prop · GH03190 · 1993-12-31 00:00:00 — De nyalagama bör träda i kraft sedan först några förordningar harändrats (Kh nya blanketter m.m. har tegits fram. 11.1 Förslaget till lag om ändring i DeaUra fleste ändringama i är av redaktionell art och i gmnden föranledda av att uttrycken "vad", "besvär" och"revision" byts ut mot "överklagande" och av att uttrycket "besvär överdomviUa" byts ut mot "klagan över domvflla". I samband med att fegtexten även i övrigt har mcxlemiserats har numreringen ändrats också när del gäfler några paragrafer som inte är direkt berörda av den ändrade termino- 117 Flera paragraferändras tifl följd av att de hänvisar tifl paragrafer Prop. Endast i fråga om några av paragraferna görs sakUga Denuvarande bestämmelsema i 32 kap. 7 § ger möjUghet för den som viU överkfegaeUer ansöka om återvinning eUer åtempptegande men har fega förfeU för att göradette i rätt tid att på begäran få förlängd tid. Eftersom det emeUertid är istort sett lika enkeU att överkfega "blankt" och begära anstånd medutvecklande av yrkanden CKh gmnder, föreslås paragrafen upphävd. Ändringen fÖrmed sig att CKkså bl.a. 58 kap. 11 § behöver ändras. I50 kap. 30 § finns bestämmelser om att hovrätten i tvistemål skaU återställatingsrättens akt tiU tingsrätten sedan hovrättens avgörande har vunnit fegakraft. BehövUga föreskrifter kan i stället ges i administrativ ordning CKhparagrafen kan därmed upphävas. Motsvarande paragrafer för brotttnål i hovrätt(51 kap. 30 §), fÖr besvärsmål (52 kap. 13 § och 56 kap. 13 §) och förrevisionsmål (55 kap. 16 §) får ett nytt innehåU enhgt förslaget. Det skall idetta sammanhang nämnas att på förvaltningsdomstolamas område huvudregeln äratt den högre rätten behåller och arkiverar den lägre rättens akt.Bestämmelsema i 51 kap. 31 § kan upphävas eftersom de i förslaget fårmotsvarigheter i 51 kap. 30 §. 151 kap. 23 a § finns bestämmelser vilka begränsar hovrättens prövning avbrottmål. Bestämmelsema avser det fellet att tingsrätten ftinnit att dentifltalade skafl dömas för den åtalade gämingen och domen överklagas barabeträffande annat än "denna fråga". Besfemmel-sema innebär atthovrätten skall pröva "frågan" endast om ettdera av tvågenombrottsrekvisit är uppfyllt. Bestämmelsema har ådragit sig kritflc ilitteraturen (se t.ex. /. Rättsmedlen, ll:e uppl. , s. 52 ochWelamson i Process och exekution, , s. 347). Isyfte att tfllgcxlose en del av den kritik som riktets mot paragrafen harDomstolsutredningen utan att åsyfta någon större sakUg skUlnad i förhållandetiU det som kan antes vara gällande rätt föreslagit vissa ändringar. Hovrättenöver och , Hovrätten för Västta och Hovrätten för NedreNorrland anser att det även med utredningsförslaget kvarstår oklarheter om hurbestämmelsema skaU tolkas och avstyrker därför en reform i enlighet medutredningsförslaget. Otvivelaktigtkvarstår det oklarheter även med utredningsförslaget. gäller även definitionen av begreppet "gäming". Vid tflUcomsten av bestämmelsen gjorde nämUgen Lagrådet uttalanden som synes innebära att med dette begrepp skaU Iflcställas begreppet "brott".Det behövs ett klarläggande också av t.ex. vad som händer ifefl åklagaren i hovrätten skufle justera åtelet. tillhör paragrafen de som otvivelaktigt måste komma att spela en vflctig roll under det arbete som den nytillsatte utredaren av rättegången i hcJvrätt m.m. (se avsnittet 5) har att utföra. Det är i det sammanhanget att märka att det i htteraturen har förespråkats att man i flera hänseenden går betydhgt längre när det gäller restriktivitet bettäffande fömyad prövning än vad den gällande lydelsen och utredningsfönlaget ger uttryck för Att nu genomföra en Hg vissjustering av de nuvarande bestämmelsema i 51 kap. 23 a § framstår i dette fege somobefogat CKh bestämmelserna har därför Prop. 1993/94:190 behåflits. Lagrådetefterlyser i sitt yttrande en enhetUg terminologi när det gäUer användningen ibalken av sådana uttryck som "instäUt sig", "infunnit sigpersonUgen", "kommit tiUstädes", "uteblir","utebUvit" ckU "frånvaro".Lagrådet tar i sitt yttrande även upp frågan om användningen i balken avuttrycket "närvaro". Regeringen delar uppfettningen att det behövs enenkel och enhethg terminologi. Arbetet med denna bör ske fortiöpande aUteftersom bestämmelser i balken ändras. De problem som aktuaUseras nu gäller i förstehand uttrycket "närvaro". EnUgt baUcens urspmngUga lydelse tordedette uttryck, när det användes om part, ha betecknat det fåUet att partenkommit tiU ett sammanträde antingen personUgen eUer pä annat sätt, t.ex. genomett ombud (se t.ex. nuvarande 50 kap. 14 §). Det finns emeUertid numera flerabestämmelser i balken erfligt vilka partens närvaro fömtsätter att han kommerpersonligen. I syfte att undvflca tillämpningsproblem används i propositionensfegförslag uttrycket "närvaro" såvitt gäfler part encfest i föreningmed ordet "personUg". Såvitt gäUer övriga av Lagrådet omnämncfebegrepp viU regeringen framhålfe att, när det enhgt propositionsförslagenkrävs att parten är personligen närvarande, han skaU föreläggas att"infinna sig personligen". För sådana feU där det räcker att partenkommer genom t.ex. ombud används uttrycket att parten skaU "inställasig". Kommer parten endera personligen eller genom t.ex. ombud har han "instäUtsig". Kommer parten varken personligen eUer genom t.ex. ombud, är han"utebUven". Uttrycken "frånvaro" och "tiUstädes"används inte i propositionsförslagen. Ibflaga 4 finns en redogörelse för förhållandet meflan nuvarande och föresfegnaparagrafbeteckningar i 49 - 56 kap. RB. Bestämmelsenom minimiantalet ledamöter i domstolen har ändrats av skäl som angetts iavsruttet 7. Ändringamai paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycken "överklagande"och "klagan över domviUa" ersätter flera äldre uttryck (se avsnittet5). En hänvisning har ändrats i arfledning av den ändrade paragrafnumrering somförslaget innebär beträffande 54 kap. Andra stycket tredje punkten avser ävendet fellet att ett beslut av om avvisning av ett överklagandehar överklagats hos Högste domstolen enligt 56 kap. 14 § gärde punkten. 3 kap. 7 § Prop. Ändringamai paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycket "kfegan överdomvilfe" ersätter uttrycket "besvär över domviUa" (se avsnittet5). Denändring som har gjorts i andra stycket har konunenterats i avsnittet 9 ochinnebär att det principielfe förbudet att driva advokatverksamhet i aktiebofeg upphävs. Förbudet att driva advokatverksamhet i bofeg tiUsammans med någon annan än advokat gäUer fortferande. Det har förtydUgats fÖr att bättre klargöra att förbudet gäller vare sig verk samheten drivs i aktiebolag eUer i någon annan form av bofeg. Dispens- möjUgheten finns kvar och någon ändring i sak i förhåUande tiU det som har gäUt tidigare är mte avsedd. Ändringamai förste och tredje styckena är enbart språkUga och irmebär ingen ändring isak. Ändringama i paragrafen är en följd av att i försfeget uttrycket"överklagande" ersätter flera äldre uttryck (se avsnittet 5). 7, 12 och 13 §§ samt 30 kap. 5, 10 och 11 §§ Ändringamai paragraferna är en följd av att i förslaget uttrycket "överklagande"ersätter uttrycket "fuUfÖljd av talan" (se avsnittet 5). De hänvisningarsom med paragrafemas nuvarande lydelse görs tiU reglema i 54 kap. 14 § har mtefått några motsvarigheter i förslaget, eftersom de är onödiga. Noteras kan attdet inte finns några hänvisningar i de berörda paragrafema tiUbestämmelsema i 49 kap. 15 § som är av samma natur Lagtexten har utformats ienhgt med Lagrådets förslag. 1 paragrafen finns bestämmelser om vad som händer när en part som enligt2 § andra stycket delgivningsfegen (1970:428) medgetts att själv delgesvaranden misslyckas med att delge en stämnmg eUer en skrivelse medöverklagande. Påföljden är betydligt strängare än den som följer av 2 § delgivningslagen. Densakhga ändringen har gjorts att någon påföljd inte inträder om parten visserUgen ombesörjer delgivningen for sent men ger in ett bevis om delgivningen innan rätten fettar sitt beslut. Ändringen torde stå i 120 överensstämmelsemed moderna uppfettningar om möjUgheten att av- Prop. hjälpaett prcKesshinder innan dette har föranlett avvisning. görsändringar i paragrafen i anledning av att i försfeget uttrycket "överkfegande" ersätter flera äldre utöyck (se avsnittet 5). Lagrådet angett böruttrycket "företega målet" ersattes av uttrycket "skaUhandfegga målet". Iparagrafen finns bestämmelser om när en handling skaU anses ha kommit in tiUdomstolen. I förste stycket har uttrycket "telegram tiU domstolen"ersatts av uttrycket "meddelande tiU domstolen" eftersom åtminstoneTelfe kan lämna en underrättelse tiU domstolen CKkså om andra typer avmeddelanden än telegram (t.ex. telefax). Ordet "telegrafånstalt" harbytts ut mot orden "ett telebefordringsföreteg", eftersom det intelängre finns några telegrafånstalter och eftersom televerksamheten harprivatiserats (jfr t.ex. 27 kap. 3 §). Iandra stycket förekommer beviskravet "kan det antegas". I motiventill bestämmelsen används emeUertid genomgående beviskravet "om det inteär osannolikt". föreslår att det beviskravet fegfästs.Dette skuUe emeUertid innebära en sakUg ändring (se rättsfåUet NJA 1993 s.308). En sådan ändring bör inte ske isolerat för de aUmänna domstolamas del. Ändringamai tredje stycket har kommenterats i avsnittet 6. Ett telefax eller annattelemeddelande kan aldrig vara undertecknat i original. Tredje stycket harförtydligats på det sättet att avsändaren, om rätten anser att det behövs, skaUbekräfta meddelandet genom en i original undertecknad handling. I sak gällerdetsamma redan med nu gällande regler I de fåU där en infega till domstolenskall vara egenhändigt undertecknad måste rätten i tredje styckets fåll afltidbegära en bekräftelse innan rätten tar ställning tiU frågan om avvisning. Avtredje stycket framgår även att rätten får bortse från sådana meddelanden sominte bekräftats. Eftersom, i andra fåll än de där det ställs upp ettuttryckligt krav på egenhändigt undertecknande, en bekräftelse skall begärasencfest när bekräftelsen kan tänkas ha betydelse i bevishänseende (Khunderlåtenheten att avge en bekräftelse i sig har ett bevisvärde (se 35 kap. 4§ RB), torde bestämmelsen praktiskt sett inte innebära någon nyhet i förhåUandetfll det som gäller . Ändringamairmebär att hänvisningama tifl 56 kap. har ändrats i anledning av den ändradeparagrafnumrering som förslaget innebär beträffande det kapitiet. 49 kap. Prop. Rubrikenhar ändrats som en följd av att i försfeget uttrycket "överklagande"ersätter flera äldre uttryck (se avsnittet 5). nuvarande kapitelmbriken förekommer begreppet "underrätt". Enhgtsin urspmnghga lydelse betecknade den förste instansen meduttrycket "underrätten", medan genomgåendeanvänder uttrycket "tingsrätten". Uttedningens fÖrsfeg på den punktenUgger i linje med en utveckling som har pågått i mer än . Att mansålunda bytt uttryckssätt har föranletts av att tingsrättema kommit att ersattesåväl rådhusrätterna som häradsrätterna. Praktiskt sett har under alfeomständigheter användningen av ordet "tingsrätten" i stäUet för ordet"underrätten" fÖr de fleste situationer inneburit att det blivitenklare att dutkt se vad som gäUer Detär dock inte aUdeles oproblematiskt att fete ordet "tingsrätten"ersätta ordet "underrätten". Vid behov måste man sålunda med det nyauttryckssättet ibland läsa ordet "tingsrätten" som innefettande ävenett annat sfegs organ vars beslut kan överkfegas hos hovrätt (se t.ex.nuvarande 54 kap. 9 §). En sådan läsning underfettas av en bestämmelse i 21 §RP. Det nu berörda problemet bör lösas genom att det i de specieUa fegar somtfllåter ett överkfegande direkt tiU hovrätt införs bestämmelser om att reglemaom överklagande av tingsrättsbeslut skall tfllämpas. Andra problem med utbytetav ordet "underrätten" hänför sig till de hänvisningar vilka i rättegångsbalkensåvitt gäller rättegången i Högste domstolen (54 - 57 kap.) görs tillbestämmelsema om rättegången i hovrätt (49 - 53 kap.) cKh därifrån iblandvidare tiU tingsrättsbestämmelsema. I allmänhet behöver sädanavidarehänvis-ningar läsas på det sättet att det som gäller tingsrätt skaU gällaHögste domstolen. När det gäUer t.ex. hänvisningama i 55 kap. 15 § tfll 50 kap.25 § och 51 kap. 25 § behöver man emellertid godte att med "tingsrätt" avses såväl tingsrätt som hovrätt. har dettebeaktets genom uttryckliga besfemmelser och i andra fell genom att hänvisningar utformats på ett sådant sätt att de bestämmelser tiU vilka det hänvisas skall "tillämpas". 1 det uttryckssättet ligger nämligen att den regelsom avses inte kan tolkas helt enligt sin omedelbara ordalydelse. Regeln "gäller" alltså mte. Pånågra punkter har lagtexten förtydhgats jämfört med utredningens försfeg,främst genom att i vissa bestämmelser varken ordet "tingsrätten"eller ordet "underrätten" använts (se t.ex utrediungs-fÖrslagetbeträffande 54 kap. 6 § med den cfer förekommande hänvisningen tifl 49 kap. 3§ andra stycket, utredningsförslaget beträffande 55 kap. 15 § med den därforekommande hänvisningen tfll 50 kap. 18 § samt utredningsförsfegetbeträffande 59 kap. 7 § med den där förekommande hänvisningen tifl 52 kap. 7§). 49 kap, 1 § Prop. Paragrafenhar ändrats som en följd av att i försfeget uttrycket "överkfegande"ersätter flera äldre uttryck (se avsnittet 5). De bestämmelser som finns iparagrafens andra CKh tredje stycken om avtal (Kh utfästelser att inteöverkfega en tingsrättsdom har överförts tifl 49 kap. 2 §. I stäflet har iparagrafens andra stycke tegits in bestämmelser från nuvarande 49 kap. 1 a § omöverkfegande av en s.k. meUandom. Paragrafenupptar sakUgt sett de bestänunelser som finns i 1 § andra CKh tredjestyckena. De nuvarande bestämmelsema i 2 § har förts över tiU3§. Förstestycket överensstämmer i sak med nuvarande 2 § förste stycket förste meningenoch andra stycket. Bestämmelser om att ett slutUgt beslut av tingsrätt mte fåröverkfegas förekommer i ansluöiing tiU viss materieU lagstiftning. Tfllbestämmelsema i nuvarande 2 § förste stycket andra menmgen behövs ingenmotsvarighet med det nya enhetUga systemet för överkfegande (se avsnittet 5).Andra stycket motsvarar i sak det nuvarande 8 § förste stycket (se ävenkommentaren tfll ka-pitehiibriken). Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 3 §. Dessutom har tifl paragrafen fegts debestämmelser som finns i 14 § om att tingsrättens beslut angående frågorsom avses i 1 kap. 3 d § överkfegas i samma ordning som talan mot beslut enhgtviUcet rätten ogfllat en invändning om rättegångshinder Ändringama iparagrafen är en följd av att i förslaget uttrycket "överkfegande"ersätter flera äldre uttryck (se avsnittet 5). Paragrafenmotsvarar nuvarande 4 §. Flera av ändringama i paragrafen ären följd av att i förslaget uttrycket "överkfegande" ersätter fleraäldre uttryck(se avsnittet 5). Några ändringar i sak har gjorts. märkaatt paragrafen har konstmerats om på det sättet att den gäfler inte barabeslut under rättegången utan CKkså sådana beslut som tes upp i domefler slutUgt beslut enhgt reglema i 17 kap. 13 § tredje stycket 123 eUer30 kap. 11 § tredje stycket. En vflctig ändring Ugger också i att överkfegandet iparagrafens feU "fär" och inte "skaU" föras särskflt. Ändringama medför att enbestänunelse i nuvarande 5 § förste stycket om rätt för annan än partefler intervenient att fora särskfld telan mot beslut som tes upp i domefler slutUgt beslut har kunnat upphävas. Vidare har kunnat upphävasen bestänunelse i nuvarande 5 § andra stycket om att part ochintervenient skaU föra talan mot beslut i fråga som avses i 4 § eUerbeslut om skyldighet att ersätta rättegångskosttiad i samma ordning som talanmot domen eUer det sluthga beslutet (jfi"" också den föreslagnalydelsen av paragrafens gärde punkt). Omsålunda en part överkfegar en dom är det ingenting som hindrar att han särskfltöverkfegar ett i domen uppteget beslut om t.ex. ansvaret förrättegängskostnadema särskflt. Han kan dcKk inte vinna någonting med dette,eftersom målen kommer att handfeggas gemensamt i hovrätten, om beslutet interör någon annan än den som var part efler intervenient i tingsrätten (seföresfegen lydelse av 52 kap. 13 §). Iandra punkten har införts bestämmelser som ger rätt tifl särskflt överkfegandenär rätten ogfllat en begäran av någon att få delte i en brottmålsrättegång sommålsägande eller eifligt 13 kap. 7 § prövat en fråga om övertagande av ettkäromål. MöjUgheten tiU särskflt överklagande torde finnas redan med den nugällande lydelsen, eftersom paragrafen bör analogitoUcas i de angivna fellen(se t.ex. Welamson i Rättegång VI,2:a uppl. , s. 19 med not 15). Itionde purflcten har införts en möjlighet att särskflt överkfega ett beslutenligt 33 kap. angående avräkning av anhållnings-och häktningstidm.m. En sådan möjlighet har länge efterlysts (se Ds 1988:66 s. 95 med vidarehänvisningar). Regeln innebär bl.a. att en tilltalad som är nöjd medtingsrättens dom men nussnöjd med ett i domen uppteget beslut om avräkningslipper överklaga själva domen. Denuvarande bestämmelsema i paragrafens andra och tredje stycken harmotsvarigheter i förslagets 6 §. Detskall avslutningsvis sägas att paragrafen har ändrats två gånger sedanutredningen lade fram sitt förslag (se SFS 1991:1561 och 1992:374). Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 4 § andra och tredje styckena. Se vidarekonunentaren tifl 5 §. 7 och 8 §§ Paragrafemaöverensstämmer i sak med nuvarande 6 respektive 7 §. FormeUa ändringar är enföljd av att i förslaget uttrycket "överklagande" ersätter fleraäldre uttryck (se avsnittet 5). 49 kap. 9 § Prop. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 8 § andra och tredje styckena. Formelfeändringar är en följd av att i försfeget uttrycket "överklagande"ersätter flera äldre uttryck (se avsnittet 5). I fråga om nuvarande 8 § förstestycket, se 3 § andra stycket. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 9 §. Bestämmelsema i nuvarande 10 § bliröverflödiga tiU följd av det enhethga systemet för överkfegande. Ändringamai förste och andra styckena är huvudsakligen en följd av att i förslagetuttrycket "överklagande" ersätter flera äldre uttryck (se avsnittet5). Hänvisningar tiU vissa bestämmelser har ändrats i anledning avomdisponeringar i andra paragrafer cKh kapitel (se bl.a. kommen-tarema tiU 6§). Ändringama i tredje stycket är redaktioneUa. Ändringamai paragrafen är redaktionelfe. I enlighet med Lagrådets försfeg har dennuvarande hänvisningen tfll 54 kap. 13 § inte fått någon motsvarighet ipropositionsförslaget. Paragrafenmotsvarar i huvudsak nuvarande 12 a §. I andra stycket finns regler om prövningstfllstånd for överklagande angående enskflt anspråk som handlagts tiUsammans med ett brottmål. Reglema har ändrats. Skälen för dette har redovisats i avsnitt 8. Av förste meningen framgår att det som gäller fÖr tvistemål enligt 12 § skafl tfllämpas även pä enskflda anspråk. I andra meningen anges un danteg ftän denna huvudregel. Om prövningstiUständ inte behövs i brottmålsdelen efler om sådant prövningstillstånd meddelas behövs inte heller prövningstfllstånd för överklagandet angående det enskflda an språket under fömtsättiung att vissa vfllkor är uppfyflda. Lagrådet föreslår att villkoren uttrycks på det sättet att överkfegandet skafl avse frågan om den tflltelade begått gäming som föranlett enskilt anspråk. Uttrycket "begått gäming" synes dock vara afltfÖr snävt i förhåUande till det som eftersuävas (jfr 29 kap. 2 § där det talas om "begått gär ningen CKh hur derma i sådant feU skaU bedömas"). Vidare kan ut- 125 trycket "föranlett enskflt anspråk" möjUgen förorsaka tiUämpningspro- blem, eftersom det intetorde förekomma i annan fegtext. För den skuU Prop. 1993/94:190 uttrycksvfllkoren på samma sätt i propositionsförsfeget som i fegråds-remissen. Detteinnebär att villkoren - som afltså gäfler både för det feU attprövningstiUstånd inte krävs i brottmälsdelen cKh det fåUet att sådant tiUståndhar meddelats - är följande. För det förste måste överklagandet ibrotttnålsdelen avse frågan om den tiUtafede skaU dömas for den åtaladegämingen (jfr 51 kap. 23 a § och prop. 1988/89:95 s. 93 ff). Om överkfegandetendast avser påföljden gäUer aUtså kravet på prövningstiUständ i 49 kap. 12 §för talan angående det enskflda anspråket. För det andra måste överklagandet iansvarsdelen hänföra sig tifl samma gäming som det enskflda anspråket. Det somsagts om överkfegande gäfler oavsett vem av partema i rättegången somöverklagar domen. Det i andra stycket använda uttrycket "enskflt anspråkmed anledning av" innebär endast en språkUg mcxlemisering av det i 22 kap.förekommande uttrycket "enskilt anspråk i anledning av". I fråga omfemte stycket, se kommentaren tiU 12 §. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 13 §. Formella ändringar är en följd av atti förslaget uttrycket "överkfegande" ersätter flera äldre uttryck (seavsnittet 5). De nuvarande bestämmelsema i 14 § har tegits in i 4 §. Ändringarnai paragrafen är redaktionella. Dennuvarande mbriken tiU kapitiet "Om vad i tvistemål" måste givetvisändras tiU följd av att uttrycket "överklagande" skall ersatte bl.a.uttrycket "vad". Som ny lydelse har föresfegit"Om prövningen av överklagade domar i tvistemål". Den mbriken synes emeUertidge kapidets innehåll en aUtför begränsad beskrivning. gäller särskflt medavseende på 1, 2 och 4 §§ i kapidet som handlar om själva överklagandet. Somny mbrik har därför valts "Om överklagande av domar i tvistemål". Ändringama i paragrafen är en följd av att i förslaget utttycket"överklagande" ersätter uttrycket "vad" (se avsnittet 5). 2 § Prop. Iparagrafen finns bestämmelser om s.k. ansluttiingsvad i tvistemål. De nuvarandereglema innebär att om ena parten vädjat andra parten fär vädja även under denvecka som följer efter utgången av vadetiden. Domstolsuöiedningenföreslår att ett överkfegande av en dom skafl få mötes med ettansluöungsöverklagande bettäffande samma dom mom den nu gäUande tiden föranslutningsvad. Försfeget får, sett i sammanhang med de föresfegnabestämmelsema om överkfegande, t.ex. den konsekvensen att ett överkfegande somavser endast ett kostttedsbeslut mte såsom nu kan mötes med ettansluttungsöverkfegande bettäffande själva saken och vice versa (jfr 52 kap. 13§ och kommentaren tifl denna). Hovrätten för Nedre och Hovrätten fÖrVästta avstyrker denna sakhga ändring. Rättentfll ansluttungsvad är mindre befogad än annars när det som i de av hovrättemaberörda situationerna handlar om inkommensurabla yrkanden (jfr Welamson,Rättegång VI, 2:a uppl. s. 78). Det är ju också så att varjemöjUghet att anslumingsvädja upphäver en del av fördelama med att en dom avfegre rätt normalt inte får ändras till nackdel för klaganden (förbudet motreformatio in pejus). Exempelvis bör den som vfll få tiU stånd en enkelprövning erfligt 52 kap. av ett rättegångskosmadsbeslut inte behöva riskera attmotparten hoter med att riva upp hefe saken tfll fortsatt prövning. Möjlighetertill ansluttungs-överklagande bettäffande sådana beslut som tes upp i en domskuUe också krångla tiU systemet en hel del. DomstolsuOdningens förslag i frågaom rätten att överklaga anslutningsvis har mot den nu angivna bakgmndengenomförts. Ändringamai paragrafen är en följd av att i förslaget uttrycket "överklagande"ersätter uttrycket "vad" (se avsnittet 5). Dom-stolsuttedningenföreslår i förtydligande syfte att det tiU paragrafen skaU läggas enbestämmelse om hur hovrätten skall förfara, om skrivelsen getts in tillhovrätten i stäUet för tfll tingsrätten (jfr 7 § ödje stycket FPL). Frågor omhur dom.tolen skafl förfera när ansökningar, överkfeganden m.m. ges m tfll enobehörig domstol bör emellertid tes upp ur ett mera allmänt perspektiv i ettsenare sammanhang (jfr det som sägs i ansluöung tfll mbriken tiU 58 kap). Iförslaget finns därför ingen utttycklig bestämmelse om att en hovrätt i detberörda fellet skall översända överklagandet tiU tingsrätten. Paragrafen innehåller besfemmelser om vad ett överklagande skaU harsom en konsekvens av vissa i 50 kap. 25 § Prop.