mot · GG02U646 · 1993-01-26 00:00:00 — Kurder och den kurdiska frågan BakgrundKurdernas situation och frågan om derassjälvbestämmanderätt i olika länder i haruppmärksammats och aktualiserats som enav nyckelfrågorna för några av områdets återkommandekonflikter. Militärkupper i , kriget --,-- i alla dessa fall finns den kurdiska frågan medsom en del av de bakomliggande faktorerna.Det finns mer än 20 miljoner människor med ensärskild gemensam etnisk identitet. De själva räknar sig ocherkänns av andra som kurder. De har ett eget språk,gemensamt ursprung, gemensamma historiskaerfarenheter, gemensam kultur, gemensamma strävandenoch ett gemensamt öde.De bebor ett sammanhängande landområde i MellerstaÖstern med en yta på ca 500 000 km2 , lika stort somFrankrike. Det omfattar sydöstra , nordligasteSyrien, norra/nordöstra , nordvästra och någraangränsande områden i , republikerna inom OSS.Det är detta område som sedan gammalt gått underbenämningen Kurdistan.Kurderna har i alla ovannämnda länder, utsatts förförtryck, etnisk diskriminering, assimilering,tvångsdeportationer, ekonomisk utsugning och försök tillfolkmord, speciellt av regeringarna i de nybildade''nationalstaterna'' efter , ,och Syrien.Folkrätten och principen om folkenssjälvbestämmanderätt genomgår, efter ,och upplösning, en vidareutveckling. Frågan om humanitär intervention i irakiskaKurdistan, och tillsammansmed debatten inom FN om individuella ochgrupprättigheter, vad gäller mänskliga rättigheter, berikardenna princip till skydd för utsatta folkgrupper som nekasdenna rätt.Principen om folkens självbestämmanderätt slås fast iFN-stadgans första artikel (1:2), i stadgans artiklar omförvaltarskapssystemet (speciellt artikel 76), igeneralförsamlingens enhälliga resolution (1514-XV), i internationella domstolens rådgivande opinion omVästra och Konvent om Civila ochPolitiska Rättigheter (artikel 1).En rättslig uttolkning av principen om ''folkens''självbestämmanderätt kan inte bortse från vad somkännetecknar ett folk (ras, språk, kultur, historia).Kurdernas krav på självbestämmanderätt måste tas påallvar eftersom det gäller ett numerärt stort, särpräglat folkmed gemensamt språk, kulturarv, historia, territorium.Detta folk utsätts för hård diskriminering av varierandegrad, till och med folkmord. Kurderna har ända gjort kontinuerliga ansträngningar för att hävda dennarätt.Det kurdiska folketKurderna härstammar troligen från olika indo-europeiska folk som slog sig ner i regionen för 3 000--4 000år sedan. De har identifierats som bergsfolk som stred motbabyloner och sumerer. Kurderna själva anser sig varaättlingar till mederna som erövrade , baraför att själva besegras av perserna. Medanandra folkslag i regionen under århundradenas lopp harassimilerats med angränsande folk, har kurderna i hög gradvärnat om sin kulturella identitet och konsekvent sökthävda sitt oberoende. Under årtusendena har kurdernablandats med andra folkgrupper som ett resultat avexpansion, erövring eller deportationer vilket har lett tillexistensen av andra etniska grupper och minoriteter iKurdistan t ex assyrier, kaldéer, syrianer, armenier,turkmener och araber.Den arabiska religionen islam nådde och de flesta kurder är muslimer.Majoriteten kurder är sunnimuslimer. Det finns ocksåshiiter, främst i sydöstra, södra och nordvästra ,och även andra religioner som t ex kristna, judar ochyezidier (en zoroastriansk förislamisk religion). Kurdiskanär ett indoeuropeiskt språk och hör tillsammans medpersiskan och det afghanska språket till den iranskaspråkgruppen. Det finns två huvuddialekter, delsnordkurdiska (kurmanji), dels sydkurdiska (sorani).Kurdernas historia i korthetEfter de kurdiska områdenas införlivning i detmuslimska väldet och dess senare försvagningunder det abbasidiska kalifatet, lyckades kurderna attetablera flera självständiga dynastier och stadsbildningar(900- ). De krossades av mongoliska erövraresom Hulago och . Den första delningen avKurdistan skedde 1514 mellan det safavidiska ochOsmanska väldet. En ny chans till relativt oberoendekurdiska furstendömen kom mellan 1600- och 1800-talen.Den relativa självständighet kurderna då lyckades uppnågick förlorad , när ochOsmanska riket genomförde en hård centraliseringspolitiksom svar på det expansiva Europa.Kurderna liksom andra folk i och Osmanskariket kom i början av detta sekel att påverkas av deneuropeiska upplysningstidens ideal och nationalism. Menredan det första kurdiska upproret 1880 hade ensjälvständig stat som mål. bildades enrad kurdiska föreningar och organisationer med syftet attåstadkomma konstitutionella reformer inom Osmanskariket och nå en begränsad självständighet. De mångakurdiska upproren strävade eftersjälvstyre och en egen stat. Under detta århundrade harkurderna lyckats etablera två kortlivade delvis oberoendestater, dels kungariket i (1922--24) styrt avshejk , dels demokratiskarepublik i Mahabad i (1946).Osmanska statens deltagande och nederlag i förstavärldskriget ändrade förutsättningarna för kurder och andrafolk och förstärkte kurdernas strävan efter en egen stat.Enligt det hemliga mellanStorbritannien och (1916) och presidentWoodrow 14-punktsprogram omsjälvbestämmande för lydfolken i skulledetta delas upp i nya stater, självständiga eller under franskeller brittisk kontroll som mandat under det nybildadeNationernas Förbund, NF. Kurderna och armeniernauppmuntrades att kräva självständighet, vilket de gjorde iett gemensamt memorandum till fredskonferensen.I augusti 1920 undertecknades ett fredsfördrag i Sèvres iFrankrike. Där erkändes bl a kurdernas rätt att bilda enegen stat.Detta fördrag kom aldrig att tillämpas på grund avTurkiets motstånd under ''Atatürk'' ochdennes militära seger över greker, armenier och deallierades arméer i Anatolien. Han lyckades förmå kurdernaatt stödja honom i detta s k befrielsekrig genom att utnyttjaderas muslimska identitet och lova dem framtidasjälvständighet och jämlikhet med turkarna, löften somaldrig infriades.I Lausannefördraget nämns varken kurdernasrättigheter eller på grund av förändrade politiskaoch militära förhållanden i Turkiet.Lausannefördraget delade det osmanska Kurdistanmellan det nya och de likaledes nybildade ochSyrien under brittiskt respektive franskt mandat. Kurdernai förblev under iranskt syre. Det var andradelning.TurkietEfter Lausannefördraget utsattes kurderna för en massivassimileringskampanj som fortsätter än . Den har sketti form av stora deportationer, bosättning av turkar iKurdistan, assimilering av kurdiska barn genom att sättadem i turkiska internatskolor, hårt förtryck och en radmassakrer. Kurdernas språk och existens har förnekats.Bergsturkar blev den officiella beteckningen på kurderna,de kurdiska ortsnamnen byttes ut till turkiska. Kurdernaorganiserade tre misslyckade uppror 1925, 1927--31 och1937 mot dessa förhållanden.Den turkiska politiken bedrevs med sådan aggressivitetatt det blev nästan omöjligt för kurderna attföra någon form av politisk kamp. dömde Kurdistantill avsiktlig underutveckling och efterblivenhet för attlegitimera sin hårda nationalistiska ideologi av överhöghet.Först kunde kurdernaåter ta upp den politiska striden för sina rättigheter. Mendenna process bromsades av militärkupper 1971 och 1980som riktades huvudsakligen mot kurderna ochvänsteroppositionen i . Tusentals människorarresterades, avrättades eller fördrevs i exil. 1985iscensattes en debatt i , av kurder och turkar, somallvarligt ifrågasatte gamla politik mot kurderna.Under samma period utvecklades den kurdiska rörelsen massrörelse i de stora städerna i turkiska medbl a demonstrationer och folkliga resningar. Regeringensreaktion blev stora militära aktioner mot den kurdiskabefolkningen med mycket allvarliga kränkningar avmänskliga rättigheter i . började denkurdiska organisationen (PKK) sitt väpnade motstånd(1984). Deras kamp fördes med terroraktioner.Turkiet har kränkt internationella gränser 1983,1984, 1986, 1987 och 1992 militärt för att bekämpa denkurdiska motståndrörelsen PKK. En av de mera dramatiskaföljderna av det senaste kriget i , ,är officiella erkännande av existensen av tolvmiljoner kurder i () ochtillståndet att använda det kurdiska språket, men endastprivat, ej i offentliga sammanhang.Turkiets ambitioner att söka medlemskap i , att spelaen större roll i regionalpolitiken och dess deltagande på deallierades sida under har tvingat regeringen att iord mjuka upp sin politik mot kurderna. Men den turkiskamilitärens hårda framfart riskerar att undermineraöppningen till en process som kunde leda till en fredliglösning på kurdernas krav i Turkiet.Turkiet har som medlem i FN, och sig att respektera grundläggande mänskliga fri- ochrättigheter. Den turkiska koalitionsregeringen, somtillträdde 1991, lovade vid sitt tillträde att värna respektenför mänskliga rättigheter i landet och demokratisera detturkiska samhället.Rapporter från (-- Wallsof Glass, Nov 1992), (), DC Info -- Human Rights (The Kurds: The peoplethe World Forgot -- 1992), (Desolatedand Profaned, Sept 1992 & Human Rights Delegation to theKurdish Region of Report, ) samtHelsinki Watch (Broken Promises: Torture and KillingsContinue in , ) visar att dessa löften inte harinfriats.Utifrån de förhållanden som råder i bör Sverigesregering noga följa utvecklingen i landet. I internationellasammanhang, i FN, ESK, och i bilateralasamtal, bör fortsatt agera mot kränkningar avmänskliga rättigheter utifrån internationella åtaganden somTurkiet har gjort. bör i arbeta för attförmå att upphäva undantagslagarna i sydöstraTurkiet. bör också i lämpliga internationella foraverka för att vapenstillestånd och fredsförhandlingarkommer till stånd.Mänskliga rättighetsorganisationen i , som har 55lokalavdelningar runt om i , har erbjudit destridande parterna i att fungera som medlare ikonflikten. Det är viktigt att vi från svensk sida stödjer dettamedlingserbjudande. bör också självt erbjudamedlartjänster antingen som enskilt land eller t extillsammans med övriga nordiska länder.IranI var den kurdiska nationaliströrelsen svag fram tillandra världskriget. Dock ägde ett omfattande uppror rum1920--1925 för kurdiskt självstyre i . Kurdiskanationalister bildade tillsammans med representanter förirakiska det då största partiet ''Kommittén förKurdistans pånyttfödelse -- Komela'' i Mehabad (1943).Organisationen, som var iranska första egentliganationalistiska gruppering, hade en radikal social ochpolitisk profil och spreds till många städer.Enligt ett avtal mellan de allierade under andravärldskriget ockuperades iranska ochAzerbajdzjan i norra av sovjetiska styrkor på grund avshahens protyska sympatier och strategiska läge.Komela förvandlades då till Demokratiska PartiIran, KDPI (1945).Under 1920- och 1930-talet hade kurderna i i likhetmed utsatts för en mycket hård assimileringspolitikfrån Rezashahs sida.KDPI grundade den kurdiska republiken i Mehabad(jan--). Men tvingades dra sinatrupper från området efter förhandlingen med iranskaregeringen om oljerättigheter i norra . Shahens styrkorlyckades återta kontrollen över dessa områden. Efter ensummarisk militärrättegång hängdes ledarna förMehabadrepubliken på samma torg, därrepubliken utropats. Kurdiska förbjöds åter somundervisningsspråk och KDPI gick under jorden.Under den nationalistiska premiärministern --53 skedde en viss återhämtning förkurderna. Shahens återinträde på tronen genom en CIA-stödd militärkupp innebar en hård förföljelse av allopposition och KDPI drevs i praktiken i exil, främst tillirakiska men även till . Dock lyckadeskurdiska student- och vänstergrupper 1967 att organiseraett väpnat uppror mot shahens regim och för demokrati.Upproret krossades efter nio månader.Under hela 60-talet försvagades KDPI av splittring ochfraktionsstrider men lyckades komma igen, när de olikafraktionerna slutligen återförenades vid en gemensamkonferens , och började gradvis stärka sin ställning.Kurderna fick en gyllene chans att nå sina mål efter denislamiska revolutionen, då shahen störtades (1979). Helairanska hamnade under folkets kontroll. Menolika politiska grupper, kurdiska såväl som andra,konkurrerade och stred med varandra medan ''ayatollorna''grep makten åt sig själva. Om den världsliga och religiösaoppositionen hade kunnat enas hade det varit mycketsvårare att etablera en islamisk republik i . IranskaKurdistan förblev dock ett centrum för den sekuläraoppositionen. Främst KDPI kontrollerade merparten aviranska . Det var skäl nog för den nya islamiskaregimen att proklamera ''Jihad'' (heligt krig) i () för att återinföra ''islam i ''. Menregimen tvingades till eldupphör och förhandlingar, sominte ledde någon vart eftersom vägradeatt tillmötesgå kurdernas krav på ''demokrati i ochautonomi för '' med argumentet att ''demokrati''är ett västerländskt begrepp och ''autonomi'' strider motislam.Regimens styrkor anföll åter i april 1980.Detta krig har fortsatt fram till . lyckadesarmén återta de flesta områden som kurderna ''befriat''.Ledningen för bl a KDPI tvingades flytta till irakiskaKurdistan. Dessa bakslag ledde till splittring ochstridigheter, som först upphört.Under 1989 tycktes regimen villig att förhandla medKDPI om kravet på självstyre. Men det visade sig vara enfälla för att mörda partiets generalsekreterare . Mordet skedde mitt under dennesförhandlingar med en iransk delegation i i juli 1989.Den efterträdande generalsekreteraren för KDPI mördadesi i Berlin.Sverige bör i FN verka för att den av FN särskilt utseddeMR-rapportören för får fortsätta att bevaka mänskligarättighetssituationen i och att det i det arbetet särskiltuppmärksammas kurdernas situation.SyrienKurderna i åtnjöt vissa politiska och kulturellarättigheter under den franska mandatperioden. EfterSyriens självständighet 1946 drogs en del av dessarättigheter tillbaka men viss kurdisk verksamhettolererades. De olika militärregeringar som följde påvarandra 1949--54 var för svaga och hade för många fienderför att använda sina knappa resurser mot en tam och litenminoritet.Under en kort period tillätsinofficiellt kurdisk kulturell och politisk verksamhet.Unionen mellan och 1958--61 som ledde tillett uppsving för pan-arabismen medförde däremot enförsämring för kurderna. Kurdiska ledare arresterades ochdömdes till långa fängelsestraff.Den nya regimen efter unionens upplösning inledde enomfattande arabisering av kurdiska områden genom atttömma gränsområdet mot och på kurdiska byaroch flytta in araber i deras ställe. berövades ca 100000 kurder sitt syriska medborgarskap. Istället fick deflyktingstatus och nekades alla medborgerliga rättigheter.Med , som tog makten i spetsen fören tredje baath-regering, förändrades läget för kurderna.al-Assads regim var baserad på den alawitiska minoriteten( en shiamuslimsk sekt) och förlitade sig på stöd från andraminoriteter som kristna, druser och kurder. konfliktmed och liksom dess stöd till kurdiskaoppositionella i dessa länder har relativt sett förbättratkurdernas villkor i . Trots att deras politiska ochkulturella rättigheter inte är formellt erkända tolereras visskurdisk verksamhet.Arabiseringspolitiken stoppades, kurdiska ledaresläpptes ur fängelset och en del kurder återfick sittmedborgarskap. Tre kurdledare blev valda till det syriskaparlamentet.Dagens rapporter från tyder åter på en försämradsituation för kurder. Det sker nya bosättningar av araber ikurdiska områden, kränkningar av mänskliga rättigheteroch en hårdnande politik mot kurderna. Under december1992, arresterades och torterades 70 kurder svårt i stadenQamishli, däribland en kurdisk parlamentsledamot (). 22 av de arresterade kurderna sitter ännu kvar ifängelset. Ett 10-tal av de arresterade fördes till sjukhussom resultat av tortyren.Sverige bör verka för en lösning av de statslösakurdernas situation i samt fortsatt uppmärksammabrott mot mänskliga rättigheter i Syrien.IrakEfter , i södra -- sedermeraIrak, motsatte sig kurderna planerna på att införlivas i ,som turkarna fortsatte att göra anspråk på detoljerika Mosulområdet.Britterna som etablerat sin egen administration iKurdistan 1920--22 tvingades dock erkänna kurdern ShejkMahmoud Barzinji som statsöverhuvud för en kurdiskautonom administration och även erkänna kurdernas rättatt bilda en egen regering. Men utan hänsyn till vare sigStorbritannien eller utropade sig Barzinji till kung överKurdistan . Detta ledde till en militärkonflikt med britterna som återtog södraKurdistan och gjorde slut på den kurdiska regimen.Tvisten mellan och om provinsen överlåtits till NF. NF konstaterade visserligen attkurderna varken ville tillhöra eller , men attIraks ekonomiska överlevnad krävde att Mosulområdetanslöts till . NF beslöt 1926 att området skulle tillfallaIrak, men att kurdernas krav om egna administratörer,lärare, skolor och domstolar samt krav på kurdiskan somdet officiella språket i området skulle respekteras. Dettalovade att garantera.I ett brittisk--irakiskt avtal 1930 om självständighetnämndes dock inte dessa garantier. I återkommandeprotester och revolter sökte kurderna hävda sinarättigheter, men utan framgång.Först med den irakiska revolutionen , som gjordelandet till republik, erkändes kurdernas rätt till självstyre iden nya författningens artikel 3. Deras partier ochorganisationer tilläts och kurdiska tidningar och tidskrifterfick publiceras. Men när kurderna krävde att artikel 3 skulletillämpas, upphörde smekmånaden och regeringen svarademed att förbjuda det kurdiska demokratiska partiet (KDP)och bombade kurdiska städer och byar. Det var inledningentill den kurdiska rörelsen för autonomi i . De irakiskaregeringarna försökte ömsom krossa, ömsom förhandlamed denna rörelse bestående av de kurdiska politiskapartierna.I mars 1970 kom regeringen med somvicepresident och kurderna under Barzani överens om ettavtal som innebar de dittills mest långtgående eftergifternatill kurderna ifråga om självstyre med politisk och kulturellautonomi.Detta avtal som skulle genomföras kombara delvis att tillämpas. 1974 utfärdade regeringen en lagom autonomi som långt ifrån motsvarade avtalet ,varför kurderna vägrade godta det. Konflikten, då som ,gällde Kirkukområdet och hur stor del av oljeintäkternasom skulle gå till kurdisk utveckling.Striderna återupptogs. Men det s k från1975 mellan och blev dödsstöten för det kurdiskamotståndet. Shahen av lovade att upphöra med sittstöd till kurder, ett stöd som gjort det möjligt för dematt med kraft bekämpa den irakiska regimen. Därefterinledde omfattande deportationer av folk frångränsområdena i irakiska . Byar och mindrestäder förstördes. En yta lika stor som tömdes heltpå sin kurdiska befolkning, speciellt vid gränserna mot ,och Syrien.Kriget mellan och 1980 förbättrade kurdernasmöjligheter att befria en stor del av irakiska . Iraktvingades åter förhandla med kurderna om deras krav påsjälvstyre. Men förhandlingarna bröts 1985 sedan regimenlyckats ta sig ur det pressade militära och politiska läget ikriget mot , och kriget mot kurderna återupptogs. Detblev också inledningen till en grym förföljelse av kurder. 4000 byar och 20 medelstora städer förstördes, ''endemografisk revolution'' enligt amerikanska senatensutrikesutskott. Mellan april 1987 och september 1988användes vid 60 olika tillfällen kemiska vapen motkurderna. Den mest kända och omfattande vargasbombningen av Halabja 16 mars 1988.Under sista dagar (1991) lyckades kurdernaorganisera ett uppror som befriade det mesta av irakiskaKurdistan. Men regering återtog en delav städerna, vilket ledde till massflykt av ca 2,5 miljonerkurder till och . Omfattningen av dennamassflykt tillsammans med oron för dess destabiliserandeverkan på , och , förmådde FN och en radandra internationella aktörer att uppfatta situationen somett hot mot internationell fred och säkerhet. Säkerhetsrådetkunde därmed anta en resolution (688) om att sändaallierade trupper och FN-vakter till irakiska föratt där etablera en frizon. Principen om icke- inblandning iandra länders inre angelägenheter kom därmed att ipraktiken åsidosättas för vad som kommit att kallas enhumanitär intervention.De kurdiska ledarna började förhandla med irakiskaregeringen om självstyre, . Därefter avsade sig irakiskaregeringen allt ansvar för irakiska . Man försatteden kurdiska regionen under ekonomisk blockad, upphördemed all samhällsservice och drog tillbaka sina militärastyrkor och sin administration från , i syfte attpressa kurderna till politiska eftergifter. Denna blockadpågår fortfarande.För att bemöta den uppkomna situationen beslutadekurderna att hålla fria val under internationell övervakning imaj 1992. Man ville etablera ett eget parlament och en egenregering för att administrera det område som var underderas kontroll. Parlamentet började sitt arbete i juni 1992och en koalitionsregering formades av merparten av dekurdiska partier som ingår i paraplyorganisationen''Irakiska front -- IKF''. ,proklamerade det kurdiska parlamentet sitt beslut omutnyttjandet av rätten till självbestämmande i form av enfederal administration i ett framtida . Detta beslutstöddes av samlade oppositionellakrafter som ingår i som agerarsom ett demokratiskt alternativ till befinner sig nu på randen av ännu enkatastrof pga FN:s och irakiska regeringens blockader.Sverige bör därför verka för att FN:s blockad mot irakiskaKurdistan upphör. Behovet av mat, medicin och olja ärstort. Nödvändigheten av direkt utländskt bistånd ochexpertrådgivning till den regionala kurdiska regeringen blirför allt mer akut. Den kurdiska de facto-administrationen har agerat mycket effektivt med hänsyntill de mycket begränsade resurser man förfogar över. Mensnabb och kraftfull hjälp och stöd behövs, bl a från svensksida, för att detta unika demokratiska projekt i irakiskaKurdistan ska lyckas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att i FN bör arbeta föratt den kurdiska frågan uppmärksammas både vad gällermänskliga rättigheter och folkrätten,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att i ESK-processen ochEuroparådet bör arbeta för att efterlever innehålleti de åtaganden som gjort i form av gemensammakonventioner,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om svenskt stöd till medling mellande stridande parterna i ,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att i lämpligtinternationellt forum bör verka för att vapenstillestånd ochförhandlingar kommer till stånd mellan den turkiska statenoch det kurdiska folket om framtida fredlig samexistens,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om FN:s särskilt utsedde MR-rapportör i ,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om MR-situationen och de statslösakurdernas situation i ,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om nödvändigheten av fortsattbistånd till irakiska ,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att i FN bör verka för attblockaderna mot irakiska upphör,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att bör stödjademokratiutvecklingen i irakiska .