mot · GH02Sf17 · 1993-12-17 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:94 Mottagande av asylsökande m.m. Förändra asylpolitiken!Under 80- och 90-talen har många väpnade konflikterutbrutit och förstärkts runt om i världen. Många människorlider svårt och utsättes för diktatorers härjningar ochmonstruösa illdåd. Inte ens , som i huvudsak sedanandra världskriget undgått krigshandlingar, är numeraskonat. förmedlas dessa katastrofer i media.Miljoner människor i f.d. utsättes dagligenför kränkningar och de grövsta förbrytelser och många flyrfrån krigsområdet. I forna lever ocksåmiljontals människor i en ekonomisk situation vi knappastkan föreställa oss. Det går inte att bortse från att mångakommer att försöka undgå fattigdom, förnedring ochotrygghet genom att fly från sina hem.Det är således av största vikt att orsakerna till väpnadekonflikter undanröjes eller minimeras. Inga möjligheter fårlämnas oprövade i kampen mot mänsklig förnedring ochförtryck. Det är därför ytterst nödvändigt att FN erhållerdet helhjärtade stöd av alla medlemmar som krävs för attorganisationen framgångsrikt skall kunna verka ifredsbevarande syfte. FN måste dessutom agera merkraftfullt vid väpnade konflikter. Så har dessvärre inte alltidvarit fallet och detta är beklagligt. Det är närmast genantatt bevittna de trakasserier som de stridande parterna i f.d.Jugoslavien utsätter FN-personal för. Enskilda ledare förolika ''banditgäng'' förödmjukar och stör FN:sverksamhet. Skall FN behålla sin trovärdighet måsteorganisationen få möjlighet att agera med större kraft.Sverige har bidragit ekonomiskt iavsikt att hjälpa de människor som är på flykt från sinahemländer. Att bistå människor i nöd är en handling avverklig solidaritet och bör på alla vis stödjas. Däremot finnsdet anledning att kritisera det sätt varpå svensk asylochflyktingpolitik bedrivits.Sverige har bedrivit och bedriver en asyl- ochflyktingpolitik som är unik i jämförelse med övriga Europa.I motsats till andra europeiska länder har vi sänt ut signalervilka tolkats som att vi har närmast obegränsade resurser.Detta har skapat felaktiga och orealistiska förväntningarbland många som lider av krig och fattigdom. Våra resurserär begränsade och borde därför utnyttjas på ett bättre sätt.Svensk asyl- och flyktingpolitik har sedan längekännetecknats av ryckighet och inkonsekvens. Bosnien-beslutet och turerna kring detta är ett exempel på ensvårbegriplig politik. Den förda politiken har resulterat i attendast en minoritet av dem som beviljats asyl är flyktingarenligt definition. De flesta är såledesinte politiska flyktingar utan har fått sina uppehållstillståndfrämst av humanitära skäl.Men kan inte hjälpa alla. Istället vore det bättreom huvuddelen av våra resurser sattes in i och närakonfliktområden. Så har vi gjort tidigare, men numera ärdet helt tvärtom. Vi hjälper i första hand dem som genomegna möjligheter, lånade pengar eller kontakter lyckaskomma hit. De som inte har dessa möjligheter erhåller istort sett ingen hjälp. Detta är djupt orättvist och inhumant.En annan och mer realistisk politik följd av tydliga signalerskulle vara en bättre hjälp för världens tyvärr alltför mångaflyktingar.Dessutom har svenska folket i fleraopinionsundersökningar klart uttalatsin tveksamhet till den nuvarande asyl- ochflyktingpolitiken. En bidragande anledning är säkert denekonomiska situation vi befinner oss i. Inom alla områdensker neddragningar och besparingar. Men inom asyl- ochflyktingpolitiken verkar detta inte gälla. De folkligayttringarna kring nämnda politik har medborgarnas valdaombud hitintills nonchalerat. Denna attityd har inneburitatt allmänhetens förtroende för politiker och derasverksamhet minskar. Detta är allvarligt i en demokrati.I proposition 94 fortsätter regeringen att föreslå åtgärdervilka än tydligare sänder ut signaler om som''paradiset'' för dem som drabbats av politisk förföljelse,krig, ekonomiska och sociala katastrofer. På ett än merkonkret vis än tidigare ges budskapet att de kan komma tillSverige. Och strömmen in i landet fortsätter. Att signalernamissuppfattas och varit felaktiga bevisas av de många somefter utredning tvingas lämna landet. Detta kostar -- utannytta för någon -- svenska folket enorma belopp och endastfå har blivit hjälpta.Förslaget i propositionen om att asylsökande underutredningstiden skall kunna arbeta inom den reguljäraarbetsmarknaden i är förvånansvärt mot bakgrundav den lagstiftning som gäller i övriga . Dessutom ärdet en tydlig signal till många att söka sig till Sverige.Erhåller man inte uppehållstillstånd så får man en behaglig tillvaro, jämfört med vad somgäller i hemlandet.Mindre genomtänkt är också förslaget om attasylsökande skall kunna bo på egenhand i de fall detta är möjligt. Detta måste leda till storapraktiska problem under hela utredningsförfarandet ochriskerar förlänga utredningstiden och orsakar ökandekostnader för skattebetalarna. Asylsökande bör precis somi andra länder bo i förläggning under utredningstiden.Den svenska asyl- och flyktingpolitiken börkoncentreras till att erbjuda åt flyktingar enligtGenèvekonventionens definition. I övrigt bör vår hjälp ihuvudsak förläggas till närområden för olika konflikter.FN:s möjligheter till att undanröja eller minimerakonflikter bör förstärkas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att tillåta asylsökande arbetainom den reguljära arbetsmarknaden underutredningstiden,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att låta asylsökande bo utanförförläggning .