mot · GG02So440 · 1993-01-26 00:00:00 — Integrering i samhället av psykiskt störda Allvarlig psykisk störning är ett folkhälsoproblem.Tiotusentals människor lider av svåra psykiska störningarsom gör det omöjligt för dem att försörja sig på denordinarie arbetsmarknaden. Många är hänvisade till att bopå sjukhus eller någon annan liknande institution eller attbo i olika former av skyddat boende och många bor ocksåkvar hemma hos föräldrarna. Bland dem som bor i egenlägenhet är många svårt isolerade.Den deklaration om rättigheter för psykiskt störda somFN antog 1972 slår fast att utvecklingsstörda ska ha adekvatmedicinsk behandling, träning och utbildning för att kunnauppnå optimal utveckling och funktion. Deklarationenpoängterar därmed rättigheten till bra medicinsk vårdliksom till bra personlig social omvårdnad.Till följd av detta har många psykiskt störda personerslussats ut från sin invanda och trygga miljö -- ofta frånlantligt belägna vårdhem till små stadslägenheter med fåmänskliga kontakter.För de minst störda personerna har detta utan tvekanlett till en bättre livskvalitet, eftersom deras egen kapacitetkommit mera till sin rätt.För inte så få av de övriga betyder emellertidförändringen ensamhet, otrygghet, avsaknad avsysselsättning och brist på sociala kontakter. Vräkningar avdenna patientkategori har ökat i oroväckande omfattning.Även redan planerad behandling och träning kan varasvårare att genomföra.En av orsakerna till att de psykiskt störda hamnat påundantag är att man inte sett dessa människor som enhandikappgrupp och heller inte anpassat samhällets insatsertill detta perspektiv. Man har sett på de svårt psykiskt stördasom psykiskt sjuka och som föremål för psykiatriskbehandling och vård. Det har förhindrat att kommunernagått in och tagit det ansvar för boende, sysselsättning ocharbete som egentligen lagstiftningen har avsett.Det är uppenbart att kommunerna i allmänhet intesvarat upp mot de behov som finns. En viktig anledning äratt kommunerna inte haft tillräckliga incitament att göradetta och man har heller inte haft ekonomiska resurser fördet, utan dessa har legat kvar inom landstinget.Man kan konstatera att även om dessa människor i dettaläge till synes lever ett mer ''normalt'' liv än tidigare påinstitution/vårdhem, betyder förändringen för en del enklart sänkt livskvalitet.Det är en nödvändighet att vårdpolitikens inriktningändras så att institutionerna kan finnas kvar.Vi måste lämna den passiva bidragspolitiken och i ställetgå in för en aktiv rehabilitering. Av Psykiatriutredningenframgår t ex att av förtidspensionsintygenför psykiskt störda inte skulle skrivas om rehabiliteringenfungerat bättre. Samhällets insatser när det gällerpsykiatrisk och yrkesmässig rehabilitering måsteförbättras -- insatser som ska göra det möjligt att ökasatsningen på skyddat arbete och långsiktigarbetsrehabilitering.De som har egen bostad måste ha ett helt annat stöd änvad som ges . Risken är stor att de åter hamnar i slutenpsykiatrisk vård. Det blir en slags passiv rundgång som blirmycket dyr för samhället. Därför måste en rad insatser, sombidrar till att dessa människor får ett boende som äranpassat till deras behov och till deras omgivning, göras.Fungerar inte vardagen och de sociala insatserna,fungerar heller inte medicinering eller terapi. Dagensinsatser är splittrade. Varje samhällsorgan arbetar främstutifrån den egna verksamhetens mål och utgångspunkter.Då ser man inte till helheten. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ändrad inriktning avvårdpolitiken, så att institutioner för psykiskt störda kanfinnas kvar,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att de psykiskt störda gesvalfrihet i fråga om boende,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om samverkan mellan olikavårdgivare, så att de psykiskt störda som har egen bostad fårdet stöd, den vård och den hjälp de behöver anpassat efterderas behov.