mot · GH02Sk27 · 1993-11-23 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:91 Vissa fastighetsskattefrågor, m.m. I propositionen föreslår regeringen regler omavdragsrätt för reparations- och underhållskostnaderhänförliga till större mangårdsbyggnad på lantbruksenhetgenom att sådan privatbostadsfastighet efter särskildframställan räknas som näringsfastighet.Att regeringen lägger fram ett förslag med dennainriktning är mycket glädjande. Det innebär att landetskulturhistoriskt värdefulla slott och större herrgårdar återkan vårdas och underhållas inom ramen för delantbruksföretag där de ingår. Denna möjlighet försvannmed skattereform.Den lösning som regeringen valt för att identifiera demangårdsbyggnader för vilka reparations- ochunderhållsavdrag skall kunna få göras har fördelen av attvara enkel att tillämpa för skattemyndigheten. Avdrag skallsålunda kunna få göras beträffande mangårdsbyggnad somhar en storlek om och som är byggdföre . Regeringen räknar med att avdragsreglerna ipraktiken därmed bara kommer att gälla kulturhistorisktvärdefulla byggnader, dvs. de mangårdsbyggnader som detär ett allmänt kulturpolitiskt intresse att bevara.Den valda lösningen medför emellertid att regeringentvingats sätta ytgränsen för de aktuellamangårdsbyggnaderna förhållandevis högt eftersom enlägre gräns skulle medföra avdrag även för byggnader utansärskilda bevarandevärden och bevarandekostnader.Samtidigt medför den höga ytgränsen att avdrag inte kanmedges för de kulturhistoriskt värdefullamangårdsbyggnaderna i storleksklassen just under 400kvadratmeter.Bl.a. av detta skäl anser jag därför att syftet med de nyaavdragsreglerna, dvs. att underlätta bevarandet avkulturhistoriskt värdefulla mangårdsbyggnader, bättrekunde uppnås genom något annorlunda rekvisit föravdragsrätten än dem som regeringen föreslagit.Sålunda bör gälla att mangårdsbyggnaden skall ha ettbelagt kulturhistoriskt värde. Detta tillgodoses genom attfastighetsägaren för skattemyndigheten bör kunna redovisaatt kommunen i planhandling eller på annat sätt bedömtbyggnaden vara av sådan art att bestämmelsen i 3 kap. 12 §plan- och bygglagen är tillämplig. Det innebär att det ärfråga om en byggnad som enligt PBL inte får förvanskas pågrund av sitt kulturhistoriska värde. Om kommunen intehar pekat ut de värdefulla byggnaderna på detta sätt bör detalternativt kunna räcka med ett intyg om kulturvärdet frånlänsantikvarien. skall inte behöva göranågon självständig prövning av om mangårdsbyggnadenrepresenterar de erforderliga kulturvärdena, men samtidigtär det viktigt att det markeras i regelverket att staten ärberedd att medge avdraget av kulturpolitiska skäl.Om man med ett kulturpolitiskt rekvisit snävar inkretsen av avdragsberättigade byggnader bör det också varamöjligt att medge avdrag även för något mindre byggnaderän sådana som är minst 400 kvadratmeder stora. Jagföreslår därför att ytgränsen i stället sätts till 350kvadratmeter.Sammanfattningsvis föreslår jag att det i propositionenföreslagna tillägget till 5 § kommunalskattelagen gesföljande lydelse:Privatbostad på lantbruksenhet skall på ägarens begäranräknas som näringsfastighet om småhuset har en storlek omminst och är en sådan byggnad som avsesi 3 kap. 12 § (1987:10). Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att tillägget till 5 §kommunalskattelagen skall ges den utformning som anförtsi motionen.