mot · GH02Ju15 · 1993-10-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:44 Grovt rattfylleri m.m. InledningAlkolhol och trafik hör inte ihop. Att visa hänsyn,omdöme och ansvar är grundläggande förutsättningar förett trafiksäkert beteende. Alkohol och andra droger bidrartill att sätta ner förarens förmåga att på ett trafiksäkert sättframföra fordonet. Hög alkoholkoncentration har visat sigvara den främsta orsaken bakom många av de svåratrafikolyckorna med dödlig utgång och svåra personskador.Varje år upptäcks ca 20 000 trafiknykterhetsbrott. Det ärmindre än en procent av alla de trafiknykterhetsbrott somberäknas begås . I kanske hälften av fallen rör detsig om personer som har alkoholproblem. Trots dennaverklighet måste ändock framhållas att trafiknykterheten iSverige är relativt god vid en internationell jämförelse.En mängd faktorer i samhället påverkar antalettrafiknykterhetsbrott. Det är därför viktigt att se problemeni ett helhetsperspektiv. Att minska det totala antalettrafiknykterhetsbrott är av vitalt intresse förtrafiksäkerheten. Härigenom skulle vi kunna minskaantalet dödsfall i trafiken med flera hundra ochantalet svåra trafikskador med flera tusen.Här spelar insatser för att öka upptäcktsrisken enavgörande roll. Lika viktiga är insatser för att på ett adekvatsätt hjälpa, stödja och behandla dem med alkoholproblem.Möjligheterna till olika former avalkoholavvänjningsåtgärder måste ökas såväl inomrättsväsendets ram som inom samhällets socialtjänst.Propositionens förslag att utvidga möjligheterna tillrutinmässig kontroll av trafiknykterheten anser vi vara enmycket bra åtgärd. För att denna möjlighet i praktiken skallleda till konkreta resultat vill vi också satsa ytterligare 30miljoner kronor att användas till kraftigt utvidgademöjligheter för polisen att genomföra rutinmässigaalkoholutandningsprover.Ändrad lagstiftning 1990Trafiknykterhetslagstiftningen ändrades så sent som år1990. I och med dessa ändringar markerades på ett tydligaresätt den självklara principen att alkohol och trafik inte hörihop. Det är ett väsentligt rättssäkerhetsintresse attstrafflagstiftningen visar ett betydande mått av stabilitet.Mot denna bakgrund kan det ifrågasättas om det ärlämpligt att efter det att relativt ingripandeändringar har gjorts, åter göra väsentliga ändringar i dennalagstiftning. Propositionen redovisar uppgifter om attdomstolspraxis angående grovt rattfylleri efter den 1 juli1990 skulle ha lett till en alltför mild syn på påföljdsfrågan.Det råder ingen tvekan om att rattfylleribrott är ettallvarligt brott som normalt skall leda till fängelse.Rättspraxis visar också att mer än hälften av domarna förgrovt rattfylleri har lett till fängelsedom. Det är betydligtfler än vad som gäller för andra brott med motsvarandestraffvärde. Det bör också noteras att praxis efter ettinledningsskede har utvecklats i restriktiv riktning ochstabiliserats.Den linje för val av påföljd som redovisas ipropositionen är emellertid från principiell utgångspunktdiskutabel. Genom reform närmades principernaför val av påföljd vid rattfylleri till vad som allmänt gällerför val av påföljd. Man kan ifrågasätta om domstolarnasmöjligheter därvidlag nu åter skall inskränkas. Praxis visari stället att de är väl ägnade att betros med att välja påföljdpå det sätt som i det enskilda fallet ter sig lämpligt.Det är också rimligt att domstolarna även ivissa fall kan döma till annan påföljd, exempelviskontraktsvård och skyddstillsyn med särskild föreskrift.Lagrådet skriver i sitt yttrande: ''Några ytterligarenämnvärda vinster från allmänpreventiv synpunkt tordeinte kunna uppnås genom en än strängare praxis. ''Gränsvärdet för grovt rattfylleriGenerellt sett är alkoholhalten en bra mätare avpåverkansgraden och trafikfaran. Det är uppenbart attkörförmågan är radikalt försämrad redan vid en alkoholhaltbetydligt under dagens gräns på för grovtrattfylleri. En sänkning av gränsen är därför väl motiverad.En sänkning till skulle bidra till en i och försig önskvärd ökad nordisk enhetlighet på detta område. Detkan möjligtvis också hävdas att en sådan gräns voretillräcklig för att åstadkomma en avsedd skärpning avlagstiftningen. Vi är dock beredda att tillstyrkapropositionens förslag, att sätta gränsen för grovt rattfylleriredan vid , som ett uttryck för en tydligmarkering av samhällets negativa syn påtrafiknykterhetsbrott.För att åstadkomma en verklig effekt är det ocksånödvändigt att göra rejäla satsningar på åtgärder som ledertill ökad upptäcktsrisk. En fördubbling av upptäcktsriskenskulle säkert verka mer brottsavhållande änstraffskärpningar. Det skulle också leda till att färre döreller skadas svårt i trafiken. Polisen måste därför ges ökaderesurser för sin alkoholkontrollverksamhet. En rejälsatsning på alkoholavvänjande behandling torde också haväsentlig inverkan på våra möjligheter att i praktikenåstadkomma en säkrare trafik.Straffmaximum för grovt rattfylleriSåsom regeringen konstaterar i propositionen kommerstraffskalans övre del sällan till användning. Förslaget tillstraffskärpning avser uppenbarligen inte heller att leda tillnågon allmän nivåhöjning av straffen för grovt rattfylleri.I likhet med Lagrådet anser vi att det är svårt att tänkasig enstaka fall av enbart grovt rattfylleri som har så högtstraffvärde att den nuvarande ettårsgränsen behöveröverskridas. De särskilt straffvärda fallen torde varaantingen sådana där föraren har begått flera rattfylleribrotteller sådana där hans framfart utgör även annat brott, t.ex.grov vårdslöshet i trafik eller vållande till annans död ellertill kroppsskada. kan i sådana fall straffet förgärningen sättas högre än ett år.Det är i och för sig önskvärt att straffen förrattfylleribrott kan nyanseras med olika straffvärden. Detär dock vår uppfattning att denna möjlighet finns redan meddagens skala. De allvarligaste fallen leder normalt till också ställs till svars för grov vårdslöshet i trafik. Isådant fall är straffmaximum för de båda brotten tre årsfängelse. Vi anser mot denna bakgrund att dagensstraffskala är tillräcklig.Alkoholavvänjande behandlingEn betydande del av dem som döms förtrafiknykterhetsbrott har alkoholproblem. Av dem somdöms för grovt rattfylleri gäller det flertalet. Det kan starktifrågasättas om en ökad möjlighet att döma till fängelse förgrovt rattfylleri leder till bättre resultat i fråga ombehandling mot alkoholmissbruk inom kriminalvården än idag.Behandlingstiden är i regel så lång att fängelsetidenskulle behöva förlängas väsentligt för att ge tid attgenomföra en verksam behandling. Mot denna bakgrundvill vi i stället lyfta fram insatserna för att stödja dem medalkoholproblem att delta i alkoholavvänjande behandling.Det sker redan inom rättsväsendet genom olika former förkontraktsvård.De som döms till skyddstillsyn kommer ofta i åtnjutandeav Frivårdens olika behandlingsprogram. I många fall harman här kunnat visa på goda resultat när det gäller attförhindra att missbrukaren återfaller. Arbetet med attutveckla metoder för ytterligare sådana insatser pågår ochbör enligt vår mening intensifieras.Vållande till annans död m.m.Förslagen angående skärpta straff för vållande tillannans död och vållande till kroppsskada är av storprincipiell betydelse. Bestämmelserna har vidatillämpningsområden. Lagrådet har uttryckt förvåning överdet sätt på vilket förslagen tillkommit och motiven bakomförslagen. Liknande synpunkter har framkommit i sambandmed den hearing som genomförts i Justitiedepartementet.Vi instämmer i de tveksamheter som framförts. Det kanfinnas skäl att skärpa straffet för den som i alkoholpåverkattillstånd kör på någon annan och förorsakar död ellerkroppsskada. Den möjligheten finns genom attdöma för rattfylleriet och vållandebrottet i konkurrens.Emellertid väcker de förslag som regeringen nu läggerfram frågor av såväl stor betydelse för den praktiskarättstillämpningen som frågor av mer principiell natur.När den gamla strafflagen ersattes med dagensbrottsbalk avskaffades ansvar för s.k. objektiva överskott.Med objektiva överskott avsågs sådana förutsättningar föransvar som inte behövde vara täckta av det subjektiva kravsom i övrigt uppställdes i straffbudet. I stället ville mangenomgående upprätthålla den s.k. täckningsprincipen,enligt vilken ansvar förutsätter att varje objektivbrottsförutsättning är täckt av uppsåt eller oaktsamhet.Straffrättskommittén (SOU 1953:14) skrev att ordningenmed ansvar för objektiva överskott kunde: ''vara naturlig påen primitivare nivå men är icke försvarlig i ett moderntkultursamhälle''.Bakvägen försöker regeringen nu återinföra något somär mycket snarlikt det ansvar för objektiva överskott somtidigare avskaffats. Visserligen rör det sig här omvållandebrott och den angivna effekten skall vara subjektivttäckt (vårdslöshet) för att man skall kunna döma till ansvar.Men den föreslagna konstruktionen innebär att det ärförekomsten av ett annat brott, rattfylleriet, som skall göravållandebrottet grovt. Och den praktiska konsekvensen avden föreslagna konstruktionen blir att straffen för enrattfyllerist bestäms utifrån brottets effekter, oavsettuppsåt. Det betyder också att två gärningar som på densubjektiva sidan är identiska skall leda till helt olika straff.Straffet måste bestämmas efter hur oaktsam handlingenvarit. har gränsdragningen mellan ringa, normaltoch grovt brott legat just i graden av oaktsamhet. införsmomentet att, om oaktsamheten skett i samband medmotortrafik och förarens alkoholpåverkan bidragit tillgärningen, brottet skall -- i vart fall normalt -- bedömas somgrovt även om oaktsamheten varit ganska obetydlig. Attsom ett moment för graderingen av en vårdslöshet införanågot som inte har med vårdslösheten att göra är inteacceptabelt. Det strider mot straffrättens principer och ären icke godtagbar lagstiftningsteknik.Frågan om de objektiva överskotten och vad vi nu iövrigt tagit upp tycks inte alls beröras i propositionen. Vifinner för vår del detta vara en allvarlig brist. Förfarandetstämmer illa överens med den öppenhet som bör präglalagstiftningen i en rättsstat.Regeringsformen (RF 7:2) ålägger regeringen att vidberedningen av regeringsärenden inhämta behövligaupplysningar och yttranden från berörda myndigheter. Omdet behövs skall också sammanslutningar och enskilda fåtillfälle att yttra sig. Det kan ifrågasättas om regeringen irimlig utsträckning lever upp till beredningstvånget i dettafall.För vår del anser vi inte att skälen för att nu ändrastraffskalorna för vållande till annans död och vållande tillkroppsskada eller sjukdom har blivit tillräckligt belysta.Den pågående översynen av straffskalorna bör därföravvaktas.Ekonomiska konsekvenser m.m.Av propositionen framgår att platsbehovet inomanstaltsorganisationen kommer att öka med ca 360årsplatser. På medellång sikt kan det dagliga platsbehovetöka ytterligare. På förutser dock regeringen attplatsbehovet skall minska ''eftersom reformen väntasmedföra att antalet trafiknykterhetsbrott minskar''.Regeringen säger att det är svårt att förutse förslagenskonsekvenser. De direkta kostnaderna uppskattarregeringen till ''storleksordningen /95''. Ingen finansiering föreslås.Regeringen säger att man återkommer till dessa frågor i1994 års budgetproposition. uppdrar man åtBrottsförebyggande rådet att göra en fördjupad utvärderingav denna reform såvitt avser såväl kostnader som effekterav densamma.Regeringen säger också att det vid en sammanvägdbedöming finns anledning att förvänta sig att lagstiftningenkommer att få ett snabbt genomslag på det sättet atttrafiknykterheten förbättras och därigenom ocksåtrafiksäkerheten. I detta sammanhang sägs att regeringenavser att i senare sammanhang, bl.a. i 1994 årsbudgetproposition, återkomma till de långsiktigaresursfrågorna till följd av reformen.Vi är för vår del mycket tveksamma till regeringensuppskattning av kostnaderna. Bara kostnaderna föranskaffande och drift av de tillkommande anstaltsplatsernatorde överstiga . Därutöver kommerkostnader hos polis, åklagare, domstolar, rättshjälp m.m.Det är otillfredsställande att regeringen inte ipropositionen anger hur kostnaderna för förslagen skallfinansieras. Vi anser också att regeringen kraftigtöverdriver de positiva effekter förslagen skulle få. Någonegentlig analys som visar att reformen skulle få de påståddaeffekterna presenteras inte.För att åstadkomma verkligt hållbara och långsiktigaeffekter är det helt nödvändigt att det sker en bred satsningpå alternativa påföljder till fängelse för många av dem somdöms för rattfylleri. Alkoholproblem kan inte straffas bort.Mot alkoholmissbruk krävs vårdinsatser.Vi anser också att det är nödvändigt att göra rejälasatsningar på åtgärder som leder till ökad upptäcktsrisk. Enfördubbling av upptäcktsrisken skulle säkert verka merbrottsavhållande än straffskärpningar. Det skulle också ledatill att färre dör och skadas svårt i trafiken. Vi vill därförredan för /95 satsa extrapå trafikövervakning och betydligt fleralkoholutandningsprov. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att det /95 börsatsas extra på ökad trafikövervakningoch trafiknykterhetskontroller,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om valet av påföljder vidrattfylleribrott,3. att beslutar avslå förslaget omstraffskärpning vid grovt rattfylleri samt motsvarandebestämmelser i 30 § järnvägssäkerhetslagen samt 325 a §sjölagen om grovt sjöfylleri,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en fortsatt beredning avbestämmelserna i 3 kap. 7--8 §§ ,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om de ekonomiska konsekvensernaav förslagen.