prop · GH0350 · 1993-12-31 00:00:00 — Reglerna innebar ett avsteg från den annars gällandekontantprincipen och skulle förhindra ett uppskjutande av beskattningen.Bestämmelsema fick inte någon negativ inverkan på obligationsmarknadensfunktionssätt. Genom1990 års skattereform infördes nya regler (prop. 1989/90:110 s. 462 f.).Reglema gäller endast för inkomstslaget kapital och innebär atträntekompensationen behandlas som en del av anskaffningsvärdet förskuldebrevet. Kompensationen får således dras av först i samband med en senareavyttring av skuldebrevet. Den mottagna räntekompensationen behandlas som endel av försäljningsintäkten. Förändringen motiverades med att den förde med sigenklare regler och gav en viss statsfinansiell intäkt. Efternågra års tillämpning av de nya reglerna för räntekompensation står det klartatt bestämmelsema har fått flera negativa konsekvenser. Enprivatperson som köper en obligation kort före ränteutbetalningstillfälletbetalar en räntekompensation som motsvarar större delen av ränteutbetalningen(kupongutbetalningen). När kupongräntan sedan betalas ut görs ett avdrag förpreliminär skatt. Som nänmts får räntekompensationen först dras av när köpareni sin tur avyttrar obligationen. Dessa förhållanden ställer krav på entidsmässig planering av inköpen och leder således till skattebetingadetransaktioner. De negativa effektema förobligationshandeln blir särskilt markanta om Prop. 1993/94:50 skuldebrevetär onoterat till följd av den avdragsbegränsning för reaförluster som gällerför sådana skuldebrev. Påmarknaden har utvecklats förfaringssätt som gör det möjligt att vidobligationshandeln "gå rant" de aktuella skattereglema. De nuvarandereglema om avdrag för räntekompensation kan dessutom ha bidragit till den nuomfattande handeln med underkursskuldebrev utan årlig kupong, s.k.nollkupongare. Av dessa skäl är inte en återgång till de räntekompensationsreglersom gällde före skattereformen förenad med något bortfall av skatteintäkter. Starkaskäl, främst vikten av att privatobligationsmarknaden fungerar effektivt, talarsåledes för ett återinförande av äldre regler. Reglema bör även gälla förkompensation för kommande utdelning på andel i räntefond. De aktuellaavdragsreglema blir i dessa fall tillämpliga endast under fömtsättning att denupplupna utdelningen på andelama i räntefond sämoteras. Regeringenföreslår därför sådana ändringar i 3 § 6 mom. Dessutom krävs enövergångsregel för räntekompensation betald 1993. Slutligenbör en anpassning ske av reglema för kontroll-uppgiftslämnandet. 13 Avdrag för avgifter till m.m. Regeringensförslag: Avdrag medges för biograf- och videoavgifter som betalas tillFilminstitutet med stöd av film- och videoavtal. Motsvarande skallgälla för TV-företagens bidrag. länmar till en näringsidkare för näringsverksamheten skallanses som näringsbidrag eller stöd med villkorlig återbetalningsskyldighet ochbeskattas enligt bestämmelsema om dessa i KL. Fråganom beskattning av stipendier m.m. skall bedömas enligt de generella reglema i KLvarför de särskilda bestämmelsema i 3 § tas bort. Liksomtidigare bör vara skattskyldigt endast för inkomst avnäringsverksamhet som hänför sig till innehav av fastighet. Promemoriansförslag: Överensstämmer med regeringens förslag med det undantaget attpromemorian inte innehöll några förslag om avdragsrätt för TV-företagensbidrag. Remissinstanserna:Förslagen tillstyrks eller lämnas utan erinman. ,Föreningen , och förordar att avdragsrätten skall omfatta även T V-företagen. Skälenför regeringens förslag; har sedan sin tillkomst haft encentral roll i svensk filmpolitik. Institutets verksamhet syftar till attfrämja värdefull svensk filmproduktion och bevarandet av filmer och material avfilm- och kulturhistoriskt intresse samt att verka för internationelltsamarbete i dessa avseenden. bildadesgenom ett avtal mellan staten och organisationer inom filmbranschen.Avtalet ersattes av ett nytt avtal . i årgäller film- och videoavtal. Avtalet har träffats den 3 september 1992mellan å ena sidan staten och å andra sidan organisationer inom filmbranschenoch videobranschen (, Folkets HusföreningarnasRiksorganisation, , u.p. a., Föreningen , (), VideoHandelns () ochVIDSAM-Video-uthyrarnas ()) samt TV-företag(och ). Avtalet finns intaget sombilaga 3 till prop. 1992/93:10 Film- och videoavtalet och statensstöd till filmkulturell verksamhet. har beslutat i enlig- Prop.1993/94:50 het med förslagen i propositionen (bet. 1992/93:KrU7, rskr.1992/93:60). betalar biografägare och uthyrare av videogram avgifter tillFilminstitutet baserat på biljettintäktema resp. antalet filmer som hyrs ut.Även den som utger videogram för försäljning betalar avgifter. Avgif-tema harberäknats uppgå till . och skall lämna bidrag till motsvarande 15 miljonerkronor resp. . Dämtöver garanterar TV-företagen attanvända vissa belopp för samproduktion m.m. Staten bidrar med 61,5 miljonerkronor. Vidare har staten anslagit för finansieringen avFilminstitutets filmkulturella verksamhet (arkiv, publikationer, spridning avvärdefull film m.m.). Enföratsättning för de tidigare avtalens ingående har varit att avdrag medges föravgifter som betalas till av berörda företag inom film- ochvideobranschen. Denna och vissa andra skattefrågor med anledning avFilminstitutets verksamhet regleras i lagen (1963:173) om avdrag för avgiftertill stiftelsen , m.m. (prop. 1963:101, bet. 1963:BeU35).Lagen har endast genomgått smärre justeringar sedan tillkomsten (bl.a. SFS1982:444 och 1989:251). I 1 § anges att avdrag för avgifter till Filminstitutetmedges vid taxeringen till och statlig inkomstskatt. Av lagen följervidare att är befriat från skyldighet att betala skatt förinkomst eller förmögenhet i vidare mån än vad avser inkomstskatt för inkomstav fastighet (2 §). Lagen innehåller också bestämmelser om beskattningen av densom får medel från stiftelsen (3 §). Avdragsrättenenligt lagens nuvarande lydelse föratsätter att avgifterna har betalats enligt1982 års film- och videoavtal (eller tilläggsavtal). avtalär villkorat av att motsvarande skall gälla för avgifter enligt det avtalet.Frågan om TV-företagens avdragsrätt för bidragen till reglerasinte i avtalet. I det följande tas upp skattemässiga ändringar med anledning avdet nya avtalet. 1992års film- och videoavtal avser finansieringen av den del av Stiftelsen SvenskaFilminstitutets verksamhet som i första hand gäller stödet av svenskfilmproduktion. Finansieringen av den filmkulturella delen av verksamhetenomfattas inte längre av avtalet och behandlas därför inte vidare här. Denfilmkulturella verksamheten finansieras i sin helhet av staten. Parternai det nya avtalet har utgått från att fortsatta verksamhetskall i likhet med vad som gällde tidigare finansieras med dels avgifter(från biografägare, 6-9 §§ i avtalet, och videogram-uthyrare, 10-13 §§ iavtalet), dels bidrag (från TV-företagen, 14 § i avtalet, och från staten, 15§ i avtalet). Parterna har föratsatt att biograf-och videoavgiftema skall varaavdragsgilla vid inkomsttaxeringen (36 § andra och tredje styckena i avtalet).Organisation inom filmbranschen får således säga upp avtalet om rätten att göraavdrag för biografavgiften be- gränsaseller avskaffas och motsvarande gäller för videobranschens del Prop.1993/94:50 i fråga om videoavgiften. Avdragför avgifter och bidrag till 1992års film- och videoavtal är uppbyggt på i stort sett samma sätt som tidigareavtal. De avgifter som betalas in till är avsedda att användasför att bl.a. främja svensk filmproduktion. De biograf- och videoavgifter sombetalas enligt det nya avtalet bör i likhet med de äldre avgiftema varaavdragsgilla. Genomdet nya avtalet skall och bidramed sammanlagt till . Frågan omavdragsrätten för TV-företagens kom aldrig att diskuteras i förhandlingamainför det nya avtalet. Enligt regeringens uppfattning bör TV-företagen hamotsvarande möjlighet till avdragsrätt som biografägare och videogramuthyrare. Författningsteknisktföranleder förslaget att hänvisningen i 1 § till tidigare avtal ersätts med enhänvisning till det nya avtalet. Enligt3 § skall medel som betalas ut från stiftelsen hos mottagaren tas upp somskattepliktig intäkt för det beskattningsår då medlen kommit honom till godo.Skatteplikt föreligger dock inte för bidrag och stipendier till utbildningeller forskning inom filmens område samt till folkbildningsorganisationereller filmstudios. Iallt väsentligt avser de medel som betalas ut av stöd tillsvensk filmproduktion (produktionsstöd). Produktionsstöd utgår i form avförhandsstöd och efterhandsstöd. Förhandsstödär en ny form av produktionsstöd. Enligt avtalet skall av det tillgängligaproduktionsstödet avsättas till förhandsstöd. Förhandsstödet är i principåterbetalningspliktigt. Återbetalning kommer i fråga först när en film haftöver 110 000 biografbesökare. Flertalet svenska filmer kommer inte upp i merän mellan 5 000 och 100 000 besökare. Efterhandsstödutgår med ett visst belopp till filmer som haft 30 000 besökare. Stödet ökarsedan successivt i proportion till antalet besökare för att maximeras vid 110000 besökare. Har förhandsstöd utgått kan efterhandsstöd komma i fråga endastom filmen därigenom kan få ett högre stödbelopp. Efterhandsstöd är inteåterbetalningspliktigt. Enligthuvudregeln i 3 § skall alltså medel som utbetalas av i sinhelhet tas upp som skattepliktig intäkt för det beskattningsår då det kommitmottagaren tillgodo. En sådan bestämmelse kan väntas leda till ej önskvärdaeffekter vid mottagandet av förhandsstöd. Även i fråga om den skattemässigabehandlingen av efterhandsstöd kan nuvarande bestämmelser ge slumpartadeeffekter. Det finns därför skäl att överväga en anknytningtill det generella system som gäller vid beskattningen av Prop. 1993/94:50 stödtill en näringsidkare för näringsverksamheten. Det gäller främst stöd somlämnas av staten. Bestämmelsema omfattar även bidrag som lämnas från bl.a.sådana subjekt som avses i 7 § 4 mom. SIL, dvs. subjekt med sammaskattesituation som . Dessa bestämmelser reglerar uttryckligenhur användningen av mottaget stöd påverkar beskattningen, vad som gäller videventuella återbetalningar samt ger taxeringstekniska anvisningar.Skattereglema är utformade bl.a. mot bakgrand av vad som gäller vidredovisningen av olika stöd. Ifrågavarandebestämmelser om beskattningen av statliga stöd m.m. beslutades år 1983.Bestämmelsema finns numera i punkt 9 av anvisningama till 22 § KL. De kan ikorthet beskrivas enligt följande. Bestämmelsernaavser stöd utan återbetalningsskyldighet till en näringsidkare förnäringsverksamheten (näringsbidrag). Med näringsbidrag avses också stöd som ärförenat med återbetalningsskyldighet men där återbetalning kan komma i frågaendast om mottagaren gör något som klart strider mot vad som fömtsattes närstödet beviljades. Näringsbidragär i princip direkt eller indirekt skattepliktigt. Näringsbidrag som avserutgifter som inte är avdragsgilla vare sig direkt eller genomvärdeminskningsavdrag är skattefritt. Är utgiften för vilken bidraget utgåravdragsgill vid taxeringen för tidigare beskattningsår än det då bidraget skalltas upp som intäkt får avdrag i stället göras för utgiften vid taxeringen fördet år då bidraget tas upp som intäkt. Återbetalasett näringsbidrag som intäktsförts medges avdrag för det återbetalade beloppet.Återbetalning av bidrag som är indirekt skattepliktigt dras av genom enindirekt metod. Om ett näringsbidrag utgått i förskott, dvs. det skall användasför ett visst ändamål först senare beskattningsår kan bidraget skattemässigtfå föras över till det eller de år då bidraget används. Eftergesåterbetalningsskyldighet för stöd (stöd med återbetalningsskyldighet är somframgått inte näringsbidrag enligt KL:s terminologi) gäller bestämmelsema omnäringsbidrag på motsvarande sätt för den eftergivna delen. Motbakgrand av det anförda bör stöd som länmar till ennäringsidkare för näringsverksamheten anses som näringsbidrag eller stöd medvillkorlig återbetalningsskyldighet som inte utgör näringsbidrag. Sådana stödbör beskattas som näringsbidrag m.m. enligt bestämmelsema i punkt 9 avanvisningarna till 22 § KL. 3 § (i den särskilda lagen) bör ändras i enlighethärmed. I3 § finns ett undantag från huvudregeln att medel som utges av Filminstitutetär skattepliktigt. Undantaget innebär att bidrag och stipendier från stiftelsentill utbildning eller forskning inom filmens område samt till folkbildningsorganisationereller filmstudios inte är skattepliktiga. Detkan ifrågasättas om inte generella regler för beskattning av stipen- Prop.1993/94:50 dier m.m. kan fylla det syfte som avses med nuvarande bestämmelser.Bestämmelsema tar i princip sikte på beskattningen av fysiska personer.Kommuner, ideella föreningar m.fl. som mottar bidrag av nu avsett slag omfattasinte av bestämmelsema eftersom de enligt SIL inte är skattskyldiga för sådanverksamhet som bedrivs inom ramen för ifrågavarande bidrag. Enligt 19 § KLräknas inte till skattepliktig inkomst stipendier för mottagarens utbildning.Stipendium som är avsett för andra ändamål och som inte utgår periodiskt ochinte utgör ersättning för arbete som har utförts eller skall utföras för utgivarensräkning är inte heller skattepliktigt. Bestämmelsen har fått sin nuvarandelydelse genom lagstiftning (prop. 1992/93:127, bet. 1992/93:SkU14,SFS 1992:1597). En beskrivning över skattefrågor kring stipendier finns ibetänkandet Beskattning av stipendier (SOU 1990:47). Nuvarandebestämmelser om skattefrihet för vissa bidrag och stipendier får mot bakgrandav vad som anförts anses obehövliga. 3 § bör därför även justeras så att dessabestämmelser slopas. Den föreslagna ändringen kan i något fall innebära attbeskattning kan komma i fråga som för näringsbidrag enligt förslaget till 3 §. Filminstitutetsskattemässiga ställning har utformats efter förebild av de begränsatskattskyldiga subjekt som finns intagna i 7 § 4 mom. SIL, t.ex.akademier och allmänna undervisningsverk (se prop. 1963:101 s. 21 f.). Detinnebär att är skattskyldigt endast för inkomst av fastighet (2§). Det nya film- och videoavtalet motiverar inte någon förändring iskattesituationen för . På grand av den förändring av indelningeni förvärvskällor som gjordes i skattereformen bör en redaktionell anpassning av2 § ske så att skattskyldigheten för inkomst avser inkomst av näringsverksamhetsom hänför sig till innehav av fastighet. Denya bestämmelserna bör tillämpas första gången vid taxering.Bestämmelsema i 3 § bör tillämpas på medel som betalas ut efter utgången av år1993. 14 Inskränkt skattskyldighet för Stiftelsen Regeringensförslag: Stiftelsen Nationaldag befrias från skattskyldighet för allannan inkomst än inkomst av näringsverksamhet som hänför sig tillfastighetsinnehav. Befrielsen gäller även förmögenhetsskatt vid 1995 årstaxering. Skälenför regeringens beslut: Stiftelser är i likhet med andra juridiska personer iregel oinskränkt skattskyldiga till statlig inkomstskatt. Stiftelser är iallmänhet också skyldiga att betala förmögenhetsskaft. Sistnämnda skatt slopasdock generellt . Vissa stiftelser och andrajuridiska personer har ansetts bedriva en så höggradigt allmännyttig verksamhetatt deras skattskyldighet har inskränkts genom att subjektet uttryckligennamnges i lagtexten (7 § 4 mom. SIL, den s.k. katalogen). Enligt 6 § 1 mom. denupphävda lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt som tillämpasövergångsvis t.o.m. är sådana rättssubjekt också befriade frånförmögenhetsskatt. Skattereglerna för stiftelser är föremål för översyn avStiftelse-och föreningsskattekommittén (Fi 1988:03) som väntas slutföra sittarbete . I utredningsdirektiven har uttalats att det börundersökas om katalogen kan förkortas och tas bort (dir. 1988:6).Statsmaktema har därefter avstått från att ta in nya subjekt i katalogen. Stiftelsen har som ändamål att främja respekten och intresset förnationaldagen och svenska flaggan. talman är ordförande i stiftelsenoch landets landshövdingar är huvudmän för stiftelsen. Stiftelsensintäkter kommer huvudsakligen från försäljning av flaggmärken och flaggnålar.Till det kommer ett visst statsbidrag. Enligt regeringens meningär stiftelsens ändamål och verksamhet så höggradigt allmärmyttig och utgör enså central nationell angelägenhet att dess medel inte bör beskattas. I dettaspeciella fall är det därför motiverat med ett undantag från den under senareår tillämpade principen att ytterligare subjekt inte bör tas in i den s.k.katalogen. 15 Höjd folkpensionsavgift m.m. Regeringensförslag: Folkpensionsavgiften höjs med 0,2 procentenheter.Motsvarande höjning görs av den särskilda löne skatten på vissaförvärvsinkomster och den särskilda löneskatten på pensionskostnader. Skälenför regeringens förslag: Den föreslagna reformeringen av företagsbeskattningenbör till viss del finansieras med höjda socialavgifter (jfr avsnitt 4).Höjningen bör avse folkpensionsavgiften. Som en följd härav bör även densärskilda löneskatten på vissa förvärvsinkomster och den särskilda löneskattenpå pensionskostnader höjas i motsvarande mån. Med hänsyn tillfinansieringsbehovet bör folkpensionsavgiften och de särskilda löneskattemahöjas . Folkpensionsavgiften utgören av de arbetsgivaravgifter och egenavgifter som regleras i lagen (1981:691)om socialavgifter, . Som arbetsgivaravgift skall arbetsgivare betalafolkpensionsavgift enligt 2 kap. 1 § på avgiftsunderlaget. Somegenavgift skall en försäkrad betala folkpensionsavgift enligt 3 kap. 1 § SALmed på avgiftsunderlaget. Höjningen innebär att folkpensionsavgiftenhöjs till resp. . Särskild löneskattskall, enligt 1 och 2 §§ lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissaförvärvsinkomster, betalas på skatteunderlaget. Enligt 1 och 3 §§lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader betalas särskildlöneskatt av kostnad för pensionsutfästelse, avgift förpensionsförsäkring eller inbetalning på pensionssparkonto. Med hänsyn till attfolkpensionsavgiften i sin helhet har karaktären av skatt bör de särskildalöneskattema höjas i motsvarande mån till . 16 Månatlig uppbörd av preliminär F-skatt m.m. Prop.1993/94:50 Regeringensförslag: Debiterad preliminär F-skatt och särskild A-skatt skall betalas medlika stora belopp varje uppbördsmånad under uppbördsåret. Uppbördspromemoriansförslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna:RSV tillstyrker förslaget. tillstyrker också förslaget med motiveringenatt det ger administrativa vinster i form av ett enhetligt uppbördssystem.Föreningen noterar att frågan om en samordning med uppbörden av källskatt ocharbetsgivaravgifter kommer att behandlas . ,och avstyrker förslaget. De skäl som anförts fören månatlig uppbörd är enligt förbundet inte tillräckligt bärkraftiga. mening har betalningarna av B-skatt inte inneburitnågon påfrestning för betalningssystemet eller medfört likviditetsproblem förarbetsgivarna. Förbundet anför vidare att den preliminära skattedebiteringeninte ansluter till intjänandet utan i stället till en uppräkning avför betald skatt. Förbundet anser därför att inte heller motivetatt skatt skall ansluta till intjänandet gör sig starkt gällande. Förbundethävdar dessutom att det för skattebetalaren är administrativt enklare attbetala i stället för och att en månatlig uppbördinte heller för skattemyndigheterna framstår som en administrativ förenkling.Inbetalning förefaller förbundet inte innebära någon skillnad ikontrollhänseende. Avslutningsvis framhåller förbundet att förslaget inte börgenomföras med hänsyn till det rådande ekonomiska klimatet. instämmer i Industriförbunds remissvar. Såvitt L7?Fkunnat finna torde en månads förkortad kredittid för halva uppbördsbeloppetinnebära en räntekostnad på i storleksordningen ca . Ränteförlustenutgör emellertid enligt LRF endast en av flera ekonomiska effekter omförslaget genomförs. Enskilda som bedriver jord- eller skogsbrak har genom skattereformenfråntagits möjligheten att redovisa intäkter och kostnader per det räkenskapsårsom är mest rättvisande för verksamheten. För de allra flesta inflyterinkomstema säsongvis och således på ett sätt som markant avvikerfrån uppbördssystemets skatteinbetalningar. Förslaget accentuerar dennaåtskillnad och medför därför fömtom räntekostnaden en ytterligarelikviditetsförsämring för jord- och skogsbrakare. De negativa ekonomiskaeffektema och andra olägenheter som den föreslagna ordningen skulle innnebäraför lantbrakama talar enligt LRF:s mening för att preliminärskatteinbetalningeni stället samordnas i tiden med mervärdeskatteredovisningen, dvs. alltjämt iprincip tvåmånadersredovisning. , som påeget initiativ yttrat sig över förslaget, påpekar att det dåvarandeuppbördssystemet för B-skatt innebar stora likviditetspåfrestningar viduppbördstillfällena för dem som drev säsongsöppnacampingplatser. campingföretag tvingadesatt temporärt låna upp erforderligt belopp för Prop. 1993/94:50 att kunnabetala sin preliminära skatt vid dessa uppbördstillfällen. Det nu aktuellaförslaget förstärker detta problem. Skälenför regeringens förslag: Fram var redovisnings-ochbetalningsperioden för både källskatt och arbetsgivaravgifter två månader.Källskatten skulle redovisas och betalas månader med udda ordnings-nummer ocharbetsgivaravgifterna månader med jänrna. När den samordnade uppbörden avkällskatt och arbetsgivaravgifter infördes (prop. 1983/84:167, bet.1983/84:SfU28, rskr. 1983/84:369, SFS 1984:668 och 669) förkortadesredovisnings- och betalningsperioden till en månad. Det framhölls att för attfördelama av en samordning skulle kunna tas till vara fullt ut borderedovisning och inbetalning av källskatt och arbetsgivaravgifter avse sammaperiod. En samordning med bibehållande av tvåmånadersperioder för redovisningoch inbetalning av såväl skatter som arbetsgivaravgifter skulle ha inneburit enutglesning av uppbördstillfällena från varje till och därmedmedfört påfrestningar på betalningssystemet och risk för likviditetsproblem hosarbetsgivarna. Det ansågs vidare vara viktigt att redovisning och betalning avkällskatt och avgifter anslöt så nära som möjligt till den månad då löner ochersättningar betalades ut. En sådan anknytning ansågs också väsentlig såväl medhänsyn till kreditmarknaden som från statlig kassa-hållningssynpunkt. Den nyaordningen gällde dock inte inbetalning av preliminär B-skatt, kvarstående skatteller tillkommande skatt (prop. 1983/84:167 s. 50). Reglernaom redovisning och betalning av kvarstående skatt har numera, för att förenklaskatteuppbörden, ändrats så att sista dag för redovisning och inbetalning harförlagts till ett enda tillfälle, året efter taxeringsåret (prop.1985/86:150 (bil 1), bet. 1985/86:SkU50, rskr. 1985/86:360, SFS 1986:474). Dennya ordningen tillämpades första gången i fråga om kvarstående skatt somgrandades taxering. Ävenreglerna om inbetalning av tillkommande skatt har ändrats för att förenklauppbörden och göra uppbördsreglema mer enhetliga. Sådan skatt skall fr.o.m. den1 också betalas vid endast ett uppbördstillfälle, tidigast den 18maj året efter taxeringsåret (prop. 1989/90:74, bet. 1989/90:SkU32, rskr.1989/90:217, SFS 1990:329). Deskäl som anförts för en månatlig uppbörd av källskatt och arbetsgivaravgiftergäller också, om än inte med samma styrka, för en månatlig uppbörd avpreliminär F-skatt och särskild A-skatt. Vårtkällskattesystem grandas på principen att den skattskyldige under uppbördsåretskall betala en preliminär skatt som så nära som möjligt kan antas motsvara denslutliga skatten. Närdet gäller beräkningen av preliminär A-skatt kan principen att den preliminäraskatten skall motsvara den slutliga skatten tillämpas fullt ut eftersomA-skatten betalas genom skatteavdrag som står i en viss relation till utbetaldlön. När det gäller preliminär F-skatt och särskild A-skatt måste skatten ominte preliminär taxering sker i stället beräknas efter en schablon. Denanvända schablonen syftar emellertid också till att den preliminära skattenskall motsvara den slutliga skatten. ochlikformighetsskäl bör reglema för inbetalning av preliminär A-skatt Prop.1993/94:50 och debiterad preliminär skatt så långt möjligt stämma överens.Källskatt och arbetsgivaravgifter betalas månatligen.