mot · GG02Fi704 · 1993-01-26 00:00:00 — Oljekrisen bidrog till att Sverigesredan tidigare begynnande ekonomiska problem fick ettväxande genomslag i statsbudgeten. Detta ledde bl.a. till attintresset för den statliga budgettekniken växte. Underandra gjordes en radikal ändring ibudgetens uppdelning. Drift- och kapitalbudgetarna slogssamman till en. Ändringen har sedan bl.a. ifrågasatts i enmotion 1990/91:FiU30, där det framhölls att nuvaranderedovisning och budgetering försvagar budgeten likamycket vare sig det gäller investerings- eller driftsutgifter,trots att produktiva investeringar endast innebär enomvandling från finansiellt till realt kapital. Motionenavvisades.Problem gällande frågan om drift- ochkapitalredovisningen diskuteras emellertid nu åter ifinansplanen avsnitt 1.5.I finansplanen konstateras att det f.n. inte finns någonsammanhållen förmögenhetsredovisning som kananvändas i budgetarbetet. Från och med /94skall dock i princip samtliga myndigheter redovisafullständiga balansräkningar. Detta innebär att de ocksåmåste ta upp anläggningstillgångar i årsredovisningen. Påmyndighetsnivå kommer således kostnaderna för nyttjandeav kapitaltillgångar att redovisas som periodiserade utgifter.Detta innebär att redovisningen på verksnivå i principanpassas till ''företagsekonomiska metoder''. Denföretagsekonomiska redovisningsmetoden kommerdäremot inte att tillämpas för den sammanlagda statligaverksamheten, vilket vare sig är möjligt eller lämpligt.Detta beror på att det offentliga i huvudsak bör inrikta sinverksamhet på kollektiva tjänster, som kännetecknas av attde konsumeras kollektivt. Möjligheterna att fastställa ettföretagsekonomiskt vedertaget förmögenhetsvärde ärdärför begränsade. Det är detta förhållande som talar moten delning av statens budget i en drifts- och enkapitalbudget.I finansplanen fastslås att statsbudgetens syfte att sättaupp finansiella restriktioner för statens verksamhet inte kanersättas med en budget i balans- ochresultaträkningstermer. Detta är säkerligen ett korrektkonstaterande. De redovisningstekniska problemen hängersnarare samman med att statsbudgeten skall utgöra ettstyrinstrument på olika förstoringsnivåer, varför detknappast kan finnas en redovisningsmetod, som kantillfredsställa de olika behoven. Motsvaranderedovisningstekniska problem har tidigareuppmärksammats, när det gäller stora företagsredovisnings- och kalkylproblem. Även om det således inteär lämpligt att dela upp statsbudgeten i en kapital- och eninvesteringsbudget är det väsentligt att i vissa sammanhangbehandla investeringar och kapitalkostnader på ett annatsätt än driftskostnader.Beslutsfattandet om kapitalinvesteringar underlågkonjunktur skulle sannolikt få en mer långsiktigtekonomiskt rationell utformning, om en eventuellinvestering inte endast behandlades som en utgift i denaktuella beslutssituationen utan också utvärderades medhänsyn till den framtida nyttan -- de framtida intäkterna --som investeringarna skulle ge upphov till, t ex den längrelivslängd som skulle kunna uppnås vid vissa kompletterandefastighetsinvesteringar kombinerat med lägreinvesteringskostnader som skulle kunna förhandlas fram ien lågkonjunktur. Hänsyn måste dock också tas till högrekostnader i form av kapitalkostnader, som uppstår genominvesteringens längre återbetalningstid och ettofördelaktigare ränteläge som ett ökat statligtupplåningsbehov sannolikt leder till, vid bedömningen avinvesteringens lönsamhet/värde.Beräkningar av det här slaget skulle kunna ange omtidigareläggningar av investeringar skulle vara rationella ivissa situationer. Vad som är viktigt i detta sammanhang äratt verk, kommuner eller landsting, som har rationellamotiv att tidigarelägga investeringar -- även om det fordrasstatlig finansieringshjälp -- alltid måste bära den slutligakostnaden. Beslut om tidigareläggningen av en eventuellinvestering måste således också innehålla en''betalningsplan'', t.ex. för kommunernas eller landstingensdel genom en fastställd avräkning på kommandestatsbidrag.En budget- och beräkningsteknik av det slag som i grovadrag beskrivits ovan skulle förbättra hanteringen av vissa avstatsbudgetens svårhanterliga bedömningar vad gällerinvesteringar i olika konjunkturläge. En fördel är attbeslutsfattarna inte tar som utgångspunkt att en investeringskall genomföras, därför att det råder arbetslöshet utan attintresset i beslutsunderlaget koncentreras på för- ochnackdelar av tidigareläggning av investeringar beroende påfördelaktiga produktionskostnader på grund av att bättrepriser kan erhållas vid en rådande överkapacitet.Statskontoret som arbetar med olika aspekter på attförbättra budgetprocess, budgetteknik och statensbeslutsunderlag bör ges i uppdrag att undersökamöjligheterna att utforma riktlinjer och tekniker förbedömningar av nu angett slag. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utformning av riktlinjer ochtekniker för bedömning av värdet av att tidigarelägga vissainvesteringar.