mot · GG02K504 · 1993-01-26 00:00:00 — Länsdemokrati och regional självstyrelse Från har vi under en lång följd av år krävten reformering av styrelseformerna på det regionala planet.Det grundläggande motivet för detta är att den sedan längegällande ordningen är djupt otillfredsställande urdemokrati- och effektivitetssynpunkt. Den försvårardecentralisering av beslutsfunktioner och motverkarmöjligheterna till självständiga, samordnade initiativ i deolika regionerna.De skäl vi anfört för en reform har blivit allt angelägnareatt tillgodose. Med den omfattning den offentligaverksamheten nu har är det mycket viktigt med en rationell,demokratisk organisation även på det regionala planet. Detär också av stor vikt att organisationen är sådan att denmöjliggör en reell decentralisering från den centrala statliganivån.I anslutning till det förväntade EG-samarbetet betonasofta den växande betydelse olika regioner kan komma att fåsom självständigt agerande enheter inom nationsgränsernaoch för samarbetet över dessa gränser. De styrelseformeroch de kompetensfördelningar som finns i regionerna ärinte ägnade att underlätta och stimulera en sådansamverkan.Den grundläggande bristen är att det inom länen sedangammalt finns en uppdelning av ansvaret för länetsangelägenheter på en lång rad organ. De viktigaste av dessaär och . Men därutöver finns det enrik och svåröverskådlig flora av samarbetsorgan. För olikaverksamheter finns det vidare regionindelningar av skildaslag som inte följer länsgränserna. En del av dessa regionerinnebär en uppdelning inom länen, andra omfattar störreområden och innefattar flera län.Det utmärkande för länen är således, att det i dessainte -- som i primärkommunerna -- finns något samlat forumför debatt och beslut. Uppgifterna är spridda, mensamtidigt är också de olika organens verksamheter oftainvävda i varandra på ett sätt som gör styrelsesystemet nästintill obegripligt för en bredare allmänhet och som medförmycken byråkrati och stora effektivitetsförluster.Det finns inga försök till en rationell analys som grundför den nuvarande ordningen. Det har bara blivit så genomen kombination av historisk tradition och en rad delbeslutunder årens lopp.De förändringar i organisation och uppgiftsfördelningsom riksdagsmajoriteten beslutat om hardessutom enligt vår mening haft en helt felaktig riktning.De har bl a medfört att , det staliga organet,fått allt vidare uppgifter inom områden som naturligenborde ligga inom ett folkvalt organs kompetens. Dennautveckling innebär följaktligen ökad och inte minskadstatlig styrning i regionala politiska frågor. Detta är enutveckling som bör brytas.Behovet av en reformering är således av olika skäl stortoch påträngande. Målsättningen för reformarbetet måste --som vi så tidigare framhållit -- vara, att ettfolkvalt regionalt organ, ett länsparlament, får det samladeansvaret för regionens utveckling på alla de områden, därdet krävs initiativ och politiska beslut och verkställighet avdessa beslut. Det innebär, att , andra statligalänsorgans och landstingens uppgifter -- i den mån de intekan decentraliseras till kommunerna -- överförs tilllänsparlamentet och de organ som kommer att sorteraunder detta.Med en länsdemokrati av detta slag kommer också nyamöjligheter att öppnas för en omfattande decentralisering,inte bara från riksdag och regering utan också från centralaämbetsverk.Regionerna kommer att få större självständighet ochökad bestämmanderätt över de egna angelägenheterna.Därmed kommer också medborgarnas engagemang för denegna regionen att öka. Förutsättningarna för debatt, insynoch ansvarsutkrävande blir helt andra än de nu är. Detta ären stor ur demokratisynpunkt.Den förändrade organisation och de nya uppgifter fördet folkvalda länsorganet, som vi föreslår, förstärker vårtvid upprepade tillfällen framförda förslag om skildavaldagar. bör således inte bara verksamheten iprimärkommunerna utan också valen till ett livaktigt ochbetydelsefullt länsparlament ge ett fullödigt underlag för enegen och regional valdag.Våra förslag har tidigare utgått från den geografiskaregionala indelning som finns. Detta gäller alltfort. Detskulle vara olyckligt om en nödvändig reformering avorganisation och kompetensfördelning inom länen i onödanskulle försenas av segslitna stridigheter om hur en nyregionindelning skall se ut.Detta utesluter dock inte, att en översyn av denregionala indelningen görs och att förändringar kommer tillstånd i vissa delar av landet för att nå en bättreöverensstämmelse än nu mellan t ex näringsliv,kommunikationer och utbildningsvägar och den regionalaindelningen. Goda skäl har t ex framförts för att göra Skånetill ett län. Ett utredningsarbete vad gäller ny organisation iVästsverige har genomförts.Centerpartiet har länge varit ensamt om attkontinuerligt driva länsdemokratifrågan.Vi kan nu med tillfredsställelse konstatera, attcenterpartiets mångåriga arbete lett till en omfattandedebatt och en allt bredare uppslutning kring de principer,som partiet angett i länsdemokratifrågan. Så har t exenskilda landsting och landstingsförbundet som helhet överpartigränserna gjort uttalanden och framställningar, somväl stämmer överens med vad länge föreslagit.Vidare har på nytt en rätt omfattande offentligutredningsverksamhet kommit till stånd. En särskildutredare har dels analyserat indelningen i ochkommit med vissa förslag till förändringar (SOU:1992:66),dels gjort en perspektivstudie vad gäller den offentligaverksamhetens regionala uppbyggnad och lagt fram olikaalternativ för en framtida struktur (SOU:1992:23).I augusti förra året tillsatte civilministern enparlamentarisk regionberedning (Dir 1992:86) ochtillgodosåg därmed ett krav som tidigareframställt i motioner till . Beredningen skall bl abehandla de ovan nämnda utredningarna ochremissinstansernas reaktioner på dessa. I övrigt harberedningen fått ganska vida och öppna direktiv, somdessutom -- vad gäller själva utredningsuppdraget -- ärsynnerligen kortfattade.Enligt vad man kan utläsa av de kortfattade riktlinjernaför beredningens arbete skall den behandla såvälindelningsfrågor som kompetensfrågor. Något förord förlänsdemokratimodellen finns dock inte angivet i direktiven.Detta anser vi vara en stor brist. Risken är uppenbar, attberedningen liksom den ovan nämnda enmansutredningenkommer att presentera olika alternativ.Därmed är inte mycket vunnet. Det kan endast leda tillbehov av nya utredningar och till att den viktigalänsdemokratifrågan ytterligare förhalas. Vad som enligtvår mening är ange- läget är i stället, att beredningenkoncentrerar sina resurser på att presentera ettgenomarbetat förslag om länsdemokrati.Utöver vad som ovan sagts om vikten av attlänsdemokratin genomförs kan tilläggas, att det troligenkommer att bli ytterligt svårt att få gehör för förändringarav den regionala indelningen, om dessa enbart skall ha tillsyfte att tillskapa större statliga administrativa enheter.Detta har t ex framkommit helt klart i samband medremissbehandlingen av utredningen omindelningsändringar i . Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om länsdemokrati och ominriktningen av regionberedningens arbete.