prop · GH03251 · 1993-12-31 00:00:00 — erinrar i sitt remissvar om att det enUgt praxisråder skillnad meUan bedömningen av avsfeende av arv och avstående fråntestamente på så sätt att avsfeende av arv anses utgöra gåva och följaktUgeninte kan göras av förmyndaren, medan avstående från testamente är möjUgt.Tingsrätten menar att om inte någon av dessa båcfe typer av avstående skaU varamöjUg bör det framgå av lagtexten. Somframgått tidigare umehåUer nuvarande lag och även det nu firam- lagda förslaget tiU ny lag ett uttryckUgt förbud för förmyndare, gode män och förvaltare att skänka bort den enskUdes egendom (se av snitt 7.2). I rättsfåUet NJA 1971 s. 587 har Högste domstolen uttalat att avstående från testamentslott mte är att betrakte som gåva, såvicfe inte testamentstegaren har tiUträtt . Under en sådan fömtsättning an sågs testamentsavsägelsen snarare vara att jämstäUa med en vägran att te emot en erbjuden gåva vUket StäUföreöädaren är behörig att göra. Avsfeendet godtogs aUtså. I NJA 1983 s. 791 uttalade Högste domstolen att ändamålet med förbudet mot att ge bort den enskUdes egendom måste antes vara att skydda den enskUde mot förmögenhetsöverföringar 143 även om de är inärståendes intresse. Med det syftade Högste domstolen bl.a.på att det från arvskattesynpunkt kan vara fördelaktigt att avstå från arv.Domstolen konsteterade att arvsavstående mnebär en friviUig och medvetenförmögenhetsöverföring som fyUer de minimikrav som rimUgen kan stäUas upp föratt en rättshandling skaU bedömas som gåva. Ett avstående av arv som en god manhade gjort för den enskUdes räkning befanns därför vara ogUtigt. Praxis, som i och för sigmåste betraktes som klar, ger således en spUttrad bUd av inställningen tiUstäUföreträdares möjUghet tiU avstående av arv eUer testamentslott för denenskUdes räkning. Vad först gäUer avsfeende av arv är det onekUgen att jämstäUamed gåva. Det bör därför mte heUer vara möjUgt förstäUföreträdaren att göra ett sådant avstående, med ett undantag som behandlasi det följande. Högste domstolens ställningstegande tiU tiUålUgheten avavsfeende av teste-mentslott har kritiserats i doktrinen som för formaUstiskt(se , Kommentar tiU , 4. uppl., s. 378 not 3). Det är ocksårefetivt lätt att håUa med om att det är svårt att se några bärande skäl föratt behandla de två feUen på oUka sätt i nu berört avseende. Även avståendefrån en testamentslott innebär en medveten och frivUUg förmögenhetsöverföringsom liknar en gåva. Ett förbud mot avstående skaU därför träffa också avsfeendefrån testamentslott. innebär en avvikelse från praxis varför det krävsatt saken regleras i lag. I samband medfåmUjerättsreformen med bl.a. mförandet av äktenskapsbaUcen ochomfettande ändringar i mfördes en regel i (14 kap. 6a §) om att det krävs samtycke från överförmyndaren tiU avsfeende av arv enUgt3 kap. 9 § , dvs. avsfeenden som görs av särkuUbam (se prop.1986/87:86 s. 83 f.). Den bestämmelsen bör inte ändras . avsfeendeskUjer sig från tidigare behandlade avsfeenden på så sätt att det endast ärfråga om ett temporärt avsfeende från egendomen. SärkuUbamen får ju rätt tillefter-arv i den sist avUdna makens bo. I förfettningskommentaren berörs någotvilka fömtsättningar som bör föreUgga för att ett sådant avsfeende skaU få ske. 11 Arvode till förmyndare, gode män och förvaltare Regeringensförslag: LUcsom skaU överförmyndama bestämma arvcxlet tiUstäUföreträdama. Samma gmndprincip för arvodets feststäUande skaU gäUa förförordnade förmyndare som för gode män och förvaltare. Föräldrar skaUkunna få arvode endast när särskUda skäl talar för det. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag (se SOU 1988:40 s. Remissinstansema:En stor majoritet av remissmstansema tiUstyrker Prop. 1993/94:251 utredmngensförslag. Några instanser föreslår ändrade regler för fördelningen avbetalningsansvaret för arvcxlet meUan den enskUde och kommunen. Skälenför regeringens förslag: EnUgt gäUande rätt (se 15 kap. 19 § )har såväl förmyndare som gode män och förvaltare rätt tiU skäUgt arvcxle ochtiU ersättning för de utgifter som har varit skäUgen påkaUade för uppdragetsfuUgörande. Föräldrar har dock rätt tiU arvode bara om det föreUgger särskUcfeomständigheter. Närdet gäUer förmyndare föreskrivs att arvcxlet skaU bestämmas av överförmyndarenefter gmnder som feststäUts för varje överförmyndar-distrikt av berörd kommun.Även beslut om ersättning för utgifter fettas av överförmyndaren. Försåväl arvcxle som ersättning för utgifter gäUer att de skaU betalas av denomyndiges medel i den mån dennes beräknade mkomster det år förmyndamppdragetavser överstiger två basbelopp eUer, om mte särskUda skäl föranleder annat, iden mån den omyndige har tUlgångar som överstiger tre basbelopp. I övriga fåUskaU arvodet och ersättningen för utgifter betafes av kommunen. Äveni fråga om arvcxle och ersättning för utgifter tiU gcxle män och förvaltarebeslutar överförmyndaren (se 15 kap. 21 § ). De bestämmelser somreglerar dessa arvodes- och ersättningsfrågor innehåUer emeUertid intenågonting om gmnden för arvodets bestämmande. Inte heUer är någrabasbeloppsgränser angivna, utan överförmyndaren har frihet att bestämma vadsom skaU betalas av den enskUdes medel och vad som skaU betafes av kommunen. Ipraktiken tiUämpas, enUgt , emeUertid i storutsträckning samma regler för gode män som för förmyndare. har utfärdat vissa riktlinjer för bestämmande av arvode tiUförmyndare. I cukulär 1990:120 anger förbundet förslag på lämpUga nivåer somarvodesbesluten skaU kunna utgå från. EnUgt förslaget skaU ersättningen förekonomisk förvaltmng bestämmas i förhåUande tiU hur krävande förvaltningen är.Uppdragen defes in i fyra kategorier Den enklaste förvaltningen föreslåsarvtxieras enUgt kategori 1 av basbeloppet för redovisningsåret (förår ), kategori 2 , kategori 3 ochkategori 4 (för ). Kategori 4 är avsedd förförvaltning av avsevärd omfettning, som övervakning av affärsrörelse,förvaltning av större innehav av aktier, förvaltning av hyresfestighet meddärtiU hörande uppgifter, m.m. EnUgt försfeget bör en likartad indelning görasbeträffande arvoderingen för personUg omvårdnad med indelning i fyrakategorier beroende på hur arbetskrävande uppdraget är. har påpekat är det vid utformandet av bestämmelser som rör arvode och annan ersättning framför aUt två synpunkter som gör sig gällande. Dels måste arvodena kunna sättas så högt att rekryteringen tiU uppdragen som förmyndare, god man eUer förvaltare mte blir för svår, dels måste det finnas sådana spärrar att den 145 enskUde inte drabbas avaUt för stora kosttiader. 10 1993/94. nmg att såväl arvcxle somersättning för utgifter Uksom skaU Prop. 1993/94:251 bestämmas avöverförmyndama synes välmotiverad. Inte heUer finns det anledning att gå ifrånprincipen att kosmader som inte betafes av den enskUde skaU betalas medkommunala medel. Somhar firamgått av den redogörelsen har överförmyndama störrefrihet att bestämma arvoden tiU gode män och förvaltare än när det är fråga omförmyndare. Delvis är detfe motiverat av att gcximanskap och förvaltarskap kanvara av mer skiftande slag än förmynderskap. SärskUt gäUer dette i fråga omgcxlmanskapen, som kan vara kortvariga. Reglema gör det emeUertidockså lättare att tiU god man eUer förvaltare rekrytera personer medexpertkunskap, t.ex. advokater eUer revisorer. LUcartedesynpunkter som beträffande gode män och förvaltare gör sig dock gäUande ävennär det rör förordnade förmyndare, dvs. andra förmyndare än föräldrar. Ifiamtiden bör därför överförmyndama ha samma frihet att bestämma arvode föraUa slag av förordnade stäUföreträdare. Hänvisningen tiU kommunala gmnder medavseende på förmyndare bör därför tes bort. Det är emeUertid självklart vid festställande av arvode och ersättning bör eftersträva en likformigbedömning, såväl kommunema emeUan som mom en och samma kommun. Det fiamstärockså som lämpUgt att någon typ av riktlinjer eUer rekommendationer även iframtiden kan tos firam av exempelvis och att dessabeaktes vid tiUämpningen, även om överförmyndama inte är formeUt bundna avdem. Närdet gäUer fördehiingen av kosmadema meUan den enskUde och kommunen föreslårFörmynderskapsutredningen att lagen Uksom hittiUs skaU innehåUa en huvudregel.Den föreslås emeUertid utsträckas tiU att gäUa arvcxlen och ersättning förkosmader tiU såväl förmyndare som gcxle män och förvaltare. Utredningen harstannat för att de nuvarande basbeloppsreglema inte bör ändras men påpekar attdet bör vara möjUgt för överförmyndaren att frångå basbeloppsregeln, om det ärtiU den enskUdes förmån. Motförslaget riktar bl.a. den kritiken attbasbeloppsreglema binder överförmyndama för hårt och menar att överförmyndamabör ha möjUghet att i större utsträckning Iåte de enskUda betafe arvcxlet, omdet inte framstår som uppenbart oskäUgt. EnUgtgäUande rätt och enUgt det nu firamlagda förslaget har överför myndama stor frihet att bestämma arvodenas storlek. Det Ugger i sig ett värde i att inte omgärda prövningen av aUt för rigida regler eftersom förhåUandena i de enskUda fåUen kan variera mycket. Om reglema utformas mycket genereUt, ökar dock risken för en ojämn tiUämpning. Vikten av att behandlingen är likformig över landet har betonats tidiga re. Det framstår som särskUt vUctigt att likformigheten upprätthåUs i så hög grad som möjUgt när det gäUer de enskUdas skyldighet att sfe för kosmadema för stäUföreträdarens åtgärder, mte minst mot bakgmnd av att det ofta är fråga om människor som har hjälp och stöd därför att de har svårt att te tiU vara sina rättigheter. Huvudregeln om den enskUdes ersättningsskyldighet skaU därför vara knuten till basbeloppet på sätt ut- 146 Det fiamstär dock inte som motiverat att ha en någothögre gräns när ersättnmgsskyldigheten gmndar sig på förmögen- Prop.1993/94:251 heten än när inkomsten läggs liU gmnd för bedömningen. Som kommunförbundetpåpekar kan det dock finnas anledning att i vissa specielfe feU gå ifrånhuvudregehi även tiU nackdel för den enskUde. Den frågan behandlas närmare i förfettningskommentaren. Underdette lagstiftningsärendes beredning har kritik riktets mot regleringen av detslutUga betalningsansvaret för främst gcxle mäns arvode och ersättning. Därvidhar den situationen pekats ut att om en god man förordnas för att bevaka okändaarvmgars rätt i ett dödsbo så blir, för det feU några arvsberättigade mteåterfinns, kommunen betalningsansvarig för den gode mannens arvcxle ochersättning. Det har från kommunalt håU gjorts gällande att detta mte är enutgift som bör ersätfes av kommunala medel, ufen att boet bör sfe förkosöiaden. I14 kap. 11 § förste stycket föräldrabaUcen finns en bestämmelse om atten förmyndare har rätt tiU skäUgt arvode för värden av en omyndigs rätt i ettoskiftat dödsbo och att arvcxlet skaU förskjutes av boet. Den sismämnda regelnär tiU följd av hänvisningen i 14 kap. 1 § andra stycket tillämpUg även närförmyndare eUer god man vårdar någons rätt i oskiffet bo. Förskjutebetyder att förskottera eUer att lämna lån. Bestänunelsens formulering kan testiU mtäkt för att dödsboets ansvar är begränsat tiU ett belopp motsvarandelotten som tUlkommer den enskUde. Det kan råda tveksamhet om vad dagens regelinnebär för det feU att den vars rätt bevakats inte tiUdelas en lott som ärlika stor som det arvode som StäUföreträdaren har rätt att fe ut. DetUgger också närmare tiU hands att fete en uöedningskostnad som är hänförUg tiUett visst bo stanna på det boet än att fördefe den på samtUga kommuninvånare.För det feU hefe arvodet mte kan räknas av mot den lott som tUlkommer den varsrätt stäUföreträdaren är satt att vårda bör aUtså dödsboets övriga tUlgångartes i anspråk. Endast om de inte räcker tiU bör kommunen sfe för kosmaden. Detkan dock tänkas feU där omständighetema är sådana att kommunen äncfe bör sfekostnaden varför det bör vara möjUgt för överförmyndaren att göra undanteg ienskUda fåU. Den frågan tes upp i författningskommentaren. VadslutUgen beträffar föräldrars rätt att få arvode förordar utredningen att manbehåUer den hittiUsvarande begränsningen. Det saknas skäl att ändra reglema idette hänseende. Arvcxle tiU föräldrar bör således komma i firåga endast om detföreUgger särskUcfe omständigheter. Regeringensförslag: Även i kommuner som har överförmyndare och inte överförmyndamämnd skaUkommunfullmäktige kunna ge överförmyndaren rätt att delegera beslutanderätten ivissa gmpper av ärenden tiU en tjänsteman som har erforderUgkompetens. Förmynderskapsutredningensförslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se SOU 1988:40 s. 183). Remissinstansema:En klar majoritet av de remissinstanser som uttalar sig tiUstyrker förslaget.Flera remissmstanser, bl.a. Domstobver-ket. ochSveriges domareförbund betonar vUcten av att såväl överförmyndare, ledamöter avöverförmyndamämnd som tjänstemän har en gcxl kompetens på sakområdet.Överförmyndamämnden i anser att det inte är riktigt att en domstolskaU kunna entiediga en överförmyndare eUer ledamot av överförmyndamämndeftersom de är förtroendevalda inom kommunema. Skälenför regeringens förslag: fick sin nuvarandeutformning . Överförmyndare skaU finnas i varje kommun. Kommunema kanemeUertid beslute att det i stäUet för överförmyndare skaU fiimas enöverförmyndamämnd. redovisar att hadeomkring hälften av kommuner utnyttjat möjUgheten att inrätteöverförmyndamämnd, bland dem och . Överförmyndareoch ersättare för derme samt ledamöter och ersättare i överförmyndamänmd väljsav kommunfullmäktige . De valcfe kan om de befinns inte vara lämpUgaför uppdraget endedigas av rätten. Efterbeslut av kommunfullmäktige kan en överförmyndamämnd delegera beslutanderätteni vissa gmpper av ärenden tiU en ledamot, en ersättare som har inkaUats tiUtjänsgöring eUer en tjänsteman hos kommunen. Någon motsvarande möjUghet tiUdelegation finns inte när det gäUer kommuner som har ensam överförmyndare. har kommit fram tiU finns mteanledning att föreslå någon ändring av distriktsindehiingen, som följerkommungränsema. Det finns dock anledning att peka på det samarbete vad gäUerkansliresurser som bedrivs meUan kommuner, t.ex. Sohia och Sundbybeig. Ettsådant samarbete kan bidra till att den totala kompetensen mom den berördatjänstemannakåren kan höjas. arbete och under remissbehandUngen av utredningensbetänkande har det från flera håU framförts önskemål om att de formeUakompetenskraven pä överförmyndare och nämndledamöter skärps. Det är givetvisefterstnrävansvärt att de valcfe har så goda fömtsättningar som möjUgt attklara av sina uppdrag. Det är dock nödvändigt att kommunema ges ett ganskastort mått av frihet vid valet av överförmyndare och nämndledamöter för attbevara den nuvarande karaktären av förtroendeuppdrag. TiU dette kommer att,även om man skuUe kunna skärpade formeUa kompetenskraven på dem som skaU utses, det är svårt att formuleradessa krav i lagtext. Det kan bl.a. knappast bU fråga om att föreskriva att deskaU ha en viss juridisk eUer ekonomisk ud)ildning. Det bör därför inte nuinföras formeUa krav på kompetens hos överförmyndare eUer nämndledamöter. Detminskar självfeUet inte vikten av att kommunfullmäktige noga prövar om de somnomineras har tillräckUga kvalifikationer. Möjligheten för rätten att entiedigaöverförmyndare, nämndledamot eUer ersättare som visat sig vara olämpUg bör dockfinnas kvar. De kommuner som harkvalificerad personal skaU också ges möjUgheter att använda den kompetensen påbäste sätt. En sådan möjUghet finns genom att en överförmyndamämnd kan delegerabeslutanderätt i viss omfettning. redovisar attkommunemas erfarenhet av delegationen över lag är goda. NärdelegationsmöjUgheten infördes utgjorde den en utvidgning av en specieU ordningsom då gäUde i som hade överförmyndamämnd, seprop. 1974:142 s. 154 f. Det anfördes då mte några skäl för att delegationsrättenbegränsades tiU kommuner med överförmyndamämnd. Det finns inte några bärandeskäl att behandla kommunema oUka beroende på vilken organisation de valt föröverförmyndarverksamheten. Det är inte nödvändigt attha kvar ett krav på att den person som delegationen ges åt måste vara anstäUdav den berörda kommunen utan vederbörande bör också kunna vara anstäUd av enannan kommun. En uppmjukning av det kravet skuUe underlätte samarbete meUankommunema. Detsom nu anförts innebär således dels att delegation bör kunna ske tiU enkommunal tjänsteman även när det i kommunen fiims en ensam överförmyndare, delsatt den tjänstemannen inte nödvändigtvis behöver vara anstäUd av den kommun sombeslutar om delegation. 13 Inskrivning av förmynderskap, godmanskap ochförvaltarskap vid domstol Regeringensförslag: Förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap skaU inte längre skrivasin vid domstol. Tingsrätten skaU tiU följd av dette inte heUer föra förmynderskapsbok. Förmynderskapsutredningenoch för fiam samma förslag som regeringen (se SOU 1988:40s. 186 och SOU 1991:106 s. 95 f.). Remissinstanserna: Omkringhälften av remissinstansema har yttrat sig i denna fråga. Tre Värdedelar av demsom yttrat sig tUlstyrker utredningamas förslag eUer lämnar dem utaninvändning. Domstobver-ket och tar upp frågan om vem somskaU utfärda förval tarfrihetsbevis. Skälenför regeringens förslag: Som har redovisats står i Prop. 1993/94:251princip samtUga förmynderskap under överförmyndarens tiUsyn. För attkoncentrera tiUsynen tiU sådana förmynderskap där en noggrannare kontroU ärmotiverad har dock stäUts upp regler om inskrivning vid domstol av, fömtomsärskUt förordnade förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap, även vissaförmynderskap där förmyndaren har sitt uppdrag på gmnd av feg. Ettsådant förmynderskap skaU skrivas m om den underårige på annat sätt än genomatt fe upp lån har förvärvat egendom som skaU förvaltos av förmyndaren och somär värd mer än två basbelopp, eUer om rätten av annan särskUd anledning finneratt inskrivning skaU ske (12 kap. 1 § försto stycket 2 och 3 ).När mskrivning har skett, är förmynderskapet registrerat hos rätten ochöverförmyndaren, och förmyndaren har att redovisa för sin förvaltiiing tiUöverförmyndaren. Vid sidan av detto skaU alfe förmynderskap där det finns ensärskUt förordnad förmyndare samt alfe förvaltarskap och godmanskap skrivas invid tingsrätten (12 kap. 1 § försto stycket 1 och 2 § ). Systemetmed inskrivning av förmynderskap, förvaltarskap och gcximanskap mnebär atttingsrätten och överförmyndaren för likadana böcker över de mskrivna ärendena.AvsUcten med denna dubbfe registrering torde vara att underfetfe tmgsrättemaskontroU över att överförmyndarna i sin tur fuUgör sina skyldigheter attkontroUera förmyndama, förvaltama och de gode männen. Systemetmed mskrivning medför ett mte oväsentUgt administrativt arbete för domstolama.Det skuUe innebära en förenkling om överförmyndama själva fick ansvara förvUka förmynderskap som skaU kontroUeras närmare. Ett ytterUgare skäl tUl atttingsrättema mte bör föra förmynderskapsbok är att registreringsfunktionenknappast är att hänföra tiU de centrala domstolsfimktionema. För att nå deneftersträvade renodlingen av domstolamas uppgifter bör aUtså inskrivningenföras bort från tmgsrättema. TiUsynsfunktionenkan inte heUer i sig sägas kräva att tiUsynsmyndigheten för ett likalydanderegister som den myndighet som står under tiUsynen. Det torde vara det vanUgaatt den myndighet som sköter tiUsynen gör det utifrån de register som förs hosden som är föremål för tiUsynen. Det framstår som ftiUt tUlräckUgt med deförteckningar som förs av överförmyndaren. Detta leder tiU att tmgsrättensskyldighet att föra bok över förmynderskapsärendena inte bör läggas på denmyndighet som skaU sköte tiUsynen över överförmyndama (se avsnitt15) utan i stäUet upphävas helt. Fråganom överförmyndarens skyldighet att föra förteckningar och att lägga upp akterbehandlas närmare i förfettningskommentaren. Ivissa sammanhang kan en enskUd ha behov av att kunna visa att hon eUer han har sm fiiUa rättshandlingsförmåga. Detta erfordras i vissa registrerings- och tiUståndsärenden, t.ex. vid ansökan om registrering av festighetsmäklare (2 § 1 förordningen, 1984:82, om festighetsmäkla re), vid ansökan om tiUstånd att bedriva yrkesmässig trafik (i vart fåU av i Stockhohn, jfr 6 § tiedje stycket yrkestiafikförord- 150 ningen, 1988:1503), vidansökan om auktorisation som toUc (4 § förste stycket 2 förordningen,1985:613, om auktorisation av toUcar och över- Prop. 1993/94:251 saltare). Sålänge vuxna kunde omyndigförklaras antecknades sådana beslut i foUcbokföringenoch framgick av personbevis som pastorsämbetet utfärdade. I och med attförvaltarskap ersatte omyndigförklaring upphörde systemet med anteckning ifoUcbokföringen. Kunskap om förvaltarskap finns , tiU följd av inskrivningen,hos tingsrättema. Tingsrättema har också på begäran utfärdatförvaltarfrihetsbevis. Denna uppgift kan rimUgen inte tingsrättema fiiUgöra närinskrivningen tes bort. Det är naturUgt att uppgiften flyttos över tiUöverförmyndama som har och kommer att ha en omedelbar kunskap om vUka som harförvaltare. kommer dock, som påpekat, inte att innebäraden ökning av arbetsbördan som tidigare befårats eftersom kravet på att ge insådant bevis vid ansökan om registrering i handelsregistret föU bort med verkanfrån . krävs enUgt 6 § handels-registerförordningen(1974:188) endast att sökanden försäkrar att han eUer hon inte är försatt ikonkurs eUer har förvaltare. 14 Överflyttning av förmynderskapsärenden tillöverförmyndaren Somframgått av den redogörelsen har tingsrättema i princip inte någonbefettning som förste instans med förmyndares och andra . AUa frågor om samtycke eUer tiUstånd i angelägenheter därstäUföreträdaren inte har ensam bestämmanderätt prövas av överförmyndaren. TiUde rättshandlingar som kräver, och som också enUgt det nu framfegda förslagetskaU kräva, överförmyndarens samtycke hör avtal för omyndigas räkning omsammanlevnad i oskiftat dödsbo. För att ett sådant avtal skaU hävas i förtidkrävs emeUertid beslut av rätten. En annan uppgift som Ugger kvar påtingsrättema och som har ett samband med förmyndares och andra stäUföreträdaresförvaltningsverksamhet är uppgiften att meddela vitesföreläggande. Sådantföreläggande kan -efter ansökan av överförmyndaren - meddelas bl.a. om enStäUföreträdare försummar att deponera värdehandUngar i bank eUer åsidosättersm redovisningsskyldighet. Vid sidan av de ärenden av förvaltningskaraktär somnu har nämnts handlägger tingsrättema som förste instans två andra gmpper avärenden på förmynderskapsområdet. Den ena gmppen avser frågor om anordnande,omprövning eUer upphörande av gcximanskap eUer förvaltarskap. Vidare prövartingsrättema frågor om förordnande eUer entiedigande av förmyndare, god maneUer förvaltare. som hade i uppdrag att övervägaom inte arbetsuppgifter kunde föras bort från domstolama. Domstolsuöedningensdirektiv var mer uttalade i att strävan skuUe vara att domstolama endasttiUdelas sådana uppgifter som Uti"ednmgama har också kommit tiU Prop.1993/94:251 något oUka slutsatser när det gäUer vUka ärenden som bör flyttesöver. har varit djärvare i sitt förslag. Flera remissinstanser(i huvudsak små tingsrätter) stäUer sig tveksamma tiU överflyttning över huvudtaget med hänvisning tiU att överförmyndama saknar kompetens att pröva såintrikate ärenden som det är firåga om. Somtidigare nämnts bör en förvaltiiingsuppgift som på ett godtagbart sätt kanhandfeggas av en förvaltiimgsmyndighet flyttas tUl den myndigheten i StäUetför att Ugga kvar som en uppgift mom domstolsväsendet. Endast om starkarationaUtetsskäl talar för det bör en uppgift av förvaltningskaraktär Ugga kvarpå en domstol. Det särprägfede med domstolsverksamheten är att de centrafearbetsuppgifterna utförs av lagfema domare. Utgångspunkten bör därför vara attdomstolama främst skaU ägna sig åt uppgifter som kräver den kompetens som lagfemadomare besitter. Vidprövningen av vad som hör tiU domstolsområdet måste beaktas SverigesuitemationeUa åteganden i t.ex. artikel 6 i den Europeiska konventionen den 4november 1950 angäende skydd för de mänskUga rättighetema och de gmndfeggandefrihetema. I den artikehi behandlas rätten tUI domstolsprövning av frågor somgäUer bl.a. en persons civUa rättigheter.