prop · GH03100 · 1993-12-31 00:00:00 — Remisskritikens huvudsakliga innebörd är attHUR-utredningens förslag till förändrat arkeologisystem inte kan antas leda tiUatt detta utbyte bhr bättre, utan att förslagen tvärtom är förenade medbetydande risker för en försämrad och förflackad uppdragsarkeologi. Framför allt uppfattar kritikema arkeologiskaundersökningar i icke-offentiig regi som ett hot mot undersökningamas kvalitet.Man ser de offentliga huvudmännens kulturpolitiska engagemang ochmålsättningar som den långsUctiga garanten för att undersökningaraa utförs medkulturmiljövårdens och den arkeologiska forskningens bästa för ögonen. däremot, löper risk att komma i situationer där det kultarellaoch vetenskapliga ansvaret får fräda tillbaka för företagets vinstbehov, önskanatt tillmötesgå exploatörsintresset eller någon annan omständighet somföretaget inte klarar att bemästra. Eftersom undersökningama utförs för afttillgodose ett allmänt intresse bör de också utföras av institutioner som företräderdetta allmänna infresse, och inte av privata företag. Det finns från den offentiiga kultarmUjövården ochmuseiväsendet redovisat en djupt rotad misstro mot att iarkeologiverksamhetens system av "beställare och utförare" användaprivata alternativ. Motuttedningens förslag om förtydligade roller och ansvarsgränser mellan de medverkande ställer kritikema betydelsen av nätverket och informella kontakter, samrådet mellan museer, länsstyrelser och UV, och den samman hållna arkeologiprocessen inom institutionernas ram. Med det senare avses vikten av att arkeologiverksamhetens olika led - fältarbete, omhändertagande av fynd, rapportering och vidare vetenskaplig bearbetning, liksom museemas arkeologiska utställningar och andra informationsinsatser för aUmänheten, hålls samman på regional nivå inom länsmuseerna och på den cenfrala nivån inom . Insfitationeraas nära kontakter med universiteten framhålls i detta sammanhang. Förslagen om konkurrerande arkeologiföretag riskerar att slå sönder detta väl fungerande nätverk, som de preciserade ansvars- gränseraa i olika avseenden kan förväntas ge upphov till en fragmenfisering -7-7 av den sammanhängandearkeologiprocessen. Framför allt riskerar privata Prop. 1993/94:100arkeologiföretag - med vinstsyften - art föra in ert kortsiktigt synsätt somär Bil. 12 främmande för insfitationeraas arbetssätt. Skepsisen mot privata altemativ färgar ocksåremisskritikeraas uppfartning om lämpligheten att bolagisera UV, även om detsom utredningen föreslagit bör vara fråga om ett av staten helägt bolag. Enbolagsbildning strider också mot idén om de institutionella sambanden. Fleraviktiga remissinsfanser framhåUer de funktionella banden mellan UV och Statenshistoriska museum (SHM). Däremot har uppfattmng om aft RAÄmed dess överordnade myndighetsroll inte längre bör vara huvudman för UVvunnit anklang. RAÄ:s egen slutsats i denna fråga är att UV och SHM kan bibehåUasi en gemensam organisation från viUcen avskiljes. Avståndstagandet till privata arkeologiföretag ochett bolagiseraf UV medför att man anser att ett sysfem med anbud ochupphandling via knappast blir meningstallt. Som alteraativframhålls det i stället vara angeläget att undersökningaraa i högre utsträckningfas om hand av länsmuseerna. 5Regeringens syn på förändringsbehoven Iarbetet med att utveckla sfafsföi-valfningen är det en bärande tanke att debästa resultaten uppnås när de som har ansvar har tydliga roller, mål ochmandat för sina uppgifter. Verksamheterna bör drivas i de associationsformeroch med de villkor och incitament som ger de bästa föratsättningaraa för att nåresultat och mål. Effektivitet och kvalitet under god resurshushållning skallprägla verksamheten. förslag innebär med dessautgångspunkter en anpassning av arkeologisystemet till organisations- ochverksamhetsformer som präglar arbetet med att utveckla statsförvaltningen ochden offentliga sektorn. De arkeologiska uppdragsundersökningama bedrivsunder villkor som fömtsätter en fortlöpande anpassning till föränderligafömtsättningar. Kunskaperna om fomlämningama och deras förekomster har vuxitmycket snabbt, bl.a. som en följd av framgångsrikt genomförda undersökningarmnt om i landet. utvecklas den arkeologiska vetenskapen, både tekniskt,teoretiskt och metodiskt. Den fältarkeolgiska arbetsmetodiken tillförs nyamoment. Ny teknik kan tas i anspråk på ett sätt som gör det möjligt att båderationaUsera arbetet och öka mängden av uppgifter som registreras. Allt detta medför att en arkeologisk undersökning endast i viss utsträckning kan genomföras efter ett standardiserat schema.1 stället träder möjlighetema till altemativa angreppssätt,undersökningsmetoder och vetenskapliga frågeställningar allt mer i förgranden.Detta accentueras när det är större fomlämningsomräden som skall undersökas ochnär undersökningen avser mer komplexa fomlämningslper. Undersökningamas yttre villkor förändras också.Växlingen mellan kon-junktarer och markexploateringaraas inriktning ställerstora krav på flexibilitet Den nu aktaella satsningen på utbyggnad av infrastmktaren innebärt.ex. att uppdragsundersökningar måste utföras med en större volym än någonsintidigare. Enligtregeringens bedömning förefaller en undersökningsverksamhet av den artHUR-uttedningen velat främja kunna ha goda fömtsärtningar att klara av de kravpå utveckling och anpassning som rimligen kommer art ställas på den framtidauppdragsarkeologin. En föratsättning är därvid att den kan utvecklas och verkaunder rart betingelser. Dethar funnits tendenser till obalanser i den hittillsvarandeundersökningsverksamheten som pekar mot att en viss förayelse behövs. Sålundahar det uppstått en besvärande eftersläpning i rapporteringen av utfördaundersökningar, särskilt hos UV. har pekat på att insatsema föromhändertagande av fynden från undersökningama infe står i paritet medfältarbetena. Det finns också skäl att vara uppmärksam på i vilken utsttäckningundersökningamas resultat kommer fill vidare användning i den högre akademiskaforskningen. Bland annat från universitetens sida har redovisats vissa bristeri detta avseende. Dessa problem kan enligt regeringens bedömningdelvis sättas i samband med att systemet för målstyrning, resultatkonttoll ochutvärdering inte utvecklats tillräckligt inom uppdragsarkeologin. Därmedunderstryks åter behovet av att ansvarsrolleraa preciseras. Det är i förstahand RAÄ och länsstyrelsema som måste utveckla ansvaret för aff undersökningamauppfyller höga kvalitets- och resultatkrav. Utifrån dessa ställningstaganden finns det likvälskäl att ta allvarligt på remissinstanseraas kritUc av HUR-utredningen.Arkeologiska undersökningar kan självfaUet aldrig jämställas med kommersiella enfreprenadarbefen,utan måste kunna bedrivas utifrån sina egna fömtsättningar.Trepartsförhållandet mellan myndigheter, exploateringsförefag och undersökandeinstitationer är av speciell art cx;h arkeologisystemef måste vara utformat såatt det förmår aff balansera de olika intressena. Detta talar för attförändringar av arkeologisystemet bör ske med eftertänksamhef och medmöjligheter art kontinuerligt följa upp och värdera förloppet. 1993/94:100 Bil.12 5./ Länsstyrelsemas roll Regeringens bedömning:Länsstyrelsens resurser förstärks bl.a, för arkeologifrågoma. Härigenom geslänsstyrelsema större möjligheter aft upphandla arkeologiska uppdrag. Därvidär det angeläget aff oUka arkeologiska enheter ges möjlighet att lämna anbud. Utredningensförslag: har föreslagit att anbud och upphandUng skalltillämpas generellt. Upphandlingen bör skötas av såsom enavgiftsbelagd tjänst åt företagaren. ansvar förarkeologiprocessen bör stärkas. Remissinstansernas synpunkter: Dekulturmiljövårdande myndighe- Prop. 1993/94:100 tema motsätter sig att anbudoch upphandUng fillämpas då det anses strida BU. 12 mot KML:s grandidé. anser att staten bör överta kostnadsansvaret. () varaar för aft anbud och upphandling utan erforderlig konkurrens kanleda till ökade kostnader. Övriga remissinsfanser tillstyrker förslagen.Remissopinionen är i princip enig i uppfattningen om att ansvarför de arkeologiska undersökningama bör göras tydligare. Skälen för regeringens bedömning: Regeringenkonstaterar att underlaget och formema för att bestämmauppdragsundersökningamas inriktning och utformning behöver utvecklas. Eftersomlänsstyrelsen har ansvaret att fatta beslut om undersökningama enligt KML,måste det också ankomma på att se till att den har etttillräckligt underlag för sitt beslut. Det innebär aft bör ha de resurseroch den kompefens som behövs för att föra en dialog med de undersökandeinstitationema om hur en undersökning skall utföras. Insfifufionemas förslag omundersökningens utformning och kostnad bör baseras på eft förfrågningsunderiagfrån . bör därefter ha möjlighet aft ytterligareutveckla och avgränsa institutionemas önskemål om utförande så att denundersökning som sedan kommer till utförande motsvarar KML:s krav, I dettaingår självfallet också att bedöma vilken kostnad för undersökningen som kananses skälig. Länsstyrelseraa är underbemannade inomkultarmUjövården, vilket betyder att i allt för hög grad varithänvisade till att gmnda sina beslut på de undersökande institutionemasbedönmingar och kompetens. Denna kompetens är av stor betydelse, menlänsstyrelsen bör ges bättre möjligheter aft själv avgöra och styra hur enundersökning skall komma fill utförande. Regeringen kommer därför under redovisningen avsina förslag rörande ttettonde huvudfitlen () att föreslå attanslaget fill länsstyrelsema höjs så att länsstyrelserna kan inrättaytterligare en tjänst vardera inom kulfurmiljöområdet. Därmed kanlänsstyrelsema utveckla sitt arbete inom kulturmiljövården, inkl,arkeologifrågoma. Regeringen återkommer senare till detta. När det finns mer än en uppdrag behöver ha en teknik för att välja den bästlämpade. har valet mellan undersökningsinstitationer oftast undvUcitsgenom att man t.ex, mellan UV och ett länsmuseum sinsemeUan delat uppundersökningama utifrån art, storlek eller lokalisering. Det har ocksåförekommit att företagaren själv har fått utse den som skall göraundersökningen. Inget av förfarandena svarar mot den överordnade principen omkonkurrens vid prissättning och kvalitets-val av varor och tjänster eller motprincipen att skall styra och besluta om utformningen av dearkeologiska uppdragsundersökningama. bör i stället använda sig av anbudoch upphandling för att kunna välja mellan olika undersökiungsaltemativ. Därvidär det angeläget aft fleraanbud lämnas, I vissa fall kan det emellertid vara mindre lämpligt att Prop,1993/94:100 infordraflera anbud, t.ex, när det är fråga om mindre undersökningar eller Bil. omen undersökning som måste arrangeras under stor tidspress. synpunkterpå hur upphandlingen skall ske bör givetvis tillmätas betydelse. Enligtregeringens synsätt bör upphandlingen ses som instrament både för att skapaundersökningar av god kvalitet och för att undvika att de kostar mer än vadsom är motiverat. Genom att har möjlighet att - utifrånförhållandena kring det enskilda arkeologiuppdraget - bedöma hur upphandlingenskall göras, anser regeringen att viktiga invändningar mot HUR-utredningensförslag beaktats. Konkurrens om uppdragen kan etableras i den takt och under deformer som områdets speciella karaktär kan klara. Riskema för att en bristandekonkurrens driver upp kostnaderna bör därmed kunna undvikas. kanockså beakta om undersökande institutioner - t.ex, länsmuseer med en mindreutvecklad undersökningsverksamhet - riskerar att slås ut. HUR-uttedningen har föreslagit att länsstyrelsenbör utföra upphandlingen såsom en avgiftsbelagd tjänst åt företagaren.Upphandling bör alltså inte ombesörjas av exploatören själv, eftersom detstrider mot principen att skall besluta om vem som skall utföraen undersökning. Regeringen delar utredningens bedömning att börombesöya upphandlingen. Om utför upphandlingen är det emellertidlämpligare aft befrakta den som ett led i den process som leder fram till ettbeslut enligt KML, Regleraa i KML medger att upphandling sker. Detbehövs således inte något ytterligare lagstöd för att detta skall ske i större omfattning.Det är givetvis angeläget att länsstyrelsema utvecklar mtiner för hur upphandlingskall gå tUl, Det är också angeläget art erfarenheter på området tas tUl varaoch att de olika länsstyrelsema agerer utifrån någorlunda enhetliga principer.Regeringen utgår från art RAÄ som tillsynsmyndighet bistår länsstyrelsema ochutfärdar de allmänna råd som behövs. De kostnader som sammanhänger med självaupphandlingen bör alltså inte såsom föreslagit läggas påföretagaren. Det bör betonas att ordet upphandling här används ien snävare betydelse än definitionen enligt lagen (1992:1528) om offenfligupphandling. Denna lag torde för övrigt infe bli aktuell i dessa fall eftersomdet här närmast är fråga om art använder sig av en upphandlingsfeknikför att fastställa kostnaden för den undersökning som sedan en annan part, dvs,företagaren åläggs att bekosta. agerande i ärendet torde dessutomvara art betrakfa som ett led i dess myndighetsutövning. Om ett uppdrag skall lämnas till ett enskiltarkeologiföretag måste som eff villkor för tillståndetföreskriva att staten skall ha rätt och omedelbar tillgång till dendokumentation som företaget upprättar vid undersökningen. harredovisat vad som måste beaktas därvid, AU arkeologisk information från enundersökning som sker med stöd av KML måste sålunda garanteras såsom sfatensegendom, I enlighet med upp- 6 1993/94. Nr 100 Bilaga 12 hovsrättslig lagstiftningkan dock företaget ha rätt till ersätming om materialet - t.ex, fotografier -används i kommersiellt syfte. Kravetpå en insyn bör undanröja remissinstansemas farhågor om att enskildaarkeologiföretag inte offentligt skulle redovisa resultaten av undersökningama.Det har bl,a, anförts att enskilda arkeologiföretag skulle kunna leda till attden öppna vetenskapliga diskussionen hämmades genom företagens sttävan efteryrkeshemligheter i syfte att nå konkurrensfördelar, RAÄhar anfört att enskUda arkeologiföretag bör kunna delta i undersökningsverksamhetensom konsulter till de offentliga institutionema, under fömtsättning attvederbörande institution påtar sig det fulla ansvaret för undersökningamaskvalitet. Enligtden syn på ansvarsfrågoma vid de arkelogiska uppdragen som regeringen givituttryck åt är det viktigt att den som utför en arkeologisk undersökning -offentiig institation eller ett enskilt företag - uppfattar sig ha ansvar föratt undersökningen utförs väl. Det ankommer på att löpande kontrolleraatt undersökrungaraa uppfyller de krav som ställs. Med denna ansvarsfördelningsynes det inte lämpligt att föra över det ansvar som ett enskiltarkeologiföretag skaU ha på någon annan offentiig institation. 1993/94:100 BiL 12 5.2Organisationsfrågor för och länsmuseerna Regeringensbedömning: Uppdragsverksamheten (UV) bibehålls inom myndighetenRiksantikvarieämbetet och statens historiska museer i avvaktan påmuseiutredningens förslag om myndighetens framtida organisation. Inga formellaändringar i förhållandet mellan och vidtas heller iavvaktas på uttedningens förslag. Utredningensförslag: UV sltiljs från RAÄ och görs om till ett statligt bolag. Länsmuseeraasuppgifter i arkeologisystemef preciseras. Remissinstansernassynpunkter: Instämmer i utredningens förslag i fråga om att skilja UV från RAÄ.De har i övrigt dock ej varit beredda aft godta utredningens förslag. Skälenför regeringens bedömning: Enighet torde råda om att RAÄ inte längre bör varahuvudman för landets dominerande arkeologiska uppdragsverksamhet. Det torde ilängden vara omöjligt för RAÄ art förena detfa huvdmannaskap med uppgiften attutöva den överordnade tillsynen över uppdragsarkeologin. Detta synsätt försfram av RAÄ i myndighetens remissyttrande. Enligt vad regeringen erfaritkommer RAÄ art aktaalisera en omorganisation i syfte aft fills vidare ge UV ensjälvständigare stäUning inom myndigheten för att på så särt tydliggöraskillnadema mellan myndighetsuppgiftema och uppdragsverksamheten. Många remissinstanser har anfört att ert slutiigtställningstagande till UV:s framtida associationsform bör avvaktas. (Ku 1993:05) som skall redovisa resultatetav sin översyn av mål- ochstraktarfrågor m,m, inom det stafliga och statsunderstödda museiväsen- Prop.1993/94:100 det har sålunda i uppgift att lämna förslag om lämpligheten avfortsatt Bil. 12 myndighetssamband mellan RAÄ och de historiska museema. Fleraremissinstanser har förordat ert framtida samband mellan UV och Statenshistoriska museer. Regeringen finner mot denna bakgmnd art museiuttedningensarbete bör avvaktas i denna fråga. Därmed skapas också ytterligare utrymme föröverväganden om lämpligheten av art bolagisera UV. har också anfört att länsmusemasroll visavi bör renodlas då museema knappast både kan bittädalänsstyrelsen i dess myndighetsuppgifter vid tillämpningen av KML och uppttädasom uppdragstagande institationer. Regeringen erinrar om att museiuttedningen ocksåhar givits i uppdrag aft se över frågan om ansvarsförhållandet inomkultarmUjövården mellan och , harunder hösten presenterat en stadie över hur samspelet mellan dessainstitationer utvecklats, Stadien bör vara av stort värde såsom underlag förutredningen. Regeringen anser inte aff oklarhefema kring länsmuseemas uppgifteri arkeologifrågoma är av sådan art att de motiverar förslag om ändringar ilänsmuseemas formella ansvarsuppgifter inom kultarmUjövården. Även i dennafråga bör museiutredningens beredning avvaktas. Regeringen önskar dock med anledning av desynpunkter som har förts fram från länsmuseeraas sida, betona att sambandenmellan svensk kulfur-miljövård och museiväsende är av grandläggande betydelseför bägge sakområdenas utveckling. De förstärkningar som genomförs förlänsstyrelsema minskar inte museeraas ansvar. Ytterst mofiverasförstärkningarna av aft kulturmiljövården behöver ges en starkare ställning isamhället och att den regionala verksamheten behöver byggas ut. I sammanhangetkan erinras om beslut med anledning av budgetproposition omatt öka statsbidraget fill länsmuseerna med uppgifteraa inom kultarmUjövårdensom ett av de främsta motiven. Genom detta beslut tillfördes länsmuseerna ettökat statsstöd om sammanlagt 225 s.k. gmndbelopp. Regeringen redovisar underanslaget Bidrag tiU regionala museer utfallet av denna satsning, I de speciella arkeologifrågoma anser regeringenatt det är naturligt att fömtsätta en viss renodling från länsmuseemas sida. Omett länsmuseum väljer att bygga upp en mer omfattande arkeologiskuppdragsverksamhet kan derta knappast undgå art inverka på museets möjligheteratt bittäda inom det arkeologiska myndighetsfälfef. Saken bör dock ses i relation till omfattningen avmuseefs undersökningsverksamhet. Det finns inte skäl enligt regeringens meningatt avgränsa museets bistånd till med utgångspunkt från affmuseet utför arkeologiska undersökningar över huvud taget. Svenskkultarmiljövård har en alltför liten organisation och bemanning för att ert såstrikt principiellt synsärt skall kunna anläggas. 5.3 Fyndhantering,konservering, rapportering och vidare forskning Regeringensbedömning: Nykonservering av arkeologiska fynd bör inbegripas i företagenskostnadsansvar för en arkeologisk undersökning. Dessa kostnader bör dock infetillåtas öka, utan konserve-ringskosfnadema bör täckas genom omfördelningareller rationaliseringar inom undersökningskosfnadema i övrigt. RAÄ:s ansvar betonas för att balans uppnås mellanarkeologiprocessens olika delar. SHM anvisas I miljon kronor somengångsanvisning för att åtgärda föremålsregisfrering och eftersattfyndkonservering. Prop.1993/94:100 BiL 12 Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstansernas synpunkter: Dekulturmiljövärdande remissinstansema är tveksamma till möjlighetema attgenomföra den föreslagna omprioriteringen utan att undersölcningaraa påverkasnegativt. Skälen för regeringens bedömning: Av 2 kap. 14 §KML framgår aft företagaren svarar för kostnaderaa för åtgärder enligt 13 §,dvs. särskild un dersökning för att dokumentera foralämningen eller särskildåtgärd för att bevara den. Emellertid har praxis utvecklats så att företagenskostnadsansvar enligt KML kommit att omfarta fältarbeten och rapportskrivning,medan kostnaden för föremålens konservering och vidare vård ansetts åvila detmuseum vars samlingar föremålen tillförs. I takt med att undersökningama ökat iomfattning har inte museemas anslag räckt tUl för att bekosta den nödvändigakonserveringen. Samfidigt har de arkeologiska fältarbetena utvecklats på ettsådant sätt att konserveringsarbeten med fördel kan utföras i direkt anslutningtill fältarbetet. Det blir då svårt att dra en skarp gräns mellan vilkenkostnad som är hänförlig fill resp. åtgärd. har beräknat attkonserveringskosfnadema skulle behöva uppgå fill avundersökningskostnaderaa för att inte obalansen skall kvarstå. Det är sålundafråga om relativt marginella kostnader. Det är viktigt attkonserveringsåfgärder kommer till stånd. Resulfatet av en arkeologiskundersökning går uppenbart delvis till spillo om fynden sedermera förstörsgenom konserveringsbrister. Ett förtydligande bör göras i KML så att det klartframgår att företagaren skall svara för denna kostnad. Ett förslag till ändring i lagen (1988:950) omkultarminnen m.m. har upprättats inom . Förslaget bör fogastill protokollet i detfa ärende som bilaga 12.3. Det upprättade förslaget tilländring i 2 kap. 13 § KML faller inom ramen för vad som skall granskas avlagrådet. Då ändringen är av så okomplicerad karaktär skulle lagrådefs hörandesakna betydelse. Det bör därför kunna undvaras. Det är emellertid av stor vikt att det förhållandetatt konserveringskosfna-den i fortsättningen skall bäras av företagaren intemedför en kostnadsökning för denne. Regeringen avser aff uppdra åt RAÄ attutveckla kostnadsuppföljningen av arkeologiverksamhefen i landet på ett sådantsätt att det kan säkerställas att så inte sker. Ett annat problem i arkeologiprocessen har gällteftersläpningen med Prop. 1993/94:100 rapporter från undersökningama. Deneftersläpningen har också menligt Bil. 12 inverkat på ekonomiredovisningen hosUV. Enligf vad RAÄ anmält har erforderliga åtgärder vidtagits för att kommatill rätta med problemen. Oredovisade rapporter slutförs nu i snabb takt genomextraordinära insatser. UV:s arbetsmtiner har lagts om så att ytterligarerapporteftersläpningar infe skall uppkomma. Enligt regeringens mening börlänsstyrelsen och RAÄ bättte följa upp de undersökandeinstitationemas rapportarbeten. har slutligen diskuterat sambandetmellan uppdragsarkeologin och forskningen. Inom detta område är det etthuvudintryck att den populärvetenskapliga redovisningen av undersökningama -genom t.ex. tidningsartiklar och uppsatser och genom museemas arkeologiskautställningar - har en god omfattning. Däremot borde den högre akademiskaforskningen ha ett bättre samspel med uppdragsundersökningarna. Det är sålundanaturligt att universifetsinstitufioneraa i högre grad än nu medverkar till attformulera de vetenskapliga frågeställningarna för uppdragsarkeologin liksom attde tar ett större ansvar för att resultaten förs vidare in i forskningsprocessen. Som redan nämnts tas ett mycket omfartandearkeologiskt material fram genom de undersökningar som pågår i anslutningtill safsningaraa på utbyggnad av infrastrakturen. Ur forskningspolifisksynvinkel finns det skäl att ställa höga krav pä att svensk arkeologi skallkunna utnyttja detta nya material för forskning av hög internationell standard.Universiteten har i denna uppgift ett stort ansvar för att uppdragsarkeologinsresultat omsätts i vetenskapliga landvinningar. RAÄ bör verka för att en bättre integration meduniversiteten kommer fill stånd i derta avseende. RAÄ bör bl.a. övervägabehovet av att låta genomföra extema utvärderingar av uppdragsarkeologinsresultat. Regeringen föreslår under anslaget Cenfrala museer:Myndigheter att engångsvis anvisas till SHM för budgetåret1994/95. Medlen ger museet möjlighet art åtgärda den uppkomna eftersläpningenav nykonservering och registrering av fynd från redan utfördauppdragsundersökningar.