mot · GG02Fi203 · 1993-01-26 00:00:00 — Under denärmaste åren saknas därför utrymme för omfattandeskattesänkningar som inte är finansierade med andrabudgetförstärkningar, eller som inte statsfinansielltkompenseras genom en automatisk ökning av olikaskattebaser till följd av en högre ekonomisk tillväxt.I år höjs hushållens skatter kraftigt vilket innebär enneddragning av hushållens disponibla inkomster ochkonsumtion. Detta försämrar ytterligare en redan svagefterfrågan med effekt att arbetstillfällen försvinner samtatt ytterligare produktionskapacitet och företag slås ut. Isyfte att undvika dessa effekter föreslog vi socialdemokraterunder att skattehöjningar motsvarande ca 11miljarder kronor i krisuppgörelsen inte skulle genomförasförrän 1994.Regeringen har enbart accepterat att sänkningenav grundavdraget, motsvarande ca ,senareläggs till 1994. Vi anser fortfarande att det finns skälatt uppskjuta vissa skattehöjningar till efter 1993.InkomstskattenSlopandet av schablonavdraget, minskningen avgrundavdraget och borttagande av det s.k. reallöneskyddeti skatteskalan leder sammantaget påtaglig inkomstskatteskärpning. Denna skattehöjningträffar inte bara grupper med medelstora inkomster utanäven olika höglönegrupper. Den leder därför till en skärptprogressivitet genom att ytterligare omkring 220 000 personer måste betala statsskatt från 1994.I dag är inkomstskatteskalan inflationsskyddad genomatt skatteskalans brytpunkt och grundavdraget justeras förinflationen. Regeringen anser att ingen grupp skall fåkompensera sig för den standardsänkning som blirresultatet av att kronan har sjunkit i värde. Pensioner ochandra basbeloppsanknutna transferingar skall därför inte fåräknas upp med den del av inflationen som beror på attkronan har fallit i värde. Vi delar denna uppfattning.Däremot har regeringen inte för avsikt att göramotsvarande justering när det gäller uppräkningen avbrytpunkten i skatteskalan. Skall principen verkligen gälla,att ingen grupp får kompensera sig för sänkningen avkronans värde, bör denna omfatta alla grupper.Mot denna bakgrund anser vi att effekten på inflationenav att kronan har fallit skall avräknas vid uppräkning avbrytpunkten och vid beräkning av grundavdraget som ärkopplat till basbeloppet. En sådan avräkning förstärkerstatsbudgeten med 0,5 miljarder kronor.Ett långsiktigt program för att sanera statsfinansernakommer utan tvekan att ställa stora krav på folkhushålletoch innebära betydande uppoffringar för flertalet grupperoch hushåll. För att en politik för sundare statsfinanser skalllyckas krävs att den är brett förankrad i samhället. Det ärdärför viktigt att åtgärder som minskar statsutgifternakombineras med förslag som också har en tydligfördelningsprofil, som alltså belastar resursstarka gruppermed både arbete och goda inkomster.En höjning av inkomstskatten för de högstainkomsttagarna tillgodoser dessa krav och ligger dessutom ilinje med principen om skatt efter bärkraft som alltid variten viktig beståndsdel i socialdemokratisk politik. Motdenna bakgrund föreslår vi därför att statsskatten höjs påinkomster över den s.k. brytpunkten i skatteskalan. Dennaskattehöjning bör bidra till en inkomstförstärkning med ca och gälla fr.o.m. 1994.Det är av vikt att ett sådant förslag på skatteområdet kanredovisas i anslutning till att ett samlat program för enlångsiktig sanering av statsfinanserna presenteras. Dennärmare utformningen av detta förslag till förändradskatteskala preciseras inte i vår motion. Vi föreslår i ställetatt regeringen återkommer med ett förslag om den närmareutformningen av förändringen av skatteskalan ovanförbrytpunkten. Vi eftersträvar med denna uppläggning attuppnå en bred enighet i för en rättvisfördelningspolitik.Höjning av arbetsgivaravgifternaBeslutet att sänka arbetsgivargifternamed 92/93 syftade till att stärkakonkurrenskraften i svensk industri och att stabiliseraekonomin. Trots denna åtgärd var det inte möjligt attförsvara kronkursen.För den konkurrensutsatta delen har den flytandekronkursen i kombination med en måttlig löneutvecklingoch gynnsam utveckling av produktiviteten bidragit till enväsentlig konkurrensförbättring. För denna sektor är denytterligare förbättring av konkurrensläget, som blirresultatet av att arbetsgivaravgifterna sänks därför intemotiverad.Mot bakgrund av dessa överväganden föreslår vi att enbegränsad del av den tidigare arbetsgivaravgiftssänkningenåtertas i syfte att täcka en del av underskottet iarbetsmarknadsfonden. Detta bidrar till att förbättrastatsfinanserna samt underlättar en räntesänkning.En ändring av arbetsgivaravgiften påverkar ävenkommunsektorn. Vi anser att denna inte kan belastas medökade kostnader av detta slag varför förändringen förkommunerna måste neutraliseras.Industrins energiskatterSom ett resultat av regeringens och ny demokratis beslutunder sker det en kraftig sänkning av industrinsenergiskatter . Denna skattesänkning finansierasgenom motsvarande höjning av energiskatterna förhushållen och övriga sektorer inom näringslivet. Visocialdemokrater har tidigare avvisat detta förslag att sänkaindustrins energiskatter. Vi upprepar vårt tidigare förslagsom innebär att energiskatten maximeras till av företagens omsättning.Med vårt förslag kan de miljöstyrande inslagen ienergibeskattningen behållas. Skattesänkningen genomvårt förslag riktas i första hand mot de energikrävandeindustriföretagen. I jämförelse med regeringens politikinnebär vårt förslag en budgetförstärkning om ca 2 miljarder kronor.I förhållande till den genomfördaenergiskatteomläggningen leder vårt förslag endast till enbegränsad ökning av skattebelastningen för deenergikrävande företagen. Dessa företag har fått en såkraftig konkurrensförbättring genom kronans fallandevärde att det mer än väl uppväger effekterna av en mindreenergiskattehöjning. För övriga företag med lågaenergikostnader uppvägs effekterna av vårt förslag av denarbetsgivaravgiftssänkning som även dessa företag harerhållit.6.7 FinanskrisenInga tecken tyder ännu på att finanskrisen nått sinkulmen, problemen tycks komma att bestå länge än.Kreditförlusterna i bankerna har ännu inte börjat minska,så gott som alla institut har fått se sin kapitalbas urgröpt sålångt att den nu är otillräcklig för att uppfylla de lagstadgademinimikraven, kapitaltäckningen.Bankernas problem verkar nu starkt åtstramande på densvenska ekonomin. Därigenom fördjupas den redantidigare allvarliga lågkonjunkturen. Kreditförlusterna hargjort bankerna mycket försiktiga i sin kreditvärdering vilketökat svårigheterna för många, inte minst mindre ochmedelstora företag, att finansiera sin verksamhet och sinainvesteringar. Även bostadsmarknaden tyngs av den ökadesvårigheten för privatpersoner att få lån. Därtill kommer attflera institut på grund av problem med kapitalbasen ochkapitaltäckningskraven saknar medel till utlåning.En än mer åtstramande inverkan har den vidgning avräntemarginalen som bankerna och bostadinstitutengenomfört. För att kunna täcka en något större del avförlusterna har de höjt sina utlåningsräntor kraftigt iförhållande till sin upplåningskostnad. Det är dessa räntorsom påverkar besluten hos företag och hushåll; de hardärför större betydelse för den ekonomiska aktiviteten änvariationer i de statliga räntorna.Samtidigt som finanskrisen stramar åt ekonomin gällerockså det omvända förhållandet, att lågkonjunkturenförvärrar finanskrisen. Detta gör åtstramningen avhushållens ekonomi särskilt äventyrlig.Hushållens köpkraft minskar enligt finansplanen medomkring , varigenom både bostadsmarknaden ochdetaljhandeln kan förväntas få ökade svårigheter. Riskenatt detta skall leda till än större kreditförluster är uppenbar.Förlusterna kan öka både bland villa- och bostadrättsägare,i detaljhandeln och hos fastighetsbolag med växandeouthyrda butikslokaler.Det är mot denna bakgrund oroande att regeringen intebara insisterar på att de under helt andra förutsättningarbeslutade skattehöjningarna på bensin och mat skallgenomföras med sådan skyndsamhet, utan att också deextra försämringarna av ekonomin i de allra mestskuldtyngda fastigheterna som de beslutade om tillsammansmed ny demokrati skall fullföljas. Därtill vill deockså genomföra ytterligare en kraftig försämringför just dessa fastigheter. För villa- ochbostadsrättsmarknaderna vill de dessutom försämraränteavdragen och därigenom pressa ned prisernaytterligare. Detta är en politik som riskerar att både blikostsam för staten och skadlig för ekonomin.Det borde vara en huvuduppgift för den ekonomiskapolitiken att bryta den onda spiral av åtstramning ochkreditförluster som tynger den svenska ekonomin. Att fåfart på tillväxten, och att därigenom få en ökad efterfråganpå bostäder och på lokaler för kontor och butiker ärnödvändigt om kreditförlusterna skall kunna vändas.För att förhindra att bankernas problem leder till ettsammanbrott för hela betalningssystemet är det nödvändigtför staten att ta ett aktivt ansvar för bankernas förpliktelsergentemot insättare och andra långivare.Socialdemokraterna har aktivt medverkat till att en garantiför sådana förpliktelser har utfärdats. Vi har också stöttförslaget att inrätta en särskild myndighet för att hanteradet statliga stödet. Vi beklagar att denna ännu inte ärinrättad, att den ännu inte ens har fått en styrelse, att deninte har fått en chef och att arbetet fortfarande bedrivs inomfinansdepartementets ordinarie organisation.Det är av utomordentligt stor betydelse att dennamyndighet kan bedriva sitt arbete på ett sätt som väckerrespekt och förtroende hos den allmänhet som slutligentvingas betala de väldiga belopp det gäller. Det får inte rådanågon osäkerhet kring att skattebetalarnas medel användseffektivt för att klara betalningssystemet och inte till attskydda de gamla ägarna från konsekvenserna av sinakatastrofala affärsmässiga felbedömningar.Alla möjligheter måste tas till vara att återvinna denedlagda kostnaderna. Goda möjligheter till detta tordefinnas när bankväsendet återvunnit lönsamheten.Bankväsendet kommer då åter att bli värt mycket storabelopp för sina ägare. Staten får inte av ideologiska skälavhända sig möjligheten att få del av den värdestegring somkan ske fram till dess i de institut som kommer att överlevadagens kris tack vare skattebetalarnas aktiva insatser.Statens agerande måste i dessa fall präglas avaffärsmässighet, inte av rädsla för statligt ägande.6.8 Kommunernas ekonomiUtrymmet för en expansion av de kommunala utgifternakommer att vara starkt begränsat.En effektiv användning av skattemedlen och andra resurserär fortsättningsvis en nödvändighet i kommuner ochlandsting.Förra årets riksdagsbeslut om den kommunalaekonomin syftade till att reformera systemet för utbetalningav kommunalskatt. Vi socialdemokrater accepteradeövergången till generella statsbidrag. Däremot avvisade viregeringens förslag till fördelningsnycklar för det nyastatsbidragssystemet. Därutöver avvisade vi förslaget attdra in från kommunerna ochlandstingen. Genom denna åtgärd ökar den finansiellarundgången då neddragningen innebär att en del avunderskottet i statsbudgeten vältras över påkommunsektorn som till stor del leder till ökad arbetslösheti kommunerna vilket ökar utgifterna via a-kassorna ocharbetsmarknadsfonden.I anslutning till behandling av propositionen1992/93:50 krävde vi att regeringen tillsätter enparlamentarisk beredning med uppgift att redovisa hurskadorna av denna rundgång skall kunna begränsas.Riksdagen har avvisat detta krav. En parlamentariskberedning är emellertid inte mindre viktig . Tvärtom harbehovet av en sådan förstärkts . Vi kräverdärför att en sådan beredning tillsätts. Beredningen börockså utarbeta förslag till ett rättvist statsbidragssytem.Beredningen bör dessutom föreslå åtgärder som kanstimulera sådana investeringar och tyngreunderhållsåtgärder som, utöver att ge möjligheter till engod och effektiv verksamhet, kan bidra till att hålla tillbakadriftskostnaderna för kommunerna. Den parlamentariskaberedningen bör lägga fram förslag som säkerställer enkontinuerlig utvecklings- och förnyelseverksamhet ikommunsektorn.En tredje uppgift för en parlamentarisk beredning är attgrundligt analysera kommunernas fiananser. Beredningenbör lägga fram förslag som ger möjlighet till överblick ochanalys vid jämförelser mellan enskilda kommuner. Ettuttryck för osäkerheten i bedömningen av kommunernasfinanser framgår av finansplanen. Någon förklaring ges intetill den extremt stora avvikelsen förkommunernas fiansiella sparande, ca 18 miljarder kronorfrån till ett annat.Regeringen aviserar i finansplanen att man under vårenämnar återkomma med en bedömning av det finansiellautrymmet för kommunsektorn. Man avser då bl.a. att taupp frågan om den kommunala debiteringen för år 1994.Vi noterar att regeringens beredning av denna fråga skeri massmedia. Någon enhetlig linje i regeringens politik ärsvår att urskilja med tanke på spännvidden i deuppfattningar som enskilda statsråd har redovisat rörandeden kommunala utdebiteringen. Regeringens saktfärdighetoch tvetydiga signaler rörande kommunernas ekonomi ärytterst allvarligt.Vi socialdemokrater vill bevara och utveckla denkommunala självstyrelsen. Vi vill även i fortsättningen slåvakt om det lokala ansvaret för verksamhet och ekonomi.Ett lagstadgat kommunalt skattestopp är därför, påprincipiella grunder, ett ingrepp i den kommunalasjälvstyrelsen. Ett sådan åtgärd bör endast tillgripastemporärt och under korta perioder.Enligt vår bedömning strider ett fortsatt lagstadgatkommunalt skattestopp mot regeringsformen. Regeringenbör omgående redovisa sin uppfattning i denna fråga. Ävenfrån andra utgångspunkter kan beslutet om skattestoppifrågasättas. Syftet med det nya statsbidragssystemet är attskillnader mellan kommuner i utdebitering enbart skall varaett uttryck för en av den enskilda kommunen självvald nivåpå standard och åstadkommen effektivitet. Ett lagstadgatskattestopp hindrar en kommun att arrangeraverksamheten på det sätt den önskar.Lagen om begränsning av kommuners rätt att ta ut skattbör upphöra att gälla. Det innebär emellertid inte att vianser att den kommunala utdebiteringen nu bör ökakraftigt. Något utrymme för att på detta sätt ökalöntagarnas och pensionärernas skatt finns knappast.Vi ser positivt på en strävan att främja konkurrens inomden kommunala sektorn. Det är emellertid en stor ochprincipiellt avvikande skillnad mellan att utsätta kommunalverksamhet för konkurrens och att privatisera. Vi vill starktvarna för en utveckling mot privata monopol. Vi vänder ossmot att privatisering av verksamhet forcerasfram oavsett vilken verksamhet det gäller. All kommunalverksamhet lämpar sig inte för entreprenad. Regeringenbör därför ta initiativ till en fortlöpande studie av hurfrågorna om konkurrensförhållandena och privatiseringenutvecklas i den kommunala sektorn.När det gäller kvaliteten på tjänsterna inom vård ochomsorg måste väl definierade och höga krav ställasgentemot entreprenörer. Rättssäkerheten och reglerna försekretess och likabehandling, möjligheten till insyn ochkvalitetsbedömning av verksamheten måste tryggas omkommunerna väljer att lägga ut verksamheten till annanutförare. Det bör också läggas fast i lag att verksamhet somläggs ut på skilda entreprenörer skall bedrivas på ett sådantsätt att likställighetsprincipen kan upprätthållas.I samband med att regeringen återkommermed förslag rörande den kommunala ekonomin tar vi intenu ställning till nivån på det preliminära förslaget om statligtutjämningsbidrag till kommuner.6.9 Ett program mot den ekonomiska brottslighetenDen ekonomiska brottsligheten är ett mycket stortsamhällsproblem. Stora och allvarliga skador uppstår församhällsekonomin i form av skattebortfall, snedvridenkonkurrens och uppluckrad samhällsmoral. I förlängningenhotas grundvalarna för en sund marknadsekonomi.Under senare år har den ekonomiska brottslighetendelvis förändrat karaktär. De mest kvalificerade brottenriktar sig i stor utsträckning mot storföretag, banker ochfinansinstitut, d.v.s. företag där betalningsströmmarna ärstora och där det kan finnas möjlighet att snabbt komma åtstora belopp. Bolagsplundring, skalbolagsaffärer ochmomsbedrägerier är andra inslag i den modernaekobrottsligheten.Antalet konkurser har ökat kraftigt under de senasteåren, 1992 var antalet konkurser över 22 000. I mer änhälften av dessa kan det beräknas förekomma ekonomiskbrottslighet. Det har också blivit allt vanligare attkonkursen utnyttjas som ett normalt sätt att avsluta enverksamhet. Systematiskt utnyttjande av bokförings- ochskattebrott liksom rena svindlerier och bedrägerier leder tillsnedvriden konkurrens i många branscher.Vid flera tidigare tillfällen har vi presenterat en strategiför att bekämpa eko-brottsligheten. Olika konkreta förslagi detta program har i regel stött på hårt motstånd från denborgerliga majoriteten och framför allt från moderaterna.Vi föreslår att ytterligare anslås förkampen mot den ekonomiska brottsligheten. Härigenomkan resurser på polisens ekorotlar fördubblas jämfört meddagens situation. I partimotionen ''Åtgärder mot denekonomiska brottsligheten'' har vi presenterat ett samlatprogram mot denna del av kriminaliteten:Ekobrottsbekämpningen tilldelas en ''egen'' budget inomramen för en ny organisation där landet indelas i sex olikaekobrottsregioner, med särskild betoning påstorstadsområdena.Samarbetet mellan berördamyndigheter byggs ut för att så effektivt som möjligtutnyttja tillgängliga spanings-, utrednings- ochlagföringsresurser.Lagstiftningen effektiviseras.Skattekontrollen får inte minska. Resurserna skallkoncentreras till en ökad användning av fördjupade formerav kontroll, som t.ex. en upptrappning av systematiskataxeringsrevisioner mot vissa branscher, företag ellerspeciella grupper av skatteskyldiga.Skatteflyktslagen börbehållas.Genom införandet av en skuldsaneringslag kanöverskuldsatta personer ges en möjlighet att komma igensom produktiva samhällsmedborgare och skattebetalare.6.10 Den ekonomiska politiken och avtalsrörelsenDen upphör stabiliseringsavtalen att gälla. Dessaavtal träffades i syfte att bryta kostnads- och prisspiralenoch återvinna förlorad konkurrenskraft. Genom dessa avtalmedverkade parterna på arbetsmarknaden till en snabbkostnadsnedväxling. bidrog företagen inomhandeln till att strävandena att stabilisera priserna ficksnabbt genomslag. Inflationen pressades nedoch uppnådde enprisstabilitet på god europeisk nivå.Stabiliseringsavtalens kostnadsramar var utformademed hänsyn till exportindustrin medan avtalensfördelningsprofil tog särskild hänsyn till de lågavlönade.Utvecklingen pekar på attansträngningarna på båda dessa områden varitframgångsrika. Som exempel kan nämnas att löneklyftorna,som vidgades , inte har fortsatt att öka,har reducerats under avtalsperioden.Stabiliseringsavtalen tillkom under medverkan avregeringens förhandlingsgrupp (FHG). Men det varparterna som träffade förbundsvisa avtal. Självaförhandlingsordningen sågs som ett nödvändigt avsteg frånde traditionella avtalsrörelserna. Dessa hade ofta utmynnati ''huggsexor'', där den ena organisationen sökte utverkaförmåner som gick utöver vad andra hade fått. När dettalyckades skapades snabbt starka kompensationskrav sompressade upp kostnaderna eller leddetill krav på stora lyft i kommande avtalsrörelser. Genomförhandlingarna om stabiliseringsavtalet skapades engemensam norm för lönebildningen som radikalt minskadeutrymmet för ''huggsexor''.Parterna på arbetsmarknaden gjorde i samband meduppgörelserna om stabiliseringsavtalet klart att nästaavtalsrörelse skall ske utan hjälp av förhandlingsgruppen.Regering och riksdag bör därför utgå ifrån att parterna nutar ansvaret på ett sådant sätt att avtalsförhandlingarna gerett tydligt bidrag till de samhällsekonomiska ochfördelningspolitiska målen. Det innebär att avtalen måstemedverka i den för alla gemensamma uppgiften att brytastagnationen och få igång tillväxten. Det är endast på detsättet som det kan finnas nya resurser att fördela.Avtalsförhandlingar måste också bedrivas på ett sådantsätt att de bidrar till stabilitet och långsiktighet. Allt tal omatt nu överge kollektivavtal som grund för lönebildningenmåste bestämt avvisas.Förhandlingarna måste också läggas upp såatt risken för ''huggsexor'' undanröjs och attlöneutvecklingen är förenlig med de samhällsekonomiskaoch fördelningspolitiska kraven.Avtalsrörelsen kan underlättas om nu kanfatta beslut om en ny och långsiktig ekonomisk politik förarbete och tillväxt. Därför krävs nu ett beslutsamt ochparallellt arbete såväl i som mellan parterna påarbetsmarknaden. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att med avslag på proposition 1992/93:100godkänner de riktlinjer för den ekonomiska politiken somanförts i motionen,2. att med avslag på propositionen beslutar attgodkänna de allmänna riktlinjerna för budgetregleringen iberörd del enligt vad i motionen anförts,3. att , med avslag på propositionens förslag omprogram för budgetförstärkningar åren 1994--1996, begäratt regeringen återkommer med ett mer genomarbetatförslag,4. att hos regeringen begär förslag om ettsamlat, långsiktigt och hållbart program för att stärkastatsfinanserna,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om nödvändigheten av att iinternationella organ verkar pådrivande i strävandena att fåtill stånd ett samarbete för tillväxt och arbete,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att regeringen böråterkomma till med en mer genomarbetadredovisning av det statsfinansiella saldot,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att budgeten bör utformas meden bättre överblickbarhet och konsekvens,8. att beslutar att upphäva lagen (1992:672) ombegränsning av kommuners rätt att ta ut skatt,9. att hos regeringen begär att enparlamentarisk beredning tillsätts med uppgift attpresentera en klarläggande översyn av kommunernasekonomi och lägga fram förslag till begränsning av denskadliga rundgången i ekonomin m.m.,10. att hos regeringen begär att en studiegenomförs av hur konkurrensförhållandena ochprivatiseringen utvecklas i den kommunala sektorn,11. att hos regeringen begär ett förslag till lagom tillämpningen av likställighetsprincipen videntreprenader i verksamhet,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om statligt utjämningsbidrag tillkommuner,13. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att ett skattestopp ellerverksamhetstak för kommuner för inte kan godtas.