mot · GG02Fi92 · 1993-05-07 00:00:00 — Långsiktiga åtgärderUtgiftsminskningar/inkomstförstärkningar f+110--130mdr 1.7 FörsörjningsbalansDe åtgärder vi föreslår syftar till att snabbt bryta denonda cirkeln och få igång produktion och investeringar.Effekterna på samhällsekonomin framgår av nedanståendeöversikt:nMdrMed regeringenspolitikMed socialdemokraternas politik 19921993199419931994Privat konsumtion772,3--3,5--0,2--1,5--0,1Offentlig konsumtion401,0--1,0--1,4--0,8--0,5Bruttoinvesteringar243,8--8,9--5,7--3,6--4,0Lagerinvesteringar--5,3--0,2--0,4--0,1--1,6Export400,6--4,7--9,0--4,7--9,0Import375,9--1,6--3,5--0,8--4,7BNP1 436,5--1,7--1,2--0,0--2,5Konsumentpriser--5,5--3,5--3,8--1,8Disponibel inkomst--4,2--0,2--2,8--0,8Sparkvot % nivå--7,4--7,5--6,9--6,5Arbetslöshet, % nivå--6,9--7,0--6,0--5,0Källor: Kompletteringspropositionen och egnaberäkningar.De viktigaste effekterna kan beskrivas på följande sätt:-- den kraftiga nedgången i den privata konsumtionenkan hejdas-- den samlade produktionen kommer att kunna hävdasi år och öka , vilket innebär mer i åroch ca mer 1994 än vad det blir utanstimulanser-- arbetslösheten kan pressas ned från till och i första hand genom de aktivaarbetsmarknadspolitiska åtgärderna, men successivt underde närmaste åren genom en tillväxt av arbetstillfällen inäringslivet.2. Ekonomi i kris 1993 kommer att bli det som den totalaproduktionen minskar. Trots den kraftiga exportuppgångsom kan väntas ske kommerSverige alltjämt att ha den sämsta BNP-utvecklingen både iår och jämfört med våra viktigastekonkurrentländer.Medan genomlever den värsta krisen på 60 århar världsekonomin bara haft känning av en relativtbegränsad konjunkturnedgång. I en mycket splittradkonjunkturbild bedöms den samlade internationellakonjunkturen förbli fortsatt svag medan tillväxten kanta bättre fart igen 1994. , och ärnågra länder som kan se fram emot en starkare uppgång.Utvecklingen i kontinentala ser mera dyster ut.Den starka förbättring som skett av den svenskakonkurrenskraften, bl.a. som följd av deprecieringen avkronan och låga kostnadsökningar, väntas leda till kraftigamarknadsandelsvinster för svenska företag.Exportföretagen kommer att märka av enmarkant uppgång. Enligt regeringen ökar exporten . Men ser man till utvecklingen under loppet avåret blir uppgången flerfalt kraftigare.2.1 Sjunkande produktion -- växande arbetslöshetTrots exportframgångarna fortsätter minskningen av vårsamlade produktion. Enligt regeringens egna bedömningarkommer att ha ett gap mellan möjlig ochfaktisk produktion på inte , dvs. ca eller per arbetande invånare. Andra beräkningarvisar att BNP-gapet snarare uppgår till 11--12 %.Som en följd av detta kommer den totala arbetslöshetenatt ligga kvar på en för svenska förhållanden dramatiskt högnivå. av befolkningen i yrkesaktiv ålder står utanför denordinarie arbetsmarknaden . Regeringen räknarinte heller med att dess politik skall leda till någonavgörande förbättring under resten av 1990-talet. Dentotala arbetslösheten beräknas nämligen år 1998fortfarande uppgå till , dvs. mer än en halv miljon människor i yrkesaktivålder.Den svaga produktionsökningen och den högaarbetslösheten får konsekvenser för de offentligafinanserna, som kommer att visa stora underskott medsnabbt stigande statsskuld och räntebörda som följd. Våraberäkningar visar att tre fjärdedelar av underskottet istatens finanser orsakas av nedgången i sysselsättningen inäringslivet.Regeringen hävdar nu att det s.k. strukturellabudgetunderskottet, kommer att vara avvecklat fram till1998. Därmed borde man kunna vänta sig attstatsfinanserna skulle vara i balans, men regeringen uppgeratt det alltjämt finns kvar ett faktiskt underskott på ca Innebörden av denna bedömning bör rimligentolkas som en bekräftelse på att -- med regeringenspolitik -- år kommer att tvingas arbeta långt undersin produktionskapacitet. Detta underskott är såledesuttryck för en permanent hög arbetslöshet och enomfattande social utslagning.Regeringens ekonomiska politik ökar också klyftorna isamhället. En rapport som regeringen låtit utarbeta meninte offentliggjort, visar att hushållen i genomsnitt förlorar5 % av sin köpkraft till följd av regeringspolitiken --1993. Värst drabbas redan utsatta grupper, ensamståendemed barn, flerbarnsfamiljer och långtidssjuka.Höginkomsttagare däremot klarar sig förhållandevis bra.2.2 Strukturproblem eller efterfrågekris?För att kunna utforma en politik som kan ta ut urkrisen krävs att man har en korrekt bild av de ekonomiskaproblemens orsak och karaktär.Regeringen hävdar att det är strukturproblem som liggerbakom den kraftiga försämringen av svensk ekonomi. Manpekar ut strukturella brister av olika slag -- alltför generösatransfereringssystem, alltför starka fackföreningar, för högaskatter, för många offentliga monopol, för många statligadetaljregleringar osv.Om man tror att det är brister av detta slag som orsakatdagens kris blir slutsatsen att krisen är över bara dessahinder undanröjs.Men strukturfrågorna stod i centrum för denekonomiska debatten både i och iandra länder. En rad åtgärder vidtogs också.Genomförandet av skattereformen, avregleringen avjordbrukspolitiken, den nya trafikpolitiken ochinfrastruktursatsningarna är exempel på konkreta åtgärdersom genomfördes av den socialdemokratiska regeringen islutet av 1980-talet.Att , liksom en rad andra länder, haftstrukturproblem -- varav en del redan åtgärdats -- kan intepå något rimligt sätt förklara den nuvarande krisen medmassarbetslöshet och depression.I stället för långsiktiga och gradvis verkande strukturfelär det i stället en plötslig och våldsam destabilisering av densvenska ekonomin som åstadkommit den dramatiskafördjupningen av lågkonjunkturen i Sverige.Huvudorsaken till dagens kris står att finna i de extremasvängningar som ägt rum i sparandet i den svenskaekonomin . Här går en klar skiljelinje mellan denborgerliga regeringens analys och socialdemokratins.Under åren närmast efter avregleringen avkreditmarknaden ökade företag och hushåll sinskuldsättning drastiskt. ökade skulderna medinte . Hushållens skuldsättning ökade med300 miljarder kronor och företagens med 700 miljarder kronor.På tre år, steg den privatakonsumtionen med utöver vadinkomsterna ökade räknade i dagens priser.Samtidigt som hushållen ökade sin upplåning ochefterfrågan gjorde näringslivet detsamma, fast i ännu störreutsträckning. Tydligast syntes det på fastighetsmarknaden.Konsekvensen av i ökade krediteroch ökad köpkraft blev den mest akuta överhettning viupplevt.När denna process inleddes --1986 arbetade densvenska ekonomin redan vid ett högt kapacitetsutnyttjande.Den ytterligare uppblåsning av efterfrågan somkreditexpansionen utlöste kunde därför inte i tillräckliggrad mötas av ökad produktion, trots en unikt kraftigökning av arbetskraftsutbudet och trots en samtidigdämpning av den offentliga sektorns resursanspråk. I ställetblev följden ökad konkurrens om tillgängligaproduktionsresurser, löneglidning, inflation och ökadimport.När överhettningen bröts kom nedgången med störrekraft än någon kunnat räkna med. I första hand var dethushållen som genom att sluta låna och öka sitt sparandeminskade efterfrågan i ekonomin. Men komockså exporten att stagnera och näringslivets investeringaratt minska.Under 1990 och 1991 ändrades också hushållensförväntningar om framtiden på ett sätt som i grundenpåverkade deras sparbeteende. Inflationsförväntningarnaskruvades ner radikalt, intresset för att låna tillinvesteringar i egna hem minskade kraftigt.Framtidsutsikterna vad gällde möjligheterna till jobb ochlönehöjningar blev därtill mörkare. Även detta minskadesjälvfallet intresset för att sätta sig i skuld.Sedan vändningen 1989 har den del av hushållensinkomster som inte används till att efterfråga varor ochtjänster från näringslivet hitintills ökat med inte mindre än130 miljarder kronor. Det har inneburit ett efterfrågebortfall försvenskt näringsliv som ensamt förklarar huvuddelen avminskningen i produktion och sysselsättning under dennaperiod (diagram 1).Tillsammans med följdeffekter på investeringar ochlönsamhet i näringslivet förklarar detta efterfrågebortfallockså en mycket stor del av försvagningen av statsbudgetenoch det offentliga sparandet (diagram 2).Det är här, i de våldsamma svängningarna isparbeteendet, som vi finner krisen kärna.Under 1980-talet var finanspolitiken inriktad på attundanröja underskottet i statens finanser och stärka detoffentliga sparandet. En betydande förstärkning ägde rum,men den var långt ifrån tillräcklig för att uppväga denvåldsamma kreditexpansionens effekter på efterfrågan.Vid regeringsskiftet hade överhettningenövervunnits, inflationen brutits och sparandetnormaliserats. Trots detta genomdrev den nya regeringenen politik som var utformad atmosfärav överhettning och spekulation. Denna politik är en viktigförklaring till det våldsamma efterfrågefallet under detsenaste året.Sveriges ekonomiska läge är just nu mycket farligt.Enligt regeringens prognos minskar köpkraften och kommer totalt av arbetskraften att stå utanför arbetsmarknaden.Risken är överhängande att konjunkturnedgången går överi ett permanent massarbetslöshetstillstånd som vi vet attknappast något land lyckats klara sig ur i modern tid.Det är nödvändigt att bryta den nedåtgående spiralenoch förhindra en fortsatt fördjupning av krisen. Allapolitikens medel nu måste mobiliseras för den heltöverordnade uppgiften att vända utvecklingen och återskapa tillväxt.3. Nya mål och en ny strategiSverige behöver en ny ekonomisk politik. Deövergripande målen för en ny ekonomisk politik skall varafull sysselsättning, ekonomisk tillväxt, stabila priser, rättvisfördelning, regional balans och god miljö.Den ekonomiska politiken inriktas på-- ekonomisk tillväxt med -- arbetslöshet på -- prisstabilitet på god europeisk nivå-- rättvis fördelning av krisens bördor liksom av framtidaframsteg.Vår politik består av två delar:1. En kraftfull stimulans för produktion ochinvesteringar , när den allmännaefterfrågan är svag.2. Ett uthålligt program för attanpassa de offentliga utgifterna och inkomsterna, så attstatens finanser saneras.När det gäller prioriteringen av olika åtgärder ochbalansen mellan insatser på olika områden föreslår viföljande huvudlinjer:-- så mycket uthållig penningpolitisk stimulans sommöjligt för att få igång hjulen och skapa en beståendeframtidstro-- så mycket tillfällig finanspolitisk stimulans tillproduktion och investeringar som nödvändigt för att snabbtfå upp tillväxten-- så litet kontantstöd som möjligt och så mycket aktivaåtgärder som behövs för att hävda arbetslinjen-- övergång från arbetsmarknadspolitiska åtgärder tillarbete på den ordinarie arbetsmarknaden så snabbt sommöjligt-- så mycket budgetförstärkning som är förenligt med engod tillväxt och åtgärderna skall väljas så att bördornafördelas rättvist.Med denna inriktning och genom massiva åtgärder vill vibryta depressionen med det omedelbara syftet att:-- förhindra att produktionen minskar .-- tillväxten skall bli och året därpå.Det innebär en ambition att få till stånd enproduktionsökning som sammanlagt överstiger vadsom följer med regeringens politik med . Det innebär väsentligt bättre förutsättningar attbekämpa arbetslösheten och att sanera statens finanser.Vår politik syftar till att på en och samma gång bekämpaarbetslöshet och inflation. Genom en tillfällig finanspolitiskstimulans kan vi förhindra utslagning av viktig kapacitet förhemmamarknaden. Genom investeringsstimulansen kan vitidigarelägga investeringar och undvika framtidainflationsdrivande flaskhalsar i produktionen. De aktivaåtgärderna mot arbetslösheten syftar till att förhindra enpermanent hög långtidsarbetslöshet och därmed bevara enlåg balanspunkt mellan inflation och arbetslöshet. Minstlika viktig är den allmänna inriktningen på att krisensbördor skall fördelas rättvist. Endast på så sätt är detmöjligt att få en bred uppslutning kring en hållbar politikför sunda statsfinanser.4. Bryt nedgången -- återvinn tillväxten!Risken för att fastnar i ett tillstånd av permanentmassarbetslöshet är överhängande. Knappast något landhar i modern tid lyckats bryta sig ur ett sådant tillstånd. Denekonomiska politikens alla medel måste nu mobiliseras föratt bryta nedgången och återvinna tillväxten.Åtgärderna måste utan fördröjning få effekt på helasamhällsekonomin -- på konsumtion, produktion,investeringar och sysselsättning. Den ekonomiska politikenskall ha sådan kraft att den berör varje företagare ochkonsument. Genom att ta i anspråk allas vilja och förmågakan vi lyfta ur krisen.Vi vill därför genomföra följande åtgärder:4.1 Sänk räntanDet råder allmän enighet om behovet av att sänkaräntorna och att krympa räntemarginalerna för attstimulera investeringar och nya produktiva arbetstillfällen.Det är den i särklass bästa formen för stimulans avinvesteringar och nya produktiva arbetstillfällen.Vid fast växelkurs är handlingsfriheten ipenningpolitiken begränsad. Då måste räntan sättas på ennivå som ger balans i valutaflödena så att växelkursen kanupprätthållas. För låg ränta leder till devalveringstryck ochför hög ränta medför en press uppåt på valutakursen.Utrymmet för att använda räntan för inhemska ekonomisk-politiska syften blir därmed mycket litet.När den fasta växelkursen nu övergivits harhandlingsutrymmet för penningpolitiken vidgats. Hittillshar räntorna dragits ned i små steg i syfte att undvika attkronans värde ytterligare försvagas. Kronans värde haremellertid sänkts långt under den nivå som etablerades närden fasta växelkursen övergavs. Det har lett till attriksbanken visat en betydande återhållsamhet när det gälleratt utnyttja den handlingsfrihet som skapats. Den kortaräntan, som påverkar, är fortfarande betydligthögre än i omvärlden.Detta kan tyckas överraskande med hänsyn till attcentrala faktorer som konkurrenskraft och bytesbalansförväntas utvecklas gynnsamt under de närmaste åren.Dessutom har en betydande del av de korta privatautlandslånen avvecklats och ersatts av stabilare statliga lån.En viktig förklaring till detta är att penningpolitikenutformas och verkställs inom de ramar som anger.Riksdagsmajoriteten ställde sig så sent som vidförtroendeomröstningen bakom en inriktning sominnebär att inflationsbekämpningen överordnas andraambitioner och krav. Det är således hotet från en eventuellframtida inflation som styr utformningen av denekonomiska politiken och därmed också penningpolitiken,inte uppgifter att åstadkomma balans mellan sparande ochinvesteringar. Denna inriktning -- och det bräckligaparlamentariska stödet för den politiken -- väcker inteförtroende. Detta bestyrks inte minst av det faktum attRiksbanken trots ett högt ränteläge, tvingats interveneraför att motverka fallet i kronkursen. Vi anser att dennainriktning av politiken är skadlig för samhällsekonomin,både när det gäller att få till stånd tillväxt och sysselsättningoch när det gäller inflationsbekämpningen. En fortsattnedpressning av den inhemska efterfrågan leder till enutslagning av produktionskapacitet och arbetskraft i ställetför nyinvesteringar och kompetensutveckling. Den svagaefterfrågan riskerar således att öka den långsiktigainflationsbenägenheten snarare än att sänka den.Vi hävdar därför att det behövs en annan inriktning avden ekonomiska politiken som tar sikte på de nu aktuellaproblemen och som kan återställa förtroendet för Sverigesförmåga att lösa sina ekonomiska problem. En sådaninriktning skall göra det möjligt för att bedrivaen djärvare räntepolitik som kan åstadkomma en bättrebalans mellan sparande och investeringar. bördärför nu fastställa denna nya riktlinje för hela denekonomiska politiken.För att värna sysselsättning och välfärd måste insatserför att få igång tillväxten överordnas andra ambitioner ochkrav.4.2 Stimulera konsumtionen, sänk momsenHushållens efterfrågan svarar för betydligt mer änhälften av den samlade inhemska efterfrågan och utgör merän halva BNP. Åtgärder som syftar till att stärka deninhemska efterfrågan bör därför ha sin tonvikt på denprivata konsumtionen om effekten på produktion ochsysselsättning skall bli kraftfull och snabb.För andra året i följd minskar den privatakonsumtionen. Enligt regeringens bedömning minskarhushållens köpkraft , dvs. minskarbruttoinvesteringarna , dvs. Medan exportindustrinmöter en ökande efterfrågan på de internationellamarknaderna framstår hemmamarknaden såledesnattsvart. Vi har att vänta en omfattande utslagning avföretag och jobb det närmaste året om inte politiken läggsom.Vi föreslår därför att mervärdesskatten tillfälligt sänksmed fr.o.m. till utgången av 1994. Detskulle stärka hushållens realt disponibla inkomster med ca24 miljarder kronor räknat på helt år.Därmed hejdas fallet i den privata konsumtionen ochvänds i en uppgång . Att en del avstimulanseffekten ''läcker'' ut i form av köp av importvaroruppvägs av de spridningseffekter som efterfrågeökningenhar på olika delar av ekonomin.Men kommer inte hushållen i första hand att använda enmomssänkning till att ytterligare öka sitt sparande?Hushållens sparkvot ligger på en mycket hög nivå ochden har ökat kraftigt . Motiven för detta har varithushållens önskan att minska sina skulder efter raset påfastighetsmarknaden. Också arbetslösheten ochosäkerheten om de sociala trygghetssystemen har bidragittill att hushållen fortsatt att öka sitt sparande.För att denna skattesänkning skall få fullt genomslagmåste den ske i en samlad satsning att vända konjunkturenoch lägga grunden för ett nytt förtroende för ekonomin, inteminst från hushållens sida. Den måste därför samordnasmed penningpolitiken, dvs. sänkta räntor, liksom meddirekta åtgärder för att öka näringslivets investeringar ochmed nya arbetsmarknadspolitiska insatser och klara beskedom de sociala trygghetssystemens framtid. Då får densänkta momsen avsedd effekt.En räntesänkning betyder en broms på detpågående fallet i fastighetspriserna vilket skulle ha en starktstabiliserande effekt på kreditväsendet ochsamhällsekonomin.I krisuppgörelsen från ingår enindragning från bostadssektorn med 3 miljarder kronorfr.o.m. Om denna minskning skulle tas ut i form avminskande subventioner, skulle följden sannolikt bli ettökat antal konkurser i bostadsrättsföreningar, liksom iprivata och allmännyttiga bostadsföretag med en stor andelnybyggda bostäder. Men även om belastningen fördeladesöver hela beståndet med hjälp av avgifter eller skatter,skulle ett genomförande i nuvarande läge försvåra ellerförsena en stabilisering av fastighetsmarknaden. Dessutomskulle den ökade belastningen på hushållens ekonomiytterligare försämra efterfrågan. Effekten påstatsfinanserna riskerar att bli motsatt den avsedda.Den planerade indragningen med 3 miljarder kronorfrån bostadssektorn bör därför skjutas upp till dess enstabilisering av fastighetsmarknaden kan konstateras.Hushållens låga konsumtionsbenägenhet är en av deviktigaste faktorerna bakom dagens efterfrågekris.Trots detta har fattat beslut om åtgärder somytterligare dämpar hushållens vilja att använda sinainkomster till konsumtion eller investeringar. Särskiltnedpressande på efterfrågan verkar beslutet att begränsaränteavdragens värde till . Detta beslut bör inte genomföras. Även det avregeringen föreslagna nya avdraget för individuelltpensionssparande har samma effekt och bör således ejgenomföras.En liten men betydelsefull åtgärd för hushållensekonomi är att lindra pressen på hårt skuldsatta hushåll.Regeringen bör lägga fram ett förslag tillskuldsaneringslag.4.3 Tidigarelägg investeringarUppgången inom exportindustrin kommer efterhand attleda till en kapacitetsutbyggnad och vi får en ökning avinvesteringarna. För att den ökningen skall ge bästa effektpå sysselsättningen bör den tidigareläggas med hjälp avstimulanser riktade till företagen.Inom ramen för företagsbeskattningen erbjudsmöjligheter att stimulera till tidigareläggning avnäringslivets investeringar. Med nuvarande regler äravskrivningstiden för maskiner och för byggnader25--. Genom att låta investeringar som genomförsunder en begränsad period skrivas av än dennormala kan en kraftig stimulans till tidigareläggningskapas. För vissa investeringar skulle t.o.m.direktavskrivning kunna övervägas. Det skulle innebära atthela investeringen fick skrivas av det år då den genomförs.Med de begränsade erfarenheterna avdirektavskrivningar i vårt land bör effekterna analyserasnärmare. En sådan analys bör ske i en snabbutredning somsyftar till att redovisa de åtgärder som ger de bästastimulanseffekterna på näringslivets investeringar. Syftetbör vara att tillvarata möjligheterna att med tillfälligtgenerösare avskrivningsregler åstadkomma maximalaeffekter på näringslivets investeringar.Åtgärderna bör, som tidigare nämnts, organiseras somen samlad attack mot den fallande konjunkturen. Beslut omstimulans till näringslivets investeringar bör därför fattas, såatt åtgärderna kan träda i kraft . Därvidfår närmare prövas om åtgärdernas varaktighet.4.4 Arbete och utbildning i stället för bidrag av arbetskraften beräknas antingenvara öppet arbetslösa eller i aktiva åtgärder. I slutet av denfemårsperiod som regeringen angivit som mål för sinekonomiska rekonstruktion skulle fortfarande stå utanför den ordinarie arbetsmarknaden (diagram3). Detta är helt oacceptabelt.För att komplettera den ekonomiska politiken ochunderstödja en utveckling mot tillväxt, måste dearbetsmarknadspolitiska insatserna öka i ett första skede avomläggningen av den ekonomiska politiken. Det gäller attbekämpa arbetslösheten och främja tillväxt genom att gåfrån bidrag till aktiva åtgärder, från mindre bra åtgärder tillbättre och från åtgärd till arbete.Nya arbetstillfällen i näringslivet måste stödjas genomen rad insatser. Vi föreslår insatser inom ROT-sektorn,underhåll av gator och vägar, underhållsinvesteringar inomstatliga verk och infrastrukturinvesteringar, somsammanlagt kan ge ca 50 000 arbetstillfällen inom byggsektorn. Vi ställer ossockså bakom regeringens satsning på företagsutbildning.Därutöver vill vi erbjuda företagen, framför allt mindre ochmedelstora, goda möjligheter att tidigarelägga sinanyanställningar genom generösa rekryteringsstöd vidnyanställning av lönekostnaden för över 50 000 sådana anställningar.Vi vill också satsa mer resurser på utbildning. Vi vill ge15 000 personer möjlighet att genomgåarbetsmarknadsutbildning, ta in ytterligare 7 000 personer i högskolan och ge 3 000 personer chans till utbildning hos studieförbunden.Totalt 10 000 nya beredskapsarbeten ställs till förfogande för attbekämpa långtidsarbetslösheten.Det är nu dags att börja omvandlaungdomspraktikplatser till riktiga jobb. Vi säger därför nejtill en ökning av antalet ungdomspraktikplatser och föreslåri stället att ungdomar får riktiga jobb genomrekryteringsstöd. Av samma skäl avvisar vi tankarna på attge akademiker över 24år praktikplats.Enligt regeringens prognos kommer cirka 50 000 jobb att försvinna i kommuneroch landsting.Regeringen föreslår att kommunerna skall fåbehålla de ökade skatteinkomster som sänkningen avgrundavdraget medför, vilket beräknas till . Villkoret är dock att kommunen inte höjerskatten.Vi föreslår i stället att villkoren för att kommunernaskall få behålla denna ökning av skatteinkomsterna knytstill att kommunerna i nuvarande sysselsättningsläge intelåter personal som sagts upp på grund av arbetsbrist bliöppet arbetslösa. Kommuner och landsting får behållamedlen om man förlänger uppsägningstiden enligt lag elleravtal för uppsagd personal.Vår satsning innebär att statens bruttoutgifter ökar med20,för att ge möjlighet attengagera 110 000 personer i aktiva åtgärder. Efter avräkning avalternativa utgifter och ökade statsinkomster blir statensnettokostnad endast . Vi räknar med attdessa insatser i vart fall kommer att ge jobb och aktivainsatser för ca 90 000 personer.4.5 Ge de mindre och medelstora företagen chansen attväxaDet är de mindre och medelstora företagen som kommeratt vara mest betydelsefulla för den framtidasysselsättningen.