mot · GG02L314 · 1993-01-26 00:00:00 — Förmånsrätt vid konkurs m.m. I motionen behandlas efterställning av skattefordringar,borttagande av speciellt personligt ansvar för skatter,likställande av staten med övriga borgenärer,återvinningsfrågor och gäldenärsbrott, viss justering avföretagshypoteks prioritet samt synkronisering avlönegarantin med sjukersättningsbeloppet ochadministration av lönegarantin genom sjukförsäkringenEtt huvudsyfte med förmånsrätt med olika fordringar ien företagskonkurs måste vara att underlätta enrekonstruktion av företaget. En naturlig utgångspunkt föratt främja detta syfte är att ta fasta på de fordringsägare somär av största betydelse för rörelsens fortlevnad. Dessa är iförsta hand kreditgivarna och de anställda. Däremot hör,enligt mitt förmenande, inte skattefordringarna hit.Med en fortlevnad i någon form som huvudmål för ettkonkursdrabbat företag är förmånsrätt förskattefordringarna inte bra, dels därför att detta inkräktarpå det ekonomiska utrymmet till rekonstruktionen, delsdärför att kronofogdarna genom detta inte har incitamentatt använda sig av sin speciella insikt i de skattskyldigasekonomiska situation för att ingripa i ett så tidigt skede sommöjligt.Idag är skattefordringar jämte lönefordringar de endafordringar som har förmånsrätt i det skuldsatta företagetsalla tillgångar -- i den mån de inte omfattas av fastighetsellerföretagshypotek -- dvs. exempelvis i banktillgodohavandenoch värdepapper. Tillgång på rörelsemedel är emellertidväsentligt för att ett arbete med rekonstruktion skall varamöjligt. Förmånsrätten för skattefordringar innebär vidrekonstruktioner att kronofogdemyndigheten måste eftergeförmånsrätten och/eller pruta på skattebeloppet för attackord och underhandsuppgörelser skall vara möjliga.Underlåtenhet att betala skatt är i många fallstraffbelagd. Straffhotet riktar sig mot företagetsställföreträdare, som dessutom blir personligen ansvariga.Staten har således en gynnad ställning genom att staten hardubbla gäldenärer, som underlåtenhet att betalastatens skatteskulder är förenad med straffpåföljd.Man kan fråga sig varför staten med sin starka ställningskall ha detta extra skydd mot betalningssvaga gäldenärer.Alla andra borgenärer får ju nöja sig med den press påställföreträdarna för bolaget som straffbestämmelserna ibrottsbalken om gäldenärsbrott utövar.Dessutom är staten den enda borgenär som gäldenärenkan förnöja strax före konkurs utan att styrelsen drabbas avansvar för gäldenärsbrott. Staten kan också ta emotbetalning strax före konkurs utan att behöva riskera attbetalningen skall återgå till konkursboet genomåtervinningstalan. Detta har möjliggjorts genom ändringari lagstiftningen under mitten av 1970-talet.Det är därför lätt att förstå att betalningsansvarigaföretag tar av befintliga rörelsemedel och betalar förfallnaskatteskulder före andra skulder, exempelvisleverantörsskulderna. När konkursen väl är ett faktum, harbåde skattefordringarna och rörelsemedlen reducerats.Att slopa förmånsrätten och det särskilda straffhotet förskattefordringar är ett sätt att förbättra möjligheterna till attkunna genomföra en rekonstruktion. Mer rörelsemedelalternativt lägre leverantörsskulder skulle då finnas kvar iboet eftersom kronofogdemyndigheten inte särbehandlatsgenom att få betalt i större utsträckning än andraborgenärer.Oprioriterade fordringar får endast undantagsvisutdelning i konkurser. I företagskonkurser är det främstleverantörerna som drabbas. Om leverantörernasfordringar skulle erhålla bättre rätt än skattefordringarna,förbättras leverantörernas läge. Detta för med sig attföljdkonkurser undviks. Och detta för i sin tur med sig attstaten har kvar dessa leverantörer som betalningsdugligaskattebetalare och att deras anställda slipper blibidragstagare.Att slopa skattefordringarnas förmånsställning och istället förbättra de oprioriterades läge är alltså ägnat att ökamöjligheterna till rekonstruktion av företag och undvikavärdeförstörelse.Nu för tiden kan kronofogdemyndigheten på data följaalla förfallna skatteskulder och alla begärda utmätningaroch handräckningar. Staten, genom kronofogden, är därförden borgenär som har bäst inblick i en gäldenärsbetalningsförmåga. På en borgenär med sådan insikt måstegivetvis falla det ansvaret att ingripa på ett tidigt stadium ien obeståndssituation. Ju förr det sker desto större ärutsikterna att ett rekonstruktionsförsök skall lyckas.En förändring av skattefordringarnas rättsläge på sättsom jag föreslagit kommer således att påverkakronofogdemyndigheten att begagna sin särställning mer änsom skett till tidiga ingripanden. Värdet av att så skerkan för det allmänna i vidsträckt mening antas vara vidastörre än den indrivningsverksamhet av skattefordringarsom kronofogdemyndigheten nu utövar.För att ett rekonstruktionsförsök skall lyckas krävsförutom tillgång på rörelsemedel, genom medverkan avföretagets finansiärer, arbetsinsats av de anställda.Rekonstruktionsarbete måste bedrivas med storskyndsamhet. Den anställdes löneanspråk för den närmastetiden skall därför belastas företaget med bästa rätt. Idagförhåller det sig så att personalens löneanspråk harförmånsrätt efter företagshypotek och skattefordringar.Mitt förslag ifråga om skattefordringar är ägnat attförbättra lönefordringarnas förmånsrätt. Detta anser jagemellertid inte vara tillräckligt. Jag anser att lönefordringaravseende skall få bättre förmånsrätt änföretagshypotek. Att ha tillgång till personal inledningsvisär som nämnts nödvändigt vid fortsatt drift ochrekonstruktion, och det är befogat att denna lönebelastninggår före företagshypotekshavarnas intressen.När det gäller frågan om hur lönerna skall hadylik prioritet bör hänsyn tas till den tid som enadministratör i allmänhet kan tänkas behöva för att taställning till hur en verksamhet skall rekonstrueras. Dentidsperiod det kan bli fråga om blir med nödvändighetrelativt kort. För att förenkla förfarandet skulle lönegarantikunna utgå motsvarande exempelvis ersättning frånsjukersättningen och även administreras genomsjukförsäkringen. Lyckas rekonstruktionen blir företagetåterbetalningsskyldigt till sjukförsäkringen. Misslyckas denskall dessa fordringar jämte den löneersättning som intetäckts av sjukersättningsbeloppet för aktuell tidsperiod habättre rätt till utdelning än övriga i konkursen.Lönefordringarna härutöver skall inte ha bättre rätt änövriga fordringar, exempelvis leverantörsfordringarna.Statens garanti för dessa återstående lönefordringar kanockså tänkas relateras till gällande sjukersättning.Härigenom bortfaller såsom lönegaranti exempelvisersättning för semesterersättning och andra förmåner som omfattas av lönegarantin.Semesterersättning och anställdas andra förmåner kande anställda istället säkerställa på annat sätt genom avtalmed arbetsgivaren före konkursen, exempelvis genomföretagshypotek eller avskiljande vid ordinarielönebetalningar under löpande verksamhet.Semesterersättningen är ju för övrigt något som enligt lagintjänats vid varje lönebetalningstillfälle.Den här skisserade modellen för rekonstruktioner måsteenligt mitt förmenande skapa förutsättningar för att minskade dominoeffekter genom följdkonkurser förleverantörerna som dagens förhållanden ger upphov till. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att statens skatteskulderefterställs skulder till övriga borgenärer,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att staten inte skall ha bättre rättän övriga borgenärer avseende möjligheten att göragällande krav mot styrelsen,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att staten inte skall ha annanställning än övriga borgenärer beträffande gäldenärsbrottoch återvinningsfrågor,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att viss del av lönerna skall utgåföre företagshypotek,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om lönegarantin.6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om administrationen avlönegarantin.