mot · GG02U611 · 1993-01-26 00:00:00 — Den blodiga massakern på iÖsttimors huvudstad ställde förett kort ögonblick i fokus för världensuppmärksamhet. Den indonesiska militärensvälorganiserade attack på de obeväpnade deltagarna i ettsorgetåg kunde, genom närvaron av tiotalet internationellajournalister, nå ut till omvärlden.Under ''normala'' omständigheter skulle händelsenaldrig blivit känd utanför . De 273 offer som nukunnat identifieras hade lagts till de tusenden av namnlösatimoreser som försvunnit eller mördats under de 17 åren avindonesisk ockupation.Östtimor kan beskrivas som ett litet land med storaoljetillgångar, något mindre än . I likhet med Kuwaithar ockuperats av en väldig granne medöverlägsna militärresurser. Men där slutar likheten.Östtimor saknar mäktiga vänner. Trots att rätt tillsjälvbestämmande slagits fast i inte mindre än tioresolutioner i generalförsamling ochsäkerhetsråd, har internationella sanktioner uteblivit, ochockupationen har kunnat fortgå.Ett år efter massakernSanta följdes av skarpa reaktioner frånen rad länder. Reaktionerna varierade från beklaganden(, , ) till skarpa fördömanden () och frysning av biståndsprojekt (ochDanmark). Flertalet av dessa regeringar har dock varit merän ivriga att återgå till ''business as usual''. Den indonesiskaregimen avvisade de internationella kraven på enoberoende undersökning och tillsatte en'''' (KPN) bestående av militärer.KPN kunde efter ett kort besök i redovisa enrapport som i allt väsentligt lade ansvaret för massakern påde civila deltagarna i sorgetåget. Dödssiffran sattes till 50,men endast 19 offer kunde återfinnas! skriver i en rapport att undersökningen''inte lever upp till internationellt erkända måttstockar ifråga om opartiskhet, trovärdighet och tekniskkompetens''. Trots detta har de länder som uttryckte sinharm och indignation dagarna efter massakern under vårenlåtit sig nöja med den indonesiska regimensbeställningsverk. Gradvis har relationerna normaliserats;har aviserat ett återupptagande avbiståndsgivningen. , , ochAustralien har prisat general beslutsamhet.Indonesien har också lyckats kontra försöken att kopplaihop bistånd med mänskliga rättigheter. En sådan kopplingblev aktuell då frös sittbistånd, och dess biståndsminister, som även var ordförandei det internationella biståndskonsortiet IGGI (for ), kritiseradeIndonesiens efterlevnad av de mänskliga rättigheterna.Stärkt av att ha ridit ut proteststormen efter massakernbeslöt att statuera exempel och sade upp allaholländska biståndsprojekt som IGGI lades ner.Detta dock först efter att ha fått försäkringar från övrigaIGGI-stater att dessa var villiga att ingå i en nybiståndsgrupp under ledning. Den nyabiståndsgruppen, CGI (on )har utfäst sig att ge sammanlagt 4,94 miljarder US$ ikrediter till /93.Indignationen över massakern på har inte heller hindrat en fortsatt vapenexporttill . har lovat leverera 24stridsflygplan av typen . planerar också attköpa 42 krigsfartyg från (från den f.d. östtyskaflottan). Denna handel fortgår trots att på EG-staternas initiativ rekommenderat ett vapenembargo motIndonesien.Sveriges hållning är tyvärr inte mindre hållningslös.Sverige tvekade inte att deltaga i det nya CGI. Tvärtom harSverige genom Nordiska Investeringsbankens (NIB)deltagande tagit steget från observatörskap tillbiståndsgivare. NIB har utlovat 55 miljoner US$ i krediterunder innevarande år. Den svenska krigsmaterielexportenhar fortsatt . 1991 exporterades för1,och för 3,6 miljoner kronor.Sverige riktade efter massakern en, med UD:s ord,skarpt formulerad protest till den indonesiskeambassadören, och uppmanade den indonesiska regeringenatt ''fullfölja sin planerade undersökning av händelsensnabbt, noggrant och opartiskt''. Trots att kritiken mot denindonesiska utredningen inte kan vara obekant förregeringen, har man ''välkomnat'' rapporten och sedan låtitsig nöja.Västländernas ansvarSverige och andra västländer bär ett tungt ansvar förÖsttimors utdragna lidande, genom den tvetydiga politiksom förts under en lång rad av år. Å ena sidan har manerkänt rätt till självbestämmande, å andra sidanhar man avstått från att sätta verklig press på denindonesiska militärregimen.Indonesien är en av ett litet fåtal diktaturstater sommotstått förändringens vindar. Den indonesiska regeringenär ansvarig för blodbadet på 500 000 oppositionella 1965--66 och för folkmordet i efter invasionen då 200 000timoreser -- en tredjedel av landets befolkning -- dödadesgenom krig, terror och svält. Med omvärldens goda minnehar ansträngningar att framstå som rumsrentgivit resultat. General mottog ett prisfrån ; glömda var svältoffren iskräckens . arbetsminister presiderade vid 1990; glömda varde hundratusentals mördade fackföreningsmedlemmarna,liksom det faktum att oberoende fackföreningar ärförbjudna i . är general ordförandei den alliansfria rörelsen, som på allvarförs fram som kandidat till FN:s säkerhetsråd.Indonesien och FNAllvarligast är att , i skydd av omvärldenstolerans, tillåtits sabotera FN:s ansträngningar att lösaÖsttimorfrågan. beslutade attge i uppdrag åt generalsekreteraren att ''inledakonsultationer med alla direkt berörda parter, i syfte attfinna vägar att uppnå en heltäckande lösning påproblemet''. Dessa konsultationer hade, när de efter nio årbröt samman , inte givit några som helstresultat. taktik har vilat på tre pelare:För det första att inte tillåta någon diskussion kringcentrala frågor som tillbakadragande av trupper, vapenvilaetc. som man förhalat diskussionerna kring merperifera frågor som det portugisiskaparlamentarikerbesöket.För det andra att genom massiva truppinsatser ochsäkerhetsoperationer krossa motståndsrörelsen.För det tredje att bygga upp en styrkeposition på detdiplomatiska fältet, för att när man tror sig stark nog ta uppstriden i för att få ett erkännande avÖsttimors ''integration med ''.Denna strategi har dock inte varit problemfri. Man harmissräknat sig på motståndsrörelsens folkliga förankring.Trots väldiga truppinsatser har det väpnade motståndetkunnat upprätthållas tack vare stödet från befolkningen ibyarna och städerna. har motståndets karaktärhelt förändrats. domineras motståndet helt avcivilmotståndet i städerna. Nya motståndsgrupper har vuxitfram bland studenter och ungdomar. Kyrkan har moraliskttagit ställning mot ockupationen; biskopen har t.ex. vädjattill FN om en folkomröstning om framtid. Denösttimoresiska kyrkan är en viktig faktor i försvaret förmänskliga rättigheter. Kyrkan bedriver också utbildning förden östtimoresiska befolkningen. Denna verksamhet liggeri linje med vår biståndspolitik och bör därför gesekonomiskt stöd.Ett annat problem för militären är att genommassakern 1991 blev synligt. Omvärldens bevakning avfrågan tvingar till en rad taktiska överväganden.Man tvingas se till att tygla militären i för attundvika nya massakrer. Personer som biskop ochmotståndsrörelsens ledare o har blivitinternationellt kända och kan därför inte försvinna ellerisoleras utan reaktioner från omvärlden. Allt dettaförstärker spänningarna mellan olika skikt av militären.Det indonesiska sabotaget av FN-samtalen har ocksåmött motstånd från den nya generalsekreteraren , som till skillnad från sin företrädare gjortverkliga ansträngningar att nå resultat. Han visade underhösten en klar vilja att ta med representanter förtimoreserna i konsultationsprocessen, vilket skulle sättaIndonesien under stark press att inleda direktafredsförhandlingar med motståndsrörelsen. Därför har detviktigaste målet för blivit att förhindra ett sådantdeltagande.I slutet av november grep indonesisk militärmotståndsrörelsens ledare o.Man har efter detta försökt ge sken av att motståndet harkrossats.Efter att Gusma os familj och släkt arresterats ochtorterats, kunde man visa upp en ''ångerfull''motståndsledare som ''erkände att var en del avIndonesien''. Detta följdes av en arresteringsvåg därtusentals civila greps och visades upp som ''kapitulerandegerilla''. Under hot om tortyr och avrättningar harallehanda ''bekännelser'' och ''avböner'' fabricerats.Det bakomliggande syftet med denna teater är attförhindra att representanter för motståndsrörelsen tas medi FN-samtalen. När samtalen återupptogs den 17 december1992 intog en oförsonlig hållning som intelämnade något utrymme för diskussion, somterrorn i nådde en ny höjdpunkt.Även om kunnat dämpa den internationellakritiken, kan flera hoppfulla tecken noteras internationellt,faktorer som kan underlätta en lösning av frågan.Den gamla kolonialmakten starkaengagemang har förankrat Östtimorfrågan på EG:sdagordning.En växande opinion för timoresisk medverkan i FN-samtalen kan skönjas. President har, liksomföreträdare för den brittiska regeringen, uttalat sig för etttimoresiskt deltagande i samtalen.Den aktiva internationella opinionen frånsolidaritetsgrupper och kristna organisationer har banat vägför en omsvängning i . Såväl senaten somrepresentanthuset har röstat för ett stopp för utbildning avindonesisk militär i . President har indikerat envilja att ge högre prioritet åt mänskliga rättighetsfrågor.Vad som dock krävs är att de stater som stöderÖsttimors rätt till självbestämmande, däribland ,vågar sätta press på Indonesien.Sverige måste sätta press på IndonesienSverige bör komplettera sin ''tysta diplomati'' med ettöppet och tydligt agerande för timoresiskt deltagande i FN-samtalen. bör, i likhet med och ,kräva att o friges och ges möjlighet attföreträda det östtimoresiska folket i FN-samtalen. Sverigebör också göra en klar markering i FN:s generalförsamlingatt står fast vid rätt till självbestämmandeoch avser rösta för detta om frågan på nytt tas upp igeneralförsamlingen.Regeringen bör vidare aktivt informera sig ommotståndsrörelsen CNRM:s förslag till fredsplan i direktkontakt med dess internationella representanter.Regeringen har också att hörsammarekommendationerna i resolutionerna 966 och 470 frånEuroparådets parlamentariska församling vad gällervapenembargo mot . Regeringen bör ocksåagera i FN för ett beslut om vapenembargo.Olika svenska regeringar har exporteratkrigsmateriel till och därmed försvårat enlösning av frågan. Denna export har liksom de senaste årensföljdleveranser skett i strid med då gällande riktlinjer förkrigsmaterielexport, eftersom såväl fört krigutanför det egna territoriet som gjort sig skyldigt till grovakränkningar av de mänskliga rättigheterna i det egnalandet.Regeringen bör också ta fasta på Europarådetsrekommendation att ''uppmana länder som har ekonomiskaband med att stoppa alla kränkningar avmänskliga rättigheter och all tillägnelse av Östtimorsnaturresurser och tillgångar''.Regeringen har sagt sigeftersträva ''ökade politiska och ekonomiska kontaktermellan och ''. Ministrar har åkt iskytteltrafik mellan och , men någottryck på den indonesiska regimen har inte kunnatregistreras. Lämpliga påtryckningar vore att konsekventunderkasta all kreditgivning till villkor omefterlevnad av mänskliga rättigheter samt respekt för FN:sresolutioner om Östtimor.Den svenska kreditgivningen till har fortgåtti , om än något i skymundan, via institutioner somNordiska investeringsbanken (NIB) och Nordiskautvecklingsfonden (NDF). NIB:s s.k. projektexportlån gespå kommersiella villkor. I avgöranden om vilka länder somfår låna följer man policy. NDF:slånegivning skall å andra sidan grundas på biståndspolitiskabedömningar, och utgöra ett ''komplement till de nordiskaländernas nationella insatser på biståndsområdet''.Regeringen har när det gäller NIB:s krediter hävdat inte kan ta några hänsyn till t.ex. respekten för demänskliga rättigheterna i mottagarlandet. NIB kan intehålla sig med egna kriterier utan måste följa Världsbankenspolicy. stadgar blir de stentavlor därvi får veta att ''man inte får ta en massa politiska hänsyn närman sysslar med kommersiella krediter''. Världsbankensegen policy framställs däremot som opolitisk och neutral,något som starkt måste ifrågasättas.Ordföranden i i , HJC Princen, skrev 1990 i ett brev tillIGGI:s ordförande, : ''Rapporter fråninternationella mänskliga rättighetsorganisationer somAmnesty International och ger en klarbeskrivning av den verkliga situationen för de mänskligarättigheterna i , och bör tas hänsyn till innan nyabeslut om bistånd tas. Dessa rapporter är inte mindreviktiga än de från och InternationellaValutafonden, vilka i hög grad domineras av demultinationella företagen. ''Regeringen bör i verka för attNIB:s kreditgivning till stoppas till dess attIndonesien visar respekt för såväl FN:s resolutioner omÖsttimors rätt till självbestämmande som grundläggandemänskliga rättigheter.När det gäller NDF:s krediter bör det inte föreligganågot hinder för en bedömning utifrån MR-kriterier.Sveriges bidrag till NDF finansieras via biståndsbudgeten. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att begär att regeringen skall verka förfrigivning av o,2. att begär att regeringen verkar för att detösttimoresiska folkets representanter skall få deltaga i FN-samtalen om ,3. att begär att regeringen i FN verkar för attdeklarera rätt till självbestämmande, samt attrösta för detta om ärendet på nytt tas upp igeneralförsamlingen,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att ställa sig bakomEuroparådets parlamentariska församlings resolutioner nr966 och 470 gällande vapenembargo mot , samtatt verka för att FN beslutar om vapenembargo motIndonesien,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att i Nordiska ministerrådetverka för att Nordiska investeringsbankens och Nordiskautvecklingsfondens kreditgivning till stoppas tilldess att visar respekt för FN:s resolutioner omÖsttimors rätt till självbestämmande och för grundläggandemänskliga rättigheter,6. att begär att regeringen använder sinobservationsstatus i CGI för att ta upp Indonesienskränkningar av de mänskliga rättigheterna i , samtverkar för att den internationella kreditgivningen kopplastill efterlevnad av FN:s resolutioner omÖsttimor,7. att beslutar att bistånd skall ges tilltimoresiska kyrkan för dess insatser för utbildning ochmänskliga rättigheter på .