mot · GG02Ju830 · 1993-01-26 00:00:00 — Påföljden för brott skall ha ett bestämt syfte.Påföljdsvalet måste alltid utgå från intresset av attupprätthålla allmän laglydnad, allmänpreventionen, menkan i förekommande fall kompletteras med en meraindividualpreventiv inriktning. Individualpreventionenspänner över ett stort område. Den sträcker sig från reninkapacitering, dvs att en brottslig låses in på obestämd tidi syfte avhålla honom från brott, till att inte utdöma någonpåföljd alls. Mellan dessa ytterligheter finns flera olika slagav påföljder och åtgärder som är inriktade på att fåindividen att leva laglydigt. Men det handlar inte bara omdetta utan också om möjligheten för den som begått ettbrott att återställa eller betala för den skada han orsakat.Ett stort problem är alla de grova brottslingar somåterfaller i brott och där rehabilitering framstår som mereller mindre utsiktslös. För denna kategori är internering påobestämd tid en lämplig påföljd. Förslag om detta finns i ensärskild motion.Brottsoffrens ställning måste stärkas. För Ny demokratiär det viktigt att brottsoffret får en reell möjlighet attpåverka utgången av brottmålsprocessen. I politiska ochrättsliga sammanhang förträngs känslor, särskiltbrottsoffrens känslor av förtvivlan, orättvisa, förnedring,oro etc och inte minst känslor som orsakasav ekonomiska bekymmer som har sin grund i brottet.Kan det vara rimligt att låta brottsoffret få påverkapåföljdsvalet?Att svara ja på den frågan är kontroversiellt. Här följerlika fullt en diskussionsskiss med den inriktningen.Sedan utredningen i domstolen avslutats beslutar rättenförst i ansvarfrågan, dvs om den tilltalade har gjort sigskyldig till brott. Om brott befinnes föreligga skalldomstolen därefter bestämma två alternativa påföljder, enallvarligare (frihetsberövande), en lindrigare (vård,rehabilitering), t ex fängelse eller fängelse medåtföljande vård eller fängelse eller enbart viss typav vård.Först går frågan till brottsoffret, i förekommande fall deefterlevande, vårdnadshavare, om vad brottsoffret anserom påföljden. Vad brottsoffret väljer blir bestämmande.Om brottsoffret menar att det skall vara fängelse 4 årsom får anses vara den allvarligare påföljden så blirdomstolen alltså tvungen att döma till detta.Men om brottsoffret väljer den lindrigare påföljden såhar den tilltalade möjlighet att välja mellan de bådapåföljdsalternativen. Den lindrigare påföljden måsteemellertid vara förknippad med ett hot som innebär, att omden tilltalade inte sköter sig så omvandlas den lindrigarepåföljden till fängelse på den bestämda tiden -- attfullgöras i sin helhet.Den dömde åläggs ett ansvar för sin egen rehabilitering.I och för sig är det också möjligt att ha ett merabegränsat system, som inte innefattar brottsoffretsbestämmande inflytande över påföljdsvalet. Ett begränsatsystem skulle kunna innebära att endast den tilltalade gesrätt att välja mellan påföljdsalternativen, eventuellt efterhörande av målsägandens syn på saken. Det finns fleramöjligheter. Självfallet bör man inte utesluta möjlighetenatt domstolen bestämmer alternativen, en lindrigare påföljdoch en allvarligare som träder in om den dömde misskötersig.Syftet med en reform måste dock vara att stärkabrottsoffrets inflytande i processen och valet av påföljd mensamtidigt ge den tilltalade ett incitament till sin egenrehabilitering. Detta är en svår balansgång.Den reparativa funktionenDet är ett inte orimligt krav att de fängelsedömda skallberedas möjlighet till arbeta mot en högre ersättning än förnärvarande i syfte att kunna betala skadestånd tillbrottsoffret eller att skapa bättre förutsättningar för ett liv ifrihet efter avtjänat straff.Den nuvarande lagen om kriminalvård i anstalt från 1974bygger på tanken att kriminalvården i anstalt skall utformasså att den intagnes anpassning i samhället främjas ochskadliga följder av frihetsberövandet motverkas. Vidarestår det att i den utsträckning det kan ske utan att kravetpå samhällsskydd eftersätts bör verksamheten från börjaninriktas på åtgärder som förbereder den intagne förtillvaron utanför anstalten. En intagen skall behandlas medaktning för sitt människovärde och skall bemötas medförståelse får de svårigheter som är förenade med vistelse ianstalt.1974 års kriminalvårdsreform har inte lett till attbrottsligheten minskat. Ytterst få är de som anpassats till ettlaglydigt liv av kriminalvården i anstalt. harbrottsligheten ökat lavinartat och blivit grövre.Brottsoffrens ställning har försvagats. Många brottslingarhar hamnat i oöverstigliga skuldbördor eller också har manhelt enkelt skrivit av deras skulder till brottsoffren. I mångafall har man inte dömt ut skadestånd med hänvisning till dendåliga betalningsförmågan. Skadeståndsbeloppen i Sverigeframstår vid en internationell jämförelse som uppenbart förlåga.Den reparativa funktionen, d v s att den som begått ettbrott skall betala för den skada han orsakat brottsoffret,måste genast lyftas fram och ges större betydelse.De intagna måste därför i möjligaste mån få arbeta avoch betala för sina brott. Detta bör beaktas vidstraffmätningen. Strafftidens längd bör därför bestämmas iförhållande till den tid det tar att tillfullo, efter avdrag förskatt, mat och husrum betala skulden till brottsoffret. Ettsådant system förutsätter naturligtvis i viss månmarknadsanpassade löner för utfört arbete.Det kan bli nödvändigt att ändra straffreglerna ibrottsbalken så att domstol vid bestämmande avfängelsepåföljd även kan beakta den tid det tar att genomarbete i fängelset betala fullt skadestånd till brottsoffret,efter avdrag för skatt, mat och husrum.Vidare behövs ändringar i kriminalvårdslagstiftningen såatt det blir möjligt att betala högre lön för intagen i syfte attbetala skadestånd till brottsoffer.Skadeståndsbeloppen måste generellt sett bli betydligthögre och få en tydlig reparativ funktion.För att genomföra denna förändring måste fängelsernages möjlighet att driva produktion och andra verksamhetersom kan ge väsentliga tillskott för att täcka de ökadekostnaderna som högre löner och ersättningar till de intagnaför med sig. Förutsättningarna för produktiva,marknadsanpassade, fängelser måste redas ut.Det behövs alltså en i grunden ny syn på fängelsestraffoch andra påföljder som innebär att den reparativafunktionen får större betydelse.Utred kriminalvårdsreformUnder alla förhållanden måste 1974 årskriminalvårdsreform granskas och utvärderas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att utreda förutsättningarna förett system där målsäganden, brottsoffret, ges ettbestämmande inflytande i påföljdsvalet,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att utreda förutsättningarna föratt stärka målsägandens, brottsoffrets, inflytande istraffprocessen3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att utreda förutsättningarna förett reformerat system i fråga om påföljdsval med alternativapåföljder,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att utreda förutsättningarna förett system där fängelsestraffet präglas av den reparativafunktionen, dvs den intagnes möjlighet att förtjäna pnegaroch betala för den skada han orsakat brottsoffret,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att straffreglerna i brottsbalkenbör ändras så att domstol vid bestämmande avfängelsepåföljd får beakta den tid det tar att genom arbetei fängelse betala skadestånd till brottsoffret,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att ändrakriminalvårdslagstiftningen så att det blir möjligt att betalahögre ersättning eller marknadsanpassad lön till intagen isyfte att den intagne skall kunna betala skadestånd tillbrottsoffret,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att förutsättningarna att skapaproduktiva, marknadsanpassade, fängelser som kan gehögre inkomster för staten bör utredas,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att kriminalvårdsreformbör granskas och utvärderas i syfte att lägga grunden för enny straff- och kriminalvårdspolitik.