mot · GG02T88 · 1993-04-14 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:161 Trafiksäkerheten på vägarna inför 2000-talet Målet för trafiksäkerhetsarbetet måste vara att alla kanfärdas säkert på vägarna. Det gäller samtligatrafikantgrupper, såväl barn och gamla, fotgängare ochcyklister, som de som färdas i fordon av olika slag.Riksdagen antog mål för trafikpolitiken, bl.a.trafiksäkerhetsmålet som innebär att transportsystemetskall utformas så att det motsvarar högt ställda krav påsäkerhet i trafiken. har senare, , uttalatatt antalet personer som dödas eller skadas i trafikenbör minskas så att antalet dödade blir högst ca 600 ochantalet skadade högst ca 40 000 . Dettabetyder en minskning från år 1989.Trafikolyckorna innebär främst svåra lidanden för demsom drabbas men tar också samhälleliga resurser i anspråk.Det är en viktig angelägenhet för alla att bidra till enändring av detta.När man ser på statistiken över dödade och skadade itrafiken konstaterar man att den grupp som drabbas hårdastär ungdomar mellan . Bland bilförare iåldersgruppen 18--är risken att dödas i trafiken ca femgånger högre än bland personer i åldersgruppen 45--54 år.Unga män i 18--19-årsåldern löper extra stor risk att skadaseller dödas i trafiken och nätter mot lördagoch söndag.En viktig uppgift i det framtida trafiksäkerhetsarbetet ärdärför att ge ungdomar en god kunskap om hur man betersig i trafiken och en lika god insikt om vad ett vårdslöstbeteende i trafiken kan medföra för risker för dem självaoch omgivningen.Risken att skadas eller dödas i trafiken är betydligtstörre för oskyddade trafikanter än för trafikanter somfärdas i bil eller buss.Att anlägga gång- och cykelbanor åtskilt frånfordonstrafiken är ett verksamt medel för att ökasäkerheten för gående och cyklister.Att de fordon som trafikerar våra vägar är trafiksäkra ärav stor betydelse för trafiksäkerheten, liksom standarden pågator och vägar.PropositionenRegeringens proposition har, sedan den presenterades,blivit hårt kritiserad. Särskild hård, och därmed allvarlig, ärkritiken från de organisationer som är involverade itrafiksäkerhetsarbetet, som och delar denna kritik. Framförallt saknas i propositionenkonkreta förslag till åtgärder för att uppnå målet, en ökadsäkerhet för alla trafikantgrupper. Vi saknar också faktasom motiverar flera av de förslag som presenteras ipropositionen.I propositionen redovisar kommunikationsministern sinvision om en säkrare vägtrafik. Vi kan instämma i att mansom politiker bör ha visioner om den framtid man villforma. Enligt vår uppfattning hör dock visionerna hemma iprogramskrifter. Propositionerna, som ansvarig ministerlägger fram, skall innehålla konkreta förslag till åtgärder föratt förverkliga politiken. Så är nu inte fallet. De beslut somriksdagen har att fatta med anledning av den nu aktuellapropositionen från består iatt godkänna en synnerligen oprecist formulerad inriktningav trafiksäkerhetsarbetet samt ytterligare fem förslag sominte kommer att föra trafiksäkerhetsarbetet särskilt långtframåt. Tvärtom innebär förslaget om avskaffande avkravet på reflexsele vid färd med buss eller lastbil minskadsäkerhet för yrkesförarna.Vår syn på trafiksäkerhetsarbetetTrafiksäkerhetsprogramSedan 1 januari 1993 ansvarar förtrafiksäkerhetsarbetet. Kommunikationsministernmeddelar i propositionen att han har för avsikt att senareuppdra åt att redovisa ett nationelltverksamhets- och åtgärdsprogram för trafiksäkerheten.Det borde i stället vara självklart att redan nufår i uppdrag att utarbeta ett trafiksäkerhetsprogram somsträcker sig fram och tar vid därTrafiksäkerhetsrådets åtgärdsprogram --1994slutar.För att motverka trafikolyckorna behövs i första hand enökad medvetenhet hos samtliga trafikanter om hänsyn tilloch solidaritet med medtrafikanterna samt en ökad respektför eget och andras liv. Många anser att lösningen påtrafikolyckorna ligger i en generell sänkning avhastighetsgränserna. Även om vi är medvetna om att lägrehastigheter minskar olyckorna, så är dock dagens probleminte en sänkning av nuvarande hastighetsgränser utanproblemet är den respektlöshet som råderbland bilisterna mot gällande hastighetsgränser.Beräkningar finns som talar för att cirka 150 färremänniskor skulle omkomma i trafiken om nu gällandehastighetsgränser respekterades lika bra som kravet påbältesanvändning.Sjukvårdskostnaderna skulle kunna minska med ca 150miljoner kronor och samhällets kostnader förtrafikolyckorna skulle kunna minska med omkring 2miljarder kronor. För att minska trafikolyckorna bör viförbättra trafikövervakningen av hastigheterna för att få enbättre regelefterlevnad.Ett ökat kollektivåkande innebär färre fordon i trafikenoch minskade olycksrisker. Att bygga flera cykelvägar, attbygga bort vägkorsningar och utfartsvägar med högolycksrisk är några av de åtgärder som vi anser ärnödvändiga att satsa på för att få en minskning avtrafikolyckorna.Men viktigast av allt är att få samtliga trafikanter attrespektera gällande trafikregler och att visa hänsyn ochsolidaritet i trafiken samt en ökande respekt för eget ochandras liv.TrafiknykterhetAtt komma tillrätta med trafiknykterhetsbrotten är enav de viktigaste åtgärderna för att öka trafiksäkerheten. Vianser att det finns god kunskap om lämpliga åtgärder för attminska rattonykterheten. Genom Väg- ochsjöfyllerikommitténs betänkande ''Grovt rattfylleri ochsjöfylleri'' har vi fått ytterligare kunskap om tänkbaraåtgärder för att minska rattonykterheten.För de personer som dömts till fängelse på grund av etttrafiknykterhetsbrott är det angeläget att ta tillvara demöjligheter som finns att bekämpa fortsatt missbruk. Sedan1984 bedrivs på vissa kriminalvårdsanstalter enkursverksamhet för fängelsedömda rattfyllerister med syfteatt ge de dömda ökade kunskaper om alkohol och trafiksamt ökad insikt om de egna alkoholvanorna. Enutvärdering har skett, och det visade sig att andelen återfallvar lägre hos kursdeltagarna än hos de som inte deltagit isådan verksamhet. Det finns enligt vår uppfattning skäl attytterligare utveckla denna verksamhet.Det är av stor vikt att samhället klargör att bilkörningoch alkohol är oförenligt. Vi utgår ifrån att det förslag tillreformering av trafiknykterhetslagstiftningen somregeringen avser presentera blir tydligtpå den punkten.Ungdomar i trafikenUngdomarna är, som tidigare konstaterats, en storriskgrupp i trafiken. Att förändra ungdomars beteende motökad trafiksäkerhet är en mycket angelägen uppgift. Videlar därför kommunikationsministerns uppfattning attåldern för övningskörning bör sänkas till . En ökningav såväl övningskörningstid som övningskörningssträcka ärav stort värde för att ungdomarna skall vara medvetna ochsäkra bilförare den dag de får sitt körkort. Däremot är vimycket tveksamma till den lättvindiga attityd somregeringen visar när det gäller villkoren förövningskörningen samt uppföljningen av förändringen. Detär förvånande att statsrådet, utan annan motivering än attett land inte är jämförbart med ett annat, snabbt avfärdarden franska modell för övningskörning med ett visst antaltimmar teoriundervisning och fastställda villkor förövningskörning som redovisas av Kommittén Körkort 2000.Inte heller accepteras Kommitténs förslag om enförsöksverksamhet. I stället föreslås attövningskörningsåldern . Av propositionenframgår dock inte när regeringen tänkt sig att förändringenskall träda i kraft.Kommunikationsministern påpekar i propositionen atten utgångspunkt vid sänkt övningskörningsålder bör varaatt vissa grundläggande krav ställs på privatläraren. Men vidfortsatt läsning visar det sig att detta grundläggande kravbestår i att handledaren skall finnas i körkortsregistret ochinte ha sådana belastningar att han/hon är olämplig somhandledare.Vi tycker inte att det är tillräckligt. Att lära en tonåringköra bil ställer stora krav på handledaren. Körträningensker till stor del ute i trafiken i en bil som inte är förseddmed den utrustning som finns i ett övningsfordon. När nufler och yngre ungdomar kommer att övningsköra medhjälp av privata handledare som inte är utbildadetrafiklärare är det viktigt att se till att dessa inte blir ensäkerhetsrisk i trafiken. Det är därför nödvändigt atthandledaren både har aktuella och tillräckliga teoretiskaoch praktiska kunskaper och kan förmedla dessa på ettverkningsfullt sätt. För att bästa möjliga resultat skalluppnås är det också en fördel att handledaren och elevenhar en gemensam utgångspunkt för det fortsatta arbetet.Ett villkor för övningskörning från bör därför varaatt handledare och elev genomgår en kort grundkurs i enkörskola. Intyget från denna grundkurs ger, tillsammansmed körkortstillstånd, tillstånd till övningskörning från 16år.Under utbildningstiden bör också någon form avutbildningskontroll läggas in. En avstämning avövningskörningen i form av ett praktiskt körprov hos entrafikskola för att ge möjlighet att upptäckafelaktigheter bör genomföras.I propositionen sägs att torde utvärdera 16-årsgränsens effekter på trafiksäkerheten. Vi accepterar inteen så nonchalant inställning när det gäller utvärdering av enså pass genomgripande förändring som en sänkning avåldersgränsen för övningskörning ändå är. Vi föreslår därföratt redan nu uttalar att bör få iuppdrag att utvärdera 16-årsgränsens effekter påtrafiksäkerheten. Utvärderingen bör ske efterinförandet.Skolans roll i trafikantutbildningenNär det gäller trafikantutbildningen har skolan en viktiguppgift att fylla. Verksamheten har dock inte fått någonstörre omfattning trots att de allra flesta ungdomar tarkörkort.Enligt vår uppfattning borde kommunerna i sinundervisningsplanering ta tillvara de unika förutsättningarsom skolan har för att ge barn och undomar en godtrafikkunskap. Skolan har möjlighet att erbjuda en bredareutbildning med anknytning till samhällskunskap, ekonomi,trafikens inverkan på miljön m.m. Trafikens roll i samhälletoch samhällsplaneringen kan tydliggöras.Också när det gäller attityden till rollen som bilförarehar skolan en viktig uppgift. Den pedagogiska kunskap somfinns i skolan bör tas tillvara för att påverka ungdomarsbeteende i trafiken. Inte minst gäller det att öka insikten omde risker som uppstår i trafiken och vilka begränsningarmänniskan har när det gäller att klara av de risker somuppstår.Fordonets roll i trafikenI propositionen anför kommunikationsministern att ''...isynen på trafiken måste de olika delarna trafikant, fordonoch trafikmiljö...ses som en helhet''. Mycket sägs också omtrafikanten och om infrastruktursatsningarnas effekt påtrafikmiljön och trafiksäkerheten. Däremot sägs inte såmycket om fordonet. Vi anser att det är befogat att föra ennärmare diskussion om vilken ambitionsnivå som skallfinnas för fordonsparkens säkerhets- och miljöstandard.Den periodiska fordonskontrollen inleddes ochledde då till en markant förbättring av fordonenssäkerhetsmässiga standard. Effekten av detta blev i sin turatt antalet polisrapporterade personskadeolyckor minskademed . harmiljökontrollen av fordon successivt byggts ut i takt medden ökade insikten om bilavgasernas skadeverkningar.År 1970 underkändes ca 500 000 fordon vid kontroll hosAB . Bl.a. genom ökningen avfordonsparken har antalet underkända fordon nu ökat tillca 900 000. Av dessa återkommer ca 800 000 efterreparationer och kan godkännas medan ca 100 000 tas urtrafik. tas dessutom 40--50 fordon direkt ur trafiksom följd av allvarliga säkerhetsbrister. Detta innebär attdrygt av de fordon som kommer till besiktningunderkänns och att ytterligare 30--har brister somleder till påpekanden.Vi kan alltså konstatera att det i en allt tätare trafik rullarallt fler bilar med brister. Ett led i satsningen på ökadtrafiksäkerhet och bättre trafikmiljö bör vara att brytadenna trend.Möjligheterna för de flesta fordonsägare att upptäckabrister hos fordonet är begränsade men en möjlighet tillökad kunskap som bör utvecklas är information i sambandmed den obligatoriska fordonskontrollen. Vidbesiktningstillfällena skapas kontakt mellan bilprovare ochfordonsägare över hela landet och goda möjligheter bördärmed finnas till diskussion och rådgivning omtrafiksäkerhet och fordonens miljöpåverkan.För att åstadkomma den önskade förbättringen av defordon som färdas på våra vägar bör ett mål förfordonsparkens säkerhets- och miljöstandard formuleras.En metod för att uppnå målet bör en kombination av hall-och vägkontroller samt ökade kunskaper om fordonet hosfordonsägarna vara. På är metoden för att nåmålet framtagandet av trafiksäkrare och miljövänligarebilar. En strategi för utveckling av trafiksäkra ochmiljövänliga bilar bör därför utarbetas. Regeringen böruppdra åt att i samarbete med trafikforskare,bilindustrin, Aktiebolaget m.fl.utarbeta en sådan strategi.Kvalitetskontroll på vägI samband med att fastställde målet för detfortsatta trafiksäkerhetsarbetet igångsattes ett stort antalutredningar och studier för att visa i vilka former och medvilken inriktning trafiksäkerhetsarbetet bör bedrivas för attge avsedda effekter. Bland dessa utredningar finnsRiksrevisionsverkets genomgång av den statligafordonskontrollen, redovisad i en revisionsrapport i börjanav 1989. konstaterar attfordonskontrollen bör förändras på så sätt att resurser frånden periodiska besiktningen av nyare bilar bör föras övertill fordonskontroll på väg, ett område som visade sig varaeftersatt. Även ochTrafikpolisutredningen har i sina betänkanden pekat pånödvändigheten av att förstärka insatserna förfordonskontroll på väg.Riksdagen har givit klartecken till denna förändring avfordonskontrollen och neddragningen avkontrollbesiktningen i hall genomfördes under 1992.Däremot har genomförandet av den utökadefordonskontrollen på väg inte fullföljts. Detta äranmärkningsvärt eftersom fordonskontroll på väg är ettmycket effektivt sätt att upptäcka fordon med allvarligabrister. Att få bort gamla och dåliga fordon från vägarnaökar trafiksäkerheten och, inte minst viktigt, minskar demiljöskadliga utsläppen från trafiken.Vi anser att genomförandet av en utökadfordonskontroll på väg skall ske . Erfoderliga beslut ärfattade och AB har den nödvändigasakkunskapen för att genomföra dessa kontroller. Denfordonstekniska kompetens som bilinspektörerna har börtillvaratas både vid fordonskontroll på väg och vid deobligatoriska kontrollbesiktningarna. Mot den bakgrundenbör regeringen överväga möjligheten att överförabilinspektörerna som fordonstekniker till AB SvenskBilprovning.I propositionen föreslår regeringen att ochpolisen skall få träffa överenskommelser om omfattningenav kvalitetskontroll på väg. Den föreslagna volymen omminst ca 120 000 inspektioner är dock långt ifrån tillräcklig.Det kan inte anses vara tillfredsställande om man vill ökatrafiksäkerheten och minska utsläppen från trafiken.Vägverket och polisen bör därför skyndsamt träffa enöverenskommelse om en avsevärd utökning avfordonskontrollen på väg. För att snabbt komma i gång medverksamheten bör de resurser som frigjorts genomneddragningen av kontrollbesiktningen i hall användas.Uppdraget att tillsammans med polisen genomförafordonskontroller på väg bör därför gå till AB SvenskBilprovning.Kontroll av monterad men inte obligatorisksäkerhetsutrustningI propositionen föreslås att den obligatoriskafordonskontrollen också skall innefatta kontroll avmonterad men icke obligatorisk säkerhetsutrustning.Vi delar denna uppfattning men anser att detta förslag, ilikhet med andra i denna proposition, är för oklart och fördåligt berett. Eftersom kommunikationsministern i textenanvänder formuleringen att den icke obligatoriskautrustningen skall kontrolleras om detta låter sig göras blirdet mera en from förhoppning än ett verkningsfullt krav. Ipropositionen redovisas att kommer att få iuppdrag att utnyttja sitt bemyndigande enligt 102 §fordonskungörelsen, dvs. besluta de ytterligare föreskriftersom behövs om fordons beskaffenhet och utrustning ochföreskriva om märkning av viss utrustning eller att vissutrustning skall vara godkänd. Däremot sägs ingenting ipropositionen om fordonsägares skyldighet att redovisa denicke obligatoriska utrustning som finns i fordonet eller påvilket sätt de som svarar för kontrollerna skall ges möjlighetatt utföra sin uppgift på ett tillfredsställande sätt.Regeringen bör ge i uppdrag atttillsammans med kontrollorganisationen, dvs. AB SvenskBilprovning, utarbeta rutiner för hur redovisning ochkontroll av den icke obligatoriska säkerhetsutrustningenskall ske för de enskilda fordonen.Kravet på reflexseleDen infördes krav på att lätta och tungalastbilar och bussar skall medföra reflexsele. Skälet var enenig uppfattning om behovet av extra skydd föryrkeschaufförerna när de tvingas stanna och uppehålla sigutanför sitt fordon på obelysta eller dåligt upplysta gatoroch vägar. föreslår regeringen att detta krav skall tasbort. Motiveringen för detta är att det inte kan styrkas attförekomsten av reflexsele bidragit till ökad säkerhet. Defakta som ligger till grund för detta påstående redovisas intei propositionen. Enligt vår uppfattning är detta ännu ett iraden av dåligt underbyggda förslag i föreliggandeproposition. Dessutom är det ett steg bakåt itrafiksäkerhetsarbetet.Till detta kommer att en stor mängd av övrigaländer har krav på reflexsele. skulle, omregeringens förslag vinner bifall, fjärma sig från,i stället för närma sig emot, Europa.Enligt vår uppfattning bör reflexsele ävenfortsättningsvis vara ett utrustningskrav för lätta och tungalastbilar samt bussar.Väg- och gatuåtgärderVägnätets status är av avgörande betydelse förtrafiksäkerheten. Ett vägnät som tillåter en jämn och lugntrafikrytm utan farliga omkörningar ökar säkerheten itrafiken. Likaså är det av stor betydelse att man kanseparera gång- och cykeltrafikanter från fordonstrafikenDet finns ett stort behov av drift-, underhålls- ochförbättringsarbeten på vägnätet. Många av de nödvändigaåtgärderna kan sättas i gång . Genom att inriktaåtgärderna mot en ökad trafiksäkerhet och prioriteraplatser med stora trafiksäkerhetsproblem blir effekten stor.Vi anser att det nu är rätt tid att sätta i gång arbeten medunderhåll och förbättring av vägnätet och förväntar oss attregeringen kommer att lägga förslag om detta.Kommunerna och trafiksäkerhetenI propositionen betonas kommunernas roll itrafiksäkerhetsarbetet, bl.a. som ansvariga för detkommunala vägnätet. En utförlig lista på åtgärder ivägnätet presenteras som, om de genomförs, leder till ökadtrafiksäkerhet. I propositionen konstateras också attkommunernas ekonomiska situation kan innebära atttrafiksäkerhetsmässigt angelägna åtgärder inte kommer attgenomföras.Enligt vår uppfattning finns det nu många skäl till attsätta i gång arbetet med att förbättra det kommunalavägnätet. Både trafiksäkerheten och det angelägna i att ökasysselsättningen talar för det. Beredskapen för detta finnsredan i kommunerna men pengar saknas. Vi utgår ifrån attregeringen anstränger sig till det yttersta för att göra detmöjligt för kommunerna att genomföra angelägnareparationsarbeten på det kommunala vägnätet.AnsvarsfördelningI propositionen anförs att ett förverkligande avkommunikationsministerns vision om en säkrare vägtrafikkräver en tydlig definition av ansvar och befogenheter hosde olika aktörerna. Av detta följer att det är nödvändigt attklargöra roll i trafiksäkerhetsarbetet.Såvitt vi kan bedöma råder det enighet om att Vägverkethar det övergripande ansvaret för trafiksäkerheten påvägarna och att myndighetsroll skall renodlas sålångt detta är möjligt. Det finns också en storsamstämmighet om att beställar- och utförarrollerna skallskiljas åt. Genomförandet av de uppgifter som föreskrivs avmyndigheten skall alltså ligga hos andra aktörer. Av denanledningen utreds nu den framtida hemvisten förförarprövningen. Enligt vår uppfattning finns det ocksåanledning att pröva hemvisten för registeravdelningen.Kommunikationsministern har tidigare aviserat att hanavser föreslå att och några länsstyrelser får iuppdrag att lämna förslag till framtida organisation avregistreringsverksamheten. Vi tycker att det är bra att mannu tar sig an registerfrågorna men anser att utredningenskall göras av någon som inte är berörd av verksamheten.Enligt vår uppfattning är ellerStatskontoret lämpliga utredare.SammanfattningSammanfattningsvis konstaterar vi att de få konkretaförslag som presenteras i regeringens proposition omtrafiksäkerheten på vägarna inför 2000-talet inte ärtillräckliga för att de mål som är beslutade av skallkunna uppnås. Inte heller de mera långsiktiga målen somredovisas i kommunikationsministerns vision om en säkertrafik hinner ge sådana effekter fram . Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utarbetandet av etttrafiksäkerhetsprogram,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om reformeringen avtrafiknykterhetslagstiftningen,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om villkoren för övningskörning från16 år,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om skolans roll itrafikundervisningen,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utvärdering av 16-årsgränsenseffekter på trafiksäkerheten,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ett mål för fordonsparkensstandard samt en strategi för framtagande av trafik- ochmiljösäkra fordon,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om genomförandet avfordonskontroll på väg,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om bilinspektörernasorganisatoriska hemvist,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utarbetande av rutiner förkontroll av icke obligatorisk säkerhetsutrustning,10. att avslår regeringens förslag omavskaffande av kravet på reflexsele vid färd med buss ellerlastbil,11. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om igångsättning av väg- ochgatuarbeten,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kommunernas möjlighet attgenomföra angelägna reparationsarbeten på detkommunala vägnätet,13. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ansvarsfördelningen itrafiksäkerhetsarbetet,14. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utredningen omregistreringsverksamheten.