mot · GG02So230 · 1993-01-26 00:00:00 — förbjuder lagen om förbud motvissa dopningsmedel (SFS 1991:1969) bl.a. olovligtillverkning, olovlig överlåtelse och olovligt innehav avdopningsmedel. Påföljden kan bli fängelse i högst två åreller för ringa brott böter eller fängelse i högst sex månader.I lagen regleras som dopningsmedel endast speciellt angivnapreparat, som manligt könshormon, mänskligttillväxthormon och anabola steroider samt medel som geren ökad frisättning av sådana ämnen i människokroppen.Förteckningen är åtskilligt snävare än idrottens lista överförbjudna preparat. Viss narkotika som amfetamin ellerläkemedel som betablockerare, vilka kan användas även viddopning i idrottssammanhang, berörs inte av den nya lagen.Syftet med dopningslagen är att stärka samhällets ochidrottens möjligheter att förebygga och hejda den illegalahandeln med dopningsmedel.Dopningslagen bestraffar inte själva konsumtionen(intaget) av dopningsmedel. Lagen försvagas därigenom påen avgörande punkt. Med hänsyn till attdopningsmissbruket har ökat och att en radundersökningar visat vilka allvarliga störningar påkroppsliga, själsliga och sociala funktioner som kan drabbadopningsmissbrukare är det angeläget att samhället skaffarsig en ändamålsenlig lagstiftning. Idrottens interna reglerhar visat sig vara klart otillräckliga. Det finns ingentingsom talar för att dopningslagen i sin nuvarande lydelsekommer att nå sitt syfte. Kontrollpolitiska erfarenheter frånnarkotikaområdet visar att samhället aldrig kommer attkunna hejda missbruket av medel genom att endastbekämpa det illegala utbudet. Samhället måste skaffa sigmöjligheter att ingripa även mot den olovliga efterfrågan pådopningsmedel. Denna efterfrågan är denkonsumtion som vållar alla skador och störningar avdopningsmedel.Vid bedömning av dopningslagens möjligheter att bli ettändamål enligt instrument för att bekämpa missbruket avdopningsmedel, låter sig vissa jämförelser göra mederfarenheterna från narkotikakontrollen. Deinskränkningar som infördes i fråga om tvångsmedel förbevisande av narkotikamissbruk, när 1988 beslötatt kriminalisera narkotikamissbruket, ledde också till attlagen ej kunde tillämpas praktiskt i någon störreutsträckning. Först under innevarande harregeringen genom en proposition (1992/93:142) föreslagitatt urinprov skall bli tillåtna vid misstanke omnarkotikamissbruk. Rent tekniskt görs det genom attfängelse införs i straffskalan. Ettformellt fängelsestraff måste enligt finnasför att urinprov, husrannsakan m.m. skall få användas somtvångsmedel. Fängelsestraff behöver dock inte utdömas.Nära till hands ligger en jämförelse med snatteri. För dettabrott döms ingen till fängelse, men fängelsebestämmelsenär nödvändig för att butikskontrollanter skall få avvisiteramisstänkta snattare.Erfarenheten från narkotikakontrollen talar för att ävendet olovliga bruket av dopningsmedel straffbelägges och attett formellt fängelsestraff införes i straffskalan för attkroppsprover skall kunna användas.Rent tekniskt görs detta enklast genom att till destraffbara gärningarna i lagen om förbud mot vissadopningsmedel (2§) lägges som en särskild punkt ''7.konsumeras''. I specialmotiveringen bör ordet''konsumtion'' definieras som varje medveten tillförsel avdopningsmedel till den egna kroppen vare sig den utförs avden dopade själv eller någon annan.Dopningslagens bestämmelser om förbud motkonsumtion av dopningsmedel kommer dock att vara svåratt tillämpa även med en sådan komplettering. I de flestafall kan en utomstående person inte avgöra ifall en individolovligen konsumerar dopningsmedel. Viddopningsmissbruk förekommer inga tydliga russymptomsom vid narkotikamissbruk. Först efter en längreobservationstid, där onormala biologiska effekter kanpåvisas, torde en misstanke om dopningsmissbruk kunnaunderbyggas.Dopningslagens bestämmelser måste därförkompletteras med tydliga riktlinjer om under vilkaomständigheter kroppsprov skall få användas. För attprovtagningen skall få allmänpreventiva effekter måste denvara möjlig även utan att specifik misstanke föreligger. Denmåste också kunna vara möjlig även utan att specifikmisstanke föreligger. Den måste också kunna utföras vidträning. Även om det inte rör sig om missbruk av någotrusframkallande ämne bör man kunna dra vissa parallellermed trafiknykterhetsundersökningarna. Sådana tillåtsnumera även utan att en viss förare på föregivna skäl pekasut som misstänkt. Genom dylika undersökningar har detvarit möjligt för den svenska polisen att bringa nedtrafikonykterheten till en internationellt settutomordentligt låg frekvens i vardags- och helgtrafik.Med hänsyn till att regeringsformen ger medborgarnaskydd mot påtvingade kroppsliga ingrepp utan stöd i lag ärdet angeläget att klara bestämmelser utfärdas omprovtagning. Här står samhällets och idrottens intressen attskapa ändamålsenliga former för provtagning viddopningsmisstanke mot grundlagens krav på värn av denpersonliga integriteten. En rimlig balans mellan motstridigaintressen vore att personer som deltar i idrottstävlingarrangerad av myndighet eller av organisation som uppbärstatliga eller kommunala bidrag samt personer som tränar ilokaler som uppbär sådana bidrag eller mot avgift upplåtestill allmänheten i samband med träning eller tävling skullekunna underkastas kroppsvätskeprov för att påvisadopningsmissbruk.Bestämmelserna om provtagning bör införas i ensärskild paragraf i dopningslagen.För den enskilde dopningsmissbrukaren behöver engenerell provtagning inte medföra några allvarliga men.Tvärtom visar all erfarenhet att en tidig upptäckt kan varaavgörande för att med rimliga insatser kunna styra enindivid bort från dopningsmissbruket. För att påföljden vidkonstaterat dopningsmissbruk skall bli en hjälp förindividen att komma ur missbruket bör påföljden i förstahand omfatta en villkorlig fängelsedom med föreskrifter omatt lämna urinprov för att visaatt de ej nyttjar dopningsmedel. De som eventuellt behövermedicinsk eller psykiatrisk rådgivning eller behandling börkunna erbjudas sådan under övervakningstiden.Ett samlat program som även omfattar insatser avovannämnda slag riktade mot den enskilda konsumtionenav dopningsmedel skulle kunna bli en verkningsfull hjälpbåde för dopningsmissbrukarna, för idrotten och församhället att komma till rätta med det allvarligadopingsmissbruket. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar att i 2 § lagen om förbud motvissa dopningsmedel (SFS 1991:1969) införa tillägget ''7.konsumeras'',2. att beslutar att specialmotiveringen till 2 § 7lagen med förbud mot vissa dopningsmedel (SFS1991:1969) ges följande lydelse: ''Med konsumtion avdopningsmedel förstås varje medveten tillförsel avdopningsmedel till den egna kroppen vare sig den utförs avden dopade själv eller någon annan'',3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om bestämmelser för provtagningför att spåra dopningspreparat.