mot · GG02Fö201 · 1993-01-11 00:00:00 — Men när totalt vägrar ochkör med en sådan uppenbar bluff som att de allra mestutsatta målen skulle vara till trängsel fyllda av över 2miljoner skyddsrumslösa människor är det uppenbart attdet inte är en framkomlig väg att söka få myndigheter attacceptera tanken på prioritering. Myndigheterna villfortsätta att bygga som hittills.Därför vore det en utomordentlig välgärning att skäraned i skyddsrumsanslagen så att man den vägen tvingarfram det som inte går att åstadkomma genom mål- ochriskanalyser.Troligen är 100 miljoners nedskärning för liten för atttvinga myndigheterna att godta krav på attriskanalyser ska styra skyddsrumsbyggandet.Skyddsrumsbyggandet har varit orimligtöverdimensionerat, medan andra delar -- somtelekommunikationer, elförsörjning och ledningssystem --varit alltför sårbara.Hela besparingen på 100 miljoner bör därför tas på detsedan länge alltför uppblåsta skyddsrumsanslaget. Det voreolyckligt att skära på andra områden, t ex ''ledning ochsamordning'' som nämns i propositionen. Jag vet averfarenhet att ÖCB är för svagt. Systemet bygger på attrationalitet och förnuft skulle styra inriktning. Men imyndighetsvärlden där revir och särintressen är heltdominerande och sakfrågorna alltid kommer i andra handär det i det här fallet inte människors skyddsbehov utanundfallenhet för som styr. Och tyvärrverkar det vara detsamma inom departementet. Ifackdepartement blir det mycket lätt myndighetshänsynsom avgör.Det svenska skyddsrumsbyggandet har blivit ettsjälvändamål som för länge sedan släppt varje kontakt och verklighet.Räddningsverket är en revirtänkande myndighet, vilketvisade sig i dess motstånd mot att överstyrelsen för civilberedskap inrättades. Men den känner också avrevirtänkande från andra myndigheter. Jag var ledamot iutredningen om stora olyckor, och där var vi inne på tankenatt ge en samordnande roll. Men dennatanke bekämpades av utredningens experter frånstrålskyddsinstitutet och kärnkraftsinspektionen som inteför sitt liv kunde tänka sig att i något avseende varaunderställda . De framhöll atträddningsverket inte är ett ''operativt'' organ.För att slippa bråk föreslog utredningen att rådet förräddningstjänst (som absolut inte är ett ''operativt'' organ)skulle få samordningsrollen. Tack och lov sade regeringennej till dessa dumheter och beslöt att skulleges samordningsansvaret.Nu framgår av budgetpropositionen att räddningsverketär emot civilbefälhavarinstitutionen. Verket säger attcivilbefälhavarna inte har några direkta ledningsuppgifterinom området befolkningsskydd och räddningstjänst. Jo, ivarje fall mer än som är en rådgivandemyndighet. I krig ligger ansvaret centralt på regeringen, påhögre regional nivå på civilbefälhavarna, på lägre regionalnivå på länsstyrelserna och lokalt på kommunerna. Attkommunerna skulle få huvudansvaret för det praktiskaarbetet är något som bestämt, men dessa tankarhar frenetiskt motarbetats av länsstyrelserna ochcivilbefälhavarna liksom av föregångarecivilförsvarsstyrelsen som alla förordade en helstatligorganisation.Om det blir stridshandlingar i en del av landet är detalltså fullt möjligt för civilbefälhavaren att fatta beslut inomområdet befolkningsskydd och räddningstjänst. Han kanange att befolkningen i de värst drabbade områdena böromflyttas, och då inte nödvändigtvis till den region somutpekats i planeringen. Han kan fatta beslut om atträddningstjänstresurser flyttas över länsgränser.Räddningsverkets uttalanden kring civilbefälhavarna ären levande illustration till hur futtigheten ochrevirtänkandet består som främsta kännemärke hos svenskaberedskapsmyndigheter. Det är trist men inte på minsta sättförvånande.Vad gäller civilbefälhavarna har jag ända sedan mittarbete ledningsutredning ansett att det är fel attha landshövdingar som CB. Det är olyckligt att i krig ta bortlandshövdingarna från vissa län. Civilbefälhavaren blirockså anonym om personen ifråga mest är känd i en annanegenskap. Det är också svårt för honom att tilltrosobjektivitet när han ska göra avvägningar mellan eget ochandras län. Dessutom anser jag att civilbefälhavaruppgiftenär mer krävande än att utföras på deltid. Det har ocksåillustrerats vid besök jag varit med om när frågor, även omgrundläggande förhållanden, besvarats av kanslichefen istället för av civilbefälhavaren.Det motiv som angivits för att det bör varalandshövdingar är också revirtänkande. Till oss iledningsutredningen sades att landshövdingarna aldriggodtagit tanken på civilbefälhavare, alltså ett organ mellandem och regeringen. Men om besattes medlandshövdingar kunde de till nöds se honom eller hennesom en jämlike, vilket man inte skulle göra medheltidsanställd CB.Jag har tidigare motionerat om att man bör ha heltids-CB, åtminstone i större civilområden. Jag reserverade migi utredningen för en övergång till färre områden, bl a genomsammanläggning av syd och väst vilket nu sker.Svaret på motionskravet har varit att detingenstans står att civilbefälhavarna måste utses blandlandshövdingar. Regeringen kan välja vem den vill. I minatidigare förslag har jag angivit att man med fördel kundevälja tidigare landshövdingar, eftersom kunskap omlänsnivån är viktig. I och med att vi nu bara får trecivilområden bör regeringen ha större anledning än tidigareatt utse heltidsanställda civilbefälhavare.Hotade troféerTill sist en iakttagelse. har i sin ägo en avEuropas största samlingar av äldre fanor och standar,erövrade vid svenska kungars härjartåg runtom i Europa.Dessa textilier lär enligt uppgift vara på väg att successivtförmultna till följd av otillräcklig vård. I princip är detdetsamma som gäller i många svenska museer därkulturarvet rostar eller ruttnar sönder. Något metodisktgallringsarbete sker inte i normala museer, i stället fårluftföroreningarna stå för förstöringen av historiskalämningar. Det lär vara någon slags fånig princip att ettmuseum inte lämnar det man en gång fått, hellre får detförstöras. Om inte kan ta hand om de gamlatextilierna vore det för det europeiska kulturarvets delbättre om de återlämnades till ursprungsregionerna.Försvars- eller kulturutskottet borde titta på detta. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om önskemålet att neddragningentill 16 divisioner krigsflygplan i flygvapnet görs i former somminimerar omskolningsbehovet och tillvaratar befintligmateriel på ett ekonomiskt sätt,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att i syfte att kunnaanvända så mycket som möjligt av försvarsmedlen tillmateriell förnyelse dels inte utbilda fler värnpliktiga än sombehövs, dels nyttiggöra personal utbildad för ellersnart utgående brigader i andra fältförband,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet att möjligt införaett system där utbildningstiden för vapenfria styrs avutbildningsmålet,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om angelägenheten av att mestekonomiska lösning väljs för lokalisering av Mellerstavärnpliktskontoret,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om belysning av möjligheten attutöka eller modernisera försvarets materielinnehåll genomimport av utländsk överskottsmateriel,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om önskemålet att äntligen fågenomslag för den av uttalade tanken om en mermedveten prioritering inom skyddsrumsbyggandet,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om önskvärdheten av att i de nyastörre civilområdena få heltidsanställda civilbefälhavare,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om det otillfredsställande i att storadelar av Armémuseets samlingar av erövrade textilier inte vårdas på ett tillfredsställande sätt.