prop · GH03150 · 1993-12-31 00:00:00 — Sysselsättningen väntas falla i något långsammaretakt 1994 jämfört med . Nedgången bedöms successivt avte 1995. Tabell 6.2 Produktion och sysselsättning i timmar 1993/94:150 Bilaga1.1 -1,8 -3,4 -0,9 -4,0 3,3 -1.1 -5,0 4,1 1,0 -2,0 3,1 -0,6 -2,2 1,6 -5,5 -6,3 0,9 -0,7 -7,0 6,7 1,8 -6,7 9.1 -0,2 -2,3 2,1 -0,7 -9,5 9,8 -8,5 -10,2 -8,0 -8,5 0,5 Privata tjänster Produktion Sysselsättning Produktivitet 2,7 3,0 -0,3 0,4 -1,7 2,1 -1,0 -1,5 0,6 -2,2 -3,3 -2,4 -0,7 -2,3 -1.8 -4,2 2,6 Källor: , ochFinansdepartementet. Sammantegetberäknas det totala antalet sysselsatta fortsätta att minska 1994, till följdav fortsatte neddragningar inom byggnadsverksamheten och den kommunala sektom.Det motverkas delvis av att antalet sysselsatte inom de konkurrensutsattadelaraa av ekonomin börjar öka successivt under loppet av 1994. År 1995beräknas det totala antalet sysselsatta öka med drygt 50 000 personenSysselsättningen stimuleras av de ändringar som genomförts iarbetsrättslagstiftningen, där prov- och visstids-anställning underlättats samtav det införda generella anställningsstödet (GAS) som subventionerar nyanställdarbetskraft. GAS innebär en sänkning av arbetsgivaravgiftema med 15procentenheter för antalet anställda utöver den nivå som rådde i september1993. Nedsättningen gäller under . Produktivitetensteg inom näringslivet 1993. Den kan dock vara överskattad till följdav tidigare nämnda stetistikproblem. I takt med att antalet sysselsatta börjaröka förväntas produktivitetsutvecklingen Produktiviteten beräknas öka med knappt 2 1/1994 Prop.1993/94:150 och 1995. En osäkerhet i bedömningen är humvidaproduktivitets- Bilaga 1.1 potentialen inom industrin kan vara större änberäknat 1994 och att produktionsökningen i så fall kommer att föranleda enmindre uppgång i antalet arbetade timmar. Helanedgången av arbetskraftsutbudet under lågkonjunkturen förklaras av ettsjunkande arbetskraftstal, eftersom befolkningen i åldrama samtidigtsteg. Detta avspeglas också i en kraftig uppgång av de latent arbetssökande,dvs. de som vill och kan arbeta men inte aktivt söker arbete. deltog84 % av befolkningen i arbetskraften, vilket i ett historiskt perspektiv är etthögt arbetskraftsdeltegande. hade AK-talet sjunkit till . Denstörsta nedgången av AK-talet har skett bland de yngre åldersgrappema, vilketförklaras av att de ovan nämnda utbildningsåtgärderna(arbetsmarknadsutbildning, UP och ALU) delvis är koncentrerade till ungdomarsamt av ökningen av antalet studerande i den reguljära utbildningen. De somdeltar i dessa åtgärder räknas inte in i arbetskraften. Arbetskraftsutbudetväntas fortsätta falla 1994 med ca 1 1/till följd av den fortsatt svagaefterfrågan på arbetskraft. Eftersom befolkningen i arbetsför ålder förväntasöka med innebär det en ytterligare neddragning av AK-talet. Avutbudsnedgången förklaras dock 2/3 av ett successivt ökat deltagande i de ovannämnda arbetsmarknadspolitiska åtgärderaa, se tebell 6.3. , när antaletsysselsatta åter ökar, beräknas utbudet av arbetskraft stiga. Dels finner flerdet mödan värt att aktivt söka arbete, dels antas att en avveckling av dearbetsmarknadspolitiska utbildningsåtgärderna inleds. De som lämnar dessaåtgärder kommer åter att räknas in i arbetskraften. liibell 6.3 Procentuell förändring av arbetskraftsutbudet Därav bidrag frän utbudspäverkande arbetsmarknadspolitiskaätgärder 1992 1993 1994 1995 Arbetskraft -2,3 -2,3 -1,6 0,6 Därav bidrag från åtgärder: -0,6 -0,3 -0,5 -0,8 -0,3 -0,8 -0,4 Källor: och . Detfinns sannolikt en stor potential för fortsatte ökningar av arbetskraftsutbudeti ett medelfristigt perspektiv. Anpassningarna till de utbuds-stimulerandestmkturella reformer som genomförts , t.ex. skattereformen ochsänkt ersättningsnivå i sjukförsäkringen, har troligen fördröjts av den svagaefterfrågan på arbetskraft. Utbudsökningama förväntas ske både genom entrendmässigt ökad medelarbetstid från de personer som redan är sysselsattasamt ett inflöde av personer till arbetskraften. Uppgången i medelarbetstid denärmaste åren kommer sannolikt motverkas av en successiv återgång av andelenövertidstimmar till en lägre, mer normal nivå. Inflödet av personer tillarbetskraften kan ske genom attdeltagare i åtgärder utanför arbetskraften, latent arbetssökande och andra fårarbete eller blir aktivt arbetssökande. Dessutom leder en ökning av denfaktiska genomsnittliga pensionsåldem till ett högre utbud, vilket bl.a. kanske om färre erhåller förtidspension. Antalet nybeviljade förtidspensioner harökat från 50 1991 till 62 000 personer . Under resten av1990-talet torde antalet nya förtidspensioneringar kunna sjunka, med hänsyntill de stora volymer som uppnåtts under lågkonjunkturen. 1993/94:150 Bilaga1.1 6.2 Öppen arbetslöshet och arbetsmarknadspolitiskaåtgärder Denöppna arbetslösheten har ökat dramatiskt i . I detöverhettede arbetsmarknadsläge som rådde under 1989-1990 pressades den öppnaarbetslösheten ned till rekordlåga 1 1/, vilket var betydligt under denarbetslöshet som är förenlig med icke accelererande inflation (NAIRU). Sedanvåren 1990 har den öppna arbetslösheten stigit kontinuerligt. I takt med attefterfrågan i ekonomin föll ökade arbetslösheten i en allt snabbare takt.Antalet öppet arbetslösa steg från 75 000 personer 1990 till 356 000 1993. Detmotsvarar en ökning av den öppna arbetslösheten från till . Ökningeni arbetslösheten har motverkats av att deltagandet i olikaarbetsmarknadspolitiska åtgärder stigit kraftigt . År 1993deltog ca 184 000 personer i sådana åtgärder, vilket motsvarar avarbetskraften. Diagram6.3 Öppet arbetslösa samt personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiskaätgärder 1----- 1----- :----- 1----- 1---- 1----- 1---- 1---- 1----- 1---- 1----- 1---- 1---- 1---- 19801982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 Anm.:Arbetslösheten är omräknad till definition enligt . Arbetslöshetenhar ökat snabbare bland män än bland kvinnor, till skill- Prop. 1993/94:150nad från utvecklingen . var arbets- Bilaga 1.1 lösheten ca 3 1/högre bland män. Det förklaras avatt sysselsättningen hittUls fallit kraftigast inom industrin ochbyggnadssek-tom som båda är mansdominerade näringar. Dessutom deltar relativtsett fler kvinnor i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Arbetslöshetenär högst bland de yngre åldersgrappema. Trots den snabba expansionen avåtgärder rikted mot ungdomar steg arbetslösheten 1993 fill inom åldersgmppen16-19 år och för 20-24 åringar, se tebell 6.4. lbell6.4 Relativ arbetslöshet i olika åldrar Procentandelav arbetskraften i respektive åldersgrupp 4,6 6,3 1,9 4,0 4,1 6,2 1,9 3,4 4,0 4,6 1,5 2,1 3,5 3,6 1,3 1,7 5,1 3,1 1,2 1,5 7,5 6,1 2,3 2,1 Anm.:Siffroma är inte helt jämförbara med värden för årendärefter på grund av omläggning av mätmetod i . Ännu enomläggning skedde . För att skapa jämförbarhet är därför nivånpreliminärt justerad fno.m. Källor: ochFinansdepartementet. Antaletlångtidsarbetslösa har ökat på ett oroväckande sätt under denna lågkonjunktur ISverige definieras långtidsarbetslöshet som personer som varit öppet arbetslösai mer än . Det skiljer sig från den gängse intemationelladefinitionen där långtidsarbetslöshet uppkommer efter tolv månaders öppenarbetslöshet. kan därmed sägas ha en bredare definition. Å andra sidanmåste personer som deltagit i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd vara öppetarbetslösa för att klassificeras somlångtidsarbetslösa. Under föregående lågkonjunktur uppgick den genomsnittligaandelen långtidsarbetslösa av det totala antalet öppet arbetslösa till ca 30 %.Andelen långtidsarbetslösa har ökat kontinuerligt i denna lågkonjunktur.Andelen steg från 1993. hadelångtidsarbetslösheten ökat till . Detvore önskvärt att kunna relatera den ovan redovisade andelen långtidsarbetslösatill uppgifter om hur många som varit utan en reguljär sysselsättning i mer . Dels skulle det kunna ge ett långtidsarbetslöshetsbegrepp ilinje med omvärldens, dels visa hur hög randgången mellan öppen arbetslöshetoch olika åtgärder är. Juhögre andelen långtidsarbetslösa blir, desto större är riskeraa att arbetsmarknadensfunktionsförmåga försämras och lönebildningen försvåras. Löneökningar dämpas imindre grad av lång- än av korttidsarbetslöshet. Om de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderaa inriktas på de långtidsarbetslösa så minskar risken för attåtgärderaa får samhällsekonomiskt ofördelaktiga effekter på lönebildningen iform av förhindrade eller för- Fokuseringen på en aktiv arbetsmarknadspolitik i Sverigesyftar just till att minimera långtidsarbetslöshet, passivisering och utslagningfrån arbetsmarknaden. Om arbetskraftsreservens kompetens kan höjas med hjälpav de arbetsmarknadspolitiska åtgärdema får de snarare en positiv effekt pålönebildningen genom att de som står utanför den reguljära sysselsättningenär/blir tillräckligt konkurtenskraftiga för att kunna påverka lönebildningen ien dämpande riktning. lYibell 6.5 Antal personer i arbetsmarknadspolitiskaåtgärder 1993/94:150 Bilaga1.1 Andel av arbetskraften'* ' T.o.m ungdomslag. juni1992 särskild inskolningsplats. Utbildning vid permitteringshot, flaskhalsutbildning m.m.Omräknat till heltidsutbil-dade. ' , lönebidrag.Arbetsmarknadsinstitutet och offentligt skyddat arbete. Samtliga åtgärder exkl. arbetshandikappade. Arbetskraftenomräknad till AKU-definition. Omfattningenav de arbetsmarknadspolitiska åtgärdema har stigit i takt med arbetsmarknadensförsvagning. Andelen personer i åtgärder (exkl. arbetshandikappade) uppgicktill 1993, vilket är mer än , se tabell6.5. Till skillnad mot tidigare lågkonjunkturer har tyngdpunkten förskjutitsmot en större andel s.k. utbildningsinsatser. Av de ca 242 000 personer somdeltog i någon arbetsmarknadspolitisk (exkl. företagsutbildning) åtgärd detförste kvartalet 1994 avsåg arbetsmarknadsutbildning, ALU eller UP.Därtill har den ordinarie utbildningen utökats av /93 utnyttjade 15 000 personer dessa extrautbildnmgsmöjligheter, främst i form av ett tredje gymnasieår. För innevarandebudgetår beräknas ca 67 (KX) personer delte i den utökade ordinarieutbildningen. Denna nivå väntas öka ytterligare något under det kommandebudgetåret. Trotsen produktionsökning 1994 beräknas arbetsmarknadsläget vara fortsatt svagt. 1avsnitt 6.1 beskrevs den förväntade utvecklingen av antalet sysselsatte ochutbudet av arbetskraft . vecklingenav den öppna arbetslösheten är dessutom avhängig av i vilken Prop. 1993/94:150takt och till vilken nivå de arbetsmarknadpolitiska åtgärderaa kan byggasBilaga 1.1 ut. Den öppna arbetslösheten förväntas sjunka till . Dåbedöms de arbetsmarknadspolitiska åtgärdema omfatte 280 000 personer vid 1994års slut. är lägre än den politiska ambitionsnivå som uttrycks senare idenna proposition (bilaga 10) avseende mer än 300 000 personer /95. Om () lyckas med att bygga utåtgärdema till den politiska ambitionsnivån skulle det medföra att den öppnaarbetslösheten sjunker kraftigt. Utvecklingen har emeUertidvisat på avsevärda trögheter när det gäller utbyggnaden av åtgärderaa, varfördet inte kan uteslutas att det blir svårt att nå de här prognosticeradeåtgärdsvolymema på 280 000 personer. Den högsta registreradeåtgärdsvolymen nåddes under febraari månad 1994 då ca 248 000 personer deltogi olika arbetsmarknadspolitiska ätgärder (exkl. företegsutbildning). Iprognosen antas, som en följd av en ökad reguljär sysselsättning, attåtgärdsvolymen minskar något . medför enökad sysselsättning att den öppna arbetslösheten kan minska till 1995.Därmed kommer summan av den öppna arbetslösheten och andelen i åtgärder attsjunka från 1994 tUl 1995. Det föratsätter att det i genomsnittdeltar 263 000 respektive 264 000 personer i någon typ av åtgärd 1994 och 1995,vilket motsvarar av arbetskraften. I takt med en stigande ordinariesysselsättning torde åtgärderaas mix ändras mot ett ökat inslag avmatchningsåtgärder, dels i form av intensifierad arbetsförmedling, dels ettutökat inslag av åtgärder som mer direkt syftar till ett ordinarie arbete t.ex.rekryteringstöd. Nedgångeni arbetslöshet kan komma att kännetecknas av avsevärda trögheter även i ettmedelfristigt perspektiv med förhållandevis god tillväxt. Det bör dockobserveras att även om nedgången i den öppna arbetslösheten blir relativtmåttlig, kommer allt fler personer successivt att sysselsättas på denordinarie arbetsmarknaden. Flexibilitetenpå arbetsmarknaden kommer att vara avgörande för utvecklingen som resten av . En mycket viktig faktor i dettesammanhang är lönebildningen. En fortsatt svag efterfrågan på arbetskraftkommer att hålla tillbaka löneökningama något . Svenskaerfarenheter av hur lönebildningen fungerar vid detta arbetsmarknadsläge äremellertid begränsade, varför denna löneprognos måste betraktas som ovanligtosäker Den genomsnittliga lönen beräknas öka 1994 och 3 1/1995. Deolikartade utvecklingstendensema för ekonomins delar förväntas avspegla sig ilönebildningen. Industrins löner väntas öka med 1 resp. 1 1/2 procentenhetermer än genomsnittet . Prop.1993/94:150 BUaga 1.1 7.1 Lönebildningen i i ett historiskt perspektiv Svensklönebildning käimetecknas av nominallönestelheter nedåt, högreallöneflexibilitet och små lönedifferenser Utjänmingen av lönerelationernahänger samman med den centrala samordningen av lönebildningen, som har varitdet mest utmärkande draget i det svenska löneförhandlingssystemet sedan1950-talet. Diagram 7.1 Lönespridningen i ,.-------Mm_ 1 ' ' ' 1 ' ' ' 1.......................... 1 ' ' ' 1........................ 1 . , , 1 , , , 1958 1962 1966 1970 1974 1978 1982 1986 1990 Anm.: Lönespridningen visar hur mycket lönema inom engrupp arbetstagare skiljer sig från medellönerna i gruppen. saknasindividuppgifter för "arbetare" varför lönespridningen visarskillnaden mellan olika avtalsområdens medellöner och hela SAF-områdets. Prop.1993/94:150 Principema för lönebUdningen började förändras fro.m. 1960-taletsBilaga 1.1 mitt. Lönedifferentiering utifrån en värdering av arbetets art ochsvårighetsgrad förbyttes i låglönepolitiska satsningar som medförde en kraftigutjämning av lönema. Av diagram 7.1 framgår att lönespridningen halverades förarbetare . Successivt började arbetsgivarnas motstånd motrelativlönemas utveckling och mot centrala löneförhandlingar att öka. Under1980-talet började lönespridningen åter stiga genom att de centralalåglönesatsningama kompenserades alltmer via branschvisa och lokala avtal.Löneförhandlingar på flera olika nivåer drev upp de totala nominellalöneökningaraa i det överhettade arbetsmarknadsläge som rådde mot 1980-taletsslut. En alltför hög löneökningstakt i förhållande tillproduktivitetsutvecklingen medförde att industrins konkurrenskraft urholkades. 7.2 Utvecklingen under 1990-1993 Denintemationella tillväxten dämpades 1990, vilket bidrog till att förstärkaexportnedgången. Efterhand försvagades den inhemska efterfrågan kraftigt. Lägetpå arbetsmarknaden försämrades därför successivt. Sysselsättningsfallet inomindustrin startade . Löneökningstakten dämpades markantnär hela arbetsmarknaden slöt tvååriga s.k. Rehnbeigsavtal för 1991 och 1992.Totalt sett ökade lönema i genomsnitt 1991 och 1992. Under1992 skedde en nedväxling av inflationstakten. Med hänsyn till den kraftigaförsvagningen av arbetsmarknaden som ägde ram under loppet av 1991 och 1992synes ha lett till högre löneökningar 1992 än vad arbetsmarknadslägeti annat fall skulle ha gett upphov till. Däremot är det troligt attRehnbergsavtalet medförde en större sänkning av löneökningstakten 1991 än vadsom skulle inträffat i annat fall. Enligtpreliminära beräkningar ökade timlönema med i genomsnitt 1993. Deavtalsmässiga höjningaraa inkl. s.k. överhäng från tidigare avtal uppgick tillca 1993, vilket iimebär att löneglidningen svarade för ytterligare 3procentenheter. Därmed tilltog löneökningstakten 1993 jämfört med ,som arbetsmarknaden fortsatte att försvagas kraftigt. Traditionellalöneekvationer baserade på historiska svenska data indikerar attlöneutvecklingen är mycket mer känslig för arbetsmarknadsläget och att denominella löneraa skulle varit avsevärt lägre eller t.o.m. sjunkit 1993. del förklaras de genomsnittliga löneökningaraa 1992 och 1993 av en radtillfälliga faktorer som följer av sammansättningsförändringar isysselsättningen, avgångsvederlag, förmånliga villkor vid förtidspensioneringoch ändrad övertidsandel. Sammanteget betecknas dessa tillfälliga effekter härför stmkturell löneglidning. I kapitel 15.1 analyseras den strakturellalöneglidningen närmare. Uppskattningsvis förklaras knappt en procentenhet avlöneutvecklingen av en stmkturell löneglidning, vilket innebär att 3 %utgör en underliggande löneökning. avden strakturella löneglidningen torde varit minst lika stor 1992, vilketinnebär att den underiiggande löneökningstakten tilltog från 2 1/1992 till3 % 1993. Utvecklingen måste uppfattas som oroväckande då teorier omjämviktsarbetslöshet anger att löneökningstakten borde falla så längearbetslösheten befinner sig över den naturiiga arbetslöshetsnivån (NAIRU = nonaccelerating infiation rate of unemployment). råder det vissosäkerhet om löneutvecklingen utifrån olika statistikkällor. Uppgifter ovan omlöneutvecklingen är baserade på förändringen av den utbetalda lönesumman ochantalet arbetade timmar och denna statistik visar på en betydligt högrelöneglidning än vad den s.k. förtjänststetistiken indikerar. Enligt denkortperiodiska lönestetistiken steg lönen sammanteget 1993 ochlöneökningstakten sjönk . Förtjänststatistiken inkluderarendast en del av de ovan nämnda tillfälliga effekterna. Stetistiken är ocksårelativt ny, varför det är svårt att värdera dess tillförlitlighet. Det kandock inte uteslutas att den genomsnittliga löneutvecklingen utifrånlönesummeberäkningaraa är överskatted 1993. Tabell 7.1 Timlöner och arbetskraftskostnader 1993/94:150 Bilaga1.1 -0,1 -0,6 -0,3 -3,1 Anm.: Uppgifterna för samtliga löntagare baseras pålönesummestatistik. Uppgiftema för industriarbetare grundas päförtjänststatistik. Förtjänststatistiken har i förekommande fell kompletteratsmed engångsbelopp, som ej ingår i SCB:s statistik. Avtalskonstruktionen förindustriarbetare 1987 omöjliggör en meningsfull uppdelning på avtal ochlöneglidning. Källor: , ochFinansdepartementet. Närde nya avtalen slöts 1993 hade arbetsmarknadens parter delvis nyaföratsättningar att ta hänsyn till. För det första kan en rörlig växelkurs göradet direkta sambandet mellan höga nominella löneökningar och försämradkonkurrenskraft otydligare. Det är därför viktigt att arbetsmarknadens paneruppfattar den ekonomiska politikens inriktning på prisstabi- 15 1993/94. I samL Nr 150 litet som trovärdig, såatt de inte antar att en ofördelaktig kostnadsutveck- Prop. 1993/94:150 lingkommer att kortigeras av växelkursen. För det andra kan en låg in- Bilaga1.1 fiationstakt tillsammans med nominallönestelheter nedåt och löneföljsam-hetmellan olika sektorer försvåra de relativlöneförändringar som behövs för eneffektiv omallokering av arbetskraften. Under1993 slöt nästan hela arbetsmarknaden nya tvååriga löneavtal. medföravtalen en löneökning på ca 1 1/. Att bedöma löneglidningen är förenat medovanligt stor osäkerhet. Fyra frågor står i förgranden: Den första frågangäller hur känslig lönebildningen är för arbetsmarknadsläget. Den andra fråganrör hur anpassningsprocessen fungerar vid en låg inflationstakt i en ekonomisom tidigare haft tydliga nominallönestelheter nedåt. Den tredje frågan avserom de relativa löneraa konuner att anpassas med hänsyn till efterfrågan ochutbud på olika delarbetsmarknader eller om lönefölj samheten kommer att varafortsatt stor mellan sektorer, branscher och individer. Den Qärde frågan gällerhur stor den "omvända" stmkturella löneglidningen kommer att vara närsysselsättningen successivt börjar öka igen. Erfarenhetemafrån andra länder indikerar att långtidsarbetslösa har en mycket begränsadåterhållande effekt på löneökningama. Därmed finns det risk för attlöneökningaraa kan tillta även vid en förhållandevis liten minskning av arbetslösheten.Under 1993 steg andelen långtidsarbetslösa till , mätt som årsgenomsnitt.Denna andel har fortsatt att öka kontinuerligt och uppgick i början av 1994till . Detta kan jämföras med utvecklingen dåandelen långtidsarbetslösa som högst var . Trots den prognosticeradeutbyggnaden av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderaa är det sannolikt svårt attundvika en viss ytterligare uppgång av långtidsarbetslösheten underprognosperioden. De svenska erfarenheteraa av hur lönebildningen fimgerar vidhög arbetslöshet är inycket begränsade. Den höga löneökningstakt som uppmättes1993, relativt arbetsmarknadsläget, inger oro i detta avseende. En viktigfaktor är om långtidsarbetslöshet och därmed förknippade risker till definitivutslagning kan begränsas genom en aktiv arbetsmarknadspolitik inkl. UtbUdningoch omskolning av olika slag. Å andra sidan kan det inte uteslutas attomfattande arbetsmarknadspolitiska åtgärder och därmed lägre öppen arbetslöshetkan fördröja och förhindra löneanpassningen. Enligtteorier om jämviktsarbetslöshet skall anpassningen mot en lägre arbetslöshetske, som nänmts, genom en kontinueriigt sänkt löneökningstakt. Omnominallönestelheter nedåt innebär ett golv för löneökningstakten kanmarknadsmässiga relativlöneförändringar resultera i en tilltagandelöneökningstakt när efterfrågan på arbetskraft åter ökar. Hushållensförväntningar av den framtida inflationsutvecklingen har sedan slutet av 1991legat relativt kring . Inflationsförväntningama bland placerare påobligationsmarknaden var högre. Det ärinte självklart att de inflationsförväntningar som styr förhandlingar ochbeslut rörande lönebUdningen är lika låga som hushållens. Om dessa implicitainflationsförväntningar ännu inte justerats ned på samma sätt, men kommer attfalla, tenderar det att ge successivt lägre löneökningar. Vid en varaktiginflationstakt på kan den långsiktigalöneökningen väntas uppgå till ca 3 1/2 , givet en Prop. 1993/94:150 rimlig långsiktig produktivitetstillväxt. Denpågående utvecklingen mot mer lokalt bestämda löner kan väntas underlätterelativlöneförskjutningar. Bl.a. förstärks kopplingen till den enskildesproduktivitetsutveckling vid en företegsvis lönebildning. Avvägningar mellanlöne- och sysselsättningsutveckling inom företeg eller branscher torde ocksåvara tydligare ju mer lokal lönebildningen blir. Å andra sidan försämrasföratsättningama för centralt samordnade överenskommelser omlöneåterhållsamhet av den typ som åstedkoms genom . Sannoliktkommer en del av de faktorer som medför en strakturell löneglidning närsysselsättningen minskar att ge motsvarande lönesänkningar närsysselsättningen åter ökar. Sysselsättningens sammansättning ändras t.ex. genomatt andelen yngre åter ökar och därtill torde avgångsvederlag inte längrebetalas ut. Dessa effekter drar troligen ned löneökningstakten något 1995 (ochäven efter prognosperiodens slut). Uppskattningsvis kommer den genomsnittligalöneutvecklingen vara ca 1/lägre 1995 till följd av en omvändstrakturell löneglidning. Sammantegetberäknas de totala nominella löneökningama till 1994 och 3 1/1995.Nedrevideringen av löneprognosen jämfört med den preliminäranationalbudgeten förklaras av uppskattning-araa av den stmkturellalöneglidningens storlek avseende 1993. I prognosen förväntas den underliggandelöneökningstakten vara densamma . När efterfrågan påarbetskraft ökar 1995 tilltar också löneökningstakten något, främst inom denkonkurrensutsatta sektom. Inom industrin väntas lönema öka med 1 resp. 1 1/2procentenheter mer än för ekonomin som helhet. Om löneutvecklingen inomindustrin sprids till övriga sektorer blir sannolikt den genomsnittligatimlöneökningen högre än vad som är förenligt med en låg inflation, vilket i såfall riskerar leda till att den ekonomiska återhämtningen avbryts . InomOECD-området beräknas lönema inom tillverkningsindustrin öka med knappt 3 resp.3 1/. Den svenska industrins löner stiger därmednågot snabbare. Tillsammans med effekter av deprecieringen av den svenskakronan, en stark produktivitetsutveckling och sänkte arbetsgivaravgifter medförlöneutvecklingen att den relativa enhetsarbetskostnaden (RULC) ändå kan sjunkamed .