mot · GG02Bo245 · 1993-01-26 00:00:00 — Sparnit och avreglering av välfärdssamhället ärkännetecknet för vår nuvarande regeringspolitik. Vibefinner oss i en allmän ekonomisk kris som det krävskraftfulla insatser för att vända. Regeringen har också visatsina ambitioner genom bl.a. stora besparingar på detgenerella bostadsstödet, införande av karensdagar,minskad semester och lägre statsbidrag till kommunerna.Innebörden av dessa beslut är att hushållens ekonomiskasituation försämras med ökade boendekostnader, höjdakommunala avgifter etc. och med lägre disponibel inkomstsom följd. Det är naturligtvis de hushåll med de lägstamarginalerna som drabbas värst. Till dessa hör den snabbtväxande gruppen arbetslösa, lågavlönade, ensamståendeoch barnfamiljer. Vi vet att många hushåll står inför enekonomisk katastrof, men vet vi i vilken omfattning och vaddet innebär för samhället!När hushållen drabbas av ökade utgifter utan attsamtidigt erhålla en inkomstökning måste de dra in pånågot. Finns det marginaler så innebär det ett mindreutrymme för sparande eller andra investeringar. Det storaflertalet hushåll har inte dessa marginaler och måste sänkasina utgifter och dra in på det som inte är ''nödvändigt''. Detinnebär t.ex. för många att semester och övrig fritid fårtillbringas i bostaden. Detta gäller inte minst barnfamiljer ien tid då barnkolloverksamheten omfattas av kraftiganedskärningar. Har vi beredskap för de konsekvenser dettakan medföra , med de påfrestningar ekonomiskoro och brist på stimulerande möjligheter innebär?Under föregående år har antalet verkställda vräkningaroch exekutiva auktioner ökat kraftigt. I dessa familjer finnsinga fallskärmsavtal. Ingen vet riktigt vart dessa människortar vägen och detta är oacceptabelt i ett välfärdsland. Att bliav med sin bostad tillhör de största krissituationermänniskor kan försättas i. Detta kan undvikas i många fallom den aktiva politiken förs med kännedom om människorsekonomiska vardag och om konsekvenserna av politiskabeslut kan förutspås av såväl enskilda som samhälletsansvariga.Inför förhandlingarna om 1993 års hyror har oron varitstor bland såväl de boende som bostadsföretagen. Medanledning av de bostadspolitiska besluten om neddragningav bostadssubventionerna, som drabbade hyresgästernaextra hårt, var kraven om höjda hyror stora i dåhushållens inkomster minskar.Företagen har tillsammans med hyresgästerna söktmildra de hushållsekonomiska effekterna av minskaderäntebidragsbidrag, ökande kostnader för fastighetsskatt,höjda miljöavgifter m.m. genom att skjuta kostnaderna förunderhåll och andra mer genomgripande åtgärder framförsig, som servicen minskas. Detta innebär en storrisk för företagens överlevnad när notan skallbetalas som ytterligare försämringar ibostadsstödet planeras. Vid nästa förhandlingsomgång kanvalet stå mellan att klara bostadsföretagens ekonomi medkraftigt höjda hyresuttag eller anpassning till hushållensbetalningsförmåga. Det är ett val mellan risken att stå medtomma lägenheter eller en inledande förslumning avbostäderna.För att kunna driva en bostadspolitik med målet, enligtregeringsförklaringen, att alla skall ha möjlighet till en brabostad till ett rimligt pris så krävs förutsättningar för socialtgodtagbara boendekostnader. Detta kräver i sin turingående kunskap om hushållens ekonomiskaförutsättningar. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en socialt ansvarsfullbostadspolitik.