prop · GH03218 · 1993-12-31 00:00:00 — Det fmns dock en klar skfllnad ikonsekvensema av å ena sidan psykossjukdomar och å den andra neuroser ocholflca former av personlighetsstör- Detta gäller främstdet sammanbrott i verklighetsuppfattning Prop. som är utmärkande förpsykostillstånden och som vid schizofrem oftast även medför en uttaladpsykisk sårbarhet. dessutom ofta helapersonligheten och medför ftmktionsnedsätmingar som kan bli varaktiga.Till dessa hör initiativlöshet och apati, som ytttar sig i en oförmåga attsjälv ta im med de tillsynes enklaste saker. enskilde behöver en vänliguppmaning från någon annan för att komma Personer i denpsykiskt stördes omgivning kan uppleva detta som ett påfrestande beroende. Kontaktskygghetoch tillbakadragenhet kan medföra att det tar för den funktionshmdradeatt mobilisera tillräckligt förtroende för att våga närma sig en annanmänniska. Misstänksamhet och rädsla i kontakter med andra människor iimebärockså att de sparsamma kontakter som uppstår snabbt riskerar att brytas. Oförmågaatt uthärda ensamhet och monotoni gör det svårt för många psykisktfunktionshindrade att bo ensamma i egna bostäder utan stödinsatser. En hel delav det som av omgivnmgen betecknas som ett störande och besvärande - iblandt.o.m. aggressivt - beteende hos psykiskt störda har ofta sm grund i sådanaproblem. Symtomi form av hörseUiallucmationer, vanföreställningar eller maniskt tänkandeinnebär ofta allvarliga problem för den sjuke. Dessa besvär kan i vissa fallvara en realitet för den enskilde utan att omgivningen märker så mycket avdet. Funktionsnedsättande biverkningar kan också bli följden av hög farmakologiskbehandlmg. Stöd-och vårdbehoven kan alltså variera avsevärt såväl mellan patienter med skildadiagnoser som mellan patienter med samma diagnos. Men i den akuta fasen av deflesta psykiska störningar sätts funktionsförmågan ned helt ellerdelvis. Det är främst en fråga för den enskilde och personal inom denpsykiatriska vården att bedöma vilka funktionsnedsätmmgar som har sin grund ien kvarvarande aktiv sjukdomsprocess och vad som måste bedömas vara ettresttillstånd som inte kan påverkas genom behandlmg. En sådan bedömnmg börpåverka de fortsatta stöd- och vårdinsatserna som ett led i en individuelltanpassad och målmedvetet genomförd rehabilitering. I de fall behoven av stödoch vård bedöms vara sammansatta och fordra msatser av flera huvudmän underlängre tid behöver de också återkommande stämmas av med hänsyn tfll deförbättrmgar eller försämringar som kan ske. Det är också vflrtigt attframhålla att varken allvarlighetsgraden eller varaktighets-graden i denpsykiska störamgen kan visa något enkelt samband med det subjektiva lidande somden enskilde upplever. Personermed långvariga och allvarliga psykiska störningar Deöverväganden och förslag som vi senare kommer att redovisa gäller främst depsykiskt störda personer som bedöms ha långvariga och allvarligafunktionsnedsättningar och som behöver stöd- och vårdinsatser för attkompensera dessa. Vi använder i huvudsak benämningarna långvarigt ochallvarligt psykiskt störda eller personer med långvariga och allvarliga psykiska stömingari övervägande- och förslagsavsnitten. 1993/94:218 Detta gäller dock intevid de överväganden som presenteras i avsnitt 6, där ett obligatorisktkommunalt betalmngsansvar föreslås för vissa långvarigt psykiskt störda. Deinsatser som avses är bl.a. att tillgodose behov av bostad, att ge stöd iboendet/särskilda boendeformer, att upprätta efler bibehålla ett socialtnätverk samt meiungsfuU sysselsättning och/eller arbete. Vissa långvarigt ochallvarligt psykiskt störda behöver varaktiga och omfattande insatser inom baranågot av dessa områden, medan det för andra kan vara ett varierat stöd inomflera områden som måste kombmeras och samordnas för att den enskildes behovskall kunna tillgodoses. Dessutom är det vUctigt att den psykiatriska vårdorganisationenfungerar på ett sådant sätt att den enskilde såväl snabbt kan få hjälp när ettakut sjukvårdsbehov uppstår som tfllgång till varaktiga habilitermgs- ochrehabiliteringsinsatser från personal inom denna organisation. Detta kan varaen föratsättning för att han skall kunna leva ett aktivt liv tillsammans medandra i lokalsamhället. Personal inom den psykiatriska vården har också enviktig uppgift när det gäller stöd, rådgivning, handledning och utbildning avpersonal i andra orgamsationer, främst , som är engagerade iarbetet med långvarigt och allvarligt psykiskt störda. Psykiatriutretmingenhar beräknat att grappen långvarigt och allvarligt psykiskt störda, som kanbehöva stöd inom något eller några av de angivna behovsområdena, kan uppgåtill ca 20 000 personer. Dessa människor har alltså behov som för närvarandemte är tillgodosedda eller endast är det i begränsad och otillräckligutsträckning. Vissa av dem ingår i den personkrets som omfattas av lagen(1993:387) om stöd och service till vissa funktionshmdrade - LSS, Det är dockför närvarande inte möjligt att ange hur många. Det är först sedan LSS en tidtillämpats i praktiken, som det kommer att bli möjligt att närmare preciseraoch avgränsa LSS:s personkrets bl,a, vad avser psykiskt störda, 4.3 Psykiskt stördas levnadsförhållanden ULF-undersökningarna ger underlag för att jämföra psykiskt stördapersoners levnadsvillkor med normalbefolknmgens. Undersöknmgen /89hade, utöver kartiäggmngen av sociala villkor, en särskild mriktning på attsmdera hälsoförhållanden. 1 en kompletterande specialsmdie, ULF-F, genomfördeStatistiska centralbyrån också en riktad smdie av människor i åldrarna20 - med förtidspension, som led av långvariga psykiska problem. Generelltsett finns det stora skillnader i levnadsvillkor mellan den del av befolkiungensom uppger att den inte har några eller endast har tillfälliga psykiska besväroch dem som lider av långvariga psykiska sjukdomar. Bland de sistnämnda är detfler som saknar egen bostad. De är i större utsträckning ensamstående, harkortare utbildning, förvärvsarbetar i mindre utsträckmng och har färre socialakontakter och fritids-sy sselsätmmgar utanför hemmet. I den vuxnanormalpopulationen mklusive dem med endast tiUfälliga Prop. 1993/94:218psykiska besvär dominerar helt eget boende, medan av de långvarigtpsykiskt störda bor på instimtion. Till skillnad från normalpopulationenförekommer också bland dem en viss könsskillnad. Förtidspensionerade män bor inågot större utsträcknmg på instimtion eller i någon form av kollektiv. Dettagäller i särskilt hög grad dem i ålders-grappema 20 - . AvSocialstyrelsens senaste inventering av patienter i sluten psykiatrisk vård imars 1991 framgick att nästan hälften - ca 7 000 personer - av alla dåinneliggande saknade tillgång till egen bostad. Flertalet av dessa patienterhade långa vårdtider och var ålderspensionärer, men ca 3 000 var under 65 år.Det fmns också stora regionala skillnader vad gäller i vilken utsträckmnglångvarigt psykiskt störda bor på instimtion. Merän varannan person i normalbefolknmgen är gift eller sambo. Bland dem medlättare psykiska besvär är det färre, , som stadigvarande levertillsammans med en partner. Bland de långvarigt psykiskt störda är denna andelytterligare lägre. Skillnadema i utbildningsnivå är markanta mellan normalbefolknmgen ochförtidspensionärer med långvarig psykisk störning. Bland de förstnämnda minst 3-årigt gymnasium medan motsvarande andel för deförtidspensionerade var . Andelarna utan gynmasie-kompetens var för de bådagmppema respektive . 1ULF-undersökningama definieras socialt nätverk som tillgång tUl någon nära vänutanför familjen. Generellt gäller att ju fler och svårare psykiska besvär denenskilde uppger sig ha, desto mer sannolikt är det att han saknar en nära vän.Denna tendens är mest uttalad bland kvmnor och starkast bland dem som ärförtidspensionerade. Långvarigtpsykiskt störda deltar också i mmdre utsträcknmg än normalbefolkmngen,inklusive dem med tillfälliga psykiska besvär, i fritidssysselsättnmgar utanförhemmet. Viden jämförelse av levnadsförhållandena för yngre (20 - ) förtidspensionärermed psykiatrisk respektive somatisk diagnos redovisas i flera fall storaskillnader. De psykiskt störda förtidspensionärerna hade vid sju av trettonvariabler en klart sämre simation jämfört med dem med somatiskt handikapp. Skillnadenvar så stor som vid följande levnadsvillkor; avsaknad avkontantmarginal, ensamboende, sömnbesvär och framför allt vad gäller att kännaoro och ångest där skillnaden uppgick till . Omde yngre förtidspensionärerna med psykisk stömmg jämförs med sina jämnåriga ihela befolkiungen blir dessa skillnader än mer påtagliga. 4.4 Anhörigas simation Prop. Anhörigasoch närståendes simation påverkas ofta starkt av en familjemedlems psykiskasjukdom. Detta gäller oavsett om den psykiskt störde har en egen bostad ellerom man bor tillsammans. Det är heller mte ovanligt att vuxna psykiskt störda,särskilt i de yngre åldersgrappema, bor kvar i föräldrahemmet. En oftaförbisedd gmpp är bam till psykiskt störda vars uppväxt starkt kan präglas avförälderns sjiflcdom. Ensmdie krmg pätienters upplevelse av den psykiatriska vården, somockså omfattade anhöriga (155 stycken) såväl vid vårdtUl-fället som vid enuppföljnmg senare, kan Ulustrera hur de anhörigas simationpåverkas. Drygthälften av de anhöriga till patienter som varit inlagda vid psykiatrisk klinikuppgav att de efter vårdtillfället hade haft daglig kontakt med patienten. Oftaavstod de anhöriga från egna fritidsaktiviteter (), stannade i hemmet () och avstod från yrkesarbete () för att ta hand om och hjälpa patienten.Nästan varannan anhörig ansåg att hans möjligheter att umgås med andramänniskor hade påverkats av patientens sjukdom. Nästanalla anhöriga var starkt medvetna om patientens psykiska störnmg och fann denakmella inläggningen för vård motiverad. En femtedel uppgav att de antingenblivit fysiskt skadade eller känt hot om fysiskt våld från patienten undersjiflcdomsperioden. Detfanns också en mycket utbredd oro bland anhöriga att patienten efter enutskrivning skulle återmsjukna. Drygt hälften ansåg att de hade egna psykiskaproblem till följd av patientens sjukdom och många () i sådan utsträckningatt de själva ansåg sig behöva kontakt med den psykiatriska vården. Upplevelserav detta slag bekräftas av andra anhöriga och anhörig-organisationenRiksförbundet av Intresseföreningar för schizofreni. Många anhöriga framhållerdäratöver sm känsla av utanförskap och att de mte sällan snarare ses som enbelastmng än som en resurs i vård-och omsorgsarbetet så länge den anhörige vistasinom sluten vård. Anhöriga upplever också att de skuldbeläggs förpatientens psykiska stöming. Den psykiatriska vårdens handfallenhet mför ocht,o,m, avståndstagande från de anhöriga förstärker deras trauma mför patientenssjukdom. Trotsatt de anhöriga i regel mte involveras vid rehabUitermgen förväntas de ändåställa upp för den psykiskt störde den dag han skrivs ut. Anhöriga tillpsykiskt störda får därför ofta dubbla och motstridiga budskap från denpsykiatriska vården. Dess avvisande hållnmg tas å ena sidan som intäkt för attde som anhöriga har en negativ påverkan på den psykiskt störde, medan de åandra sidan starkt upplever förväntningar på att fungera som "primäravårdgivare" när samhällets insatser sviktar. 2Riksdagen 1993/94. 4.5Gällande lagstiftning Prop. Socialtjänstiagen(1980:620) trädde i kraft . Den är en ramlag som angerövergripande mål och rflctlmjer för den sociala omsorgen i dess helhet. Den gällerockså alla medborgare oavsett ålder. Dessutom finns det särskilda bestämmelserom bam, ungdomar, äldre, personer med funktionshinder - såväl fysiska sompsykiska - och miss-brukargrapper. Depolitiska målen för all verksamhet och för alla kommuninvånare fmns i lagensförsta paragraf: "Samhällets socialtjänst skall på demokra-tms ochsolidaritetens grund främja människomas -ekonomiska och sociala trygghet -jämlikhet i levnadsvillkor och -aktiva deltagande isamhällslivet". Detär också i lagen klart uttalat att det är kommunen som har det "ytterstaansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som debehöver" (3 § SoL). 1förhållande till tidigare lagstiftning på det sociala området utvidgades denenskilda människans rätt till hjälp i SoL och betecknas nu som rätt tillbistånd. Detta regleras i 6 § där det bl.a. framgår att den enskilde har rätttill bistånd för sin försörjning och sin livsföring i övrigt, om hans behovinte kan tillgodoses på annat sätt. Det framgår också att biståndet skalltillförsäkra den enskilde "en skälig levnadsnivå" och att det skallutformas på ett sådant sätt att "det sterker hans resurser att leva ettsjälvständigt liv". Stöd i form av t.ex. hemtjänst, färdtjänst ochserviceboende kan innefattes i ett sådant bistånd. Isocialtjänstlagen och dess förarbeten har begreppet handikapp givits en vidinnebörd. Föratom personer med fysiska och psykiska funktionshmder omfattasäven människor med missbraksproblem och andra svåra sociala problem. Etthandikapp ses inte heller som en egenskap hos en person utan som förhållandetmellan en skada eller sjukdom och personens omgivnmg. Kommunens insatser skallgöra det möjligt för människor med funktionshinder att så långt möjligt levasom andra och tillsammans med andra. Dessa kommunens uppgifter uttrycks i 21 §SoL: "Socialnämndenskall verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möterbetydande svårigheter i sin livsförmg får möjlighet att delta i samhälletsgemenskap och att leva som andra. Socialnämndenskall medverka till att den enskilde får en memngs-full sysselsättnmg och atthan får bo på ett sätt som är anpassat efter hans behov av särskilt stöd". Genomsocialtjänstiagen försterktes också den enskildes stellmng i jämförelse med vadsom tidigare gällde. Det framhålls bl.a. att kommunens insatser för denenskilde skall "utformas och genomföras tillsammans med honom och vidbehov i samverkan med andra samhällsorgan och med organisationer och andraföreningar" (9 § SoL). infördesmöjligheten för den enskilde att överklaga ett beslut om bistånd Prop.1993/94:218 enligt 6 § SoL till länsrätten. 1samband med den s.k. Ädel-reformen utvidgades och förtydligades kommunemasansvar för äldre och handikappade. Kommunema har därmed sedan den 1 januari1992 ett samlat ansvar för långvarig service och vård till äldre ochhandikappade genom att skyldigheten att inrätta särskilda boendeformer fördessa grapper klargjorts. Vidare har kommunema skyldighet att imättadagverksamheter, att erbjuda viss hälso-och sjukvård och att tfllhandahåflavissa hjälpmedel samt möjlighet att överta ansvaret för hemsjukvården utöverden i de särskilda boende-formema. Kommunemas uppgifter inom hälso- ochsjukvården omfattar dock mte läkarinsatser. Lagenom kommunemas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård 1syfte att ge kommunerna ett samlat ekonomiskt ansvar för all långvarig vårdutfördes i samband med Ädel-reformen ett betalnmgsansvar för viss hälso- ochsjukvård. Lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso-ochsjukvård innebär att kommunema har ett obligatoriskt betalningsansvar försomatisk långtidssjukvård. Vidare har kommunema ett obligatorisktbetalnmgsansvar för medicmskt färdigbehandlade patienter inom landstingens somatiskakorttidssjukvård och geriatriska vård. Denpsykiatriska vården omfattas inte av ett obligatoriskt betalnmgsansvar. Lagenger dock kommuner och landsting möjlighet att komma överens om betalningsansvarför viss annan hälso- och sjukvård. Några frivilliga överenskommelser ombetalnmgsansvar mom den psykiatriska vården har mte träffats. Hälso-och sjukvårdslagen - HSL m.m. LUcsomsocialtjänstiagen är hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) en målinriktadramlag. Det övergripande målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och envård på lika villkor för hela befolkiungen. Tillhälso- och sjukvårdens uppgifter hör att förebygga ohälsa och återfall itidigare sjukdom, att behandla och bota sjukdomar och skador efter utredningoch diagnos. HSLger landstingen och kommunema stora möjligheter att planera och organiserahälso- och sjukvården efter lokala behov och föratsättningar. DerUalinjer för den framtida verksamheten som angavs i förarbetena tfll HSL,bl.a. 1981/82:97 Hälso- och sjukvårdslag, m.m,, har dock haft storbetydelse för den hittillsvarande orgamsationen av hälso-och sjukvården. Detföredragande statsrådet framhöll bl,a, att hälso- och sjukvården bör planerasmed primärvården som bas för organisationen och att en sektoriserad psykiatri skulleerbjuda betydande fördelar genom att den ger möjligheter till insatser i såvälöppen som halvöppen vård, Den vård som ges skallbygga på respekt för patientens självbestäm- Prop, 1993/94:218 mande ochmtegritet. Vården och behandlingen skall så långt det är möjligt utformas ochgenomföras i samråd med patienten. Den enskildes rättsställnmg är dock formelltsvagare inom HSL jämfört med t,ex, SoL, Det finns t.ex, ingen lagstadgad rättför den enskilde till hälso-och sjukvård. Bestämmelsema i HSL tillsammans medgällande bestämmelser om hälso- och sjukvårdspersonal och om förtroendenämnderanses dock ge goda föratsättningar för att den enskilde skall få vård när detbehövs, att vården är av god kvalitet och att den som är missnöjd kan få gehörför berättigade klagomål. Utöverbestämmelsema i HSL fmns två särlagstiftningar för den psykiatriska vården;lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) omrältspsykiatrisk vård (LRV), Dessa reglerar mer detaljerat föratsätmingama ochformerna för att omhänderta en patient som motsätter sig vård. Sedani har landstingen och de landstingsfria kommunema varitskyldiga att anordna s,k, förtroendenämndsverksamhet. Nämndemas uppgift harvarit att främja kontakten mellan patienterna och hälso- ochsjukvårdspersonalen och att förmedla hjälp åt patientema när det behövs. Sedanden nya lagstiftnmgen om psykiatrisk tvångsvård och rättspsy-kiatrisk vårdträdde i kraft har nämnderna även i uppgift att utse stödpersoner tillpatienter som vårdas enligt den lagstiftnmgen. Verksamhetenmed förtroendenämnder har bedrivits på försök till och med dåverksamheten permanentades genom lagen (1992:563) om förtroendenämndsverksamhetinom hälso- och sjukvården m.m. Dennya lagstiftningen omfattar också den hälso- och sjukvård som kommunemaansvarar för. En kommun kan enligt lagen överlåta förtroendenämndsverksamhetentill den nämnd hos som har ansvaret för motsvarande verksamhet. Lagenom stöd och service till vissa funktionshindrade - LSS Trotsde mål som finns angivna i SoL och HSL har det visat sig att socialtjänstensoch hälso- och sjukvårdens insatser inte alltid räcker till för atttillförsäkra människor med omfattande funktionshinder levnadsförhållanden somär jämförbara med andra människors. En särskild lagstiftning momhandikappområdet har föratsatts spela en betydelsefull roll för att i ettalltmer decentraliserat samhälle åstadkomma jämlika levnadsvfllkor. Lagen(1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklmgsstörda m.fl.(omsorgslagen) med sina precist angivna rättigheter för den enskilde var ettexempel på detta. Regeringenöverlänmade därför i febraari 1993 sin proposition 1992/93:159 om stöd ochservice till vissa funktionshindrade till med förslag om en nyrättighetslag för personer med svåra funktionshmder. RUcsdagens beslut (bet.1992/93:SoU19, rskr. 1992/93:321) innebär att Prop. 1993/94:218 lagen(1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade trädde i kraft den1 . Den ersätter lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykisktutvecklmgsstörda m.fl. (omsorgslagen) och lagen (1965:136) om elevhem för vissarörelsehindrade m.fl. (elevhemslagen). LSSinnehåller bestämmelser om särskilt stöd och särskild service till -personer medutvecklingsstörning och personer med autism eller autismlUcnande tillstånd, -personer med betydande ochbestående begåvmngsmässigt funktionshmder efter hjärnskada i vuxen ålder,föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom samt -personer med andra varaktigafysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normaltåldrande, om dessa är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagligalivsföringen och därmed ert omfattande behov av stöd eller service. Allapersoner som omfattas av LSS skall, om de behöver det, ha rätt till stöd ochservice i form av -rådgivrung och annat personligtstöd, -biträde av personlig assistenteller ekonomiskt stöd till sådan assistans för den som inte har fyllt -biträde av kontaktperson, -korttidsvistelse utanförhemmet, -korttidstillsyn för skolungdomöver , -boende i familjehem eller ibostad med särskild service för bam och ungdomar som behöver bo utanförföräldrahemmet -bostad med särskild service förvuxna eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna. Personermed utvecklingsstörning, autism eller autismlUmande tillstånd samt personer medbetydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada ivuxen ålder skall dessutom ha rätt till daglig verksamhet. Kommunenär huvudman för samtliga former av stöd och service med undantag av rådgivnmgoch annat personligt stöd. De sistnämnda är uppgifter för landstingen.Landstingens verksamheter enligt den tidigare omsorgslagen i form avkontaktperson, daglig verksamhet, korttidstUl-syn, korttidsvistelse samt boendei familjehem och bostad med särskild service förs successivt över tillkommunerna. Motsvarande gäller för verksamhet enligt den tidigare elevhemslagen.Överföringarna av huvud-maimaansvaret skall vara slutförda senast den 31december 1995 och regleras i en särskild införandelag till LSS. LSS ger dockhuvudmännen möjligheter att genom avtal tidigare flytta över ansvaret för enverksamhet från kommun till landsting eller från landsting till kommun. Föratt göra ansvarsförhållandena tydliga och för att tillförsäkra personer medfunktionshinder habilitering, rehabilitering och hjälpmedel av god kvalitet harlandstingen, genom ett tillägg i HSL, ålagts ansvaret för dessa verksamheter isamband med att LSS trätt i kraft. sätt klargörs genom enändrmg i SoL att kommunen har skyldighet att göra sig väl förtrogen medlevnadsförhållandena för personer med funktionshmder och att bedriva uppsökandeverksamhet. Dessutom åläggs kommunema att planera sina insatser för personermed funktionshmder och det anges att denna planermg skall ske i samverkan medlandstmget och andra samhällsorgan och organisationer. Samverkan med handikapporganisationernaframhålls särskiU. Vissaandra lagar av betydelse för psykiskt störda Genomriksdagens beslut med anledning av proposition 1990/91:140 om arbetsmiljö ochrehabiUtermg (bet. 1990/91 :AU22, rskr. 1990/91:302) och proposition1990/91:141 om rehabilitering och rehabiliteringsansvar (bet. 1990/91 :SfU16,rskr. 1990/91:303) förtydligades arbetsgivarens ansvar för attarbetsmiljöarbetet skall bedrivas så att arbetsmiljöfrågoma på ett bättre sättkan integreras med övriga frågor som rör verksamheten. Vidare infördes iarbetsmiljölagen (1977:1160) ett ansvar för arbetsgivaren att se till att detpå arbetsplatsen fmns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet. Arbetsgivaren har också genom ändrmgar i lagen (1962:381)om allmän försäkring fått ett förstahandsansvar för den arbetslivsinriktaderehabiliteringen av enskilda arbetstagare. Försäkringskassoma har ettsamordningsansvar för rehabilitermgsverk-samheten. Detta ansvar innefattaransvar för regionalt och lokalt samarbete mellan olika myndigheter och organmed uppgifter inom detta område. Försäkrmgskassan skall samorcba och ha tillsynöver de utredande och andra insatser som enligt lagen (1962:381) om allmän försäkrmg(AFL) krävs för att rehabilitera enskilda försäkrade. Den skall även tainitiativ till sådana insatser när så behövs. I ansvar mgårockså att ge stöd åt den enskilde i kontakter med andrarehabilitermgsansvariga. Tillsynsansvaret innebär att iförhållande till den försäkrades arbetsgivare skall se till att den sistnämndefullgör sina rehabiliteringsuppgifter. I speciella fall skall kassan övertaansvaret för att en rehabiliteringsutredning kommer till stånd.