prop · GG03216 · 1993-03-25 00:00:00 — Med tvisteföremålets värde avses - i likhet med vad som gäller vid bestämmandet av småmålsgränsen - vad som har yrkats i målet, dvs. Det är alltså käranden som, när han bestämmer sitt yrkande, avgör om ett eventuellt överklagande kommer att vara beroende av en dispensprövning. Den avgörande tidpunkten för bestämmandet av värdet är när talan väckts vid tingsrätten, dvs. normalt när ansökan om stämning kom in till tingsrätten (jfr 13 kap. 4 § tredje stycket RB). Det som då skall beaktas är yrkat kapitalbelopp jämte upplupen ränta, däremot inte rättegångskostnaderna. I de fall käranden sätter ned sitt yrkande under rättegången vid tingsrätten är det det lägre beloppet som skall beaktas vid avgörandet om prövningstillstånd krävs. Framställs alternativa yrkanden får man bedöma om prövningstillstånd krävs utifrån det högsta beloppet som har yrkats. Allt detta överensstämmer med vad som gäller vid bestämmandet av gränsen för småmål (jfr. 1 kap. 3 d § tredje stycket RB). Det kan anmärkas att tingsrättens fullföljdshänvisning inte är avgörande för om prövningstillstånd skall krävas eller inte. Det är en fråga som uteslutande ankommer på hovrätten att avgöra. Tingsrätternas fullföljdshänvisningar bör utan några större svårigheter kunna utformas så att detta framgår tydligt (jfr 49 kap. 10 § RB). Paragrafens andra stycke innehåller undantag från kravet på pröv- ningstillstånd. Första punkten, som är ny, har tillfogats på grund av att det nu blir även andra mål än sådana som omfattas av småmålsreglerna som är underkastade reglerna om prövningstillstånd. Enligt denna gäller inte reglerna om prövningstillstånd i mål som skall handläggas av tingsrätt i särskild sammansättning. Exempel på sådana mål är tryckfrihetsmål enligt 12 kap. tryckfrihetsförordningen, yttrandefrihetsmål enligt 9 kap. yttrandefrihetsgrundlagen, patentmål enligt 66 § patentlagen (1967:837), och familjemål enligt 14 kap. 17 § och 20 kap. 1 § . Det krävs inte att det aktuella målet faktiskt har prövats av tingsrätten i den föreskrivna särskilda sammansättningen. Även om en tingsrätt exempelvis har handlagt ett familjemål vid huvudförhandling i förenklad form med en lagfaren domare, krävs enligt den nu aktuella undantagsbestämmelsen inte något prövningstillstånd. Det kan i frågasättas om det finns behov av undantaget i första punkten. Frågan kan bli föremål för förnyade överväganden i den utredning som aviserats (avsnitt 2.5.3). Punkterna 2 - 4 är nya men oförändrade i sak. Däremot har den nuvarande bestämmelsen om att det inte behövs prövningstillstånd när tingsrätten har fattat beslut angående utdömande av vite eller om ansvar för en rättegångsförseelse, utgått. Rättegångsförseelse kan bara föranleda böter och frågor om viten behandlas som bötesmål (jfr 9 kap. RB och 8 § lagen 1985:206 om viten). Eftersom det nu före- slås regler om prövningstillstånd för bötesmål som omfattar också dessa mål finns det inga skäl att ha kvar denna regel. Paragrafens tredje stycke är oförändrat. 49 kap. 12 a § Paragrafen som är ny innehåller regler om prövningstillstånd i brottmål i ledet tingsrätt-hovrätt. De har kommenterats utförligt i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6.3). Regleringen i första stycket, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innebär att prövningstillstånd krävs i de fall tingsrätten inte dömt den tilltalade till annan påföljd än till böter eller frikänt honom från ansvar. Till skillnad från vad som gäller för prövningstillstånd i tvistemål har kravet på prövningstillstånd inte knutits till yrkandena i tingsrätten, utan till den faktiska utgången i målet. Det innebär bl.a. att det inte enligt denna paragraf föreligger något krav på prövningstillstånd för beslut som har fattats innan tingsrätten har avgjort målet. Kravet på prövningstillstånd gäller oavsett vem av den tilltalade, åklagaren eller målsäganden som överklagar domen. Kravet på prövningstillstånd gäller också om tingsrätten ogillat åtalet och helt frikänt den tilltalade från ansvar. Det saknar därvid betydelse hur allvarligt det åtalade brottet var. Reglerna är utformade så att svaret på frågan om prövningstillstånd krävs eller inte blir detsamma oavsett vem av parterna som överklagar domen och i vilken del domen överklagas. Av regleringen följer att det krävs prövningstillstånd om tingsrätten har dömt den tilltalade till böter för vissa brott och frikänt för andra brott och det oavsett om den dömde överklagar och vill bli helt frikänd eller åklagaren överklagar domen i den del åtalet ogillats. Vidare följer att prövningstillstånd inte krävs om åklagaren överklagar ett frikännande om tingsrätten i samma dom har dömt den tilltalade till fängelse för ett annat brott; den dömde är i detta fall inte underkastad krav på prövningstillstånd och då kan domen också överklagas av åklagaren utan dispensprövning. I de fall tingsrätten har dömt ut ett bötesstraff saknar det betydelse om det också finns fängelse i straffskalan för brottet. Det saknar också betydelse av vilken anledning straffet har kommit att stanna vid böter, i de fall fängelse hade varit ett alternativ. I de fall den tilltalade fälls till ansvar för flera brott skall en gemensam påföljd bestämmas, om inte annat är föreskrivet (30 kap. 3 § första stycket BrB). Böter kan användas som gemensamt straff för flera brott (25 kap. 5 § BrB). Om böter valts som gemensamt straff för flera brott krävs prövningtillstånd vare sig domen överklagas i sin helhet eller endast beträffande något eller några av brotten. Det kan också vara så att tingsrätten i en och samma dom har dömt till böter för viss brottslighet och till annan påföljd för annan brottslighet (30 kap. 3 § andra stycket BrB). Överklagas domen endast beträffande det eller de brott där påföljden har bestämts till annan påföljd än böter krävs givetvis inte prövningstillstånd för en fullständig överprövning. Överklagas domen endast beträffande de brott där påföljden har bestämts till böter krävs inte heller prövningstillstånd. Detta framgår av ordalydelsen eftersom kravet på prövningstillstånd bara gäller i de fall tingsrätten inte har dömt till annan påföljd än till böter (eller helt frikänt från ansvar). Om en dom omfattar flera tilltalade får hovrätten göra en bedömning för varje tilltalad för sig när det gäller frågan om prövningstillstånd krävs eller inte. Har t.ex. den ene av två tilltalade dömts till böter och den andre till fängelse krävs det alltså prövningstillstånd för att domen såvitt avser den förstnämnde skall kunna prövas fullständigt av hovrätten medan prövningstillstånd inte krävs för den av de tilltalade som dömts till fängelse. Av paragrafens formulering, att tingsrätten inte dömt den tilltalade till annat än böter, följer att det krävs prövningstillstånd även om tingsrätten som den bestämt påföljden till böter beslutat om t.ex. förverkande. Förverkande utgör nämligen inte en påföljd, vare sig enligt eller terminologi. skiljer uttryckligen mellan påföljd och förverkande eller annan särskild rättsverkan (1 kap. 8 § BrB) och har ingen avvikande terminologi (jfr t.ex. 29 kap. 2 § andra stycket 2 och 4). Om det krävs prövningstillstånd, omfattas - med ett undantag (se nedan) - alla frågor som har avgjorts i domen, t.ex. förverkande, av kravet på prövningstillstånd, och detta oavsett om domen överklagas i påföljdsdelen eller inte. Om den tilltalade överklagar en dom endast i den del som avser förverkande krävs det alltså prövningstillstånd om påföljden i domen har bestämts till böter medan det däremot inte krävs prövningstillstånd för att få förverkandefrågan prövad i de fall påföljden har bestämts till fängelse. Det enda undantaget från denna regel är avgöranden om enskilda anspråk som tagits in i domen. Frågan om det krävs prövningstillstånd eller inte för enskilda anspråk skall i stället avgöras med tillämpning av tvistemålsreglerna. Detta framgår av paragrafens andra stycke. Frågan har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6.5) Av tredje stycket framgår att Riksåklagaren, och är befriade från kravet på prövningstillstånd i de ytterst ovanliga fall någon av dem för talan i hovrätten (jfr avsnitt 2.6.3). Att kravet på prövningstillstånd även gäller vissa beslut som får överklagas endast i samband med överklagande av domen, exempelvis beträffande återbetalningsskyldighet för rättegångskostnader, framgår av paragrafens fjärde stycke. Beslut som skall överklagas särskilt omfattas inte av kravet på prövningstillstånd. Bestämmelsen i femte stycket överensstämmer med vad som gäller för tvistemålen (jfr 49 kap. 12 § sista stycket). Dispensgrunderna är desamma för tvistemål och brottmål. De framgår av 49 kap. 13 §. Vissa omständigheter som kan vara av betydelse för frågan om prövningstillstånd skall beviljas eller inte i ett mål har berörts i avsnitt 2.6.3. Den omständigheten att tingsrätten avgjort ett brottmål i den tilltalades utevaro har ingen självständig betydelse utan får vägas in bland andra omständigheter i målet. 51 kap. 4 § I paragrafen har - i överensstämmelse med vad som enligt 50 kap. 4 § RB gäller för tvistemålens del - ett nytt andra stycke tagits in. Av detta stycke framgår att vadekäranden i sin vadeinlaga skall ange de omständigheter som han åberopar till stöd för att prövnignstillstånd skall meddelas i de fall sådant tillstånd erfordras. Paragrafen är i övrigt oförändrad. 51 kap. 10 a § Paragrafen är ny och har sin motsvarighet i 50 kap. 10 a § RB.Där anges att hovrätten efter det att skriftväxlingen har avslutats skall besluta i frågan om prövningstillstånd. När det finns skäl för det kan hovrätten fatta sådant beslut utan att skriftväxling har skett. 8.2 Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken 2 kap. 19 § Paragrafen har anpassats till att kronofogdemyndighetens beslut skall överklagas till tingsrätt. Även några andra redaktionella ändringar har gjorts. 30 18 kap. 1 § I paragrafens första stycke föreskrivs att beslut av kronofogdemyndighet överklagas till den tingsrätt inom vars domkrets kronofogdemyndigheten har sitt säte. Av förordningen (1987:1314) om lokaliseringen av kronofogdemyndigheterna framgår att det finns en kronofogdemyn- dighet i varje län, alltså 24 stycken, och i vilka orter myndigheterna har säte. Verksamheten bedrivs inte bara från huvudkontoret i länet, utan också från kronokontor på andra orter i länet, men forumregeln utpekar alltså tingsrätten på den orten där kronofogdemyndigheten har sitt säte. Överklaganden kommer således att prövas av sammanlagt 24 tingsrätter. I överklagade utsöknings- och avräkningsmål är det RSV som för det allmännas talan (se 2 kap. 30 § UB och 11 § avräkningslagen). Enligt 2 kap. 3 § förordningen (1988:784) med instruktion för exekutionsväsendet får RSV bestämma att en kronofogdemyndighet skall företräda staten i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. I utsöknings- och avräkningsmål där staten är part får alltså RSV företräda staten i domstolarna eller bestämma att kronofogdemyndigheten skall göra det. I första stycket anges vidare att överklagandet skall göras skriftligen. Detta innebär förstås ingen nyordning, men det behövs en uttrycklig regel därom som komplettering till reglerna i ärendelagen. I andra stycket anges nämligen att ärendelagen skall gälla för överklaganden i utsökningsmål i den mån inget annat föreskrivs i 18 kap. UB. En del regler i ärendelagen blir emellertid naturligen inte aktuella att tillämpa på överklagandena av kronofogdemyndighetens beslut, eftersom ärendelagen inte från början är skriven för handläggning av överklaganden. Någon principiell nyhet innebär detta inte för tingsrätterna, eftersom överklagade felparkeringsärenden handläggs enligt ärendelagen. Ärendelagens 11 § ger en generell hänvisning till vad som är föreskrivet om tvistemål. om rättegång och överklagande blir alltså tillämpliga på utsökningsmålen, dock bara i den mån det inte finns särskilda regler i 18 kap. UB eller i ärendelagen. En kort genomgång av ärendelagens tillämpning på överklagandena är här på sin plats. 1 § handlar om tillämpningsområdet. Paragrafen saknar intresse i detta sammanhang, eftersom ärendelagen pekas ut särskilt i UB som tillämplig processlag. 2 § anger vilka krav som ställs på ansökan. Denna motsvaras i detta sammanhang av överklagandeskriften. Enligt vad som sagts i anslutning till 18 kap. 1 § första stycket UB skall överklagande ske skriftligen. Av 2 § ärendelagen följer att klaganden skall ange den åtgärd som han påkallar och grunderna för yrkandet. De preciserade kraven på överklagandet finns i 18 kap. 8 och 9 §§ UB. Bl.a. skall klaganden ange det överklagade beslutet, den ändring han yrkar och grunderna för den samt bevisuppgift. 2 § ärendelagen i övrigt behandlar huvudsakligen skyldigheten att lämna uppgifter om parter och vittnen. 3 § säger att rätten skall förelägga sökanden, dvs. klaganden, att komplettera en ofullständig ansökan och att ansökan får avvisas om föreläggandet inte följs. Här bör tingsrätterna kunna finna ledning för sina ställningstaganden i motsvarande regler för överklagande till hovrätt, t.ex. 52 kap. 6 § RB. 4 § behandlar bl.a. förberedande åtgärder och kallelse till förhandling. Enligt första stycket skall rätten utan dröjsmål bestämma om något yttrande skall inhämtas eller om någon annan förberedande åtgärd skall vidtas. Rätten får alltså bestämma med hänsyn till omständigheterna om klagandens motpart eller någon annan som saken angår skall beredas tillfälle att svara på överklagandet. Givetvis kan rätten inte ändra det överklagade beslutet utan att motsidan har fått möjlighet att yttra sig. Dock följer av 18 kap. 12 § UB att rätten kan meddela inhibition och andra interimistiska förordnanden utan att motparten beretts tillfälle att yttra sig. Enligt andra stycket skall rätten hålla förhandling om någon som ärendet angår bör höras muntligen. I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.3) har tillämpningen av denna regel diskuterats, bl.a. mot bakgrund av de krav som ställer. Tingsrätten får kalla parter och andra vid vite. Sökanden får kallas att inställa sig vid påföljd att ansökan annars förfaller. Detta gäller dock bara i ärenden som får upptas av rätten "endast efter ansökan" och således inte i ärenden som rätten tagit upp på eget initiativ. Denna regel blir alltså tillämplig på ärenden som har anhängiggjorts vid tingsrätten genom överklagande. Att ett överklagande förfaller vid bristande inställelse till förhandling är inte någon principiell nyhet, utan gäller t.ex. enligt 50 kap. 19 § RB. Paragrafens tredje stycke saknar intresse i detta sammanhang. 5 § anger att om huvudförhandling i tvistemål gäller i tillämpliga delar för förhandling enligt ärendelagen. Vidare ges regler för utevaro vid förhandling. 6 § innehåller domförhetsregler. Dessa blir inte tillämpliga här. I 18 kap. 1 § andra stycket andra meningen UB föreslås nämligen att tingsrätten alltid skall bestå av en lagfaren domare. 9 a och b §§ behandlar omprövning. Dessa regler gäller endast beslut som tingsrätten har meddelat som första instans och gäller alltså inte överklagandena. 11 § innehåller en generell hänvisning till , vilka därigenom utpekas som komplement till ärendelagen. om rättegång och överklagande skall alltså tillämpas på utsökningsmålen i den mån det inte finns några särskilda regler i 18 kap. UB eller i ärendelagen. 12 § anger att andra författningar som avser ärenden enligt ärendelagen skall gälla, även om de strider mot vad ärendelagen föreskriver. Övriga paragrafer, 9 och 10 §§, fordrar inga särskilda kommentarer. I andra stycket fastläggs också att tingsrätten alltid skall bestå av en lagfaren domare i utsökningsärendena. Det blir alltså samma domförhetsregel som gäller i felparkeringsärenden och i tvistemål om mindre värden. 2 och 4-9 §§ Paragraferna innehåller bl.a. regler om i vilken utsträckning krono- fogdemyndighetens beslut får överklagas och när och hur det skall ske. Paragraferna har ändrats i terminologiskt hänseende och har anpassats till att överklagande skall ske till tingsrätt i stället för till hovrätt. Paragrafen säger att reglerna i 4-6 §§ skall tillämpas i stället för 49 kap. RB. Detta följer redan av 1 §, varför paragrafen föreslås upphävd såsom onödig. Paragrafen anger att kronofogdemyndigheten skall sända överklagandet och övriga handlingar i målet till tingsrätten men att detta dock inte gäller om överklagandet avvisas. Paragrafen har anpassats till att överklagande skall ske till tingsrätten. I övrigt har endast redaktionella ändringar vidtagits. Paragraferna ger vissa bestämmelser om förfarandet i tingsrätten. De motsvarar i sak nuvarande bestämmelser om förfarandet i hovrätten. Paragrafen är ny. Den anger inledningsvis - för tydlighets skull - att tingsrättens beslut överklagas till hovrätten. Vidare innebär paragrafen att prövningstillstånd krävs vid överklagandet till hovrätten, utom i vissa fall, jfr specialmotiveringen till 49 kap. 12 § RB vid punkt 2-4. I förhållande till lagrådsremissens förslag har gjorts den kompletteringen att överklagande av ett beslut om avvisning av en miss- nöjesanmälan har undantagits från kravet på prövningstillstånd. Ändringen har sin förebild i 49 kap. 12 § andra stycket punkt 4 RB. Dispensgrunderna är desamma som i 49 kap. 13 § RB. I dessa paragrafer har endast gjorts de ändringar som beror på den nya instansordningen m.m. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Beslut som meddelats av kronofogdemyndigheten före ikraftträdandet skall överklagas och handläggas enligt de äldre reglerna. 8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift Paragrafen som innehåller regler om överklagande i felparkeringsärenden har endast ändrats i andra och femte stycket. Bestämmelsen i andra stycket om att det inte krävs prövningstillstånd vid överklagande av beslut angående utdömande av förelagt vite eller om ansvar för en rättegångsförseelse har, liksom motsvarande bestämmelse i 49 kap. 12 § andra stycket RB, utgått (jfr vid specialmotiveringen till 49 kap. 12 § RB vid punkterna 2-4). Uppräkningen av överklaganden som inte kräver prövningstillstånd har kompletterats med avvisning av missnöjesanmälan (jfr specialmotiveringen till 18 kap. 16 a § UB). Bestämmelserna i femte stycket har ändrats så att fullföljdsförbudet inte längre omfattar Riksåklagarens överklagande till . Ändringen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6.6). Bestämmelsen har ändrats för att klargöra dels att allmän åklagare för det allmännas talan vid dels att prövningstillstånd inte krävs i när Riksåklagaren överklagar hovrättens avgörande (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 2.6.6). 8.4 Förslaget till ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189) Bestämmelsen har ändrats så att fullföljdsförbudet inte längre omfattar Riksåklagarens överklagande till . Att prövningstillstånd inte krävs vid sådant överklagande framgår av 54 kap. 9 § andra stycket jämfört med 17 § lagen om bötesförvandling (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 2.6.6, och specialmotiveringen, avsnitt 8.3). 8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter 11-14 §§ har ändrats i redaktionellt hänseende och har anpassats till att kronofogdemyndighetens beslut om avräkning skall överklagas till tingsrätt (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 3.2). Ändringarna föreslås träda i kraft , med det undantaget att beslut som meddelats av kronofogdemyndigheten skall överklagas och handläggas enligt äldre bestämmelser. 8.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:746) om betalningsföreläggan- de och handräckning Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.2). I ett nytt tredje stycke föreslås att ansökningsavgiften i ett mål enligt denna lag genast skall få utsökas hos sökanden. Därmed blir regleringen i överensstämmelse med vad som gäller avgifter i utsökningsmål enligt 17 kap. UB. Paragraferna har ändrats redaktionellt och har anpassats till att överklagande av de aktuella utslagen och besluten skall ske till tingsrätten. Hänvisningarna i 58 § har ändrats med hänsyn till de föreslagna ändringarna i 18 kap. UB. Genom hänvisningen till 18 kap. 1 § UB utpekas tingsrätten inom vars domkrets kronofogdemyndigheten har sitt säte som rätt klagoinstans. Reglerna i 55-58 §§ innebär organisationsändringar och föreslås träda ikraft . I fråga om beslut som en kronofogdemyndighet meddelat gäller äldre bestämmelser. Ändringen i 20 § som är fristående föreslås träda i kraft . För ansökningar som gjorts gäller äldre bestämmelser. Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i utsökningsbalken, 3. lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift, 4. lag om ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189), 5. lag om ändring i lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter samt 6. lag om ändring i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräck- ning. Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagt fram. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 49 kap. 12 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i 49 kap. skall införas en ny paragraf, 13 §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 49 kap. 12 §1 Talan mot I tvistemål krävs tingsrättens dom prövningstillstånd eller beslut i mål för att hovrätten som handlagts av en skall pröva tings- lagfaren domare rättens avgörande enligt 1 kap. 3 d § 1. vid överklagande första stycket får av tingsrättens dom inte prövas av hov- eller beslut i mål rätten i vidare mån som handlagts av en än som framgår av lagfaren domare 13 §, om inte enligt 1 kap. 3 d § hovrätten meddelat första stycket, och parten 2. vid överklagande prövningstillstånd. av tingsrättens dom eller beslut i andra tvistemål där förlikning om saken är tillåten, där det värde som sägs i 1 kap. 3 d § uppen- bart inte överstiger basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Prövningstillstånd Prövningstillstånd behövs inte vid behövs inte vid talan mot beslut överklagande av som rör någon annan 1. ett avgörande i än en part eller en mål som skall hand- intervenient, läggas av tingsrätt beslut varigenom i särskild sam- tingsrätten ogillat mansättning, jäv mot en domare, 2. beslut som rör beslut angående någon annan än en utdömande av före- part eller en lagt vite eller om intervenient, ansvar för en 3. beslut genom rättegångsförseelse vilket tingsrätten eller beslut va- ogillat jäv mot en rigenom en miss- domare, eller nöjesanmälan eller en vade- eller besvärstalan av- visats. 1Senaste lydelse 1990:443. Nuvarande lydelse 4. beslut genom vilket en miss- nöjesanmälan eller en ansökan om I fråga om återvinning eller meddelade pröv- ett överklagande ningstillstånd avvisats. skall 54 kap. 11 § I fråga om tredje stycket och meddelade prövnings- 13 § gälla i tillstånd skall tillämpliga delar. 54 kap. 12 § tredje stycket och 15 § gälla i tillämpliga delar. 13 § Prövningstillstånd behövs, om åkla- garen, målsäganden eller den tilltalade överklagat en dom i brottmål genom vilken tingsrätten i påföljdsdelen endast dömt den tilltalade till böter eller frikänt honom från ansvar för brott för vilket det inte stadgats svårare straff än fängelse . Om tingsrätten i sin dom även prövat en- skilda anspråk gentemot den till- talade, krävs prövningstillstånd, om det sammanlagda värdet av vad den tilltalade ålagts i fråga om enskilda anspråk uppenbart inte överstiger ett basbelopp enligt lagen (1962:381) om Nuvarande lydelse allmän försäkring. Första stycket gäller inte riks- åklagarens, justitiekanslerns och justitieombudsmannens överklaganden. I fråga om meddelade prövnings- tillstånd skall 54 kap. 12 § tredje stycket och 15 § gälla i tillämpliga delar. Om det krävs prövningstillstånd vid överklagande av en dom, gäller kra- vet på prövningstillstånd även vid överklagande av Föreslagen lydelse