mot · GG02So431 · 1993-01-26 00:00:00 — Tandvårdslagen anger att folktandvården skall svara förregelbunden och fullständig tandvård för barn ochungdomar och att denna vård skall vara avgiftsfri förpatienten.Tandvårdslagen har ändrats för att ökakonkurrensen och skapa lika villkor för privata ochoffentliga tandvårdsproducenter. är det möjligt förlandstingen att även anlita annan vårdgivare än den egnafolktandvården för att utföra barn- och ungdomstandvård.Det är angeläget att även andra skillnader när det gällervillkoren för privat och offentlig barn- ochungdomstandvård utjämnas.Någon tydlig beskrivning av innebörden i begreppet''regelbunden och fullständig tandvård'' finns inte. Detanges dock i förarbetena till tandvårdslagen, att medregelbunden behandling avses att tandvård skall ges så oftaatt en god tandhälsa kan upprätthållas. Med fullständigbehandling anges att både allmäntandvård ochspecialisttandvård skall erbjudas samt att det också skallerbjudas tandvård för akuta tandbesvär.När det gäller specialistvård är folktandvårdens ansvarinte absolut i den meningen att en patient i varje särskilt fallskall få den tandvård som önskas. Liksom all annan vårdberor vårdansvarets omfattning på de vårdresurser, som kanställas till förfogande och vad som är rimligt med hänsyn tillutvecklingen på området inom landet.I bestämmelserna till tandvårdsförsäkringen för vuxnaföreskrivs, att tandvårdsersättning endast lämnas förbehandling, som är nödvändig för att uppnå ett funktionelltoch utseendemässigt godtagbart resultat. All tandvårdersätts således inte.Det är uppenbart att det vårdbehov, som enligtstatsmakternas mening bör tillgodoses och som bekostas avallmänna medel är mindre än vad som odontologiskt ochtekniskt går att tillgodose.Inom vuxentandvården finns genomtandvårdsförsäkringens utformning dock en möjlighet förpatienten att -- under förutsättning att tandläkaren är villigatt utföra den -- på egen bekostnad få utförd sådan vård,som inte är av så stort behov att den ersätts inomtandvårdsförsäkringen.Inom barn- och ungdomstandvården finns intemotsvarande möjligheter för patienterna att inomfolktandvården få vård utöver vad som behövs, även om såönskas. Tandvårdslagen hindrar folktandvården att ens motfull betalning utföra sådan vård. Hos privatpraktiserandetandläkare kan emellertid patienten mot ersättning få allvård som önskas, även om det objektiva behovet inte är såstort. Detta gör att konkurrensen snedvrids.Ett exempel då föräldrar kan önska få ett objektivt settlågt vårdbehov tillgodosett finns inom den specialiseradetandregleringsvården. Endast de tandställningsfel, sommedför risk för funktionsstörningar eller skador på tänderoch omgivande vävnader, behandlas inom folktandvården.Mer än en fjärdedel av alla barn och ungdomar får på dettasätt avgiftsfri tandreglering. Trots detta önskar mångaföräldrar till barn med mindre tandställningsfel att dessa fårvård. Inom folktandvården får då inte denna vård erbjudasoch utföras ens mot betalning. Patienterna måste hänvisastill privata specialister, som är oförhindrade att utföravården.Ett annat exempel är när föräldrarna önskarhälsokontroller oftare än vad som enligt tandläkarensbedömning behövs och som landstingen anser bör bekostasmed skattemedel. Folktandvården är då förhindrad att motbetalning erbjuda tätare hälsokontroller medan sådana utanhinder kan erbjudas inom privattandvården.Tandvårdslagen bör ändras så att det blir tillåtet förlandstingens folktandvård att mot betalning utföra sådanbarn- och ungdomstandvård som ligger utanför vad sombehövs för att uppnå ett funktionellt och utseendemässigtgodtagbart resultat. Därigenom uppnås också likhet mellanbarntandvården och vuxentandvården när det gällermöjligheterna för patienterna att få vården utförd hosfolktandvården och privattandvården. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om möjligheter att inomfolktandvården mot avgift utföra viss barn- ochungdomstandvård.