mot · GG02U267 · 1993-01-26 00:00:00 — Det svenska biståndet har i allt för liten utsträckningkommit bönder och bondeorganisationer imottagarländerna, till del. Detta trots att det är enfungerande livsmedelsproduktion som är en förutsättningför att kunna försörja befolkningen i ett land.Svenskt bistånd riktas i stor utsträckning till de allrafattigaste och det är en riktig och bra ambition. Ofta gesbistånd till stora anläggningar, då detta är en önskan frånregimerna i länderna och långt ifrån alltid en åtgärd som gerde många människorna en förbättrad situation.Målet med det svenska biståndet skall naturligtvis varaatt det för de pengar som satsas skall bli en så storförbättring som möjligt för människor i mottagarländerna.Ett annat krav man enligt min mening också måste ställa äratt resultatet av hjälpen skall bestå. Om hjälpinsatsernaskall få en långsiktig nytta måste hjälpen gå tillundervisning, kunskapsöverföring av hur samhälletorganiseras och insatser för samverkan mellan människor ikooperativa verksamheter. Genom att få igång enverksamhet som gör svaga människor och grupper starkarefår de möjlighet att skapa rimligare förutsättningar för sintillvaro. Det är så ett uppbyggnadsarbete måste börja. Förde flesta är den stora delen av befolkningenlandsbygdsbefolkning och bönder, som lever undersvåra förhållanden.Genom att i större utsträckning satsa på bonden ochlandsbygdens människor i de fattiga länderna, med hjälp tillatt organisera sig, skapas förutsättningar för att de själva istörre utsträckning kan förbättra sin situation. På det sättetkommer även andra i dessa länder att få en högre standardgenom att en process har påbörjats och där deförutsättningar som finns utnyttjas bättre.Kvinnorna har en viktig ställning i familjen och i bynsarbete, det gäller inte minst i . De utför ett stortarbete och ansvarar för att de produkter som odlas kommertill bra användning. Därför är det viktigt att biståndsinsatsernår kvinnorna.SIDA som organiserar den svenska u-hjälpen har inte itillräckligt hög grad utnyttjat de möjligheter som jag härpekar på. I stället ser det nu ut som om svensk u-hjälp imindre utsträckning än tidigare går direkt till denjordbrukande befolkningen på landsbygden. Det är enligtmin mening en försämring. Vad jag talar om är att svensktu-landsbistånd istället i betydligt större utsträckning skall gåtill dem som lever på landsbygden, där flertalet är beroendeav jordbruket och skulle kunna försörja fler om de fickbättre förutsättningar.Bäst på att ge de rätta impulserna och även den rättakunskapsöverföringen borde vara den svenskabondeorganisationen. Svensk kooperativ verksamhet harmycket att ge sina systrar och bröder i de fattiga länderna.Det viktiga här är inte att överföra svensk odlingsteknik,det kanske till och med skulle vara helt fel, därför attförhållandena är så helt annorlunda. Nej det som skall förasöver är kunskapen och viljan att organisera sig. Svenskkooperation kan visa att man genom att samarbeta ochhjälpa varandra kan få en rimlig ersättning för sinaprodukter och även få äganderätten till den jord manbrukar. Industriländerna har av försörjningshänsyn skyddatsitt jordbruk, och det är rimligt att de fattiga länderna ocksåkan göra det med sin livsmedelsproduktion.Skall man få en utveckling i dessa länder måsteförutsättningarna för den fattige bonden bli rättvisare ochbättre. Vi ska från i-länderna inte gå med pekpinnen, menvad vi däremot skall göra är att överföra kunskap ombiologiska samband och nödvändigheten att handla mednaturen och inte mot naturen. I många är dettorkan, vattenbristen och ökenutbredningen som är ett stortproblem. En felaktig användning av jorden är här ingenhjälp utan kommer istället att bli ett stort bekymmer.För att starta en utveckling i ett fattigt land är utöverjordbruket också hantverk och småföretagande viktigaområden att satsa på. I takt med att bondesamhälletutvecklas uppstår behov av olika varor som behövs ijordbruksdriften. Hantverken kan utvecklas till små företagsom ger kompletterande arbete på landsbygden och skaparförutsättningar för inkomst för dem som inte kan gessysselsättning inom jordbruket. För en utveckling avlandsbygden är hantverket och små företag och verkstäderviktiga kuggar.I jordbruket är även kvinnorna engagerade och börkunna få både kunnande och inspiration från kontakter medsvenska bondekvinnor. Ingen borde kunna förmedlakunskaper och erfarenheter bättre.På SIDA har jag uppfattat att det varit industribyrån somkunnat ge den hjälp och det stöd som behövts för att fåigång hantverk och tillverkning. Vad kommer att hända nunär industribyrån på SIDA gått över i Swedecorp.Möjligheten att stödja hantverket måste behållas på någotsätt.Med denna motion vill jag fästa uppmärksamhet på attsvensk u-landshjälp skulle kunna användas bättre om denkanaliserades genom svenska bondeorganisationer tillbondeorganisationer i de länder där hjälper till meduppbyggnaden.Eftersom landsbygdsbefolkningen och bönderna i tillhör de mest utsatta grupperna bordebondeorganisationerna i i-länderna kunna göra storainstaser för sina fattiga yrkesbröder. Jag anser därför att enbetydligt större del av det svenska biståndsanslaget skallförmedlas av svenska bondeorganisationer och kooperativaorganisationer. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att svensk u-landshjälp i störreutsträckning borde kanaliseras genom bondeorganisationertill bonde- och landsbygdsbefolkningen i mottagarlandet.