalisermgeninom psykiatrin har inneburit en övervältrmg av kostnader från psykiatrin tillkommunernas socialtjänst utan att motsvarande resursöverförmg skett. Utandenna resursöverföring har kommunema haft svårt att bygga upp service, stödoch hjälp när det gäUer boende och sysselsättning. Förlångvarigt och allvarligt psykiskt störda är det också nödvändigt attsamordningen meUan sociala insatser och psykiatrinsbehandlmgsinsatser fungerar smidigt. Om det finns brister i de socialainsatserna som t.ex. bostad, boendestöd, social tränmg och sysselsättnmg isamband med att någon skrivs ut från sluten psykiatrisk vård till eget boendeär risken stor för snar återinläggning. Risken för återfall är överhuvudtagetmycket större om den psykiskt störde lever i en påfrestande social simation. Socialtjänstenoch psykiatrin har i många fall dålig kunskap om varandras verksamheter,svårigheter att förstå varandras språk och bristande kännedom om varandraskompetens. Inom fmns det ibland orealistiska föreställningar omvad psykiatrin kan klara och på motsvarande sätt känner man inom psykiatrininte till möjligheter och begränsmngar. Detfinns på en del håll i landet ett betydande antal personer som vårdaslångvarigt inom den psykiatriska slutenvården och som skulle kunna få en bättrelivssimation om bra boende- och vårdalternativ kunde erbjudas. AvPsykiatriutrednmgens slutbetänkande framgår att det finns ett stort antalpersoner inom den psykiatriska slutenvården som inte har sådana psykiatriskavårdbehov som motiverar en sängbunden instim-tionsvård. Många av dessa patientervistas inom den psykiatriska slutenvården eftersom det saknas andra former avservice och stöd. Som vi framhållit tidigare finns det också patienter inom denpsykiatriska slutenvården som vårdats av andra skäl. Orsaken till attde sistnämnda inte har skrivits ut är främst att de har hög ålder och kanskevårdats på instimtionen eller att det inte i övrigtbedömts vara motiverat att förändra deras boendesituation. Denslutna psykiatriska vårdens resurser skulle således inte behöva Prop.1993/94:218 användas av dessa personer om adekvat bostad, stöd, service ochvård kunde erbjudas i det lokala samhället. Samma problematik som låg tillgrand för Ädelreformen inom äldreomsorgen gäller i vissa delar också vården avde långvarigt psykiskt störda. DenI genomfördes en mycket omfattande förändrmg av ansvars- ochuppgiftsfördelningen i servicen och vården till äldre, handikappade ochlångtidssjuka. Reformen innebär att kommmunemas ansvar har utvidgats till attomfatta även sådan hälso- och sjukvård som landstingen tidigare svarade förinom den somatiska långtidsvården och mom viss hemsjukvård. Genom förändringenhar kommunerna även givits ansvaret för att betala för sådan vård som ges tillpersoner som är medicinskt färdigbehandlade inom den somatiska korttidsvårdenoch geriatri-ken. Vidare har kommunernas ansvar för dagverksamheter och för boendetför äldre och handikappade förtydligats. Nya möjligheter för kommunerna attefter överenskommelse överta vissa uppgifter från landstingen har införts. Rflcsdagenbeslutade om mål och riktiinjer för utvecklingen av äldreomsorgen. proposUion som låg till grund för riksdagsbeslutet, proposition 1987/88:176om äldreomsorgen inför 1990-talet, konstaterades att samordnmgen av samhälletsinsatser för äldre behöver utvecklas. Det angavs att målet bör vara attförändra ansvarsfördelningen mot ett mer enhetiigt och sammanhållet ansvar föräldreomsorgen. Ienlighet med förslag i propositionen tillkallades en särskild delegation meduppgift att lämna förslag till hur ett mer enhetligt ansvar skulle kunnautformas. Delegationen som antog namnet Äldredelegationen redovisade sinaförslag i betänkandet Ansvaret för äldreomsorgen (Ds S 1989:27). Regermgensförslag till presenterades i proposition 1990/91:14 om ansvaret förservice och vård till äldre och handikappade m.m. I propositionen behandlades iförsta hand förslag till framtida uppgiftsfördelning samt prmcipema för denekonomiska reglermgen mellan kommunerna och landstingen. Den mer detaljeradeutformningen av den ekonomiska regleringen behandlades i proposition1990/91:150 Reviderad finansplan m.m. Genomreformen har kommunerna fått ett samlat ansvar för all långvarig vård ochservice som ges till äldre och handikappade. Kommunerna har obligatorisktövertagit ansvaret för den somatiska långtidsvården, grappbostäder,dagverksamheter samt betalningsansvaret för färdigbehandlade inom somatiskkorttidsvård och geriatrisk vård. En möjlighet har också införts för kommun ochlandsting att träffa frivilliga överenskommelser om att föra över bl.a.psykiatrisk långtidssjukvård samt viss hemsjukvård i ordmärt boende. Kommunenhar vidare fått ett obligatoriskt ansvar att svara för viss hälso- ochsjukvård i särskilda boendeformer och dagverksamheter. Ekonomiskaresurser har förts över från landsting till kommuner Prop. 1993/94:218genom en kombination av skatteväxling och förändringar i statsbidrags-ochskatteutjämnmgssystemen. Ett system för kostnadsutjämnmg mellan kommunema mgickockså i regleringen av reformen. Personersom vårdas mom sluten psykiatrisk vård omfattas således inte av de beslut somfattats om ett obligatoriskt överförande av sjukhem och långvård. Inte hellerhar något obligatoriskt betalningsansvar för den psykiatriska långtidsvårdenmförts. Reformen har dock utformats så att ett betalningsansvar för långvarigomvårdnadsinrUctad psykiatrisk vård kan mföras om en kommun och landstingetträffar överenskommelser om detta. Närdet gäller de psykiskt sjuka begränsades således regeringens förslag till attdet skulle vara möjligt för kommun och landsting att lokalt komma överens omett kommunalt betalningsansvar för färdigbehandlade mom psykiatrin. Det hardock mte träffats några avtal om ett generellt kommunalt betalningsansvar förfärdigbehandlade mom den psykiatriska vården. Ädelreformeninnebär bl.a. att kommunema fått skyldighet att ansvara för sådant boende somkan ersätta olUca former av långvarig psykiatrisk vård samt vård och omsorg idessa boendeformer. Eftersom kommunerna mte övertagit några enhetereller fått betalningsansvar för den psykiatriska vård som bostäder med särskildservice kan vara en ersättning för har kommunema således mte fått någrasärskilda resurser för att kuima ta sitt utvidgade ansvar för de psykisktstördas boende. Kommunema är hänvisade tUl att träffa frivilligaöverenskommelser med landstingen. Våren1992 tillkallades en kommitté för att följa upp tillämpningen av det kommunalabetalmngsansvaret mom hälso- och sjukvården. I kommitténs uppgifter mgickbl.a. att analysera systemets effekter för kommuner, landsting och enskildasamt dess tekniska utformmng. Kommittén har gett ut delrapporter i juni 1992och i febraari 1993. 1 jum lämnade kommittén slutbetänkandet medbetalningsansvar (SOU 1993:49). Avbetänkandet framgår bl.a. att betalningsansvaret för somatisk akutsjukvård ochgeriatrisk vård har medfört att antalet färdigbehandlade patienter som liggerkvar på sjukhus har minskat kraftigt. Som exempel kan nämnas att den totalaminskningen av antalet färdigbehandlade patienter inom den somatiskaakutsjukvården var mellan . Detta motsvararca 2 000 patienter. Inom den geriatriska vården var minskningen drygt 60 %mellan , vilket motsvarar ca 1 600 patienter. Mellannovember 1992 och ökade dock antalet medicinskt färdigbehandladepatienter mom den somatiska akutsjukvården, medan mmskningen fortsatte mom dengeriatriska vården. Landstingen har - som enföljd av det kommunala betalmngsansvaret Prop. 1993/94:218 - mmskatantalet platser inom akutsjukvård och geriatrisk vård med ca 1 400 platser. Förår 1993 planerades en minskmng med ytterligare ca 700 platser. Det är ännuoklart om denna mmskning genomförts. Av kommunerna har 236 redovisat enutbyggnad av särskilda boendeformer för ca 4 700 boende och planerade för år1993 en ytterligare utbyggnad för ca 5 200 boende. har fler äldre fått del av kommunernas satsnmgar på vård och boendeoch boendestandarden har dessutom blivit bättre. Vidare har tillgänglighetentill akutsjukvård och geriatrisk vård förbättrats i takt med att antalet medicinsktfärdigbehandlade minskat och vårdtiden som medicinskt färdigbehandladförkortats. Betalningsansvarskommitténhar genom bl.a. enkäter tillfrågat huvudmännen om deras synpunkter påbegreppet medicinskt färdigbehandlad. Ungefär hälften av landstingen ochkommunema anser enligt undersökningen att det förekommer problem medtolkningen av begreppet. Enligt betalmngsansvarskommittén är det dock inte oftasom reella problem uppstår p,g.a. Somvi nämnde tidigare omfattas mte den psykiatriska vården av ett obligatorisktbetalningsansvar. Inga frivilliga överenskommelser om betalningsansvar harheller träffats. Kommittén anger att en stor del av kommunema och landstingenhar redovisat problem som en följd av att den psykiatriska vården inte omfattasav ett obligatoriskt betalnmgsansvar. Många avvaktar beredningen avPsykiatriutrednmgens förslag om obligatoriskt betalningsansvar. Betalningsansvarskommitténunderstryker att den beskrivna utvecklingen utgör ett tecken på att psykisktsjukas behov av alternativa vård-och boendeformer får stå tillbaks för andragrappers behov så länge som de ekonomiska incitamenten inte omfattar psykisktsjuka. Kommittén anser att ett obligatoriskt betalningsansvar bör införas ävenför psykiskt långtidssjuka. Härigenom skulle de positiva förändringar som skettsom en följd av betalnmgsansvaret inom somatisk akutsjukvård och geriatriskvård även komma psykiskt långtidssjuka till del. Socialstyrelsensuppföljning och utvärdering av Ädelreformen Regermgenhar gett i uppdrag att följa upp och utvärdera Ädelreformen medhänsyn till dess innehåll, kvalitet, genomförande och kostnader. Uppdragetavrapporteras och en samlad utvärdering skall lämnas efterreformens i kraftträdande. har överlämnat årsrapporten för 1993om Ädelreformen (1993:8). 1 rapporten framhålls att det allmänna omdömet omÄdelreformen är positivt och att genomförandet av reformen har varit betydligtmindre problematiskt än befarat. Det kommunala betalningsansvaret inomakutsjukvården och geriatrflcen har inneburit en halvering av antaletmedicinskt färdigbehandlade patienter. Detta innebär att resurser frigjortsför akutsjukvård för bl.a, äldre.