mot · GG02Fi110 · 1993-05-07 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /94, m.m. (kompletteringsproposition) Offentlig verksamhet måste konkurrensutsättas ommålen om effektivitet och valfrihet skall förverkligas.Sjukvården utgör inget undantag i detta avseende.Vårdsektorn domineras i alltför stor utsträckning av denvårdproduktion som fullgörs av sjukvårdshuvudmännensegna enheter. Den privata vården måste genom reellakonkurrensmöjligheter få möjlighet att öka sin andel av dentotala sjukvården i landet. Det är medborgarna som genomsitt fria val skall avgöra vem som ger vården, inteadministratörer eller politiker.Konkurrens uppstår bara om olika producenter gesmöjlighet att på jämförbara villkor erbjuda sina tjänster. Idetta avseende är konkurrensmöjligheterna mellan privatoch offentlig vård djupt orättvisa, eftersom de ekonomiskabetingelserna att bedriva privatläkarvård med ersättningfrån kraftigt urholkats under framför allt1980-talet. Konkurrens skapas inte heller genom att låta ensektor bli beroende av en konkurrerande sektorsekonomiska välvilja för sin fortlevnad!Den privata vården är ett kostnadseffektivt ochkvalitativt uppskattat alternativ, men alldeles föromgärdat av lagstiftningsmässiga såväl administrativa somekonomiska hinder. Det är därför viktigt att dessa hinderundanröjs genom införande av fri etablering samtgenomförande av en ny läkarvårdstaxa.Om man skall uppnå konkurrens och därmedvalfrihet i vården, måste finansierings- ochproduktionsansvaret skiljas åt. För den vård som ersätts viaförsäkringskassan gäller den ordningen. Frågan ominförande av en sådan lösning för även den offentligavården är föremål för utredning i HSU 2000,där utredningen har till uppgift att bl.a. lägga förslag om ennationell försäkringslösning för sjukvården.Regeringens förslag i kompletteringspropositionen attöverföra finansieringsansvaret och administrationen av denförsäkringskasseersatta privatläkarvården tillsjukvårdshuvudmännen måste uppfattas som omregeringen redan tagit ställning mot en försäkringslösningav vårdens framtida finansiering, då förslaget ipropositionen utgör ett steg i motsatt riktning.Att ge en part i ett konkurrensutsatt system insyn,finansieringsansvar och administrativt och politisktinflytande över den ende konkurrenten är inte ägnat attstärka konkurrensmöjligheterna inom sjukvården.Den argumentation om rundgång i statsbidragssystemetsom regeringen hänvisar till för att genomföra denföreslagna åtgärden är inte särskilt övertygande sett ibelysning av den minskade konkurrens åtgärden medför.Någon rundgång är det ju dessutom inte frågan om utan enavräkning innan statsbidraget utbetalas.Genom den föreslagna åtgärden försämrasprivatvårdens rättsliga skydd och garantin fördess fortbestånd minskar avsevärt. Den som åläggs ettfinansieringsansvar kommer naturligtvis också i framtidenatt vilja försäkra sig om ett inflytande över privatvårdensdimensionering och lokalisering, precis på samma sätt somär fallet i dag.Steget mot ett avskaffande av en av allmänna medelfinansierad privatläkarvård förkortas avsevärt, om denföreslagna finansieringsformen för privatvårdengenomförs. Den vård som kan komma att genomföras iprivat regi kan komma att genom nya politiska beslut bliberoende av vårdavtal med sjukvårdshuvudmannen. Dettakommer att försvaga konkurrensutsättningen av denoffentligt bedrivna sjukvården till förfång för medborgarnasvalfrihet.Enligt min uppfattning bör därför förslaget avvisas ochden försäkringslösning som gäller förprivatvården bör behållas och förstärkas.Jag har tidigare påpekat att den privata vårdsektorn ärför liten i landet. Därför finns det goda skäl att undanröjade nuvarande etableringshindren för läkare som på heltidönskar bedriva försäkringskasseersatt privatläkarvård. Jagstödjer regeringens förslag att från införafri etablering för specialistläkare.Av vikt är också att den försäkringskasseersatta vårdentillförsäkras rimliga ekonomiska villkor för sin verksamhet.För att tillgodose detta krav måste en ny läkarvårdstaxainföras skyndsamt, senast den 1 januari 1994.Socialdepartementet bör därför få i uppdrag att tillhöstriksdagen 1993 framlägga förslag till ny läkarvårdstaxaför den försäkringskasseersatta privatläkarvården.I november 1992 avlämnade den av regeringen utseddeutredningsmannen sitt betänkande tillSocialdepartementet ''Arvoden för vård hosprivatpraktiserande läkare'' (SOU 1992:118). Betänkandetutgör enligt min uppfattning, vilken också delas avmerparten av berörda remissinstanser, ett gott underlag förgenomförandet av en ny läkarvårdstaxa. Förslaget behöverdock kompletteras i vissa avseenden. För det första när detgäller de av utredningsmannen föreslagna särskildaarvodena för mer kvalificerad vård. Socialdepartementetmåste ges i uppdrag att skyndsamt genomföra arbetet medframtagande av förslag till sådana åtgärder och hur de skallprissättas. Prissättningen bör i detta fall hållas neutralgentemot de ersättningar landstingen betalar sina egnaenheter för motsvarande vård.Av direktiven till utredningen framgick att utredningenskulle ta fram förslag till hur man kunde säkerställa denframtida försäkringskasseersatta privatläkarvårdensmöjligheter att bedriva sjukvård även på en kvalificeradnivå. Genom att utredningen föreslagit att de arvoden somuppbärs för kvalificerad vård skall räknas in imottagningarnas så kallade ekonomiska tak, motverkarman satsningen på investeringar i sådan kvalificeradutrustning som är nödvändig för vårdens fullgörande.Ersättningarna för den vård som skall arvoderasprivatläkarvården med särskilda arvoden därför måsteläggas utanför utredningens förslag till ekonomiska tak. Ensådan åtgärd skulle kunna förses med förslag om särskildaobjektiva kvalitetskrav för den som får rätt att debiteradessa arvoden.Det är av särskild vikt att patientsekretessen bibehålls ivården. Därför bör utredningens förslag om möjligheten förförsäkringskassorna att ta del av patientjournaler omgärdasmed ett strikt regelsystem, som inte ger rätt till generellaundersökningar utan rätten får bara utövas för enstaka falldär klar misstanke föreligger om fusk från läkarens sida vadgäller debiteringen. De närmare reglerna om detta börfastställas i överläggningar mellan Riksförsäkringsverketoch läkarförbund.För den händelse ändå skulle överväga omden föreslagna åtgärden att överföra det administrativaansvaret och finansieringsansvaret över privatläkarvårdentill sjukvårdshuvudmännen, måste beslutet förses medsådana förändringar av lagstiftningen på sjukvårdsområdetatt privatläkarvårdens möjligheter till fortlevnad säkerställsför framtiden.De ersättningar som på detta sätt frånsjukvårdshuvudmannen skall utgå till privatläkarvårdenmåste fastställas av staten. Inflytandet överarvodessättningen skall förbehållas efteröverläggningar mellan och . En ny förhandlingsordning måste tas fram föratt säkerställa båda parters inflytande över dessaöverläggningar.Sjukvårdshuvudmännens skyldighet att följa defastlagda ersättningarna skall klart framgå av lagstiftningensamt att huvudmannen inte kan hindra nyetablering avprivatläkarvård för dem som uppfyller de objektiva kravsom uppställs av staten. Detta kräver också ettställningstagande till hur eventuella tvister vad avser denekonomiska ersättningen och andra frågor av meradministrativ karaktär mellan den private vårdgivaren ochsjukvårdshuvudmännen skall lösas.Förslaget måste också kompletteras med bestämmelserangående tillsynen huruvida sjukvårdshuvudmännenförhåller sig strikt neutrala mot privatvården ikonkurrenshänseende.Mig veterligt finns ingen annan reglering av detta slag,där staten genom lagstiftning fastställer arvoden för enprivat producent och ålägger landsting eller kommun ettstrikt finansieringsansvar för detta. Är en sådan åtgärdförenlig med reglerna om den kommunalasjälvbestämmanderätten? Vilka förändringar avlagstiftningen dessa regler att tillförsäkraprivatläkarvårdens fortlevnad medför, har jag svårt attbedöma.Jag anser därför att dessa frågor först måste utredasinnan kan ta ställning till regeringens förslag omöverföring av finansieringsansvaret för privatläkarkåren tillsjukvårdshuvudmännen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att avvakta resultatet av Hälso-och sjukvårdsutredningens arbete innan man beslutar omersättningssystem för den privata sjukvården.