ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GG02L414 · 1993-01-26 00:00:00 — Det traditionella äktenskapet har genom århundradenslopp getts vad man kan kalla för normativa övertoner. Idagär äktenskapet ett juridiskt avtal som vilket som helst. Denvärdeaura och de normativa övertoner som finns kringäktenskapet är knappast i sig baserade på själva juridiken.Denna värdeaura och de normativa övertonerna går intebara att förflytta hur som helst bara för att man byggerliknande juridiska ''hus'' efter olika önskemål omlagstiftningsmässig samlevnadsreglering. Med andra ord:för att man tillskapar nya lagar för samlevnad i juridiskmening blir det inte automatiska ''spin-off''-effekter i formav social acceptans.Det är en vanlig uppfattning att det offentliga inte skallintervenera i vuxna människors frivilliga sexualmönster.Denna uppfattning är riktig. Det traditionella ochöverlevande familjebegreppet är knutet till föräldrar ochbarn och därför motiverar det att ett juridiskt avtaltillhandahålls (äktenskapet). i ett''vanlighetsperspektiv'' torde detta familjebegrepp underöverskådlig tid vara det dominerande. Det finns alltsåstarka skäl att erbjuda en fast lagstiftningsform för dennatyp av samlevnad. Enligt min bedömning bör detta alltsåvara den normala juridiska formen för långvarig samlevnadmellan man och kvinna.I det mångfaldens samhälle som utvecklas kommer dettroligen alltid att finnas några människor som vill leva påannat sätt. Därför borde det vara rimligt att de som inteanser sig kunna anta erbjudandet om en äktenskapligjuridisk form självfallet bör kunna ingå frivilliga juridiskaavtal om sin samlevnad. Det är inte rimligt att varje sådankonstellation blir föremål för lagstiftning. Rättssymmetrinoch rättssystematiken skulle bli lidande om så skedde.Det kan också tänkas att det finns konstellationer sominte bygger på sexuella relationer, t ex samboende syskoneller andra släktingar, vilka skulle vilja träffa gemensammaavtal.Detta perspektiv gör det nödvändigt att lagstiftarenundanröjer de problem som finns för att träffa sådanafrivilliga avtal. En översyn bör göras för att skapa en fri''avtalsmarknad'' för dem som inte vill accepteraäktenskapet som juridisk samlevnadsform. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en översyn avmöjligheterna att teckna frivilliga juridiska avtal påsamlevnadsområdet utan att särskild lagstiftning skallbehöva användas för varje samlevnadstyp.
mot · GG02L415 · 1993-01-26 00:00:00 — Det finns inget viktigare än att värna om våra barn ochungdomar i ett samhälle. Alla barn måste ges störstamöjlighet att utvecklas till ett liv i lugn och harmoni. Dettaborde vara självklara fakta men tyvärr vet vi alla attverkligheten kan vara en helt annan.Flertalet barn i vårt land har i stort sett en gynnsamsituation, särskilt om man ser det i ett globalt perspektiv.Men det finns åtskilliga barn som lever under mycket svåraförhållanden.Inte alltför sällan förekommer konflikter mellanföräldrar som har gemensam vårdnad av barnen efterseparation.Diskussioner om den gemensamma vårdnaden harmedfört att det förväntas av föräldrar att de skall vara enseom barnen oavsett all annan oenighet mellan föräldrarna.Dessutom tar man ingen större hänsyn till barnens egenvilja, eftersom det handlar om små barn vidseparationer. Dock bör konstateras att små barn ärberoende av sin eller oftast sina vårdnadshavare. Som falletär i är det oftast bägge föräldarna.I dag lever barnen efter föräldrarnas separation i etttvåfamiljssystem. Det innebär flera familjebildningar, delsgenom föräldarnas separation och dels deras eventuella nyavuxenförhållanden.Det kan inte vara rimligt att tro att barn känner sigharmoniska och lyckliga med en sådan krånglig vuxenvärld.Den gemensamma vårdnaden innebär lika rätt till barnet.Barnet slits mellan två olika vuxenvärldar. Likadelandet förföräldrar skadar åtskilliga barn. Kanske vore det värt att seöver vad den gemensamma vårdnaden av barn egentligeninneburit. Kanske borde man tänka om och införa i vårtsamhällssystem att en av parterna tilldöms vårdnadsrättenav barnet/barnen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om gemensam vårdnadsrätt.
mot · GG02L416 · 1993-01-26 00:00:00 — Inseminationsverksamhet (införande av sperma i kvinnapå konstlad väg) regleras i genom lagen (1984:1140)om insemination. Enligt gällande lagstiftning fårinsemination endast utföras på en kvinna som är gift ellersom bor tillsammans med en man underäktenskapsliknande förhållanden. Så kalladgivarinsemination (då sperma hämtats från någon annanman än kvinnans make eller sambo) får endast utföras påallmänt sjukhus.Enligt en straffbestämmelse kan den som vanemässigteller för att bereda sig utför insemination i strid motlagen dömas till böter eller fängelse i högst sex månader.Samma straff kan utdömas till den som under sådanaförhållanden tillhandahåller sperma för insemination.Att gällande rätt på förhand inskränker möjligheten attinsemineras till en särskild grupp kvinnor medför problem.Längtan efter att föda ett eget barn finns inte bara hos dekvinnor som är gifta eller sambor med en man. Ävenkvinnor som lever som ensamstående eller med andrakvinnor kan vilja ha barn och för dem är portarna stängdatill insemination under tryggast möjliga omständigheter. Vivet att dessa kvinnor söker sig andra vägar, exempelvistillfälliga kontakter med män eller insemination i hemmet.Vi vet också att riskerna vid en insemination ökar om densker utan läkares överinseende, inte minst i aidstider. Attvi inte exakt känner till omfattningen av inseminationutanför allmänna sjukhus är mindre intressant -- det räckermed att konstatera att alla barn som insemineras har likarätt att skapas under trygga omständigheter.I ljuset av detta är det också svårt att inse behovet avstrafflagstiftning för dem som inte inseminerar på det sättsom stadgas i lagen om insemination. Att först utestängastora grupper kvinnor från möjligheten att insemineras påallmänna sjukhus och sedan utdöma straff till olikainblandade om insemination ändå äger rum framstår somprincipiellt oförsvarbart.En ändring av lagen om insemination på ovanståendepunkter låter sig enkelt göras och innebär inga oförutsebaraeffekter på andra områden i lagstiftningen. Det finns alltsåingen anledning att invänta någon allmän översyn av lagenför att avskaffa strafflagstiftningen kring insemination ochge möjlighet till insemination på allmänt sjukhus till allakvinnor. Med hänsyn till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om lagstiftningen omgivarinsemination,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om straffbestämmelserna förutförande av eller tillhandahållande av sperma för lagstridiginsemination.
mot · GG02L418 · 1993-01-26 00:00:00 — Barn används i många skilsmässofall som slagträ ikonflikter mellan de biologiska föräldrarna. Barns rätt tillsina båda föräldrar behöver tillgodoses så långt möjligt i defall inte barnen utsatts för brottslig handling.Det finns flera hinder för att detta skall kunnatillgodses. Om den ena föräldern flyttar med barnet/barnenlångt ifrån umgängesrättsföräldern uppstår stora kostnaderoch många praktiska problem för att klara en naturligsamvaro mellan barn och förälder.Den beslutade kontaktmannen som skall närvara vidumgänge har i många fall inte tillräcklig utbildning ochkunskap för att kunna utföra sitt uppdrag på etttillfredsställande sätt. Behov finns för att klarlägga vilkaålägganden en kontaktman har för att detta skall fungeraför sitt ändamål.Långa handläggningstider av umgängesrättsärenden ochvårdnadstvister bidrar till en upptrappning av begynnandekonflikter. Det är också ett problem att fallen handläggsinom två olika domstolar, länsrätten borde vara denrättsinstans där dessa mål genomförs. Det finns en störreerfarenhet i dessa rätter när det gäller sociala frågor än vadfallet är i tingsrätterna.När det gäller beräkningen av underhållsbidraget bordeökad samstämmighet med faktiskt utnyttjad umgängestidför avdrag kunna medges. I många fall harumgängesrättsföräldern drabbats av storakostnadsökningar genom separationen, dessa kostnadermedför i vissa fall att en social utslagning blir fallet.Det finns många skäl för att förändra och se övernuvarande regler för barnens situation i umgänges- ochvårdnadstvister. Misshälligheter mellan föräldrarna bordeinte få spelas ut mot de gemensamma barnen. Av denanledningen anser jag att det finns anledning att i enutredning belysa dagens situation för dessa barn samt derasföräldrar och även mor- och farföräldrar. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en utredning sombelyser barnens rätt till båda föräldrarna i umgängesrätts-och vårdnadstvistärenden.
mot · GG02L419 · 1993-01-26 00:00:00 — Den svenska familjerätten har varit föremål för en fortlöpande reformering.1977 tillsattes utredningen om barnens rätt med uppgiftatt utreda olika åtgärder fär att stärka barns rättsligaställning. fick utredningentilläggsdirektiv som bl.a. tog upp frågan om barn skall hatalerätt i mål om vårdnad m.m. I utredningens sistadelbetänkande, Barnets rätt 1987, behandladestalerättsfrågan. Betänkandet har remissbehandlats. Någotförslag har ännu inte lagts.Frågan om barns talerätt har en direkt koppling tillartikel 12 i om barnets rättigheter.Konventionen ålägger konventionsstaterna att tillförsäkrabarn rätten att fritt ge uttryck för sina åsikter, när barnet äri stånd att bilda sig egna åsikter. I alla domstolsförfarandenskall barnet ges möjlighet att bli hört, antingen direkt ellergenom företrädare.Frågan om barns talerätt aktualiserades i ett flertalriksdagsmotioner i samband med behandligen avregeringens prop. 1990/91:8, Vårdnad och umgänge.Riksdagen beslutade i enlighet med lagutskottetsbetänkande LU:13 om ett tillkännagivande till regeringenom behovet av en översyn. Den syftar till att barnetsuppfattningar och synpunkter i vårdnads- och umgängesmåltas tillvara på ett mer påtagligt sätt än vad gällande rätterbjuder. Enligt utskottets mening är det inte givet att entalerätt för barnet är den enda tänkbara lösningen.Utskottet menade att det kan finnas andra sätt att ge barneten starkare position i vårdnads- och umgängesmål.Riksdagen beslutade att frågan bör övervägas ytterligare.Vi motionärer menar, att barnen har väntat tillräckligtlänge. Frågan om barns talerätt har övervägts ända sedan1977 utan att något förslag har förelagts . Fråganhar utretts och remissbehandlats. har ratificerat barnkonventionen.Enligt regeringens skrivelse 1992/93:15, som innehålleren redogörelse för vad som hänt med skrivelsertill regeringen, framgår att regeringen tänker återkommatill med endepartementspromemoria.Vi utgår ifrån att regeringen då kommer med ett förslagsom tillgodoser barns talerätt och som stärker rättsskyddetför barn.Vår inställning grundas på övertygelsen att barn bör hatalerätt i frågor som berör dem själva och ha rätt attföreträdas av ombud. har barn den rätten när detgäller omhändertagande enligt LVU, Lag om vård av unga.Samma rätt bör gälla i vårdnads- och umgängesmål. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om barns talerätt.
mot · GG02L502 · 1993-01-26 00:00:00 — med stormajoritet bifallit lagutskottets hemställan 1989/90:Lu6 ochgett regeringen till känna att det bör införas en friköpsrättvid historiskt arrende, gav regeringen en kommitté i uppdragatt utforma ett lagförslag i ärendet. Den avgav sittbetänkande i början av november 1991.Till avgavs ett antal motionermed framställning om snar behandling i regeringen så attproposition mer eller mindre omgående kunde föreläggasriksdagen. uttalade i sitt betänkande1991/92:Lu18 ''att arrendekommitténs förslag till friköpslagför närvarande bereds inom ''. Någotuttalande i frågan borde därför inte göras. Lu:s bedömninggodtogs av 11 mars 1992.Någon proposition i ärendet har emellertid inte avgivits.Då först säntärendet på remiss synes det inte ha varit någon beredning iärendet under det år som gått, trots att förutsattedet.Mot bakgrund av att (Lu1982/83:27) uttalade sig positivt i frågan och även utförligtangav motivering, får följande regeringar anses ha --avsiktligt eller oavsiktligt -- fördröjt lagstiftningsärendet påett sätt som inte bör nöja sig med.Med de ökade motiv för ett införande av en friköpsrättvid historiska arrenden, som föranleds i nutid med krav påanpassning i näringsutövningen, självständighet, storaengagemang i anläggningar, egna initiativ, boendemiljö,landsbygdsutveckling m m, framstår de historisktpåtvingade befogenheterna över bygder och befolkning somän mera tidsfrämmande.En möjlighet till friköp till eget ägande och därmedsjälvständighet borde även omfatta sådant historisktarrende som övergått till enbartpermanent bostad i arrendatorns eller honom närståendesinnehav. Kommittén har i ett tillägg utformat lagförslaghärom.Regeringen bör och senast till höstriksdagenframlägga proposition i ärendet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om påskyndande av lagförslag omfriköpsrätt vid s.k. historiska arrenden.
mot · GG02L503 · 1993-01-26 00:00:00 — I såväl som finns ett stortantal tomter utarrenderade inom kronoöverloppsmark. Vianser att arrendesystemet i de flesta fallen är bättre änägandesystemet därför att det ger bl.a. rennäringenerforderligt inflytande över markanvändningen. Medarrendesystemet försvåras markspekulation i vår fjällvärld,samt underlättas för ortsbefolkningen att skaffa sigfritidshus.Arrendesystemet har emellertid också problem och detstörsta är att arrendatorerna upplever en betydandeosäkerhet vad avser arrendets förlängning. Detta ikombination med att investeringar i fritidshus, båthus,uthus m.m. för vanliga inkomsttagare medför en betydandeutgift ökar ju förståelsen för deras oro. Arrendekontraktenvar från början tioåriga för att sedan bli femåriga ochtrenden tycks vara att de skall bli treåriga.Enligt vår uppfattning bör i arrendelagstiftningen införasen regel som anger på vilka grunder länsstyrelserna skallkunna neka fortsatt upplåtelse. För länsstyrelserna bör detfinnas klara regler för vilka möjligheter som finns för enarrendator att förlänga ett arrendeavtal. Möjligheterna tillatt ärva ett arrendeavtal bör också klarläggas. Med hänvisning till det anförda hemställsatt ger regeringen till känna vad i motionenanförts om åtgärder för arrenden inomkronoöverloppsmark.
mot · GG02L601 · 1993-01-26 00:00:00 — En kollektiv miljöskadeförsäkring infördes den 1 juli1989 och regleras i miljöskyddslagen (1969:387) ochförordning (1989:365) om miljöskadeförsäkring.Försäkringen är obligatorisk och omfattar all miljöfarligverksamhet som kräver tillstånd eller anmälan enligtmiljöskyddslagen. Genom försäkringen kan ersättningerhållas om man har rätt till skadestånd enligtmiljöskyddslagen, men inte kan få ut ersättningen på annatsätt. Detta kan t.ex. bero på att det inte går att avgöra vemsom bär ansvaret för skadan.Miljöskadeförsäkringen sköts av Miljöskadekonsortiet,som bildats av de fem försäkringsbolagen: ,, , och Trygg-Hansa.Personer som skadats på grund av brott motmiljöskyddslagen kan erhålla ersättning på upp till femmiljoner kronor, och skador på egendom kan ersättas medupp till per skadetillfälle. Konsortietsåtagande är begränsat till försak- och personskada tillsammans.Försäkringsavgiften varierar efter antalet anställda ochverksamhetens miljöfarlighet. Den högsta avgiften är och gäller företag med mer än 500anställda och där verksamheten kräver att regeringen gerlokaliseringstillstånd, t.ex. större massaindustrier ochraffinaderier. Det lägsta beloppet på gäller bl.a. för mindre värmeverk och storabensinstationer.Miljöskadeförsäkringen har såväl till sitt materiellainnehåll som sin tekniska utformning utsatts för stark kritikfrån flera håll. Mest anmärkningsvärt är att det inte skettnågon utbetalning från försäkringen trots att den funnits imer än . Det kan på goda grunder antas att enskildapersoner drabbats av miljöskador med större eller mindreekonomiska förluster som följd, men saknat kännedom ommöjligheten att få ut ersättning genommiljöskadeförsäkringen.Frågan om en miljöskadefond (som föreslogs i SOU1987:15) eller en försäkring är bästa metoden att skapa ettstabilt och rättvist ersättningssystem vid miljöskador harlänge varit omtvistad. De dryga två årens erfarenheter medmiljöskadeförsäkringen kan åtminstone inte sägas ha stärktargumenten för en sådan försäkringslösning. Självfallet kandet ännu vara för tidigt att utdöma idén som sådan men enutvärdering av miljöskadeförsäkringen är under allaomständigheter i hög grad påkallad. Nuvarandekonstruktion innebärande att försäkringen upphandlas för iprincip obegränsad tid och helt utan konkurrens måste t.ex.starkt ifrågasättas.I bet. 1991/92:LU29 hänvisar lagutskottet, som skäl föravslag på en motion i detta ärende till direktiv för utredningav miljöskadeförsäkringen. Det bör då dels erinras om attfrågan tidigare utretts enligt ovan och att nuvarande systemär praktiskt taget helt verkningslöst. Under dessaomständigheter är ett regeringsinitiativ för att få fram en nyoch fungerande miljöskadeförsäkring i högsta gradpåkallat. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag om nymiljöskadeförsäkring.
mot · GG02L602 · 1993-01-26 00:00:00 — En rättsordning måste upplevas som rättvis. En etiskgrund är därför nödvändig för alla straffrättsliga lagregler.Vad som skall anses vara ett felaktigt handlande är enuppfattning som bör delas av såväl lagstiftande församlingsom medborgare. Detta påverkar rättsmedvetandet ochdärmed även de handlingar som inte regleras av lagar, t exde dagliga transaktionerna och besluten.Saknas praktisk möjlighet till utredning huruvida brottbegåtts eller till utdömande av påföljd skadas förtroendetför rättsordningen. När risken för att ett brott upptäcksminskar, minskar också respekten för lagarna. Genom atthandlingen inte upplevs som brottslig ifrågasätts även dengrund varpå lagen bygger. Detta förstärker det oetiskaekonomiska beteendet. Här finns det dessutom en gråzonmellan uppenbara brott och ett handlande som allvarligtskadar annan, t ex statens skattebetalare.Ett exempel på denna gråzon är de s k fallskärmsavtalensom upprört många -- med all rätt. Chefer av olika slag hargenom sitt handlande skapat allvarliga skador för företag,anställda -- och som i bankfallen -- lett till att skattebetalareoch bankkunder får stå för stora delar av förlusterna.Samtidigt erhåller en del av dessa chefer kraftigaavgångsvederlag när de på grund av förhållandena blirtvungna att lämna sina uppdrag. Detta skadarrättsmedvetandet mycket allvarligt.Det är ett viktigt problem om det är så att man inte kankomma åt fallskärmsavtalen juridiskt. Om detta är ettfaktum måste lagstiftaren överväga att skärpalagstiftningen.Både företag och företagsräddare (t ex staten) borde hamöjlighet att väcka skadeståndstalan mot innehavare avsådana avtal där ''fel och försummelser i tjänsten'' kanmisstänkas. Lagen föreskriver att ''synnerliga skäl'' skallföreligga för sådan ansvarighet. I allmänhet avses medsynnerliga skäl att brott har konstaterats. Det finns dockolika tolkningar av begreppet synnerliga skäl i det härsammanhanget. Kanske är en vidare tolkning rimligt.Tydligt är i alla fall att viss oklarhet råder.Som jag ser det är förlusten av hundratals miljoner ellermiljarder kronor mycket ''synnerliga''. Det är knappastrimligt att en fälld småtjuv drabbas av samhälletsrättsordning medan människor, som bidragit till attmiljardinsatser i kronor skall behöva göras avskattebetalarna, skall gå fria från någon form av sanktion.Feta avgångsvederlag är knappast den ''sanktion'' som ståri överensstämmelse med det allmänna rättsmedvetandet.Om det bevisligen inte går att genomföra en sådanskadeståndstalan, som skissas ovan, så måste denmöjligheten öppnas genom en förändrad lagstiftning.Eventuellt bör en översyn också göras av brottsbalkensdefinition av trolöshet mot huvudman i samband därmed. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av översyn avskadeståndslagens möjligheter att kräva skadestånd förarbetstagare som genom sitt agerande allvarligt skadatföretaget eller tredje part, t.ex. skattebetalarna.
mot · GG02L603 · 1993-01-26 00:00:00 — SammanfattningGenom att lyfta över ansvaret för trafikolycksfall frånden allmänna sjukförsäkringen till trafikförsäkringen blirförsäkringsbolagen mer intresserade avrehabilitering och trafiksäkerhet. Stat ochlandsting sparar cirka 6 miljarder i minskade kostnader isjukförsäkringen och sjukvården.FörslagetEn av de största skadeorsakerna i vårt land ärvägtrafiken. Den kommer att kräva ca 800 dödsoffer.Härutöver kommer omkring 14 000 personer att bli svårt skadade och närmare 40 000 lindrigt skadade.Vägtrafikolyckorna medför omfattandeskadekostnader. Det kan beräknas att trafikolyckornaunder 1993 kommer att förorsaka ett lönebortfall på minst5 miljarder och sjukvårdskostnader också på ett parmiljarder. Till detta kommer ideella ersättningar på drygten halv miljard. Trafikförsäkringsbolagen borde såledesrätteligen få kostnader på förtrafikskadorna . Den kostnad somtrafikförsäkringsbolagen kommer att få stå för bliremellertid endast omkring 2 miljarder, varav två tredjedelaravser inkomstförlust och en tredjedel ideell skada.Nuvarande trafikförsäkring ger trafikförsäkringsbolagenfå incitament till förebyggande och rehabiliterandeverksamhet. Om ett bolag skulle lägga ner stora resurser pårehabilitering av trafikskadade försäkringstagare skullebolaget i huvudsak endast lyfta kostnader frånsocialförsäkringen som bolaget försämrar sinkonkurrenssituation. I vårt grannland, , därtrafikförsäkringen svarar för en större kostnad finns ett braexempel på hur trafikförsäkringsbolagen har gått sammanoch skapat en gemensam rehabiliteringsresurs. Desshuvuduppgift är att hjälpa skadade försäkringstagare till ensnabb och ändamålsenlig rehabilitering. Utöver storafördelar för den försäkrade leder detta till minskadeskadekostnader.Principiellt sett bör kostnader föras dit där de hörhemma, dvs i detta fall borde trafikförsäkringsbolagen ståför hela kostnaden. Detta leder givetvis till atttrafikförsäkringspremierna blir dyrare somarbetsgivaravgifterna och landstingsskatten sjunker imotsvarande mån. En omläggning bör bl a leda till en störredifferentiering av försäkringspremierna och i vissa fallkraftigt ökade självrisker. Ett illustrativt exempel sompåminner om detta är de mycket kraftigthöjda premierna för motorcykelförsäkringarna.Efterfrågan på sjukvårds- och rehabiliteringsresurserkommer troligtvis att öka. Om nuvarande producenter avsådana resurser inte kan tillhandahålla vad som efterfrågaskommer trafikförsäkringsbolagen säkerligen att bygga uppegna resurser. Detta skulle då medföra en välkommen ochvälbehövlig konkurrens och privatisering inom sjukvården.Om vårt förslag antas sparar staten (och landsting) 6miljarder kronor . Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att lyfta ut det ekonomiskaansvaret för trafikolycksfallen från den allmännasjukförsäkringen till trafikförsäkringarna