prop · GG03206 · 1993-03-25 00:00:00 — Vidare kan noteras hänvisningen till den nya 16 a § som innehåller bestämmelser om fondstyrelsernas skyldighet att till regeringen lämna redovisning för sin resultatuppföljning. Lagrummet reglerar vilka personer som har anmälningsskyldighet för sina innehav och ändring i innehavet av sådana fondpapper som anges i 2 § insiderlagen (1990:1342). Ändringar i första stycket har kommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.6). Paragrafen är ny. Motsvarande bestämmelser fanns tidigare i 17 § som upphört att gälla. Beträffande paragrafens sakliga innehåll hänvisas till allmänmotiveringen (avsnitt 5.4). Övergångsbestämmelserna till lagen (1991:1857) om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden Bestämmelsen om revisorer i punkten 4 har anpassats till vad som gäller för första-femte fondstyrelserna. Övergångsbestämmelser till den nu föreslagna lagen Av punkten 2 framgår att de nya bestämmelserna för regeringens redovisning till av fondstyrelsernas förvaltning av fondmedlen skall tillämpas första gången i fråga om . Punkten 3 innebär att 18-20 §§, som upphävs, skall gälla i fråga om återlån och lån till kreditinrättning på grund av återlån som har beviljats eller sökts före ikraftträdandet, dvs. 9.3 Förslaget till lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827) 3 kap. 1 § I första stycket har införts en bestämmelse som innebär att och blir kontoförande institut inom resp. verksamhetsområde. verksamhetsområde avgränsas i huvudsak genom 19 § lagen (1988:1385) om riksbank enligt vilken bl.a. får köpa, sälja och förmedla svenska statspapper, s.k. marknadsoperationer, i syfte att påverka kreditmarknaden. verksamhetsområde avgränsas i huvudsak genom bestämmelserna i 1 § förordningen (1989:248) med instruktion för . Enligt dessa skall kontoret ta upp och förvalta lån till staten i enlighet med lagen (1988:1387) om statens upplåning. 3 kap. 3 § I första stycket har som följd av ändringen i 1 § införts en bestämmelse som undantar och från tillsyn. Detta innebär att och inte har den upplysningsskyldighet som andra kontoförande institut har enligt denna paragraf. 9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:1114) om Tillägget i rubriken närmast före 33 § motiveras av att den nya paragrafen, 33 a §, behandlar annat än upphörande och överlåtelse av fondverksamhet. Paragrafen är ny. Den har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1). Endast fonder som förvaltas av samma fondbolag kan göras till föremål för sammanläggning. Sammanläggning av fonder som förvaltas av olika fondbolag kan alltså endast ske efter en överflyttning av förvaltningen till ett av bolagen enligt reglerna i 33 §. Kravet att de fonder som skall kunna läggas samman skall ha likartad placeringsinriktning innebär t.ex. att aktiefonder med inriktning på olika branscher eller olika geografiska områden inte bör få läggas samman. Räntefonder med skilda tidshorisonter på sina placeringar kan inte heller anses ha likartad placeringsinriktning. Således bör inte en räntefond inriktad på placeringar i värdepapper med kort löptid få läggas samman med en fond som placerar i s.k. långa papper. Det som nämnts är bara några exempel på fonder som inte bör anses ha likartad placeringsinriktning. Det ankommer på att i varje enskilt fall göra en bedömning av om de i paragrafen angivna kriterierna för sammanläggning och delning är uppfyllda. Sammanläggning av fler än två fonder kan tillåtas om kriterierna för sammanläggning är uppfyllda. En delning av en värdepappersfond får komma till stånd under förutsättning att åtgärden kan anses vara förenlig med fondandelsägarnas intressen och med beaktande av de krav som i övrigt ställs upp i fråga om förvaltningskostnader och information. En situation som kan komma att uppstå är att en fond delas, inte endast i två delar, utan i flera delar. Något förbud mot detta finns inte, utan det avgörande är om en sådan delning kan anses förenlig med fondandelsägarnas intressen. Bestämmelsen i tredje stycket innebär att information skall lämnas direkt till varje andelsägare. Med tanke på detta bör inte tillstånd till sammanläggning eller delning kunna komma i fråga för en fond beträffande vilken fondbolaget utfärdat fondandelsbevis enligt aktiefondslagen, om bolaget inte kan anses ha uppfyllt kravet på registrering av andelsägarna enligt 5 § lagen om ikraftträdande av lagen om värdepappersf- onder; detta betyder inte att registrering av ägare till varje utfärdat fondandelsbevis måste ha skett. Det kan nämligen finnas innehavare av fondandelsbevis som inte anmält sig till fondbolaget för registrering. Fondbolag som utfärdat fondandelsbevis enligt den gamla lagen skall enligt nu gällande lydelse av nämnda paragraf ha registrerat andelsägarna . 9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:1115) om ikraftträdande av lagen (1990:1114) om värdepappersfonder Förslaget har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 2.2). Med preskription avses detsamma som i 8 § preskriptionslagen (1981:130). 9.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse 3 kap. 7 a § Paragrafen, som motsvarar 2 kap. 17 § bankrörelselagen och 3 kap. 10 § kreditmarknadsbolagslagen innehåller kreditjävsbestämmelser för värdepappersbolag. Dessa bolag har tidigare i stället omfattats av låneförbudet i 12 kap. 7 § aktiebolagslagen. Paragrafen har samma sakinnehåll som bestämmelsen i 3 kap. 10 § kreditmarknadsbolagslagen. Vissa språkliga bearbetningar har emellertid gjorts varför lydelsen inte är helt identisk. I första stycket föreskrivs för värdepappersbolag ett uttryckligt undantag från låneförbudet i 12 kap. 7 § aktiebolagslagen, vilket annars skulle ha varit tillämpligt på bolagen. Genom hänvisning till 4 § andra stycket markeras att bestämmelsen avser kreditgivning som är tillåten enligt den paragrafen. I andra stycket läggs den grundläggande principen fast att ett värdepappersbolag inte får bevilja kredit till någon av de i punkterna 1-6 upptagna fysiska och juridiska personerna på andra villkor än de som företaget normalt uppställer. Revisor i företaget omfattas inte av ifrågavarande bestämmelse. I 10 kap. 4 § första stycket aktiebolagslagen sägs nämligen att den kan inte vara revisor som står i låneskuld till aktiebolaget eller annat bolag i samma koncern eller som har förpliktelser för vilka sådant bolag ställt säkerhet. Av 14 § lagen om utländska filialer m.m. följer att denna bestämmelse även gäller för utländska filialer. I likhet med vad som angavs i förarbetena till motsvarande regel i bankrörelselagen (prop. 1986/87:12 s. 246) kan anmärkas att huvudregeln är allmänt hållen. Det är inte fråga om att i detalj reglera villkoren för de krediter som bolagen lämnar till de angivna personerna. Vid kreditgivning till dessa personer bör det inte vara förenat med större svårigheter att konstatera vilka villkor som värdepappersbolagen normalt uppställer i motsvarande situationer. Enligt tredje stycket prövar om en anställd har en sådan ledande ställning som avses i andra stycket 3. Bedömningen av vilka anställda som skall anses tillhöra denna grupp kan lämpligen ske i samband med prövningen av tillstånd till kreditgivning enligt 3 kap. 4 § andra stycket. För de värdepappersbolag som vid lagens ikraftträdande redan beviljats sådana tillstånd torde lämnande av de uppgifter som erfordras för prövning av personkretsen falla in under bestämmelserna om upplysningsskyldighet i 6 kap. 1 och 2 §§. Detsamma gäller allmänt i fråga om personalförändringar och ändringar i organisationen som kan påverka bedömningen av vilka anställda som har en ledande ställning i bolaget. Av fjärde stycket framgår att värdepappersbolagets styrelse alltid skall fatta beslut om kredit till de i paragrafen nämnda personerna. Företaget skall också föra en förteckning över dessa kreditärenden. Alla villkor som gäller en kredit är emellertid inte av intresse. Efter regeringens bemyndigande kan därför lämna närmare föreskrifter angående vilka villkor och andra uppgifter som förteckningen skall innehålla. 9.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1627) om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden De nuvarande detaljerade placeringsbestämmelserna i denna paragraf har ersatts med enklare och mer generella bestämmelser. I sak innebär ändringen att placeringar som görs enligt nuvarande bestämmelser i princip kommer att vara tillåtna enligt de nya bestämmelserna. Med uttrycket låg kreditrisk i punkten 1 i första stycket avses att risken för förlust till följd av låntagarens oförmåga att betala ränta eller amortering på sina lån är liten. Exempel på placeringar med låg kreditrisk är obligationer eller andra skuldförbindelser som getts ut eller garanterats av staten, kommuner eller därmed jämförbara samfälligheter. Även andra placeringar i skuldförbindelser utgivna av emittenter som omfattas av första styckets nuvarande bestämmelser kan vara förenliga med den nya bestämmelsen, om placeringen i varje enskilt fall kan anses innebära en låg kreditrisk. När det gäller bedömningen av vilka tillgångar som kan anses ha låg kreditrisk går det att få vägledning från den kreditvärdering ("rating") som regelbundet utförs av exempelvis internationella kreditvärderingsinstitut. En relativt stor del av fondmedeln torde - i likhet med vad som gäller - placeras i obligationer och skuldförbindelser som är föremål för allmän omsättning. Sådana placeringar måste i vart fall ske i en sådan omfattning att kravet på tillfredsställande betalningsberedskap i 11 § tillgodoses. Bestämmelserna i punkten 2 i första stycket begränsar fondstyrelsernas s.k. direktutlåning till det privata näringslivet. Begränsningen motsvarar den som finns . I paragrafens andra stycke finns bestämmelser om fondstyrelsernas möjligheter att placera medel i tillgångar utställda i utländsk valuta. Sådana placeringar får endast avse obligationer eller andra skuldförbindelser vilka är föremål för handel på en svensk eller utländsk börs, en auktoriserad marknadsplats eller någon annan reglerad marknad. Marknadsvärdet av dessa tillgångar får uppgå till högst av det totala marknadsvärdet för de tillgångar som varje fondstyrelse förvaltar. I ett nytt tredje stycke har införts bestämmelser om konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning av aktier. Dessa utgör förstadier till aktieägande. Eftersom aktieförvärv i princip inte är tillåtet för första-tredje fondstyrelserna får, liksom , placeringar inte göras i den typen av skuldebrev. Detta gäller även i de fall skuldebreven är utställda i utländsk valuta. Att gränserna för placeringar i skuldförbindelser enligt punkten 2 i första stycket och i tillgångar i utländsk valuta enligt andra stycket relateras till marknadsvärdet av innehavet kan medföra att en fondstyrelse råkar överskrida någon av dessa gränser på grund av kursförändringar. Fondstyrelsen måste då avveckla innehav inom den aktuella sektorn så att engagemanget ryms inom angivet gränsvärde. En sådan avveckling skall enligt fjärde stycket göras så snart det är lämpligt. Fondstyrelsen bör därmed ha rätt att avvakta med avyttringen till dess att den kan genomföras på affärsmässigt försvarbara grunder. Genom SFS 1992:1627 gjordes vissa ändringar i 12 § första stycket 1 och 2 i reglementet för Allmänna pensionsfonden. Ändringarna, som avsåg uppräkningar av emittenter i nämnda punkter, har dock ännu inte trätt i kraft. Anledningen är att ändringarna faller tillbaka på bestämmelser som är beroende av att träder i kraft. Med den nu föreslagna nya lydelsen av 12 § mister ändringarna i SFS 1992:1667 sin betydelse. Ikraftträdandet har därför kunnat bestämmas till visst datum, nämligen . Av punkten 2 följer att tillgångar som fondstyrelserna förvärvat enligt de placeringsbestämmelser som gällde före ikraftträdandet får fondstyrelserna fortsätta att inneha. Exempel på sådana placeringar är fordringar hos kreditinrättningar som lämnat återlån enligt de upphävda be- stämmelserna i 18-20 §§ (se förslaget till lag om ändring i lagen med reglemente för Allmänna pensionsfonden) och aktier i . 9.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande 3 och 6 §§ Ändringarna i paragraferna har kommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 6). Jag hemställer att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. lag om inkomstbeskattning vid ombildning av värdepappers- fond, 2. lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden, 3. lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827), 4. lag om ändring i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, 5. lag om ändring i lagen (1990:1115) om ikraftträdande av lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, 6. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, 7. lag om ändring i lagen (1992:1627) om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden, 8. lag om ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande. Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå att anta de förslag som föredraganden lagt fram. Utdrag ur skrivelse till från dnr 2593/91 Ang ändring i lag 1990:1114 om värdepappersfonder (VPL) m m , som sammansluter de fondförvaltande företagen i i en gemensam intresseorganisation, vill härmed föreslå vissa ändringar i lagen om värdepappersfonder samt i lagen om statlig inkomstskatt. Möjlighet att sammanlägga och dela fonder 1. att genom ett tillägg till 33 § i lagen om värdepappersfonder möjlighet införes att sammanlägga resp dela fonder 2. att genom tillägg till 27 § 4 mom i lagen 1947:576 om statlig inkomstskatt uttryckligen stadgas att sådan sammanläggning/delning som anges i 33 § VPL inte medför beskattning för andelsägarna. Skälen till de föreslagna förändringarna är följande: expanderade fondmarknaden mycket kraftigt. Ett stort antal fonder etablerades i . första år har denna utveckling i viss mån dämpats. På ägarsidan i fondbranschen har skett en rad uppköp och sammanslagningar, en utveckling som p g a branschglidning och internationalisering sannolikt kommer att fortsätta framöver. Stordriftsfördelarna med fondförvaltning är uppen- bara för såväl andelsägare som förvaltare. Kostnaderna för att förvalta ett större kapital stiger inte proportionellt med fondförmögenheten, och det kan därför bli mer kostnadseffektivt för andelsägaren att spara i en större fond. har vi en situation där ett antal fondbolag p g a sammanslagningar av respektive ägare förvaltar flera parallella eller likartade fonder under olika namn. Det är ett önskemål från branschen * och, vad vi erfarit, även från tillsynsmyndigheten * att möjlighet öppnas, såväl civilrättsligt som skatterättsligt, att strukturrationalisera förvaltningen på ett smidigt sätt utan att detta drabbar andelsägarna. I praktiken innebär en sammanslagning att man helt enkelt lägger samman två fonders förmögenheter och ger ut nya andelar i den sammanlagda fonden i proportion till varje andelsägares andelsvärde på avstämningsdagen. En sådan sammanslagning bör självklart inte utlösa beskattning, då detta endast innebär ett byte av värdepapper och inte någon realisering av kapital (jfr RSV Dnr 6970/91/019). finns enligt lagen endast möjlighet att avveckla en fond och utskifta nettobehållningen till andelsägarna. Föreningen föreslår därför att en bestämmelse om möjlighet för fondbolag att sammanslå resp dela fonder införes i ett nytt stycke i 33 § efter andra alternativt tredje stycket. Rubriken bör då också ändras till "Upphörande och överlåtelse av fondverksamhet m.m". När det gäller skälen till att kunna dela en fond, vill föreningen anföra följande: Vi har på marknaden exempel på gemensamägda/samförvaltade fonder, vars ägare på grund av ändrad organisation eller ägarstruktur är angelägna om att kunna genomföra en delning av förvaltningen. I det åsyftade fallet finns redan två separata register och två olika förvaringsbanker, men en formell, legal möjlighet att fullfölja delningen saknas. Förslaget att införa möjlighet till delning av fonder kan kanske uppfattas som stick i stäv mot den argumentering som anförts angående behovet av att slå samman fonder. Föreningen föreslår ändå mot bakgrund av vad som anförts ovan att delningsmöjligheten införs * förslagsvis som en dispensregel * så att fondbolag, efter angivande av särskilda skäl, kan av bankinspektionen beviljas tillstånd till delning av fond. Sådan uppdelning bör inte heller utlösa någon beskattning hos andelsägarna. Föreningen hemställer om en översyn av de bestämmelser som berörts ovan samt anhåller om så skyndsam handläggning som möjligt avseende regler om sammanslagning/delning av fonder. av remissyttranden över skrivelsen från såvitt avser frågorna om sammanläggning och delning av värdepappersfonder Efter remiss har yttranden avgetts av kammarrätten i , , , , , , , (), Aktiefrämjandet, (numera ), Svenska Bankföre- ningen, , (numera ), (numera ). Stadshypotekskassan, i (LO), och har förklarat sig avstå från att yttra sig. Yttranden har inte avgetts av Obligationsfrämjandet och dåvarande . Synpunkter angående förslaget om sammanläggning och delning av värdepappersfonder Föreningens framställning är kortfattad och ofullständig. Förslagen är således inte så väl utarbetade och underbyggda som önskvärt vore. Kammarrätten vill emellertid, från de synpunkter sett som kammarrätten har att företräda, anföra följande. Enligt nuvarande regler om värdepappersfonder kan en värdepappersfond upplösas eller överlåtas. Föreningens förslag innebär att lagen ändras så att det därutöver införs en möjlighet att sammanlägga och dela fonder samt att en sådan sammanläggning respektive delning inte skall medföra beskattning för andelsägarna. Föreningen framhåller därvid att det är önskvärt med regler som möjliggör strukturrationalisering av förvaltningen av fonder på ett smidigt sätt utan att detta drabbar andelsägarna. Kammarrätten saknar i och för sig möjlighet att bedöma i vilken omfattning behov av regler som möjliggör sammanläggning respektive delning av fonder föreligger. Om det är så att nuvarande regler hindrar önskvärda strukturrationaliseringar synes hinder emellertid inte möta att ändra reglerna på det föreslagna sättet. När det gäller frågan om beskattningen gör kammarrätten följande bedömning. Den föreslagna regeln innebär att uppskov med realisationsbeskattningen regelmässigt erhålls då fondandelar avyttras mot vederlag i form av nya andelar i den sammanlagda respektive delade fonden. I syfte att erhålla enhetliga och likformiga regler och för att minimera skattekrediterna bör uppskov med realisationsvinstbeskattningen generellt undvikas. För aktier gäller års taxering en regel enligt vilken uppskov med beskattningen regelmässigt erhålls då aktier avyttras mot vederlag i form av aktier i det köpande bolaget. Regeln gäller uteslutande när vederlaget utgörs av nyemitterade aktier i köparbolaget. En överlåtelse av aktier till ett bolag mot vederlag i form av aktier i köparbolagets dotterbolag föranleder således inte uppskov. I förarbetena till bestämmel- sen anförde departementschefen att sammanslagning av aktiebolag ofta innebär en strukturrationalisering som är önskvärd från samhällsekonomisk synpunkt. Han uttalade vidare att det fanns anledning att slopa det resurskrävande dispensförfarandet som tillämpades och föreslog att den tidigare dispensbestämmelsen skulle avskaffas och att uppskov regelmässigt skulle erhållas då aktier avyttrades mot vederlag i aktier i det köpande bolaget. I och med att förslaget innebar ett uppskov med beskattningen utan annan prövning än den som sker vid granskningen av deklarationen ansågs dock att regeln bara borde gälla fall där betalning skedde uteslutande i nyemitterade aktier och endast för aktier och inte konvertibla skuldebrev (prop 1989/90:110 s 453). Departementschefen framhöll således bl a behovet av att underlätta strukturrationaliseringar som kunde anses önskvärda från allmän synpunkt. Kammarrätten anser att det i och för sig skulle innebära ett avsteg från reglerna om likformig kapitalbeskattning att medge uppskov med beskattningen vid överlåtelse av fondandelar även om ersättningen uteslutande utgår i form av nya andelar. Om ett sådant förfarande i allmänhet anses kunna utgöra led i en önskvärd strukturrationalisering bör emellertid förslaget till skattereglering i konsekvens med det anförda kunna accepteras. Riksbank har inget att erinra mot en lagändring som möjliggör sammanslagning respektive delning av värdepappersfonder. För att ett sådant ombildningsförfarande skall bli meningsfullt krävs att processen kan genomföras utan att beskattning utlöses. Det senare förutsätter ändring i skattelagstiftningen. Om möjligheter till ombildning öppnas på sätt som föreslås, menar fullmäktige att sådana ombildningar bör prövas av finansinspektionen i det enskilda fallet. Det är nämligen angeläget att inte sammanslagning eller delning sker som leder till försämring av värdet på de ursprungliga andelarna. Fullmäktige vill i sammanhanget också framhålla vikten av att en utförlig information ges direkt till andelsägarna inför sådana ombildningar. har inte någon erinran mot förslaget att det införs en möjlighet att lägga samman eller dela värdepappersfonder samt att sådan sammanläggning eller delning inte skall utlösa beskattning. ansluter sig till föreningens förslag, att genom ett tillägg i lagen om värdepappersfonder, möjlighet införs att sammanlägga respektive dela fonder. Inspektionen stöder även föreslaget tillägg i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, att sammanläggningar respektive delningar av fonder ej skall medföra beskattning hos fondandelsägarna. I samband med att den nya lagen om värdepappersfonder har trätt i kraft har fondmarknaden genomgått förändringar. Ett flertal uppköp och sammanslagningar av fondbolag har ägt rum. Detta har medfört att ett färre antal fondbolag förvaltar ett större antal fonder . Då flera av fonderna har likartad placeringsinriktning eller i vissa fall mycket små fondförmögenheter, delar inspektionen föreningens synpunkter att möjligheter bör öppnas såväl civilrättsligt som skattemässigt, att strukturrationalisera förvaltningen på ett smidigt sätt utan att detta drabbar fondandelsägarna. har utifrån de intressen som verket har att bevaka ingenting att erinra mot att möjlighet ges att lägga samman respektive dela värdepappersfonder. Om möjlighet införs att lägga samman respektive dela fonder bör detta regleras även skatterättsligt. vill anföra följande beträffande utformningen av en eventuell lagstiftning. Enligt 27 § 5 mom 2 st och 6 mom SIL gäller för vissa värdepappersfonder särskilda regler vid reavinstbeskattningen. Det kan ifrågasättas om ett uppskov av beskattningen skall medges i de fall andra beskattningsregler kommer att gälla för de nya andelarna än vad som gäller för dem som innehafts före ombildningen. Av lagtexten bör framgå att vid sammanläggning av flera fonder eller delning av en fond skall de andelar som erhålles i utbyte mot gamla fondandelar anses förvärvade till det skattemässiga anskaffningsvärde som gällde för de gamla andelarna. Det bör anges att det samlade anskaffningsvärdet får anses jämnt fördela sig på de nya andelarna även om för de gamla andelarna gällt särskilda regler för anskaffningskostnaden, något som är fallet för aktiesparfonder. Det är önskvärt att andelsägarna i samband med utbytet erhåller uppgift om de anskaffningsvärden som enligt vad ovan är sagt skall gälla för de nya andelarna. Slutligen kan påpekas att det enligt RSVs mening kan framstå som lika naturligt att ta in de nya bestämmelserna i 24 § 2 mom 4 st SIL, där beskattning vid upplösning av värdepappersfonder regleras, som i 27 § 4 mom samma lag. har i princip inget att invända mot att man genom att utnyttja stordriftsfördelar åstadkommer en rationellare och billigare skötsel av värdepappersfonder. Innan förslaget genomförs torde det emellertid krävas en analys av dess konsekvenser för den enskilde fondandelsägaren och hans intressen.