mot · GG02Ju709 · 1993-01-26 00:00:00 — Genom införande av rättshjälpslagen (1973) ökadeenskilda människors möjligheter att få statligt ekonomisktstöd i olika rättsliga angelägenheter.Tanken bakom lagen var att oavsett om det handlade omett ärende som skulle avgöras av domstol ellerförvaltningsmyndighet eller om det enbart handlade omjuridisk rådgivning skulle rättshjälp ges, så att inte någon avekonomiska skäl skulle vara förhindrad att ta till vara sinarättsliga intressen. Den som sökte rättshjälp skulleemellertid bidra till kostnaderna efter förmåga.Att samhällets kostnader för rättshjälpen har blivit allthögre konstateras också i årets budgetproposition. Fråganär om den allmänna rättshjälpen fördelas på ett för derättssökande rimligt sätt. En viss typ av juridiska ärendenoch mål synes vara överrepresenterade enligt statistik frånrättshjälpsmyndigheten.Det tycks t.ex. som om allmän rättshjälp i mycket storutsträckning ges för skadeståndsärenden av ganska ringagrad. Däremot beviljas ytterst få allmän rättshjälp i t.ex.socialförsäkringsärenden. Förmodligen beror dettaförhållande till en del på att en person som skulle vilja drivaen förvaltningsprocess inte har klart för sig möjligheten tillrättshjälp för advokatkostnader. I stället avstår man från attdriva sina rättsliga angelägenheter. Det kan gälla personermed olika funktionshinder, som t.ex. är mycket beroendeav ersättningar från socialförsäkringen, som får avslag påansökan men ändå drar sig för att driva enförvaltningsrättslig process, därför att kostnaderna förjuridiska ombud är för höga.1988 beslutades om en ändring av rättshjälpslagengenom att möjligheten att söka rättshjälp i bl.a.patientskadeärenden gavs. Lagen talar i detta fall om att''särskild hänsyn ska tas till den rättssökandes personligaförhållanden'' (8 a § RHL). Det innebär emellertid inte attpersoner med funktionshinder som vill ha hjälp med attdriva ett överklagande om t.ex. handikappersättningautomatiskt skulle kunna falla under denna paragraf. I daggörs en bedömning i enskilda fall där man frånrättshjälpsmyndighetens sida kan ta hänsyn till densökandes personliga förhållanden och eventuelltförekommande handikapp, men en sådan bedömning ärinte obligatorisk enligt lagen.Vi anser att en effektivisering av tillämpningen avrättshjälpslagen måste innebära en prioritering av rättsligaärenden och vilka personliga förhållanden som ska varaavgörande för om en person kan få allmän rättshjälp. Lagenbör därför förtydligas genom en bestämmelse om detta.Lagen måste ge tydliga riktlinjer till stöd för bedömning avvilka situationer och behov som ska prioriteras. En sådanbestämmelse bör vidare ge närmare anvisningar om i vilkafall den sökande kan ha befogat intresse av att driva sinarättsliga angelägenheter. är de rättsligaangelägenheterna av sådan art att de har betydelse för helaens livssituation. Som exempel kan nämnas de som för attuppnå en skälig levnadsnivå är beroende av ersättning viasocialförsäkringarna.Detta har också beskrivits av ibetänkande SOU 1991:46. Med hänvisning till det anförda hemställsatt ändrar rättshjälpslagen (1972:429) så att detför människor med funktionshinder blir lättare att fårättshjälp hos förvaltningsdomstol i angelägenhet som rörsocialförsäkringsförmåner, bistånd enligt socialtjänstlageneller omsorgslagen.