prop · GG03206 · 1993-03-25 00:00:00 — Enligt riksdagsordningens tilläggsbestämmelser 3.11.2 får riksdagsledamöterna avlämna motioner med anledning av skrivelsen. I och med att löntagarfondstyrelserna avskaffats finns samma skäl för att första-tredje fondstyrelserna skall göra en sammanställning över de olika delfonderna. Enligt min mening bör i stället, särskilt mot bakgrund av att varje fondstyrelse till regeringen skall redovisa en resultatuppföljning av sin placeringsverksamhet, en förenkling ske så att regeringen sammanställer fondstyrelsernas årsredo- visningar. Regeringen analyserar materialet innan den med en egen utvärdering överlämnar ärendet till . Av samma skäl anser jag att det är befogat att och utvärderar fjärde och femte fondstyrelsernas medelsförvaltning. Den särskilda kompetens som finns hos bör i stället tas till vara när regeringen utser revisorer för varje fondstyrelse (se avsnitt 5.5). Efter de förändringar av bestämmelserna om sammanställning och granskning av årsredovisningshandlingarna som föreslås kommer sammanfattningsvis följande att gälla: * Samtliga fondstyrelser skall lämna årsredovisningshandlingarna. * Revisorerna skall efter det att årsredovisningshandlingarna kommit dem tillhanda avge revisionsberättelse. * Efter det att en fondstyrelse fått revisionsberättelsen skall styrelsen genast överlämna berättelsen tillsammans med årsredovisningshandlingarna och resultatuppföljningen till regeringen. * Regeringen skall avgöra frågan om fastställelse av fondstyrelsernas balansräkningar. * Regeringen skall överlämna en sammanställning av fondstyrelsernas årsredovisningar och en utvärdering av fondstyrelsernas förvaltning av fondkapitalet till . Promemorians förslag: Varje fond skall granskas av tre revisorer varav regeringen utser en och det föreslagna fullmäktigeorganet två. Remissinstanserna: ifrågasätter om förslaget att en revisor skall leda revisionen är förenligt med god revisionssed enligt vilken varje revisor i princip är ansvarig för hela den granskning som ingår i uppdraget. Övriga remissinstanser kommenterar inte förslaget. Skälen för mitt förslag: Enligt nu gällande bestämmelser utser regeringen fyra revisorer för fondstyrelserna. Av dessa utses en efter förslag av och två efter samråd med de sammanslutningar som har rätt att föreslå styrelseledamöter. Syftet med denna ordning är att bereda olika intressen inflytande vid tillsättningen av revisorer. Vidare gäller att den utan förslag utsedde revisorn skall som ordförande leda revisionen av styrelsen. Det finns inget uttryckligt krav på att en revisor skall vara auktoriserad. Det är viktigt att revisorer för fondstyrelserna utses med utgångspunkt i deras yrkeskunnande. Jag föreslår därför att minst en revisor i varje fondstyrelse skall vara auktoriserad. När regeringen utser en auktoriserad revisor bör den ta tillvara den sakkunskap inom detta område som finns inom och utse revisor efter samråd med verket. Detta samråd kan lämpligen ske genom informella kontakter och behöver därför inte regleras i någon författning. Det angivna förfarandet innebär enligt min mening att det inte längre finns några bärande skäl att utse revisorer efter förslag av eller efter samråd med de sammanslutningar som har rätt att föreslå styrelseledamöter. Regeringen bör således utse samtliga revisorer utan förslag. Bland de auktoriserade revisorerna bör utses en som skall samordna revisionen i avsikt att få enhetligare revidering av fondstyrelsernas förvaltning. Jag vill med anledning av vad anfört i den sistnämnda frågan framhålla att avsikten med lagförslaget inte är att frångå de principer som allmänt gäller för hur en revisor skall utföra sitt uppdrag. Den revisor som skall samordna fondstyrelsernas revision skall därför endast verka för att denna blir enhetlig. Promemorians förslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: anser att den föreslagna bestämmelsen kan diskuteras eftersom det kan ifrågasättas om revisorerna kommer i kontakt med särskilt mycket kurspåverkande information. Övriga remissinstanser kommenterar inte förslaget. Skälen för mitt förslag: Enligt nuvarande bestämmelser (44 § APR) är ledamöter och suppleanter i fondstyrelserna anmälningsskyldiga för sina innehav och ändringar i innehav av sådana fondpapper som anges i 2 § insiderlagen (1990:1342). Arbets- och uppdragstagare hos en fondstyrelse kan åläggas anmälningsskyldighet av resp. styrelse. Enligt min mening är det inte helt klart om revisorer för fondstyrelserna kan betraktas som uppdragstagare hos styrelsen och därmed kunna åläggas anmälningsskyldighet beträffande sina värdepappersinnehav. I motiven till insiderlagen (prop. 1990/91:42 s. 81) sägs att med uppdragstagare avses envar som åtagit sig att fullgöra en arbetsprestation för någon. De aktuella revisorerna utses av regeringen och får således sitt uppdrag av den. Regeringen beslutar också om arvoden och andra ersättningar till revisorerna. Det är därför tveksamt om de kan betraktas som uppdragstagare hos resp. fondstyrelse och därmed kan åläggas anmälningsskyldighet enligt 44 § APR. Offentliga funktionärer kan ha kännedom om icke offentliggjord information som kan påverka kursen på fondpapper. Det är angeläget att förhindra att offentliga funktionärers handel för egen räkning med fondpapper leder till att allmänhetens förtroende för myndigheterna skadas eller att funktionärernas opartiskhet sätts i fråga. Vissa offentliga funktionärer kan därför åläggas anmälningsskyldighet enligt bestämmelser i 11 § insiderlagen. Revisorer i aktiemarknadsbolag anses enligt insiderlagen ha insynsställning i bolaget och är därför ålagda anmälningsskyldighet enligt den lagen. De skäl till att offentliga funktionärer skall vara anmälningsskyldiga som jag redogjort för har enligt min mening relevans även i fråga om revisorer för fondstyrelserna. Det är därför angeläget att det klargörs att dessa är anmälningsskyldiga för sitt innehav och ändring i innehavet av sådana fondpapper som anges i 2 § insiderlagen. Jag föreslår därför att det införs en sådan bestämmelse i 44 § APR. Promemorians förslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna kommenterar inte förslaget. Skälen för mitt förslag: I APR saknas bestämmelser om jäv. I ett ärende hos Justitiekanslern (beslut ) aktualiserades frågan om den då gällande förvaltningslagens bestämmelser om jäv var tillämpliga på de dåvarande löntagarfondstyrelserna inom AP-fonden. Justitiekanslern fann vid sin prövning att så var fallet. Han uttalade att reglerna om jäv i förvaltningslagen var mindre väl lämpade för fondstyrelsernas förvaltande verksamhet och att intresset av opartiskhet i den offentliga förvaltningen motiverade jävsbestämmelser. Det är enligt min mening viktigt att upprätthålla allmänhetens tilltro till att förvaltningen av medlen i AP-fonden sker på ett korrekt sätt. Det får därför inte råda någon oklarhet i frågan om tillämpliga jävsbestämmelser. Mot bakgrund härav bör det enligt min mening, med aktiebolagslagens bestämmelser om jäv som förebild, införas sådana bestämmelser i . 6 Överföringsavgiften m.m. inom allemanssparandet förslag, vilket grundar sig på en framställning som kontoret i sin tur fått från , innebär att maximiavgiften höjs till . Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Såväl som och påtalar att bestämmelsen i fråga om vem som har rätt att uppbära ersättning bör utvidgas till att omfatta även fondbolag, eftersom överföring kan ske mellan två allemansfonder eller från en allemansfond till ett allemans- sparkonto. I dessa fall blir det fråga om en kostnad som drabbar det fondbolag som har att ombesörja överföringen. och framhåller att motsvarande förtydligande även bör göras i fråga om vem som skall ha rätt att uppbära uttagsavgift enligt 6 § samma lag. Skälen för mitt förslag: Av 3 § andra stycket lagen (1983:890) om allemanssparande framgår att en bank är berättigad till ersättning med högst av en sparare för kostnader för en överföring av sparmedel inom allemanssparandet. Någon uttagsavgift enligt 6 § skall inte betalas i dessa fall. Beloppsgränsen för överföring av sparmedel inom allemanssparandet infördes (prop. 1985/86:150 bil.1, bet. 1985/86:FiU34, rskr. 1985/86:362, SFS 1986:522). Reglerna beträffande överföring var då sådana att en sparare fick överföra, helt eller delvis, behållningen i en allemansfond till en annan sådan fond. Överföring fick vidare ske av hela behållningen på ett allemanssparkonto till sådant konto i en annan bank. Överföring av sparmedel mellan sparkonto och allemansfond var emellertid inte tillåtet. Skälet till att det i lagen infördes en övre gräns för överföringsavgiftens belopp var att höga sådana avgifter ansågs kunna hämma konkurrensen mellan allemansfonderna, eftersom de skapade inlåsningseffekter. I samband med att sparare fr.o.m. tilläts att, mot en överföringsavgift, fritt omdisponera sina sparade medel mellan allemanssparandets båda sparformer allemanssparkonto och allemansfond uttalade föredragande statsrådet (prop. 1989/90:31 s. 7) att den gällande över- föringsavgiften på högst inte i alla sammanhang skulle komma att täcka kostnaderna för byte mellan allemans- fonder och mellan de båda sparformerna. Han fann emellertid inte skäl att då föreslå någon ändring av avgiften. Maximigränsen för den avgift som får tas ut vid överföring av sparmedel inom allemanssparandet har varit oförändrad . Jag finner det med hänsyn till den allmänna kostnadsutvecklingen motiverat att nu höja maximigränsen. Avgiftstaket bör dock inte höjas till den nivå som har begärts. Jag finner det tillräckligt att en avgift om högst får tas ut vid överföringar. Några remissinstanser har tagit upp frågan om ändringar i 3 och 6 §§ lagen om allemanssparande vad gäller rätten att uppbära överförings- resp. uttagsavgifter. Enligt nuvarande lydelser av paragraferna är det banker som uppbär dessa avgifter. Vid såväl överföring som uttag från en allemansfond kan det emellertid vara fondbolaget som ombesörjer dessa transaktioner. De ifrågavarande paragraferna bör därför ändras så att det framgår att även fondbolag kan uppbära avgifterna i fråga. 7 Tidsgränsen för offentliggörande av halvårsrapporter Sydsvenska Handelskammarens förslag innebär att den tidsperiod inom vilken halvårsrapporter skall offentliggöras förlängs från . Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av och men avstyrks av övriga remissinstanser. anför bl.a. att den ändring som handelskammaren föreslår inte kan ses isolerad utan måste övervägas även utifrån aktiebolagslagens regler om delårsrapporter och att två- månadersfristen i börslagstiftningen korresponderar med motsvarande bestämmelse i aktiebolagslagen för delårsrapporter. har med utgångspunkt från bestämmelserna i om halvårs- rapporter påpekat att den tidsfrist som där anges för offentliggörandet har karaktären av minimikrav och att detta innebär att medlemsländerna kan besluta om bestämmelser som är strängare, förutsatt att de tillämpas generellt. En genomgående uppfattning hos remissinstanserna är att tidsfristen är väl avvägd och att kravet på snabb information är det primära. Skälen för min bedömning: Lagen om börs- och clearingverksamhet trädde i kraft . Enligt 5 kap 6 § i den lagen skall ett aktiebolag vars aktier är inregistrerade vid en börs under varje räkenskapsår som omfattar mer än offentliggöra en redogörelse för bolagets verksamhet och resultat under räkenskapsårets (halvårsrapport). Rapporten skall offentliggöras från halvårets utgång. Vid offentliggörandet skall halvårsrapporten ges in till börsen. Om det finns särskilda skäl, får börsen medge anstånd med offentliggörandet. Skyldigheten för börsregistrerade bolag att offentliggöra halvårsrapporter innebär inte någon inskränkning i bolagens skyldighet att även avge delårsrapporter i enlighet med bestämmelserna i 11 kap. 12-14 §§ aktiebolagslagen. Detta betyder att börsregistrerade bolag i princip skall avge två slags rapporter under ett räkenskapsår. Såsom anförts i förarbetena till bestämmelsen om halvårsrapporter kan det emellertid av rationella skäl vara lämpligt att förena rapporterna i en och samma handling under förutsättning att såväl börslagens som aktiebolagslagens krav beträffande innehåll och tidpunkt för avlämnande av rapporten iakttas (prop. 1991/92:113 s. 192). Bestämmelserna om halvårsrapporter i den nya börslagstiftningen innebär en anpassning till de regler som gäller inom EG, nämligen det s.k. tredje börsdirektivet (82/121/EEG), och som omfattas av . Enligt direktivet skall halvårsrapporter offentliggöras senast efter rapportperiodens utgång. Detta är emellertid ett minimikrav. Varje enskilt medlemsland får således sätta en kortare tidsgräns för offentliggörandet, om denna tillämpas generellt. Sydsvenska Handelskammaren hävdar som stöd för den begärda ändringen att de svenska börsföretagen skulle drabbas av ökade kostnader i förhållande till företag i övriga och att den tertialvisa rapportering som de svenska företagen normalt gör skulle kunna upphöra, om inte tidsgränsen för offentliggörandet av halvårsrapporter förlängdes till de som EG-reglerna tillåter. Med hänsyn till intresset av att informationen är aktuell är det, såsom flertalet remissinstanser framhållit, angeläget att halvårsrapporter offentliggörs efter rapportperiodens utgång. Den gällande tidsgränsen överensstämmer också med motsvarande bestämmelse i aktiebolagslagen beträffande delårsrapporter. De argument som framförts av handelskammaren till stöd för en förlängning av perioden för offentliggörandet kan enligt min mening inte uppväga kravet på snabb information. Av nu anförda skäl är jag inte beredd att medverka till någon ändring av den tid inom vilken börsregistrerade bolag skall offentliggöra sina halvårsrapporter. Enligt bestämmelserna i 5 kap. 6 § lagen om börs- och clearingverksamhet kan börsen medge anstånd med offentliggörande av halvårsrapport. har i sitt remissyttrande hävdat att det är oklart huruvida ett sådant dispensbeslut överensstämmer med aktiebolagslagens tvåmånadersfrist för ingivande av delårsrapport till . Jag ser här inga motstridigheter eftersom reglerna om halvårsrapporter i börslagstiftning är fristående i förhållande till reglerna om delårsrapporter i aktiebolagslagen. Ett anståndsbeslut av en börs beträffande ett börsregistrerat bolags halvårsrapport har därför ingen verkan när det gäller bolagets skyldighet att avge delårsrapport enligt aktiebolagslagen. I enlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1. lag om inkomstbeskattning vid ombildning av värdepappers- fond, 2. lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden, 3. lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827), 4. lag om ändring i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, 5. lag om ändring i lagen (1990:1115) om ikraftträdande av lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, 6. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, 7. lag om ändring i lagen (1992:1627) om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden, 8. lag om ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande. Lagförslagen 1-7 har granskats av Lagrådet. Lagförslaget 8 ligger inom Lagrådets granskningsområde. Förslaget är emellertid av sådan enkel beskaffenhet att Lagrådets yttrande skulle sakna betydelse. 9.1 Förslaget till lag om inkomstbeskattning vid ombildning av värdepappersfond I bestämmelsen har angetts att ett utbyte av fondandelar vid sammanläggning eller delning av värdepappersfonder inte skall leda till skattepliktig intäkt för fondandelsägarna. I paragrafen regleras också anskaffningsvärdet för andelarna i en på så sätt nybildad fond. Vid en ombildning skall anskaffningsvärdet för de skattskyldigas nya andelar motsvara det totala anskaffningsvärdet på fondandelarna i de ursprungliga fonderna. När en delning har skett på så sätt att den skattskyldige får andelar i två eller flera fonder skall relationen mellan dessa fonders förmögenhetsvärden bestämma fördelningen av det tidigare anskaffningsvärdet på de nya fondandelarna. Det bör understrykas att en sammanläggning eller delning medför att nya fonder bildas. Inte i något av fallen lever således en ursprunglig fond vidare. Paragrafen reglerar fondens beskattning. Bestämmelsen i första styckets första mening befriar de ombildade fonderna från uttagsskatt. Dessutom slås det i stycket fast att en kontinuitetsprincip skall gälla för att bestämma anskaffningsvärde på tillgång som förvärvats före ombild- ningen. Eftersom endast andra tillgångar än aktier o.d., dvs. de som inte avses i 27 § 1 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, kan bli föremål för reavinstbeskattning är sistnämnda regel bara tillämplig på vissa räntebärande värdepapper. I paragrafens andra stycke har förts in en bestämmelse om övertagande i skattehänseende av rättigheter och skyldigheter. Bestämmelsen tar bl.a. sikte på eftertaxeringsfall. Vid delning fördelas rättigheter och skyldigheter som är hänförliga till tiden före ombildningen på varje nybildad fond i förhållande till fondens relativa storlek vid delningen. 9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden Ändringar har gjorts i paragrafens andra stycke till följd av att vissa paragrafer har upphört att gälla. Vidare har införts en hänvisning till en ny paragraf, 45 §, vari bestämmelser om regeringens redovisning till m.m. numera återfinns. Paragrafen är ny. Den innehåller regler om jäv för fondstyrelsernas ledamöter och motsvarar i sak reglerna i 8 kap. 10 § aktiebolagslagen. Den nya jävsbestämmelsen har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.7). Till skillnad från motsvarande bestämmelse i aktiebolagslagen omfattar denna paragraf inte någon regel beträffande verkställande direktör. Skälet härtill är att det i APR inte finns någon bestämmelse som reglerar dennes ställning. Det förutsätts dock att en verkställande direktör respekterar jävsbestämmelserna. I första stycket har kraven på att första-tredje fondstyrelserna skall förvalta fondmedlen på ett sätt som är förenligt med den allmänna ekonomiska politiken och med beaktande av kreditmarknadens funktionssätt tagits bort. Skälen för denna ändring har redovisats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1). Bestämmelserna i andra stycket uttrycker de allmänna krav som ställs på en styrelses förvaltning av fondmedlen. Avkastningskravet har genom den ändrade lydelsen förtydligats. Fondmedlen skall förvaltas så att de på lång sikt ger en hög avkastning. Detta skall ses mot bakgrund av vad som anförts i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1) om den uppbyggnad av buffert som sker i AP-fonden. I kravet på att fondmedlen skall placeras med betryggande säkerhet ligger bl.a. att medlen skall investeras huvudsakligen i förbindelser med låg kreditrisk. Med kreditrisk avses här risken för förlust till följd av låntagares oförmåga att betala ränta eller amorteringar på sina lån. Fondstyrelserna skall således ha en låg riskprofil i sina placeringar. Genom den nya bestämmelsen i tredje stycket öppnas möjlighet för fondstyrelserna att anlita externa fondförvaltare för att placera fondmedel. Extern förvaltning kan utnyttjas så att en kapitalförvaltare ges i uppdrag att för en fondstyrelses räkning genomföra placeringar i enlighet med de villkor som preciseras i ett uppdragsavtal. som anlitar externa förvaltare måste försäkra sig om att få nödvändiga uppgifter om de ändringar som görs i den portfölj som uppdraget avser för att kunna bevaka att uppdraget fullföljs på rätt sätt. Ytterst är det nämligen styrelsen som bär ansvaret för förvaltningen av fondmedlen. Som redogjorts för i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1) bör den externa fondförvaltningen i första hand bli aktuell när en fondstyrelse i något avseende saknar erforderlig kompetens. Omfattningen av de externa förvaltningsuppdragen bör inte vara så stor att den avser större delen av de medel som resp. fondstyrelse förfogar över. I det nya fjärde stycket har tagits in bestämmelser om att varje fondstyrelse skall fastställa närmare mål för sin placeringsverksamhet. skall därvid utifrån de restriktioner som gäller för resp. styrelse närmare ange hur målet om långsiktigt hög avkastning skall uppnås. Målformuleringarna bör också ange hur avkastning och risk skall mätas, vilka metoder som skall användas för att utvärdera verksamhetens resultat samt inom vilka gränser (limiter) placeringsverksamheten skall bedrivas. Limiter bör fastställas för bl.a. ränte-, kredit- och valutarisker. De närmare mål som en fondstyrelse fastställt för sin placeringsverksamhet måste redovisas till regeringen senast i samband med att resultatuppföljningen enligt 16 a § överlämnas. Bestämmelser om fondstyrelsernas skyldighet att svara för resultatuppföljning finns i en ny paragraf, 16 a §. Tredje stycket, som begränsar storleken av fondstyrelsernas placeringar i fast egendom (direkt eller indirekt genom aktier i fastighetsbolag), innebär att jämförelsen nu skall göras mellan tillgångarnas marknadsvärde i stället för som tidigare mellan tillgångarnas anskaffningsvärde. Skälen till denna ändring har angetts i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1). För att undvika att hamna i situationer då egendom måste avvecklas därför att gränsvärdet i tredje stycket överskrids bör fondstyrelserna hålla en viss marginal så att normala värdeändringar kan rymmas inom den angivna ramen. Att gränsen för placeringar i fastigheter enligt tredje stycket relateras till marknadsvärdet av innehavet kan få den konsekvensen att en fondstyrelse kommer att överskrida 5-procentsgränsen till följd av värdeförändringar i tillgångarna. Fondstyrelsen måste då avveckla fastighetsinnehav till ett motsvarande belopp så att engagemanget ryms inom ramen. En sådan avveckling skall göras så snart det är lämpligt. Fondstyrelsen bör därmed ha rätt att avvakta med en avyttring till dess att den kan genomföras på affärsmässigt försvarbara grunder. Ändringarna i paragrafen har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.3). Paragrafen är ny och anger att varje fondstyrelse skall lämna en redogörelse för hur de uppställda målen för styrelsen placeringsverksamhet (se 11 § fjärde stycket) uppfylls. Ett inslag i den resultatuppföljning som fondstyrelsen skall göra med utgångspunkt i uppställda mål för placeringsverksamheten bör vara att den avkastning som uppnåtts jämförs med avkastningen för ett lämpligt jämförelseobjekt, t.ex. annan institutionell förvaltare, riktmärkesportfölj eller index. Frågan har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1). När en fondstyrelse överlämnar sin resultatuppföljning behöver inte styrelsens fullständiga målbeskrivning för placeringsverksamheten bifogas. Det är tillräckligt att regeringen får en sammanfattning av denna av vilken huvuddragen kan utläsas. Resultatuppföljningen skall inte tas in i fondstyrelsens årsredovisning. Revisorerna behöver därför inte avge något utlåtande över resultatuppföljningen. Ändringarna har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.5). Ändringarna i paragrafens första och andra stycke är följdändringar (jfr 16 §). Ändringen är en följdändring (jfr 16 §). Paragrafens tre sista stycken har upphävts. I stället har i 43 § införts en hänvisning till 4 § andra-fjärde styckena som innehåller samma bestämmelser. Bestämmelserna i första stycket om styrelseledamöternas mandattid har upphävts. I stället har i 43 § tagits in en hänvisning till 5 § första stycket som innehåller samma bestämmelser. Ändringarna i paragrafen har kommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1). I paragrafen har tillkommit flera hänvisningar till föreskrifter som skall gälla första-tredje fondstyrelserna och som skall gälla även i fråga om fjärde och femte fondstyrelserna. Särskilt bör noteras hänvisningen till de nya bestämmelserna i 11 § tredje och fjärde styckena om extern kapitalförvaltning resp. fastställande av mål för styrelsernas placeringsverksamhet.