mot · GG02So438 · 1993-01-26 00:00:00 — En del av våldsbrottsligheten i vårt land och ibland denmest brutala, exempelvis mord/dråp, grov misshandel,våldtäkt och rån, begås av psykiskt störda personer. Dessalagöverträdare döms oftast till fängelse eller psykiatriskvård. Inte sällan återfaller dessa i ny allvarlig brottslighet.Det kan vara interner frigivna efter ett flerårigtfängelsestraff. Men de mest uppmärksammade fallen gällerpatienter som fått lämna vårdinstitutionenunder kortare men även , i vissa fall redan kort tidefter domen och ibland även utan bevakning.Det är en synnerligen grannlaga uppgift att välja denlämpligaste påföljden för psykiskt störda lagöverträdare.För varje påföljdsalternativ måste göras en sammanvägningav den enskildes vårdbehov och samhällets skyddsintresse,särskilt med beaktande av det drabbade brottsoffretsberättigade krav på samhällsskydd.Ny lagstiftningEn ny lag om rättspsykiatrisk vård (LRV) tillkom --med lagen om psykiatrisk tvångsvård (LPT) --genom en sällsynt utdragen beredningsprocess efter enstark och berättigad kritik mot gällande lagstiftning. Manpekade på den speciella risk för återfall som förverkligatsgenom flera allvarliga brott begångna av psykiskt stördalagöverträdare under permission eller utskrivning. Kritikenframfördes från både experthåll och allmänhetens sida ochman efterlyste en förstärkning av samhällsskyddet.Lagens innebördDen nya lagen innebar att psykiskt störda lagöverträdarekunde dömas till rättspsykiatrisk vård i förening medsärskild utskrivningsprövning. Länsrätterna fick ansvaretatt rättsligen pröva aktuella frågor om permission ochutskrivning. Den stora skillnaden i lagen var att inte baraläkarnas medicinska bedömning utan även åklagarens synpå återfallsrisken skulle ligga till grund för beslutet.Lagstiftarens avsikt var nämligen att stärkasamhällsskyddet. Här tilldelades åklagaren en nyckelrollgenom sitt yttrande till domstolen.Fortsatt kritikHård kritik har dock riktats även mot den nyalagstiftningen. Den nya lagens krav på samhällsskyddbetraktas mest som ''kosmetika'' och alltså ''utan praktiskeffekt''. Däremot kräver lagen mer pappersarbete ochsätter orimlig tidspress på åklagarmyndigheterna. Kritikenhar särskilt kommit från åklagarhåll. Vidare anser mångajurister och läkare att det inte skett någon ''märkbaråtstramning'' genom lagändringen. Dessutom förklarar enlänsrättsexpert att det inte är svårare att fåpermission och bli utskriven från tvångsvård och tilläggeratt vissa länsrätter behandlat dessa mål alltför lättvindligt.Begärd utvärderingSocialstyrelsen ska på regeringens uppdrag göra enutvärdering bl.a. av rättstillämpningen beträffande depsykiskt störda lagöverträdarna och slutredovisning ska skesenast den 1 oktober 1993.Uppdraget har delredovisats med följanderesultat.Det är en lång lista av kritiska synpunkter. Åklagarnastidsfrist för yttrande till länsrätten är för kort.Domstolarnas krav på skriftlig eller muntlig form föråklagarnas yttrande varierar. Åklagarens roll är oklar ochsaknar uttrycklig befogenhet att få anlita polisbiträde för attkunna kontakta brottsoffret. Dessutom är det oreglerat omlänsrätten har befogenhet att ompröva vissa löpandepermissionsbeslut och om kammarrättens beslut kanverkställas utan hinder av laga kraft.Snabb delreformMot denna bakgrund torde krävas åtminstone enomedelbar lagstiftningsåtgärd. Det framförs nämligensamstämmig kritik på en mycket avgörande punkt i LRV,nämligen tidsfristen för åklagarens yttrande omåterfallsrisken till länsrätten. Detta är inte endast en formelloch rent teknisk fråga. Åklagarens yttrande är av avgörandebetydelse för rättens bedömning av samhällsskyddet. Ettuteblivet eller hastigt avgivet yttrande kan därför äventyralagstiftarens grundtanke att stärka samhällsskyddet särskiltför redan drabbade brottsoffer.Slutsatsen blir att den orimligt korta åttadagars-fristenmåste avskaffas och ersättas med ett normaltskyndsamhetskrav. Detta resultat uppnås genomupphävande av 21 § LRV varigenom 35 § LPT blir gällandeför dessa fall.En ändring på denna punkt kan rimligen inte avvaktaslutredovisningen eftersom en lagändring kan dröja till 1994och kanske till 1995. Dessutom är denna ändringsåtgärdutomordentligt enkel att vidtaga. För övrigt kan varjefördröjning medverka till att oskyldiga människor i onödandrabbas av psykiskt störda brottslingars övergrepp.Farlig följdeffektDen nya lagen har dessutom fått en följdeffekt somkräver särskild uppmärksamhet.I fängelserna finns åtskilliga psykiskt stördalagöverträdare. ökar antalet kontinuerligt liksomstörningarnas svårhetsgrad. Men tillgången på psykiatriskhjälp har inte anpassats till behovet. Detta är oacceptabeltinte bara med hänsyn till personalens redan svåraarbetssituation, utan utgör också en del av förklaringen tillnuvarande återfallsbenägenhet. Därför måste åtgärdervidtagas för att åstadkomma förbättrad psykiatriskhjälp till dessa interner.Allmänhetens tilltroAvslutningsvis behöver endast tilläggas att det ärsynnerligen angeläget att snabbt och effektivt vidtagaåtgärder beträffande psykiskt störda lagöverträdare. I annatfall föreligger stor risk att man allvarligt underminerarallmänhetens tilltro till rättssamhället. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar om upphävande av21 § lagen om rättspsykiatrisk vård vad avserhandläggningsfristen i domstol,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om brister i lagarna om psykiatrisktvångsvård och rättspsykiatrisk vård,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om fängelsestraff med förbättradpsykiatrisk hjälp till internerna.1