prop · GG03206 · 1993-03-25 00:00:00 — Men i takt med den kommande ökningen av utbetalda pensionsbelopp kommer arbetsgivaravgifterna inte att räcka till utan AP-fonden måste genom sin avkastning bidra till finansieringen. Det är då för PRO av väsentlig betydelse att förvaltningen av AP-fonden sker på sådant sätt att största möjliga avkastning erhålls för att begränsa och om möjligt undvika avgiftshöjningar inom ATP-systemet. Det är enligt PROs mening synnerligen viktigt för ATP-systemet att AP-fondernas avkastning kan öka. PRO tillstyrker samtliga förslag till ändringar som framförs i promemorian avseende förvaltning av fondmedlen och placeringsbestämmelserna. Auktoriserade revisorer skall i all sin yrkesutövning iaktta god revisorssed. Av denna följer bland annat att de skall utöva sitt yrke med självständighet och objektivitet, utan hänsyn till för revisionsarbetet ovidkommande intressen. Vidare skall de i revisionsfrågor beakta god revisionssed. Dessa regler gäller - i tillämpliga delar - i all revisionsu- tövning oavsett associationsrättsform. I promemorian återfinns förslag som skulle kunna verka hämmande på revisorns möjligheter att fullfölja sitt arbete enligt dessa kriterier. Således anges i lagförslaget att den som utsett en revisor beslutar om arvoden och andra ersättningar till honom. Det framgår inte om tanken är att revisionsarvodet skall utgöra ett i förväg fastlagt belopp eller ej. Denna oklarhet föranleder kollegiet att peka på att enligt god revisorssed skall ett revisionsarvode inte utgöras av ett i förväg fastlagt belopp eller på annat sätt begränsas så att det kan verka inskränkande på den granskningsinsats revisorn bedömer erforderlig i det enskilda fallet. Vidare föreslås att den revisor regeringen skall utse för varje fond, förutom att inneha detta uppdrag i samtliga fonder, även skall leda revisionen som ordförande. Den konkreta innebörden i begreppet "leda" framgår inte av promemorian. Det finns därför anledning understryka att i varje specifikt uppdrag där flera revisorer utsetts är enligt god revisionssed varje revisor i princip ansvarig för hela den granskning som ingår i uppdraget. Vad gäller revision i aktiebolag skulle kollegiet ej acceptera om en av flera valda revisorer intog en ledarställning som innebar att denne revisor hade ett bestämmande inflytande över revisionsarbetets innehåll och omfattning. Varje revisor har således att under eget ansvar göra en självständig bedömning av den totala erforderliga granskningen. Däremot kan revisorerna sinsemellan komma överens om arbetsfördelning och i samråd dra upp riktlinjer för revisionsarbetet. Ett gemensamt uppträdande i principfrågor är eftersträvansvärt. Kan enighet om inriktning, omfattning eller utförande av revisionen inte nås måste den enskilde revisorn utföra den granskning han anser erforderlig. Skilda uppfattningar i principfrågor skall redovisas. Någon uttrycklig tidpunkt för när fondstyrelsen senast skall överlämna sitt förslag till årsredovisning till revisorerna för granskning föreslås inte. Kollegiet anser detta olyckligt eftersom det försvårar revisorernas planeringsarbete. Vidare torde det innebära stor risk för att revisorerna får förslaget så sent att det kan verka inskränkande på erforderliga granskningsinsatser. Enligt kollegiets uppfattning bör årsredovisningshandlingarna, i likhet med de tidsramar som gäller enligt aktiebolagslagen, avlämnas till revisorerna minst en månad före ordinarie fullmäktigesammanträde. Enligt BFNs uppfattning har i promemorian gjorts en sammanblandning av årsredovisningen - vilken föreslås upprättas med iakttagande av god redovisningssed och därigenom i huvudsak torde motsvara årsredovisningen enligt aktiebolagslagens (1975:1385) krav - och resultatupp- följningen, vilken i ett aktiebolag torde motsvaras av den interna redovisningen och som i princip inte omfattas av god redovisningssed. Tydligast kommer denna sammanblandning till uttryck på s 126 där det anges att revisorerna vid granskningen av årsredovisningen bör fastställa "att presentationen är rättvisande så att samtliga tillgångar är riktigt klassificerade och avgränsade mot övriga balansposter samt att avkastningen är riktigt redovisad med avseende på realiserat och icke-realiserat resultat". En grund för redovisningslagstiftningen, liksom för god redovisningssed, är nämligen att värderingen skall vara förenlig med lägsta värdets princip. Orealiserade vinster skall sålunda enligt god redovisningssed i princip inte ingå i det i årsredovisningen redovisade resultatet. Mot denna bakgrund är BFNs bedömning att förslaget grundas på en delvis felaktig uppfattning om innebörden i god redovisningssed. Skall förslaget ligga till grund för lagstiftning bör därför en tydligare gränsdragning mellan årsredovisningen - som lämpligen bör upprättas enligt god redovisningssed - och resultatuppföljningen göras. BFN vill slutligen påpeka att inte bara årsredovisningen utan hela bokföringen, dvs. löpande bokföring, årsbokslut och arkivering, bör ske i enlighet med bokföringslagens krav och god revisionssed. En sådan generell bestämmelse skulle också överensstämma med vad som föreslås beträffande statliga myndigheters redovisning i det i promemorian (s 125) omnämnda betänkandet (SOU 1990:64) Årlig redovisning i statsförvalt- ningen. I 18 § av den föreslagna lagen stadgas om anmälningsskyldighet för vissa insiders. Regeln anknyter nära till 44 § i reglementet för allmänna pensionsfonden. Här kan diskuteras om en anmälningsskyldighet för revisorerna är nödvändig. Det kan ifrågasättas om dessa kommer i beröring med särskilt mycket kurspåverkande information. Vidare kan en utvidgning av anmälningsskyldigheten till make/sambo och hemmavarande barn diskuteras. FARs yttrande nedan gäller endast förslaget i vad det avser redovisning och revision. FAR tillstyrker förslagen. SFF har inga kommentarer till reglerna för fondstyrelsernas förvaltning respektive granskning och revision. Föreningen kan dock inte se någon anledning att AP-fonderna ska lämna sina årsredovisningar vilket är senare än andra liknande aktörer på marknaden. Någon form av resultaträkning bör lämnas . PRO tillstyrker förslaget att möjligheten för de avgiftsbetalande företagen att erhålla återlån avskaffas. Denna låneform har i stort sett nämligen upphört. PRO har ingen erinran mot de övriga förslagen som bl.a. innefattar överlåtelse av rösträtt, revision och granskning samt vissa övergångsfrågor. dnr 357/93 Framställning om höjning av bankernas ersättning vid flyttning av allemanskonton I samband med förhandlingarna om ersättning för bankernas medverkan i allemanssparandet tog bankerna upp frågan om en höjning av avgiften för flyttning av allemanskonto. Bankerna har därefter till överlämnat bifogad skrivelse där bankerna framhåller att överföringsavgiften inte täcker bankernas kostnader. instämmer i bankernas bedömning att avgiften bör höjas till högst . Avgiften är reglerad i lagen om allemanssparande. hemställer därför om att regeringen tar initiativ till en höjning av avgiften vid överföring mellan två allemanskonton till högst . om höjning av bankernas ersättning vid flyttning av allemanskonton Reglerna för såväl allemansfondkonto som allemanssparkonto medger att sparande genom banks försorg överförs till annan allemansfond eller annat allemanssparkonto, varvid kontoföraren har rätt att ta ut ersättning med högst etthundra kronor av kontohavaren för kostnader i samband med överföringen. Det nämnda ersättningsbeloppet har gällt . tillämpades fri avgiftssättning, varvid ersättningsbeloppet tvåhundra kronor var vanligt förekommande. Det nuvarande beloppet täcket inte den kostnad bankerna har för det tämligen omfattande arbetet vid överförande av alla nödvändiga uppgifter till ny bank. Behovet av kostnadstäckning för överföringsmomenten har blivit större, inte minst på grund av att bankernas ersättning från för ad- ministrationen av Allemanssparandet har minskat i besvärande grad. hemställer härmed om medverkan till att reglerna om Allemanssparandet ändras så, att ersättning får tas ut med högst tvåhundra kronor. (Detta belopp tillämpas som regel vid överföring av bankernas Vinnarkonton respektive Miljonkonto.) och Föreningsbank har deltagit i beredningen av detta ärende. Sammanställning av remissyttranden över framställning från Efter remiss har yttranden avgetts av , , (), Aktiefrämjandet och . Gemensamt yttrande har avgetts av och . har inte något att erinra mot bifall till framställningen. I framställningen hemställer att regeringen skall ta initiativ till en höjning av avgiften för överföring av medel mellan två allemanskonton, från nuvarande till högst . framställning är baserad på en skrivelse från bankerna till med en motsvarande begäran. vill inte motsätta att den begärda höjningen genomförs. vill inspektionen fästa uppmärksamhet på följande förhållande. Bestämmelsen om att avgiften får tas ut av en sparare i samband med en överföring av medel inom allemanssparandet återfinns i 3 § andra stycket lagen (1983:890) om allemanssparande. I den bestämmelsen sägs att banken är berättigad till ersättning med högst av spararen för sin kostnad för en överföring. En regel med detta innehåll går självfallet att tillämpa när det är fråga om en överföring mellan två allemanssparkonton eller från ett allemanssparkonto till en allemansfond. Vid andra förhållanden, exempelvis när det är fråga om en överföring mellan två allemansfonder, eller från en allemansfond till ett allemanssparkonto, är det inte lika klart hur regeln skall tillämpas. Här är det ju fråga om en kostnad som drabbar det fondbolag som har att ombesörja överföringen till en annan allemansfond eller ett allemanssparkonto. Regeln har i sådana sammanhang vållat besvär redan i samband med att inspektionen haft att ta ställning till fondbestämmelser med innehåll att avgiften skall tillfalla det överförande fondbolaget. Med hänsyn till lagtextens utformning har fondbestämmelserna härvid måst ändras till att - något oegentligt - avse "banken". Mot bakgrund av det anförda vill inspektionen föreslå att den angivna bestämmelsen utvidgas till att också avse ersättning till det fondbolag som ombesörjer en överföring. SARF avvisar förslaget att höja den avgift som kontoförare har rätt att utta vid flyttning av allemanskonto. Att som sparare ha möjlighet att utan bestraffande avgifter flytta sitt sparande borde vara en självklarhet. SARF föreslår därför att den nu gällande avgiften om bibehålles. Allemanssparandet bör betraktas som en helhet och bedömandet av olika moments lönsamhet bör ha underordnad betydelse. Att därvid tillåta höjning av ett enskilt moment som är en kostnad för kontoföraren framstår som mindre beaktansvärt. I syfte att stimulera enskilt sparande på en marknad som erbjuder pluralism i placeringsalternativen borde flyttning av allemanskonton få ske avgiftsfritt, men för att kompensera kontoförare för kostnader samt stävja eventuellt missbruk accepterar SARF ett bibehållande av nuvarande avgift. har i samråd med och Föreningsbank gjort framställan om att få höja bankernas ersättning vid flyttning av allemanskonton, . Stifelsen Aktiefrämjandet anser att det är vikitgt att möjliggöra en hög rörlighet till så låga transaktionskostnader som möjligt bland de två miljonerna fondsparare. Tyvärr har staten komplicerat sparandet och dess administration genom att tillämpa olika reaskatteregler. De innebär dyrare hantering för banken/fondbolaget och en näst intill obegriplig skatteredovisning för spararna. Därmed är inte i överföringsavgift oskäligt och det är närmast fråga om den som skall belasta alla spararna i en fond eller de flyttande spararna. Med nedanstående motivering avstyrker vi Svenska bankföreningens framställning om höjning av bankernas ersättning för flyttning av allemanskonton. Enligt uppgifter vi inhämtat tillgår denna typ av transaktion praktiskt på följande sätt: en bild hämtas upp på datorn genom inslagning av kontonummer, en kod för överföring till annan bank väljs och resten är automatik. Marginalkostnaden för en dylik transaktion bör rimligen understiga . Eftersom ingen som helst kalkyl ingår i själva framställningen, har vi inget annat underlag för vår bedömning. Formuleringen "Behovet för kostnadstäckning för överföringsmomentet har blivit större" i skrivelse kan tolkas som att avgiftshöjningen skall göras för att kompensera problem på annat håll. Ett sådant sätt att andvända avgifter anser vi alltid synnerligen olämpligt. Dessutom anser vi att med den turbulenta situation vi har , torde fördubblingen av en bankavgift i varje fall inte bidra till den nödvändiga förbättringen av bankernas förtroende. Organisationerna tillstyrker Svenska Bankföreningens m. fl. Organisationerna vill ta tillfället i akt och peka på en semantisk tveksamhet. I både 3 och 6 §§ i lagen om allemanssparande används ordet "banken" i meningar rörande vem som är berättigad till ersättning i samband med uttag eller överföringar inom allemanssparandet. Organisationerna vill framhålla att det på svenska fondmarknaden finns ett antal fristående fondbolag, som inte är äganderättsligt knutna till någon bank. Kostnader för överföringar och uttag drabbar naturligtvis även dessa aktörer, och det bör av lagstiftningen direkt framgå att det inte endast är "banken" som är ersättningsberättigad. Enligt lagen om värdepappersfonder är det vidare tillåtet att ha även "annat kreditinstitut" som förvaringsinstitut, varför texten i 3 och 6 §§ alltså bör omfatta även "fondbolag eller förvaringsinstitut" som avses i lagen om värdepappersfonder. Skrivelse till från Sydsvenska dnr 5947/92 Ang. ny lag om börs- och clearingsverksamhet. Rubricerade lag utfärdades och stadgar i 5 kap. 6 § "Ett aktiebolag vars aktier är inregistrerade vid en börs skall under varje räkenskapsår som omfattar mer än offentliggöra en redogörelse för räkenskapsårets (halvårsrapport). Rapporten skall offentliggöras från halvårets utgång. Vid offentliggörandet skall halvårsrapporten ges in till börsen. Om det finns särskilda skäl, får börsen medge anstånd med offentliggörandet. Halvårsrapporten skall innehålla en redogörelse för bolagets verksamhet och resultat under räkenskapsårets ." I regeringens proposition 1991/92:113 "Ny börslagstiftning m.m." som legat till grund för lagen, framhålls på sid 100 angående halvårsrapporter att sakinnehållet i reglerna skall anpassas till minimireglerna i EG:s tredje börsdirektiv. I EG:s tredje börsdirektiv /121/EEG föreskrivs att bolag vilkas aktier är officiellt noterade vid fondbörs skall offentliggöra halvårsrapporter som innehåller uppgifter om verksamheten och resultatet av räkenskapsåret. Offentliggörandet skall ske från utgången av den aktuella halvårsperioden. Sålunda ställer den nya svenska lagstiftningen på området hårdare krav när det gäller senaste tidpunkt för offentliggörande av halvårsrapport än EG:s egen lagstiftning. I kombination med den svenska semesterlagen, som ger arbetstagare rätt till fyra veckors sammanhängande semester , kommer det svenska tidskravet på halvårsrapporter att innebära märkbart ökade kostnader för de svenska börsföretagen gentemot övriga . lämnar företagen normalt två delårsrapporter förutom årsbokslutet. Denna rapportering sker tertialvis med maximalt två månaders eftersläpning i offentliggörandet. Den tertialvisa rapporteringen kan ske med rimlig planering med hänsyn till företagens operativa verksamhet och övriga ekonomiska rapporterings- och planeringsarbete. En regel som innebär att halvårsrapporter skall offentliggöras leder sannolikt till färre delårsrapporter från det stora flertalet av företagen, vilket klart skulle försämra den ekonomiska informationen till kapitalmarknaden. En enkel lösning på problemet vore att anpassa svensk lagstiftning avseende tidsfristen för offentliggörande av halvårsrapport fullt ut till EG:s minimikrav och sålunda ändra tidsfristen från . Med en sådan lösning skulle sannolikt risken för ett minskat antal tertialrapporter reduceras då företagen skulle kunna offentliggöra sin andra tertialrapport med halvårsrapporten. Handelskammaren hemställer, med hänvisning till ovanstående, att lagstiftningens tidskrav på offentliggörande av halvårsrapporter anpassas till gällande EG-lagstiftning, vilket skulle innebära att halvårsrapporter skall offentliggöras från halvårets utgång i stället för nuvarande två. av remissyttranden över skrivelsen från Sydsvenska Handelskammaren Efter remiss har yttranden avgetts av , , , , , , , , och . avstyrker Sydsvenska Handelskammarens förslag att tiden för halvårsrapports offentliggörande enligt 5 kap. 6 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet (börslagen) anpassas till minimireglerna i EG:s tredje börsdirektiv. Sydsvenska Handelskammaren har i skrivelse till hemställt om att tidsfristen för offentliggörandet av halvårsrapporter ändras från nuvarande . som beretts tillfälle att yttra sig över Sydsvenska Handelskammarens skrivelse får härmed anföra följande. Den ändring som föreslås i Sydsvenska Handelskammarens skrivelse kan inte ses isolerad utan måste övervägas även utifrån aktiebolagslagens regler om delårsrapport. I 11 kap. 12 § första stycket aktiebolagslagen (1975:1385) (ABL) sägs att aktiebolag som är skyldigt att ha auktoriserad revisor skall minst en gång under räkenskapsår som omfattar mer än 10 månader avge särskild redovisning (delårsrapport). Av andra stycket i nämnda lagrum följer att delårsrapport som omfattar minst hälften och högst två tredjedelar av räkenskapsåret skall senast efter rapportperiodens utgång i avskrift insändas till registreringsmyndigheten. Tvåmånadersfristen i börslagen korresponderar således med nämnda bestämmelse i ABL. Tidsfristen bör ses mot bakgrund av aktiemarknadens krav på snabb rapportering. De skäl som Sydsvenska Handelskammaren framfört till stöd för sin hemställan framstår mot bakgrund härav inte som vägande särskilt tungt. avstyrker därför förslaget. Till detta önskar tillägga följande. Av 5 kap. 6 § börslagen följer bl.a. att börsen kan medge anstånd med offentliggörandet av halvårsrapport. Innebörden av ett sådant medgivande är således att offentliggörandet får ske senare än efter halvårets utgång. Hur ett sådant dispensbeslut överensstämmer med ABL:s ovan redovisade tvåmånadersfrist för ingivande av delårsrapport till registreringsmyndigheten har inte kommenterats i prop. 1991/92:113 till ny börslagstiftning m.m. Lagstiftningen synes vara oklar på denna punkt. Frågan borde bli föremål för ytterligare överväganden. () avstyrker Sydsvenska Handelskammarens hemställan. PRV vill inledningsvis, med hänsyn till de skäl som anförs i Sydsvenska Handelskammarens skrivelse, påtala att inte alla börsföretag har kalenderår som räkenskapsår. Som framgår av prop. 1991/92:113, s. 101, har bestämmelsen i artikel 3 i direktiv /121/EEG angående offentliggörande av halvårsrapporter formen av minimikrav. Det innebär att medlemsländerna kan besluta om bestämmelser som är strängare, förutsatt att de tillämpas generellt. PRV saknar kännedom om hur regeln implementerats eller kommer att införlivas i de olika staterna. PRV kan alltså för sin del inte slå fast att den svenska lagen ställer högre krav än dem som gäller inom EG. PRV ställer sig också något frågande till Handelskammarens uttalande att tvåmånadersfristen i lagen om börs- och clearingverksamhet relativt sett skulle innebära märkbart ökade kostnader för svenska börsföretag. De större aktiebolagens årsredovisningar, som avges en gång , täcker inte det informationsbehov som finns om bolagen. Såväl aktiemarknad som kreditgivare, anställda m.fl. kräver därför korrekt och aktuell information om bolagens ekonomiska utveckling under löpande räkenskapsår. Kravet på aktualitet har också kommit till uttryck i 11 kap. 12 § 2 st 3 p aktiebolagslagen (1975:1385) som gäller delårsrapport. I bestämmelsen föreskrivs att en delårsrapport skall omfatta minst hälften och högst två tredjedelar av räkenskapsåret och att rapporten skall sändas till PRV senast efter rapportperiodens utgång. PRV har inte uppmärksammat någon kritik mot denna frist. PRV anser för sin del att en tidsram för att färdigställa en delårsrapport eller en halvårsrapport är väl avvgäd främst med hänsyn till kraven på aktualitet, konsekvens och enkelhet. PRV avstyrker därför Handelskammarens hemställan. tillstyrker Sydsvenska Handelskammarens förslag att den svenska lagstiftnigens tidskrav på offentliggörande av halvårsrapporter anpassas till motsvarande regler i EG:s tredje börsdirektiv (82/121/EEG). Detta direktiv föreskriver att halvårsrapporter skall offentliggöras från halvårets utgång, medan den svenska lagen anger en strängare tidsgräns . Det svenska kravet på publicering senast skulle medföra stora olägenheter på grund av de anställdas rätt enligt semesterlagen till fyra veckors sammanhängande semester . Sydsvenska Handelskammaren behandlar i sin skrivelse sambanden mellan halvårsrapporter och eventuella tertialrapporter. Vad gäller bankernas delårsrapporter vill bankföreningen nämna att föreningens styrelse vid sitt sammanträde beslöt att de börsregistrerade bankerna skall övergå till tre kvartalsrapporter från nuvarande två tertialrapporter. ställer sig avvisande till handelskammarens framställning. Skälen för detta är att offentliggörande av delårsrapporter är en del i underlaget för en bedömning av kurssättning m.m. på värdepappersmarknaden. Det är då rimligt att informationen presenteras från "mättidpunkten" och inte så långt fram i tiden som handelskammaren föreslår. En förskjutning av det tidsmässiga kravet skulle innebära en försämring av informationsläget på värdepappersmarknaden jämfört med den alldeles nya lagstiftningen på området. Det är dessutom så att inom EG flera länder begränsar tiden trots att EG-direktivet i och för sig medger . Skälet rörande den svenska semesterlagen synes inte hållbart att åberopa vid en anpassning till vår omvärld. Kravet på publicering av halvårsrapporter efter periodens utgång vållar svårigheter för vissa företag, vilket också anges i skrivelsen. Det finns emellertid skäl som talar för att fristen för publicering inte får vara alltför lång. Särskilt tungt väger härvidlag marknadens behov av snabb information, varför det framstår som betänkligt om en halvårsrapport inte offentliggörs förrän . I sammanhanget måste också noteras att flera av de företag som haft tertialrapportering förmodligen kommer att gå över till kvartalsrapporter i och med kravet på halvårsrapporter. Sammanfattningsvis anser , att skälen för en förlängning av tidsfristen inte uppväger vad som kan anföras mot en sådan ordning. Förbundet utgår också från att bolagen, särskilt , kan få börsens tillstånd att vänta med offentliggörandet om tillräckliga skäl finns. Enligt mening är den nuvarande tidsfristen för offentliggörande av halvårsrapporter enligt 5 kap. 6 § lagen om börs- och clearingverksamhet väl avvägd. Det är angeläget att halvårsrapporten offentliggörs inom inte allt efter räkenskapshalvårets utgång och den valda tidsfristen överensstämmer med den period som gäller för delårsrapporter enligt aktiebolagslagen. Det är inte troligt att den valda tidsfristen kommer att medföra att rapporteringen till aktiemarknaden blir sämre. Det förhållandet att tidpunkten för offentliggörandet kan komma att infalla och därmed eventuellt medföra ökade kostnader för börsbolagen är inte ett tillräckligt tungt vägande skäl för att utsträcka tidsfristen. På ovan angivna skäl avstyrker det remitterade förslaget. SARF ställer sig positiv till den av Sydsvenska Handelskammarens föreslagna förändringen att halvårsrapporten skall offentliggöras från halvårets utgång i stället för nuvarande två. Med en sådan lösning skulle sannolikt risken för ett minskat antal tertialrapporter reduceras då företagen skulle kunna offentliggöra sin andra tertialrapport med halvårsrapporten. Den föreslagna förändringen innebär också att lagstiftningens tidskrav på offentliggörande av halvårsrapporter anpassas till gällande EG-lagstiftning.