mot · GG02So36 · 1993-03-23 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:160 Husläkare m.m. vill utveckla ett områdesanknutetprimärvårdssystem som bygger på samarbete mellan deolika vårdgivarna: arbetsteraputer, distriktsläkare,distriktssköterskor, företagsläkare, gynekologer, kuratorer,pediatriker, skolhälsan, sjukgymnaster, undersköterskor,hemsjukvårdare m fl. Systemet ska bygga på enrollfördelning mellan stat, landsting och kommunalprimärvård. Detta är en modell som fungerat bra och somvarit osedvanligt kostnadseffektiv.Det är helhetssyn som måste prägla primärvårdensarbete. Den inriktning som regeringens förslag har kan viinte godta. Förslaget kommer att ge all makt till husläkarna,och vi befarar att de medicinska frågorna kommer att blihelt dominerande på bekostnad av helhetsynen. Devårdlag/vårdteam som finns kommer troligen attförsvinna eftersom det blir husläkaren som får all makt attorganisera verksamheten. Läkaren kan se mer till attekonomisera verksamheten än till patienternas bästa.Regeringens förslag innebär också att mycket av denkompetens som vunnits i samarbetet kommer att försvinna.Kontinuitet och valfrihet är värt att eftersträva men detfinns en uppenbar risk att det goda samarbete mellan olikaaktörer som har etablerats på många håll kommer attspolieras. Försök som gjorts visar också att kontinuitet ochvalfrihet kan vinnas även i den nuvarandeorganisationsformen. ställer sig ocksåfrågande till om förslaget verkligen ger valfrihet närvårdkontakterna ska silas genom det tänktahusläkarsystemet. Denna centralisering anser vi inte varatill gagn för utvecklingen av primärvården. Vi tycker attregeringen inte tillräckligt analyserat och tagit tillvara deerfarenheter som finns i verksamheter och projekt sombedrivits . Utredandet kringhusläkarförslaget känns omoget och snävt.Vi är också osäkra på om förslaget ger valfrihet. För ossär valfrihet att den enskilde ges frihet att väljasjukvårdsservice själv. Systemet med landstingetstvångslistning är därför enligt helt felaktigt.Det har gjorts goda försök att förändra primärvården --många betingade av en eventuell kostnadskris. Vi kan intese att ännu har ett sådant kostnadsläge att det skullemotivera att ordet ''kris'' används; internationellajämförelser motsäger detta. Fem eminenta hälsoekonomeroch professorer konstaterade att inte hadenågon sådan kris. Våra utgifter stagnerade för attdärefter minska om man ser till andelen av BNP.Ser vi på internationella erfarenheter så finns det ingenmodell att föredra framför den svenska. Därför måste vi fåexaktare svar på frågorna om marknaden verkligen kanklara att ge oss bättre vård, eller om inte lösningen förprimär sjukvård ligger i att den är offentligt organiserad ochfinansierad. Det är troligt att man kan komma långt genomatt ''snygga till'' vår svenska primärvårdsmodell. Den fårinte omorganiseras för att det är trendigt eller för att enborgerlig idévärld ska styra valet av vårdsystem.Vi riskerar att få en dubbel primärvårdsmarknad därresursstarka personer och grupper ordnar sina behov vidsidan om husläkarsystemet -- en segregerad ochplånboksstyrd marknad.Det ska bli billigare att gå till husläkaren och dyrare attgå till en specialist. På så sätt kommer ingen förbihusläkaren. Långremisser ska kunna utfärdas för den sombehöver specialistvård. Vi anser detta vara otillräckligt. Detfinns exempelvis människor med vissa funktionshinder somalltid måste ha tillgång till specialistvård. För dessa bordelivstidsremisser vara en lagreglerad rättighet. Även rättenför barn att söka barnläkare och kvinnor att vända sig till engynekolog bör lagregleras.Det förebyggande arbetet har fått svårtatt hävda sig i takt med att jakten på sjukvårdskostnadernablivit allt intensivare. När man inte kan se den direktanyttan av den förebyggande verksamheten så har den varitlätt att skära ned. befarar atthusläkarsystemet ytterligare kommer att försämra detförebyggande folkhälsoarbetet. Vi anser att detförebyggande och uppsökande arbetet ska få högre prioritetoch att en sådan verksamhet ska byggas upp kringdistriktssköterskorna.Det finns en uppenbar risk för att det etableras ''A- ochB-lag'' bland husläkare. Verksamheten inleds med storadispensmöjligheter för att täcka in behovet avnyetableringar. Detta gör att många läkare inte kommer attvara kompetenta för uppgiften. Vi befarar också att deläkare som då har hög kompetens snabbt kommer att bliinbokade och att övriga patienter får acceptera ''B-laget''.Slutligen befarar vi att den nya organisationen kommeratt bli svår att överblicka. Den kommer att skapa en ökadbyråkratisk apparat. Den kan bli ineffektiv och därmedkostnadsdrivande. Med hänvisning till det anförda hemställsatt avslår regeringens proposition 1992/93:160om husläkare m.m. i sin helhet.