mot · GG02Jo701 · 1993-01-26 00:00:00 — Övergödningen av våra hav och kustvatten har under desenaste åren uppmärksammats alltmer. 1988 satteregeringen upp som mål att väsentligtminska fosforutsläppen och halvera kväveutsläppen tillhaven. Markläckage av näringsämnen är svåra att åtgärdamed konventionella metoder och växtnäringstillförseln frånåkerjordarna är stora. Kväveläckaget sker främst genomdräneringsvatten och grundvatten och är störst där det finnsinfiltrationskänsliga jordar. är ett sådant område somdessutom kännetecknas av ett mycket effektivt jordbruk,till stora delar helåkersbygd.Det är naturligt att stort intresse har kommit att ägnas åtde många skånska åarna och deras roll i sammanhanget.Inom vattenvården har därmed åtgärder alltmer fokuseratskring att återställa och förbättra vattendragens förmåga attkvarhålla och självrena näringsämnen samt betydelsen avvåtmarker och vattensamlingar för en naturlig rening.Stora delar av det skånska landskapet har varit bebyggtsedan tidig medeltid, bl.a. på grund av att de många åarnagav möjlighet till goda kommunikationer. Byarna lågmycket tätt, vilket tyder på att bygden redan på 1100-taletvar intensivt uppodlad och att jordmånen, en kalkrik ochstenfattig jord med ett övre lager av sandbemängd lera, varmöjlig att bearbeta med den tidens primitivajordbruksredskap. Området hade också riklig tillgång påvatten genom de åar och bäckar som genomkorsadelandskapet och som alltjämt finns kvar, fast i starktförminskat skick. I anslutning till vattendragen fannstidigare rikligt förekommande mossar och våtmarker.Fisket i åar och bäckar var också betydande enligt äldrekällor.Genom utdikning och täckdikning har sedan senarehälften av en mycket stor del av å-dalarnasvåtmarker torrlagts och tagits i anspråk som åker. Flerabäckar är kulverterade eller förvandlade till diken.Utvecklingen i denna riktning har också påskyndats av attboskapsskötseln krymt varigenom behovet av ängsmarkerminskat. Den snabba avrinningen i å-systemen, som är enföljd av att vattendragen inte fått behålla sitt naturligaslingrande förlopp, utlakningen av de konstgödsladeåkrarna, det sura nedfallet och åarnas och bäckarnasrecipientfunktion för reningsverken, har förstört vattnetskvalitet. Det är ett hot mot främst , som är ett unikthavsområde. Det fungerar i princip som ett stortflodmynningsområde med en unik flora och fauna. Skånesmiljö har varit föremål för ökatintresse. I samband med arbetet med översiktsplanernagörs bl.a. en inventering av de olika kommunernasvattenområden. Det förutsätts att man genomsamarbete mellan till vattendragen gränsande kommunerskall kunna genomföra åtgärder, som skall kunna vara tillnytta för miljön och tillika för det rörliga friluftslivet i enbygd, som i hög grad saknar allemansrättslig mark ochnaturliga friluftsområden. mossar och våtmarkertillsammans med vattendragen med från plöjning och odlingskyddade strandzoner skulle bilda ett system avfrilutsområden till nytta för såväl miljö som friluftsliv.Hur samarbetet mellan kommunerna skall lösas måstebli en fråga för de berörda kommunerna. Risken är att dettakommer att ta tid och därmed försena det angelägnaarbetet. Ett förslag i sydvästra kommunalförbundom en regional huvudman för den sydvästskånskanaturvården har förkastats. En sådan huvudman hadekunnat vara en samordnande kraft i den samordnadelandskaps- och vattenvårdsplaneringen. Frågan kommernaturligtvis att aktualiseras inom miljövårdsområdet isamband med planerna på ett framtida Skåneparlament.Problemet är att viktiga miljömässiga förbättringar skjutsframåt i tiden.Under tiden bör därför länsstyrelser och kommunerinom ramen för fastställda utsläppsgränser ha ettövergripande ansvar för mängden kväve som transporterasut ur kommunerna. Det innebär utbyggnad av reningsverk,våtmarksrestaurering och skötsel samt utökning av denvintertid bevuxna marken. Inom en kvävepol i likhet medvad Miljödelegationen föreslog skulle det bli möjligt attsatsa på de mest effektiva åtgärderna. För att åstadkommadetta fordras ekonomiska medel som i första hand bör tasut som avgifter från de verksamheter som förorsakarutsläppen.Inom den regionen pågår projekt för de tre störstaåarna, som utgör väsentliga delar i en regionallandskapsvårdsplanering. Den viktigastefinansieringsmöjligheten är det anläggningsstöd sombeslutades av i samband med detlivsmedelspolitiska beslutet. Det kan ge ekonomiskt bidragtill jordbrukare som överför åker längs vattendrag till enodlingsfri zon. har det skett alldeles för litet på dettaområde. Vid fortsatt stöd till omställning av jordbruksmarkbör även andra ägare än aktiva jordbrukare kunna kommai åtnjutande av detta stöd. I dagens läge blir det allt svårareatt finansiera önskvärda våtmarksprojekt, eftersom deberörda kommunerna har svårt att under rådandeskattestopp och till följd av de beslutade indragningarna tillstaten få fram pengar till nya utgifter. Det gör att påbörjadeprojekt ligger stilla i avvaktan på nödvändiga tilläggsanslag,eller att de måste avvecklas på grund av att pengar intelängre anslås till verksamheten. En annan faktor, som kanbidraga till att försena en nödvändig restaurering av å-system och våtmarker är den ålderdomligavattenlagstiftningen, som måste ses över och förändras.Andra lagar som i viss mån måste förändras för att detskall bli möjligt att ta tillvara å-systemens möjligheter attminska kväveutsläppen är naturvårdslagen ochexpropriationslagen. Att på ett ekologiskt ochkostnadseffektivt riktigt sätt stoppa kväveläckaget till havenoch i en hårt exploaterad region gekulturlandskapets växter, djur och människor bättrelivsförhållanden är ett nationellt intresse. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om samordning, finansiering ochlagstiftning när det gäller återställande av å-systemen iSkåne.