mot · GG02Fö201 · 1993-01-11 00:00:00 — Att stärka kvaliteten i försvaretUrsäkta längden, men det här är min sistariksdagsmotion om försvaret. Det är en del jag vill förafram, bl.a. mot bakgrunden att godkändeen flerpartiuppgörelse där det är obalans mellanpengabelopp och konkreta förslag ifråga om försvaret. Debeslut som togs är därför inte tillräckliga föratt tanken om ett totalförsvar med högre kvalitet skallkunna fullföljas.Utifrån mina allmänna erfarenheter av försvarspolitikoch offentlig sektor i övrigt skrev jag årsförsvarsbeslut en motion (1991/92:Fö46) om det positiva iatt försvarsprinciper nu åter kommer till heders:1. Kvalitet före stor numerär.2. ''Elasticitetsprincipen'', alltså att försvaret skaanpassas till framtida förändringar i hotet mot Sverige.3. Värnplikten ska användas rationellt, alltså barautbildning av så många värnpliktiga som behövs.Det resonemang som fördes i motionen påverkas inteprincipiellt av att ramen något reduceras till följd avflerpartiuppgörelsen (proposition 1992/93:50) om denekonomiska politiken. I praktiken betyder neddragningennaturligtvis att behovet av strukturförändringar blirytterligare förstärkt. Men i grunden gäller att oavsettekonomisk ram måste vi vara rationella.Försvaret utgör den mest kostnadskrävande statligakonsumtionen, och det är självklart att försvaret inte kanundantas i ett läge när det av samhällsekonomiska skäl ärutomordentligt nödvändigt att söka minskabudgetunderskottet. Skulle den ekonomiska politikenmisslyckas så att vi inte får fart i ekonomin igen torde detvara ytterst svårt att avstå så mycket till försvaret som undersenare år. Det är svårt att motivera människor att vältraöver stora försvarskostnader på kommande generationer, imeningen att det är dessa som har att betala räntor ochamorteringar på de lån som tas för att finansiera devärsta överdrifterna i statsutgifterna.1992 års försvarsbeslut innebar en ökning avförsvarsanslagen. Det tragiska var att denna ökningbetingades av misstag i den tidigare försvarspolitiken. Ettland kan tvingas öka sina rustningar för att möta ett ökathot. Men hotet mot har rimligen minskat de senasteåren. Det är inte så mycket sannolikheten för krig jag dåtänker på (även om den allmänna bedömningen är attrisken för stort upplagda anfall motEuropas demokratiska stater nästan upphört) utan mer attde fysiska möjligheterna till stort upplagda invasionsföretagöver vatten mot nu är väsentligt mindre än för t . sovjetiska basområden ligger nu ifria stater, och antalet användbara landstigningsfartyg hargått ned radikalt. De hot som kan riktas mot ärrimligen av betydligt mindre omfattning än vad den tidigareförsvarsplaneringen grundats på.Att ökade sina försvarsanslag när praktiskt tagetalla länder drog ned sina försvarsanslag (i flera fall rättdrastiska neddragningar) berodde på att försvaret har storaobalanser till följd av årtiondens suboptimeringar ochfelavvägningar, främst inom armén där doktrinen numerärföre kvalitet lett till en organisation med storakvalitetsbrister och därmed ringa trovärdighet.Svenskt försvar håller på att förstärkas, inte så mycketgenom det extra pengatillskottet utan genom attstrukturomvandlingen av armén äntligen inletts. Alla tankarpå strukturomvandling bekämpades länge avförsvarsledning och flertalet riksdagspartier.Omsvängningen kom alltså alldeles , men är denpå gång. Det kan vara en ödets ironi att dagensförsvarsminister hämtats ur det parti där motståndet motmodernisering och strukturomvandling inom försvaret varitallra starkast. För egen del finner jag en viss extratillfredsställelse i att försvarsministern talar om kvalitet--numerär i ungefär samma ordalag som jag och andraliberaler använt . Skillnaden är att jag genomåren fick horder av överstar och generaler plus en delpolitiker i attacker mot min linje, medan försvarsministernnu har förmånen att plädera för samma linje i dåpraktiskt taget alla ställer upp på den. Det viktiga är atttåget nu rullar, och vi som var först på det ska självfalletvälkomna också de sista passagerarna.I grunden är försvarsproblemen en del av det allmännaproblemet offentlig sektor. Produktiviteten sjönk underårtionden, och från statsmakternas sida vidtogs inteåtgärder , oftast därför att olika påtryckare --myndigheter och organisationer -- slog vakt om befintligastrukturer. Här ligger en av orsakerna till landetsekonomiska problem.Att flerpartiuppgörelsen om åtgärder för att stabiliseraden svenska ekonomin innebär att även försvaret får bidratill att sanera landets ekonomi är i grunden positivt. Hademan sökt undanta denna sektor skulle det sannolikt ha letttill negativa reaktioner i stora delar av befolkningen.Besparingen leder självfallet till ett något svagareförsvar än om ökningen från beslutet stått kvarograverad. Men vi bör -- just genomstrukturomvandlingen -- likväl få ett väsentligt bättreförsvar än om vi behållit den gamla strukturen. I sakbetyder detta att försvaret stärks, och med tanke på atthotbilden blivit mindre allvarlig blir alltså styrkarelativt omvärlden likväl klart större . Men närdetta är sagt måste betonas att försvaret under åtskillig tidhaft dramatiska kvalitativa brister, med bristen påmörkerförmåga och splitterskydd som kanske mestpåfallande.ÖB:s argumentering är vilseledande, när han talar omatt omstruktureringen leder till att vi inte kan möta stortupplagda anfall. Den gamla strukturen innehöll mindreförmåga, i annat fall skulle vi självfallet inte ha gjortomstruktureringen. Man gör ju inte en omstrukturering föratt få något som är sämre än det man hade. Jag talarsjälvfallet om en jämförelse mellan två strukturer inomsamma ekonomiska ram. Om man menar att den gamlastrukturen skulle ha varit kvar men att vi skulle haökat försvarsanslagen med några tiotal miljarder är det bara att notera att en sådan jämförelse blirmeningslös. Även den struktur som innehåller mindrenumerär skulle självfallet bli starkare om den tillfördesjättebelopp för ytterligare kvalitetshöjning. Förstatsmakterna är det väsentliga att följande kankonstateras: Hotbilden motiverar inte starkt ökadeförsvarsanslag. Försvarseffekten kan likväl ökas genomeffektivare användning av tilldelade resurser.Genom försvarsbeslut finns -- åtminstoneverbalt -- en samsyn mellan partier om att kvaliteten måsteprioriteras. De åtgärder i sak som anges i uppgörelsen äruppenbart inte tillräckliga för att innehålla den besparingsom anges. Indragningen av F 6 och sedan ytterligare enflottilj kan inte ses som bidrag till en långsiktig besparing,för en minskning av antalet flottiljer låg ju redan iplaneringen. Däremot innebär tidigareläggningen av enflottiljindragning att man får en besparing iförhållande till inriktning.Med den totala rigiditet som utmärkte försvaret före1987 skulle en neddragning med det belopp sompropositionen nu anger ha mötts med indragning avrepetitionsövningar och minskning avmaterielanskaffningen. Grundutbildning, antal anställdaoch fredsorganisation skulle ha fredats. I princip bör vi jugöra precis tvärtom.F 6-nedläggningen, vart ska 16:e divisionen flyttas?Vad gäller flerpartiuppgörelsen om nedläggning av F 6 iKarlsborg kan man i och för sig anse att de inleddamiljöprövningarna vid alla flottiljer borde inväntas innanbeslut fattas om den i försvarsbeslutet förutskickadeytterligare neddragningen av antalet flottiljer. Menmiljöprövningen är mest intressant när man ska ökaverksamheten på något eller några ställen. Det var därförinte helt fel att redan nu besluta att lägga ned ytterligare enflottilj. Vilken det borde vara kan alltid diskuteras. Skaantalet flottiljer minskas kan det av operativa skäl vara braatt ha dem någorlunda spridda, varför F 7 i och F 6i kan sägas ligga väl nära varandra. harKarlsborg också den osäkerhet ifråga om rekrytering avnyckelpersonal som finns på en liten ort, utan gymnasiumoch med mycket ensidig arbetsmarknad.Men hur ska man praktiskt lösa de krigsorganisatoriskafrågorna, innan man vet var det är möjligt att öka antaletdivisioner? Här ska göras ett försök att teckna möjligaalternativ.Försvarsbeslutets inriktning för flygvapnet är att vilångsiktigt ska ha 16 divisioner i fred. (I krig finns vid varjeangivet antal divisioner möjligheten att vid behov inomganska utöka motsvarande en-två divisioner genomanvändande av reservare och icke skrotade flygplan somersatts i fredsdivisionerna av nya plan.) Det sades iförsvarsbeslutet att minskningen till 16 divisioner skullegenomföras då JAS-systemet införts, men ska man ta det påorden och vänta tills hela JAS-systemet införts skulleneddragningen dröja till kanske omkring 2010.Försvarsbeslutet innebar minskning av 1,5 divisioner till17. Om den långsiktiga inriktningen ska vara 16 kan därförytterligare en division tas bort redan i närtid. Det är rimligtinte minst av ekonomiska skäl.Myndigheten F 6 bör också kunna dras in mycketsnabbt, just därför att närheten till F 7 gör att denflottiljledningen kan överta ansvaret för avvecklingen avverksamhet och etablissement i . Myndigheten F6 med chefer och administration bör alltså bort så snabbtsom möjligt. (Jag använder det hittillsvarandemyndighetsbegreppet, för även om det försvinner iförsvaret så har vi ju ändå lokala enheter med egnachefer. )Därmed skulle en division och flottiljadministrationenkunna vara borta mycket snabbt.Frågan är vad man gör med den kvarvarande divisionen.Ett sätt är att säga att den även långsiktigt bör tillhöra F 7.Inriktningen bör då vara att bygga hangarer m.m. för denpå . OBS, i ett sådant alternativ bör man bygga fören JAS-division, eftersom en sådan kräver något mindrelokaler än den större . Överflyttningstidpunkt kandå väljas fritt bland de första ombeväpningarna avdivisioner till JAS. Det betyder praktiskt att vi inte vidnågon tidpunkt utökar Viggenverksamheten på Såtenäs.Inom myndigheten F 7 måste frågan om verkstäderlösas. Kan man snabbt lägga ned verkstaden i ochhelt lita till verkstaden i ? Eller ska man låtaverkstaden i helt gå in för JAS och medanverkstaden i får ta hand om det successivtminskande Viggenunderhållet i ? (I principbör verkstäder få betalt för utfört arbete, och de totalakostnaderna för underhållet beror då på flygtidsuttaget.Ingen verkstad ska få mer betalt än en annan. )Fördelen med en inordning i F 7 är att man kan görasuccessiva åtgärder och att slutmålet är klart. Den ena är att man inte kan vara heltsäker på att få koncession för utökad verksamhet iSåtenäs -- men lekmannamässigt förefaller det rimligt attska buller öka någonstans bör det helst ske på en liten ort.Det andra är att man kanske får väl många ägg i sammakorg. Går vi mot så stora flottiljer som fyra divisioner (alltsåbara fyra-fem flottiljer i hela landet) är det OK. I annat fallkan man säga att det är tillräckligt med två divisionerJAS plus hela det tunga transportflyget () vid F 7.Vill man ha handlingsfrihet kan verksamheten vidKarlsborg likväl läggas under F 7 men med inriktning på attnär lämnas kan division nr 16 (om vi kallar denså) mycket väl hamna på annat ställe än Såtenäs.Tidpunkten bestäms då av när man fårmiljökoncessioner och när nybyggen för att ta emotdivisionen kan vara färdiga. (Försvarsbeslutets inriktningvar ju att antalet flottiljer skulle minska genom att vi har flerdivisioner per flottilj, men det kräver i så fall investeringar.På kort sikt ökar det utgifterna, men blir detbesparingar. )Även om en division ska hamna på annat ställe gällerdetsamma som i fallet ; man bör inte bygga nyahangarer m.m. för . Ska det byggas någonstans bördet vara för JAS. Den flottilj som utökas med en divisionbör alltså få en JAS-division, som då ges nya lokaler,som den sista divisionen i dras in.Frågan är om det går att snabba på avvecklingen iKarlsborg genom att möjliggöra en ''tillfällig'' basering avdivisionen under de år den fortfarande har Viggen.En möjlighet skulle kunna vara F 16 i , förutsattatt man då förde bort den nuvarande SK 60-divisionen därifrån.Det finns rationella skäl till detta, nämligen attbesparingar kan göras om all omfattande SK 60-verksamhetkoncentreras till F 5 . Verksamheten vid F 5 harju reducerats , så där finns överkapacitet.Blir det problem att rymma alla flygplan bör ledigautrymmen på i (den s k''Österrikehangaren'') användas.En sådan lösning bör förutsätta att myndigheterna F 10och F 5 slås samman till ''Skånska flygflottiljen'' med enadministration men tills vidare två etablissement,och Ljungbyhed.Det finns stor osäkerhet om är en lämplig ortför utökad Viggenverksamhet. Kanske skulle man ändåkunna ha baseringen där , innan vi i så fallbygger ut för en ytterligare JAS-division vid annan flottilj.Ett alternativ kan vara att förlägga divisionsledningen till men att de då tre Viggendivisionerna där vardera körmed viss underbemanning, medan andra flottiljer har vissöverbemanning. Det skulle betyda att den dagligaflygverksamheten i kanske motsvarar 2,5 fylldadivisioner, och därmed ligger man bullermässigt nogungefär på samma nivå som (med två divisioner plusSK 60-divisionen). För att hålla ned den totalabullermängden kan man också (eller alternativt) tillämpamer av tillfällig basering på annan plats, som Visby.Alternativet skulle inte betyda att man flyttardit den sista divisionen från F 6, alltså AJS 37, för det skullege en blandning av två flygplanstyper vilket fördyrarunderhåll och ledning. Det rimliga i det fallet vore i ställetatt dagens spaningsdivision vid F 17 i blir kvar där,och att divisionen från F 13 flyttastill i stället för till . Förmodligen vore detganska lätt att få jaktpiloter i att flytta tillUppsala.Men man bör också se om det är någon av dagensViggenflottiljer som temporärt kan ta emot den extradivisionen i mer provisoriska lokaler. Alla Viggenflottiljerhar ju fått nya hangarer. Undersök om det på något ställe ärmöjligt att återta i bruk några tidigare hangarer -- är deväl i flertalet fall använda som förråd,motorfordonsverkstäder eller liknande. (I ärlokalerna förmodligen upptagna av den sedantillkomna helikopterdivisionen tillhörande marinen. )Försvarsministern och sedan flygvapenchefen harframfört att man skulle kunna flytta divisionen till iÄngelholm. Där har man ju till nu flugit med tre divisioner,och hangarer finns -- men kanske väl små för Viggen.Det finns dock en betydande nackdel med detta förslag,nämligen att man då blandar Draken och . Att hakvar Drakensystemet till är mycketrationellt, då driftskostnaderna är små på de flygplan sommodifierats. Men för att få ned kostnaderna bör man sålångt möjligt ta bort Drakenfrågor från materielverket ochlåta verkstaden vid själv hantera alla frågor, bl a genomatt kannibalisera utgående flygplan för att få nedreservdelskostnaderna.Men denna specialinriktning på verkstaden blirsvårförenlig med att också lära sig , bara för några fåårs drift. ska verkstaden också skolaom sig till JAS -- alltså kommer man då att ha treflygplanssystem.En ännu starkare invändning mot detta alternativ finnsom man också fullföljer tanken att F 17 i byter sinspaningsdivision mot en jaktdivision från . Detsenare var av flera skäl en bra lösning om skulleta över ansvaret för spaningen i (i två AJS 37-divisioner, alltså sammanläggning av de hittillsvarandeseparata attack- och spaningssystemen). F 7 i är såinriktad på JAS-omskolningen att det vore olyckligt attlägga spaningsansvaret där. I finns liksom iNorrköping god spaningskompetens. Den skulle kunnaöverföras till , som ju redan kännerViggensystemet, men knappast till bara förnågra få års Viggenanvändning.Det senare resonemanget är så pass giltigt att jagifrågasätter om man överhuvud bör flytta spaningen frånRonneby nu när inriktningen är att lämna Karlsborg.Därmed är jag inne på en tanke som i förstone kan tesig hädisk, nämligen att nu lägga ned en division Jaktviggenhellre än att ta ytterligare en division AJS 37. ärju våra nyaste och dyraste plan, säger väl den som invänder.Men det ligger åtskillig logik i en sådan åtgärd. Bakgrundenär följande:Vi har 8 divisioner och bara det antal flygplansom krävs för dem.Ifråga om J 35 finns ett mycket stort antal flygplan perdivision, beroende på att flygplan för fyra divisionermodifierats.Ifråga om AJS 37 har vi till nu haft 5,5 divisionerattack och i fred 3 divisioner spaning. I ett sammanslagetsystem för attack/spaning finns alltså flygplan för 8,5divisioner, men genom försvarsbeslutet går organisationenner till 7 divisioner. Att nu dra ned till 6 skulle betyda att vihade ett överskott på flygplan motsvarande 2,5 divisioner.De äldsta Viggarna ska visserligen utgå, men det motsvarasungefär av de första JAS-leveranserna.Det här ''överskottet'' på flygplan har en motsvarighethos personalen, alltså piloter och teknisk personal utbildadpå systemen. Det gäller också kringutrustning på marken. ''Överskott'' av flygplan är i och för sig positivt. (Kostnaden för driften hänger väsentligen samman medantalet flygtimmar, inte med antalet flygplan.) Avekonomiska skäl skulle vi aldrig nyanskaffa det högreantalet flygplan per division, men när vi ändå har ett störreantal är det mest fördelar med det. I fred ligger den storafördelen i att ett större antal maskiner gör attflygtidsproduktionen flyter bättre än när vi till följd av ettlitet antal flygplan per division ofta råkar ut förflygplansbrist de dagar då några plan mer än kalkyleratställs på backen av t ex mindre, tekniska fel.I krig ligger den stora fördelen med fler flygplan perdivision i att uthålligheten ökar. Man kan tåla störreflygplansförluster, t ex då den egna basen anfallits.Med detta synsätt vore det faktiskt logik i att låtaindragningen av division nr 17 gå ut över hellreän över AJS. I sak skulle inte en enda skrotasgenom ett sådant beslut. Så ''kalendereffekten'' -- hurmånga kan visa upp i internationellajämförelser -- påverkas inte. I princip betyder det att dekvarvarande sju JA 37-divisionerna får ett par extraflygplan var. Hade man haft det hade detvarit mycket välkommet då man ofta haft svårt att klaraflygtidsproduktionen till följd av för få tillgängligamaskiner. (Till saken hör också att vi har förhållandevis fåradarjaktrobotar, så att fördela dem på sju i stället för åttadivisioner innebär ju också att varje division får något högrekapacitet. )En lösning med indragning av en division JA 37 i ställetför AJS 37 har klara ekonomiska och personalmässigafördelar i fred. Jaktpiloterna i , utom de äldsta,kan ju erbjudas tjänst vid de resterande sju divisionernarunt om i landet.Men ska man ta hela neddragningen inom attack ochspaning skulle det betyda att piloter motsvarande tredivisioner (en i , en i och en iKarlsborg) blir ''över''. Utan omskolning finns bara sexdivisioner att fördela dem på. Alltså ett överskott 3-6 mot 1-7 om man i stället drar in en division . Inte minstekonomiskt ligger självfallet stora fördelar i att kunna hållanere omskolningsbehovet.Det finns också en mellanvariant, nämligen att nu gå nedtill sju divisioner men uttala att ska F 17 i ombeväpna sin andra division frånspaning till jakt. Med en sådan lösning slipper man riskernaför allvarlig kompetensnedgång i spaningssystemet denärmaste åren (plus att man skulle ha kvar en basering närasödra ).Lösningen skulle också ge en något ökad handlingsfrihetefter . En division mindre av betydertotalt ett mindre årligt flygtidsuttag på beståndet av JA 37,och därmed förskjuts den tidpunkt då de första JA 37 börersättas 1--1,. I stället tar vi ut motsvarande mer tid påde attack-spaningsviggar som ändå ska ersättas med JASfram till ungefär 2002. Det kan ligga fördelar i detta,eftersom vi annars skrotar många flygplan . 140 JAS-plan till den tidpunkten motsvarar (med 18 flygplan perdivision) nästan åtta divisioner.Så man klarar en omsättning av attack-spaning, även iett alternativ där man av olika skäl skulle finna det rationelltatt strax göra en paus i anskaffningen (t exi väntan på någon typ av vidareutveckling av JAS, ellernågot europeiskt alternativ, vilket bl a försvarsministernfört in i bilden).Skulle beslutet ändå bli att en AJS-division förläggs tillF 10 för att flyga parallellt med de två Drakendivisionernadär bör man under alla förhållanden undvika spikade datumför när en av F 17:s divisioner ska skifta från spaning tilljakt. För en sådan låsning av datum tvingar fram fleromskolningar och flyttningar än som är behövligt. I Sektor(flygkommando) syd kommer efter indragning av F 6 attfinnas sju divisioner med krigsflygplan. Hur dessa fördelaspå flygslag och flygplanstyper bör lösas så rationellt sommöjligt. En spaningsförare på F 17 med bedömdytterligare tjänstgöringstid i stridsflygplan bör få fortsättaflyga spaningsviggen fram till dess, även om en divisiondelvis börjar omskola till jakt. Att det i en och sammadivision därmed finns förmåga till jakt, attack och spaningär ju på sitt sätt bara att gå före med det som efterinförandet av JAS kommer att gälla alla. Jag förordar alltsåen successiv förändring i syfte att minimeraomskolningsbehov och ta tillvara arvet i form av personaloch materiel. Det bör överlåtas åt myndigheten att påekonomiskt bästa sätt lösa dessa frågor. Om man utåt villkalla en division för det ena eller det andra efter ett visstdatum må vara hänt, men den faktiska konverteringen fören viss division bör ske så ekonomiskt som möjligt.Vill man spara flygtid i spaningsviggarna -- för att detsystemet ska kunna leva för att manska kunna skjuta på behovet av investeringar ispaningskapsel till JAS -- bör spaningspiloter i utbildningför andra uppdrag kunna få flyga attackviggar, som det jukommer att finnas ett överskott av. Divisionerna AJSkommer ju att kunna ha en blandning av hittillsvarandeattack- och spaningsviggar.När man drar in en flygdivision och tillhörandestationskompani minskar personalbehovet. Antaletflygtimmar går ned, vilket innebär mindre bränsle ochmindre underhåll. Det är den långsiktiga besparingen.Kortsiktigt tillkommer en ytterligare besparing, nämligenatt åtminstone en del av den personal som ''blir över'' kanföras till andra enheter och därmed minska behovet avnyrekrytering. Förare av stridsflygplan kostar ju mer än 10miljoner per individ i utbildning och flygtid. De 3,5divisioner som dragits in genom beslut ,inklusive den nu aktuella, innebär rimligen attnyrekryteringen kan minskas med kanske30 förare. I viss mening får man en ''puckel'' som gör attomsättningsbehovet ökar något in på nästa sekel, men dettaär under alla förhållanden en mindre påfrestning än demycket stora och kostsamma effekterna av 80-talets storaföraravgångar till civil luftfart.VärnpliktsresorI propositionen föreslogs att värnpliktiga får enfri hemresa i stället för varje. Det här harbara betydelse för fjärrekryterade värnpliktiga. Den sombor nära regementet eller flottiljen åker naturligtvis hemäven om inte resan betalas av staten.Jag ser det som olyckligt om stora mängder värnpliktigafrån går sysslolösa lördagar-söndagar i Bodeneller . För individen kan nog kännasbortkastad. Bättre i så fall att ha dem i utbildning.Lösningen bör ligga i 10-4-systemet. Alltså utbildning underlängre tid än och sedan längre ledighet. För denvärnpliktige ger det också fördelen att kunna vara påhemorten en del vardagar. Ska de söka jobb, ordna bostadeller annat behöver de ha vardagar, för ochsöndagar är ju stängt.Systemet 10-4 skulle drastiskt minska resekostnaderna:dels alltså en halvering av antalet hemresor jämfört medtidigare, dels den besparing som ligger i att det bedömsmöjligt att få betydande rabatter om försvaret kan utnyttjakonkurrensen mellan olika trafikmedel. Enligt uppgiftskulle man kunna pressa kostnaderna kanske vidresor i veckorna jämfört med att som lägga resornafredag eftermiddag och . Det är ju dåresesystemen är som mest ansträngda.