prop · GH03188 · 1993-12-31 00:00:00 — Det ären annan sak att kommuner och landsting inom ramen för t.ex. större affärsuppgörelserbör kunna betinga sig motprestetioner som kan ha mera allmännyttig karaktär.Då skaU det emellertid vara fråga om ett skäUgt vederlag för kommunens ellerlandstingets prestetion. Enfråga är om avgiftsutteg kräver stöd i en av fullmäktige antegen taxa. har i sitt remissyttrande föreslagit att detta särskflt skulleuttryckas i lagen. Enligt vår mening bör det normala vara att avgiftema elleråttninstone gmndema för avgiftssätmingen skaU framgå av en av fiillmäktigeantegen taxa. Beslut om avgifter kan dock också fettas i enskilda fefl, t.ex.som kommunemas ställningstagande i ett civflrättsligt bindande avtal eUer påannat sätt. Fullmäktigekan i viss mån delegera rätten att beslute om avgifter tiU nämndema. Det gällerfrämst avgifter som saknar egentUg kommunal-ekonorrusk betydelse och inte heUerär av principieU vflct. För dette krävs ett bemyndigande i någon form.Fullmäktige kan genom att ante riktUnjer för avgiftsuttegen i störreutsträckning överlåte på en nämnd att bestämma avgiftema (se prop. 1990/91:118s. 49 och 158 f. samt bet. 1990/91 :KU38 s. 37 f.). Nämndema har dämtöver enviss "avgifts-rätt" inom ramen för sin förvaltning - det kan gällabeslut om hyror och arrenden inom festighetsförvalmingen eller prissätming påt.ex. kommunala ungdomscaféer, kiosker efler tvätteriinrätmingar. Enligt8 kap. 3 § regeringsformen ankommer det på att genom lag beslutebl.a. om vad som bmkar benämnas tvångsmässiga efler betungandeoffentligrättsliga avgifter. Härmed avses bl.a. avgifter som den enskilderättsligt kan tvingas att betala, vare sig han vifl te emot prestationen eflerinte, t.ex. gatukosmadsersätmingar, va-anläggningsavgifter, somingsavgifteroch renhållningsavgifter Hit hör också avgifter som den enskilde fektiskt ärtvungen att betala for att komma i åtnjutande av viss förmån efler prestation,såsom bygglovavgifter eUer ansök- Som regel rör det sig här om Prop. 1993/94:188 ersätmingarför prestationer som kommunen å sin sicfe också är skyldig att tiUhandahåfla.Normgivningsmakten i fråga om denna typ av avgifter kan genom lag eUer annatbemyndigande delegeras direkt tiiU kommunema enhgt 8 kap. 9 § andra stycketregeringsformen. EnUgt8 kap. 5 § regeringsformen skaU kommunemas åUgganden och befogenheter bestämmasi lag. Detta får betydelse för kommunemas rätt att ta ut avgifter somersättrung för sådana prestationer som den enskflde frivilUgt tar i anspråkmen som kommunen eUer är skyldig att tillhandahålfe, s.k. icketvångsmässiga efler icke betungande offentligrättsliga avgifter (jfr. prop.1973:90 s. 305). Rätten att ta ut avgifter inom sådana verksamheter måste hasärskflt stöd i lag. Som exempel på denna typ av avgifter bmkar nämnas avgifterför scKiala tjänster och för sjukvård. Denallmäima kompetensregehi i 2 kap. 1 § kommunaUagen är aUtså inte tillräckUg föratt ge kommuner eUer landsting rätt att fa ut avgifter för prestationer som deär skyldiga att utföra, s.k. obligatorisk verksamhet, vare sig det är fråga ombetungande eUer icke-betungande offent-UgrättsUga avgifter FriviUigauppgifter som tillhandahålls inom ramen fÖr en obUgatorisk verksamhet böromfetfes av samma regler som övrig frivillig verksamhet. Det kan gällatjänster som tillhandahålls inom skolan och som inte kan sägas ingå i ellerutgöra en del av den obUgatoriska uppgiften -t.ex. skolmåltider. För sådanatjänster eller nyttigheter krävs sålunda inte särskflt bemyndigande för attkommuner och landsting skaU ha rätt att ta ut avgifter, även om tjänsten ellernyttigheten tillhandahåUs i ansluming tifl en obligatorisk verksamhet. Stockholmskommun har framfört att det borde övervägas om inte kommunema istäUet skullekunna få rätt att ta ut avgifter inom specialreglerad verksamhet så länge inteannat särskilt föreskrivits. Motsvarande tankegångar har tidigare framförts iStat-kommunberedningens delbetänkande Avgifter inom verksamhet (Ds1984:6 s. 142-145). Enhgtvår uppfetming är det allmänt sett rimUgt att utgå från att prestationer somobligatoriskt ålagts kommuner cx:h landsting skaU utföras utan kosmad om inteannat angetts. I annat fåU skuUe syftet med den obligatoriska verksamhetenkunna förfelas. Är det på något område önskvärt med utökade möjUgheter tiUavgiftsfinansiering, får frågan prövas inom ramen for respektive speciaUag. Regeringensförslag: Självkosmadsprincipen skrivs in i kommunaUagen genom en regel om attkommuner (Kh landsting inte får te ut högre avgifter än som svarar motkostnaderite för de tjänster eUer nyttigheter som kommunen eUer landstingettiU-handahåller Avgiftsgruppensförslag (Ds C 1993:16): Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Denfegtekniska lösningen är dock delvis annorlunda. Remissinstanserna:De flesta remissinstansema tiUstyrker att självkosmadsprincipen skrivs in ikommunaUagen. Ett par renussinstanser påpekar att varken nuvarandesjälvkosmadsprincip eUer den av avgiftsgmppen föreslagna modifieradesjälvkostnadsprincipen ger incitament för att pressa kosmadema. Det har ävenanförts att självkosmadsprincipen inte garanterar en skälig prissättning. Skälenför regeringens förslag: Ett av de vflctigaste medlen för att åstadkonuna ökadeffektivitet i resursanvändningen inom den offentUga sektom är att öka inslagetav konkurrens. En allmän tendens har också varit att delar avkommunemas och landstingens verksamheter har kommit att utsättas förkonkurrens. fåfl där det finns en ftingerande marknad eller kan åstadkommas iförhållande tifl konsumentema saknas enUgt vår mening bärande motiv för attsärskflt reglera hur avgiftema i verksamhet får sättes. Marknadenjämte förekommande privaträttsUga regler bör därvid utgöra ett tillräckUgtskydd för kommunmedlemmama. Tillövervägande del har dock kommunemas och landstingens verksamhetmonopoUcaraktär i förhåUande tiU konsumentema - antingen i form avmyndighetsutövning, rättsUga monopol eUer naturUga monopol - där någon egentiigmarknadsprissätming inte förekommer En viss reglering av avgiftssätmingen ärdärför nödvändig for att skydcfe kommunmedlemmama mot risken förmonopolprissättning. Avhävd gäUer självkosmadsprincipen som gräns för det avgiftsuttag som fårförekomma i en verksamhet. EnUgtvår mening har självkosmadsprincipen en sådan betydelse att den bör lagfästas.Vi föreslår därför att självkostnadsprincipen som huvudregel föravgiftssättningen inom verksamhet skrivs in i kommunallagen.Innebörden bör vara att kommuner och landsting inte får ta ut högre avgifter änsom svarar mot kosttiadema för de tjänster eUer nyttigheter som konununen eUerlandstinget tillhandahåUer Denna innebörd av självkosmadsprincipen återspeglari huvudsak det gäUande rättsläget. ViviU betona att självkosmadsprincipen inte utgör något hinder mot att kommunalverksamhet effektiviseras. Det ligger tvärtom helt i linje medsjälvkosmadsprincipens syfte att endast verkligt motiverade kostnader fårläggas tiU gmnd för avgiftsuttaget. 6 1993/94. Självkosmadsprincipengäfler som huvudregel för aU verksamhet som kommuner och landsting bedrivervare sig det är fråga om frivflUg efler specialreglerad verksamhet. Vårtforslag att lagfästa självkostnadsprincipen innebär ingen förändringhärvidlag. Medbegreppet avgift avses i första hand en ekonomisk ersättning som en kommunefler ett landsting tar ut for tjänster efler nyttigheter av allmännyttigkaraktär som huvudsakUgen tiflhandahåfls kommunens egna medlemmar som koUektiv.Även om någon enkel gränsdragning i fråga om självkostnadsprincipenstiflämpningsområde inte kan göras med stöd av denna distirflction följer ändåmotsatsvis att självkostnadsprincipen inte är tillämpUg på t.ex. enskildaaffärsuppgörelser av kom-mersiefl karaktär. Omdet inte finns några bestämmelser om gmndema för avgiftssätt-ningen i enspeciaUag gäUer den allmänna självkosmadsprincipen i kommunaUagen, vilket ärfellet bl.a. i fråga om avgiftsuttag för brandsyn och sotning, för tiUståndtifl automatspel, fÖr kopior av allmänna handlingar samt för tfllstånd enligthälsoskyddslagen. Finnsdet särskflda bestämmelser i speciallagstiftningen som begränsar avgiftsuttagetför viss verksamhet gäfler däremot de reglema istäflet för den aUmännasjälvkosmadsprincipen. Iflera fefl finns bestämmelser i speciallagstiftningen som begränsaravgiftsuttaget just tifl självkosmaden, t.ex. ifråga om bygglovavgifter,gatukosmadsersättningar, va-avgifter, renhållningsavgifter, torghandelsavgifter,avgifter för flyttning av fordon och avgifter för sociafe tjänster Det ansesaflmänt, bl.a. mot bakgmnd av motivuttalanden tiU olika lagar, att dessabestämmelser ger uttryck för en och samma självkosmadsprincip, även om denlagtekniska utformningen kan variera (se t.ex. prop. 1970:118 s. 104 och prop.1979/80:1 s. 547). Inågra fåU finns i speciaUagstiftningen särskilda beräkningsregler föravgiftsuttaget, som innebär att någon dukt anknyming tifl självkostnaden inteär möjUg. Som exempel vifl vi nämna torghandelsavgifter, parkeringsavgifter,avgifter för underårigs vård i annat hem, tomträtts-avgäld samt ersätmingar somtas ut i samband med tjänsteexport. Självkosmadsprincipenbör som huvudregel gäfla oberoende av om verksamheten bedrivs i egen regi eflergenom anlitande av utomstående entreprenörer I de feU kommunen eUer landstingetutför en uppgift genom egna företag eUer genom att anUta utomståendeentreprenörer behöver emeUertid tillämpningen av självkosmadsprincipen i detenskflda fellet regleras i avtal, bolagsordningar eller andra IflcnanderättsUga dokument. Erfligtgällande rätt finns vissa undantag från självkostnadsprincipen. Det anses således attkommunemas och landstingens medelsförvaltning inte omfetfes avsjälvkosttiadsprincipen. För detta finns det stöd i 8 kap. 2 § kommunallagen,som innebär att kommuner och landsting skaU förvalte sina medel på ett sådantsätt att krav på en god avkasttung och betryggande säkerhet kan tiUgodoses. Den allmänna uppfettningensåväl i doktrin som i tidigare utredningar synes vara att inte heUer kommunalfestighetsfÖrvaltning omfettas av självkosmadsprincipen. EnUgt avgiftsgmppeninnefettar begreppet festighetsfÖrvaltning såväl överlåtelse som upplåtelse avfest egendom (Ds 1993:16 s. 47). I dette Ugger enUgt vår mening också att deallmäimytti-ga bostedsföretagen inte omfetfes av självkosmadsprincipen. Detär oklart humvida självkostnadsprincipen i Detligger enligt vår bedömning väl i linje med kraven på en g(xl ekonomiskhushålhiing enUgt 8 kap. 1 § kommunaUagen att kommuner och landsting fårtillgcxlogöra sig det fiiUa värdet av sin egendom, även om intäktema därigenomkommer att överstiga självkosmadema. När det gäller överlåtelse ellerupplåtelse av egendom är det också mera sällan som kommuner eller landsting haren sådan städning att de som t.ex. förvärvar egendom från kommunen behöver någotsärskflt skydd för risken mot monopolprissättning. Viansluter oss därför till avgiftsgmppens bedömning att självkostnadsprincipeninte bör vara tfllämplig i fråga om förvalming av egendom - vartiflkan räknas både upplåtelse och överlåtelse av fest och lös egendom. Dettebehöver dock inte uttryckas särskflt i lagen. Det råder osäkerhet om ivilken utsträckning självkostnadsprincipen är tillämpUg i de fåU en kommun eUerett landsting tiUhandahåUer prestationer pä en konkurrensutsatt marknad. Fråganhar diskuterats såväl i tidigare utredningar (Ds C 1984:6 s. 84-86 och Ds C1987:5 s. 59-62) som i den juridiska doktrinen (bl.a. - Kommunafebefogenheter 3 uppl. s. 94-95 och i FT 1986 s. 81 ff.). Ioch för sig saknas det enligt vår mening skäl för att upprätthåUasjälvkosmadsprincipen i de fåll medborgama har tfllgång tiU flera andraproducenter eUer leverantörer Medborgama behöver då inget skydd motmonopolprissättning, utan deras intressen tfllgodoses genom den befindiga konkurrensenoch allmänna privaträttsliga regler Trotsdette anser vi inte att det bör göras ett generellt undantag frånsjälvkosmadsprincipen fÖr verksamhet som är konkurrensutsatt. skulleetfligt vår menmg ge felaktiga signaler till kommuner och landsting.Utgångspunkten för den kommunala verksamheten är att den skaU vara avallmännyttig karaktär och det råder härvid ett principieUt förbud mot s.k.spekulativ verksamhet, dvs. verksamhet som bedrivs med vinstsyfte. Även i defåU kommuner och landsting är behöriga att bedriva näringsverksamhet gällerenUgt 2 kap. 8 § kommunaUagen att verksamheten skaU bedrivas utan vinstsyfte. Som gmndregel anserregeringen därför att självkosmadsprincipen Prop. 1993/94:188 också bör omfettekonkurrensutsatt verksamhet, om inte annat är särskflt föreskrivet efleraccepterat enhgt rättspraxis. Vi viU understryka vflcten av att kommunema inteförhindras att erbjuda tjänster tifl marknadsbestämda priser inom verksamhetersom anknyter tifl kompetensen-Ug verksamhet, t.ex. inom energiområdet. Konkurrensaspektenkan emeUertid inom vissa områden motivera särskflda regler om gmndema föravgiftsutfaget. Så är fåflet t.ex. erfligt lagen (1986:753) om kommunaltjänsteexport, vari föreskrivs att kommuner och landsting skafl te utersättning för sirm tjänster på affärsmässiga gmnder Regeringen har vidare ipropositionen (1993/94:162) Handel med el i konkurrens bl.a. föreslagit attsjälvkostnadsprincipen inte skafl gäfla kommunala elverk som bedrivs ibofegsform, utan att prissätmingen hos sådana fÖreteg i stället skafl ske påaffärsmässiga gmnder Regeringenanser att frågan om annan reglering än särskflt aktueU i fell då såvälkommunala som andra prcxlucenter konkurrerar med varandra. Strävan i sådanasituationer bör vara att reglera alla producenter lflca. Envflctig utgångspunkt är att självkosmadsprincipen redan i nuvarande rättspraxissyftar på det totala avgiftsuttaget för en verksamhet. Regeringens förslag attlagfäste självkosmadsprincipen innebär ingen förändring av dette. Kosmademai det enskilda fåflet har således inte någon betydelse för tillämpningen avsjälvkosmadsprincipen, om inte lagstöd finns för något annat (jfr 2 § andrastycket lagen [1957:259] om rätt för kommun att te ut avgift för vissaupplåtelser av offentUg plats, m.m. där som gmnd för avgiftsutteget bl.a. angeskosmadema för "upplåtelsen"). Inte heUer får kosmadema för fleraverksamheter läggas till gmnd för självkost-nadsberäkningen. Omständighetersom kan ha betydelse för avgränsningen av vad som i självkosmadshänseende är enverksamhet är bl.a. i vad mån verksamheten omfettas av särskilt lagstiftning,om den riktar sig tifl olika kategorier av kommunmedlemmar, om avgiftemabestäms kommunövergri-pande - vilket bör vara huvudregeln - eller på annat sättsamt vilket organisatoriskt och driftsmässigt samband som råder mellan olikauppgifter. Ispeciallagstiftningen finns ibland vägledning om hur avgränsningen mellanolflca verksamheter eller åtgärder skall ske i självkosmadshänseende. Enligt11 kap. 5 § (1987:10) får avgiftema högst motsvarakommunens genomsnittUga kosmad för åtgärdema. Härmed åsyftas att varjehuvudsakUg åtgärd - ärenden om lov och förhandsbesked samt andra ärenden somföranleder upprättande av nybyggnadskarte, rimingsgranskning, besUcming m.m. -skaU ses för sig. I 16 § renhåUningslagen (1979:596) stadgas å andra sidanuttryckUgen att självkosmadsprincipen skall beräknas för helarenhållningsverk- Detsamma får somregel anses gälfe inom va-verksamheten, Prop. 1993/94:188 även om denomfettar flera geografiskt avskflda områden. Omständigheter som därvid hartfllmätts stor betydelse är om de oUka va-verken ur ekonomisk ochorganisatorisk synpunkt är att betrakta som en enhet (prop. 1970:118 s. 107 ochNJA fl s. 640 O). RentaUmänt kan sägas att i princip samtUga kostnader som vid en normal affärsmässigdrift är motiverade från företagsekonomisk synpunkt bör kunna läggas tiU gmndfor självkosmadsberäkningen. relevanta direkta och indirekta kosmader somverksamheten ger upphov tiU skaU ingå i en självkosmadsberäkning. Utöver extenukosmader och intäkter är det självklart att även ta med aUa relevante intemaeUer kalkylerade poster. Exempel på direkte kosmader är personal- ochpersonalomkosmader (pensionskosmader), material, tjänster, försäkringar m.m.Exempel på indirekte kosmader är lokaUcosmader, kapital-kosmader ochadministrationskosmader Verksamhetens eventueUa andel av kommunens centralaservice- och administrationskosmader skaU även räknas med. Beroendeav hur olflca verksamheter är organiserade varierar det ftln fåll till fåUviUca kosmader som är extema eller intema eUer om de kan betraktes som direkteeller indirekte. Detär också naturligt att investeringar som görs i syfte att verksamheten skalluppfylla olflca miljöpoUtiska krav får ingå i avgiftsunderfe-get. Dennatillämpning gäller i viss utsträckning . Ett exempel är attsjöresteurering kan innefettes i va-verkens taxefinansierade verksamhet om densyftar till att ge en god vattenkvalitet. I armat sammanhang får övervägas ivilken utsträckning miljöpolitiska hänsyn kan komma att kräva förändringar ifråga om vad som får ingå i avgiftsunderlaget. Vadsom nu har sagts om självkostnadsprincipen innebär inget ändrat synsätt i frågaom s.k. "främmande kosmader", dvs. kosmader som inte har någotnormalt samband med verksamheten. Ett exempel är att elverksrörelsen inte börpåforas kosmader för gatu- och vägbelysning. mån kommunen själv nyttjar verksamheten efler tar dess tjänster i anspråkmåste detta beaktas. Värdet av sådana tjänster får inte ligga till gmnd fÖravgiftsuttaget från övriga bmkare eller konsumenter utan kommunen bör själv ståför kostnaden, t.ex. genom intemdebite-ring. Attkapitalkostnader ingår i självkosmadema för en verksamhet i viUcen kommunen tar ut avgifter får numera betraktas som en självklar het. Kapitalkosmadema består av avskrivningar på tillgångar och av ränta. Beräkningen av kapitalkosmadema kan dock vålla svårigheter och har varit föremål för flera uppmärksammade rättsfåfl . Enligt vår mening får metcxlema för att beräkna kapitalkosmadema i första hand utvecklas vidare i den praktiska verksamheten. Vi vfll emel lertid peka på behovet av att kapitaUcosmadsberäkningama så långt som möjligt görs i enUghet med gängse metcxler och god redovisningssed. Det innebär exempelvis att intemränta beräknas på kapital som kommu nen tillskjuter verksamheten. En självkostnadskalkyl byggerofta på osäkra antaganden. Det är Prop. 1993/94:188 därför inte reaUstiskt attuppnå en fiiUständig överensstämmelse meUan fektiska kosdiader och intäkter Ettövemttag av avgifter bör därför kunna godtas så länge avgiftema inteväsentiigen överstiger självkost-nadema för verksamheten. Det totalaavgiftsuttaget bör emeUertid inte få överstiga de totafe kostnadema förverksamheten . En fondering av överskott fär göras baraunder fömtsättning att överskotten från avgiftema skaU användas för firamticfeinvesteringar i enUghet med en långsUctig plan for verksamheten. Redovisningenav sådana överskott skaU i bokföringen avgränsas så att ingen oklarhet kanråcfe om omfetmingen av de årUga och över åren ackumulerade beloppen. Haren kommun eUer ett landsting tidigare skattesubventionerat viss verksamhet ochhaft en lägre avgiftsfinansieringsgrad, kan dette inte senare kompenseras genomhögre avgiftsutteg. En vald skattefinansiering får således betraktes somdefinitiv, om det inte klart framgår att något annat varit avsett. Motvem gäller självkostrmdsprincipen ? OUkauppfettningar har framförts i doktrinen och tidigare utredningsarbete omsjälvkosmadsprincipen skall gälla endast i förhållande tiU kommunmedlemmamaeller om den också skall tillämpas på avgiftsutteg från icke-kommunmedlemmar. FrånprincipieU synpunkt kan i och för sig hävdas att självkosmadsprincipen inteborde gäUa i förhållande till andra än kommunmedlemmama. Det är å andra sidanmera sällan som verksamhet bedrivs endast i förhållande tiUicke-kommunmedlemmar. Något större behov av att begränsa självkosmadsprincipenstillämplighet beroende på vflka som tar kommunala tjänster eller nyttigheter ianspråk finns därför inte. Regeringenansluter sig därför tifl avgiftsgmppens ställningstegande attsjälvkosmadsprincipen skafl vara tiflämplig såväl mot kommunmedlemmar som moticke-kommunmedlemmar. behöver inte uttryckas särskflt i lagtexten, utanligger i formuleringen att de avgifter som tes ut i en verksamhet inte fåröverstiga kosmadema för den. Enfordelning av avgiftsutteget mellan olika abonnenter eUer konsu menter får inte stå i strid mot Iflcställighetsprincipen. Likställighetsprin cipen uttrycks i 2 kap. 2 § kommunallagen så att kommuner och lands ting skall behandla sina medlemmar lflca, om det inte finns särskflda skäl för något annat. anses innebära att en särbehandling av vissa kommunmedlemmar eUer gmpper av kommunmedlemmar är tiUåten endast på objektiva gmnder LflcstälUghetsprincipen anses vidare gäUa bara i de fåll kommunen eUer träder i direkt kontakt med kommunmedlemmama just i denna deras egenskap. LflcstälUghetsprincipenkan i fråga om avgiftemas fördehiing aUmänt Prop. 1993/94:1! sägas innebära attlflca avgift skaU utgå för lflca prestetion. KommunallagensUkställighetsprincip medger inte någon inkomstfördelande verksamhet. Det ansesdock godtegbart att rabatter ges tiU bam, vämpUktiga och pensionärer förtiUöädet tiU kommunafe anläggningar efler kom-munflcationer Annat kan dessutomfölja av speciaflagstiftning, såsom är fåflet t.ex. enUgt socialtjänstfegen. Avgiftssättningenkan använcfes som ett medel för att styra konsumtionen i en samhällsekonomisktönskvärd rikming. Tiflräckligt uömme för detta finns enUgt vår uppfetming redaninom ramen för UkstälUg-hetsprincipen, som den uttrycks i 2 kap. 2 §kommunallagen. Exempel på dette kan vara lägre avgifter inom bamomsorgen fördeltidsplatser på eftermiddagar, under fömtsätming att viss överkapacitet finnsdå. Härigenom kan det sägas att befindiga resurser bättre tes tiU vara. Motsvaranderesonemang kan föras i fråga om t.ex. lokalupplåtelser eUer tillträde tiUkommunala badhus eUer andra anläggningar. Också för alhnänna kommunflcationerkan efterfrågan styra priset, även om egent-Uga kosmadsskillnader itiflhandahållandet av tjänsten inte föreUgger -det kan t.ex. vara fråga ombflligare kollektivttafiktaxor under lågsäsong eller lågttafik. När det gällerfjärrvärme- eller gasdistribution, som inte är specialreglerad, kan uö7mmefinnas för t.ex. säsongsvisa variationer av avgiftema även om de inte ärmotiverade av kostiiads-skillnader. LflcstälUghetsprincipenmedger dock inte någon godtycklig avgiftspo-litflc. Detta innebär attkommunmedlemmar som befinner sig i motsvarande läge skall betela sammaavgifter 14 Sekretess när verksamhet i egen regi utsätts för konkurrens avutomstående Regeringensförslag: Vid upphandling skaU samma sekretess gälfe för intemaerbjudanden som för extema anbud. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens försfeg. Remissinstanserna:De remissinstanser som har yttrat sig i firågan tiUstyrker i aUmänhet förslageteUer har ingenting att erinra mot det. Endast några få remissinstanser ärnegativa tiU förslaget. vid universitetavstyrker förslaget med hänvisning tiU att gmndUgare analyser och övervägandenbehövs. anför att den sekretess som gäller processen framtiU avtal utestänger medborgama från insyn varvid bl.a.handikapporgaiu-sationer har gjort en avsevärd demokratiförlust.Handflcapprådet anser att en insyn i upphandlingsskedet bör införas. Någrakommuner anser också att bestämmelsen om sekretess för myndighetens affärs- ochdriftförhållanden bör preciseras så att det klart framgår att verksamhet inomen kommun som utsätts för extem konkurrens omfetfes av bestämmelsen. Skälenför regeringens förslag: Genom kommunallag, har kommunema och landstingenfått en ökad frihet att själva bestämma sin organisation. Den snabbasamhällsutvecklingen (Kh den låga tillväxten i samhäUsekonomin har lett tillatt kommunema i högre utsträckning än tidigare omprövar, rationaliserar ocheffektiviserar sin verksamhet. Utvecklingen visar att kommunema och landstingenmöter den nya ekonomiska situationen genom att öka inslaget avmarknadsorientering i verksamheten, bland annat genom att utsatte olika delarav verksamheten för konkurrens.