mot · GG02Jo232 · 1993-01-26 00:00:00 — Lantbruket i län och i Begreppet ''En levande landsbygd'' har gjort sitt intåg ide flesta människors medvetande såsom något positivt ochvärdefullt. Av naturliga skäl har begreppet olika innebördför olika individer. För stadsbon betyder det oftarekreation, skönhetsupplevelse och pittoreska bildmotiv.Dessbättre hörs också allt oftare en uttryckt medvetenhetom att det svenska odlingslandskapet står för kvalitet ochtrygghet i livsmedelsförsörjningen.För dem som bor och verkar på landsbygden och som harsin utkomst därifrån, handlar det om mer konkreta ochjordnära faktorer. Vi avser här närmast lantbrukarna, desom alltså representerar den givna basnäringen isammanhanget. Utan ett livskraftigt jordbruk kan ingenlevande landsbygd existera!För lantbrukaren handlar det om möjligheten attöverleva som yrkesman och att kunna ge den ungagenerationen en smula framtidstro. Det gäller frågan om attkunna fortsätta tillhandahålla hälsosamma animalie- ochvegetabilieprodukter till konsumenterna och att odlaenergiråvaror och andra miljövänliga produkter. Dethandlar också om att kunna fortsätta vara miljövårdarensom alltid finns på plats och som är garanten för ''det öppnalandskapet''.Idag är oron stor. De ekonomiska förutsättningarna harstarkt försämrats och näringens framtid ter sig mycketosäker.1990 års jordbrukspolitiska beslut innebar förjordbrukarna radikala förändringar. Genom det skomställningsprogrammet skulle stora arealer tas urlivsmedelsproduktion, statens exportstöd minskadesdrastiskt m.m. Sammantaget syftade riksdagsbeslutet till att''balans'' skulle uppnås. Även om beslutet hade stora bristervar det dock en väsentlig förbättring jämfört medutredningsförslag och jämfört med dåvarande regeringsproposition.Numera har beslut, i väsentliga avseenden,förlorat sin aktualitet.Det som framför allt är en ny och avgörande faktor isammanhanget är medlemskapsansökan till EG.Jordbruksministern har för sin del gjort entydigauttalanden, innebärande att svenskt jordbruk vidnärmandet till EG skall ''fasas in'' så att det förblirkonkurrenskraftigt fram till och efter ett medlemskap. Videlar denna uppfattning. Tyvärr har inte realismen tillåtitsfå fullt genomslag i regeringens budgetproposition. Om inteförändringar görs på vissa punkter, hotas ''infasningen''. Dåkan EG:s jordbruk konkurrera ut svenskt jordbruk genomatt ''lyfta'' sina produkter över gränsen med hjälp av EG:sexportbidrag. Då hotas ''en levande landsbygd'' i Sverige.Ett exempel är att det i budgetpropositionen föreslås attinlösenpriset för spannmål för /94 bör vara90 öre per kg. Inom kommer detsammanlagda spannmålspriset dvs. inlösenpriset +arealbidraget att ligga betydligt över det som är föreslagetskall gälla i Sverige.En höjd ersättningsnivå för spannmål skulle bättreöverensstämma med intentioner om en anpassningav svensk jordbrukspolitik till EG.Därför bör enligt vår mening inlösenpriset för spannmålvara detsamma 1993 som 1992 dvs. per kg.Det som ovan sagts skulle, inte minst, vara av betydelseför det mellansvenska lantbruket. Vi vill i den här motionendessutom peka på den särställning som vi menar gäller förlantbruket i län och . Det vi avserär att vi här befinner oss i mest expansiva områdemed och som centrum i respektive län ochmed närheten till . Av den pågåenderegionsindelningen framgår att kommer attfå en särskild tyngd, både befolkningsmässigt och i andraavseenden. De två Mälarlän vi här berör har både storaslättbygder och skogsbygder. Här finns en bra bas förlivsmedelsförsörjningen i en expanderande region.Lantbrukets betydelse i de båda länen är stor.Karaktären på företagen är varierande. I de norra delarnaoch i synnerhet i Bergslagsområdet dominerar djurhållningi kombination med skogsbruk, medan spannmålsgårdarnaär i övervägande antal i de södra delarna.Åkerarealen var 1991 i län 153 750 ha fördeladepå 3 078 företag vilket betyder 50 ha i genomsnitt. Denomställda marken var nära 32 000 ha = avstödberättigad areal. Anslutningen till omställningen är avlättförklarliga orsaker varierande i omfattning. På mångakreatursgårdar kan det ha sina praktiska problem att hittaen tillräckligt stor areal för omställning.Åkerarealen var 1991 i 124 361 hafördelade på 2 504 företag vilket ger en genomsnittligmedelareal på nära 50 ha. Den omställda arealen varsamma år av stödberättigad areal.För landet i dess helhet är omställningsarealen avstödberättigad areal. Lantbrukarna i C- och U- län harverkligen försökt att följa beslut. Ovan angivnasiffror visar att man med stor råge fullgjort sitt beting iomställningsprogrammet! Det kan därför hävdas att någonytterligare omställning rätteligen inte borde avkrävasjordbrukarna i C-län och U-län.Även om det samlade jordbruket i C- län och U- län harställt om stora arealer, kommer kravet att varje jordbrukareskall ha av stödarealen ansluten till 1990 årsomställningsprogram att innebära att ytterligarenågra procent av åkerarealen måste ställas om. Genomdenna ytterligare bantning av den mellansvenskajordbruksproduktionen följer fortsatt minskning avarbetstillfällen i leden efter den direktajordbruksproduktionen, alltifrån åkerinäring tillfärdigproducerade livsmedel.Vi vänder oss framför allt mot att beskedet om den nyaomställningen kommer så sent. Med tanke på att deninnevarande skördesäsongen redan inletts med höstsådden,som var omfattande, att annan mark är kontrakterad elleravsedd för djurfoder m m. faller förslaget på sin egenorimlighet. Förslaget måste därför avvisas.Det finns skäl att i det här sammanhanget mera allmäntpåtala vikten av att besked om förändringar ijordbrukspolitiken måste komma i sådan tid attlantbrukarna ges rimliga förutsättningar att inrätta sig efterdetta. Jordbruket är en näring som i flera avseenden kräverframförhållning för att kunna ge ett godtagbart resultat.När skördeskadeskyddet förändrades i slutet av 80-taletinfördes stora skördeområden. Det innebar att områdenmed i stort samma avkastning sammanslogs till ettskördeområde. Det var markens avkastningsförmåga sombestämde gränserna. I våra län kan nu ett skördeområdesträcka sig från södra delarna med stora slätter till delar inorr och i Bergslagen som kännetecknas av småbrutnaskogsbygder. De senare områdena är med andra ord avNorrlandskaraktär, det gäller inte bara skördemässigt utanockså strukturen på gårdarna.I det arbete som pågår med att, inför EG, dra gränserför kommande regionala stödområden förefaller det somom man alltför mycket utgår från nuvarandeskördeområden. Det ger enligt vår mening en felaktiggränsdragning där hänsyn inte tas till gårdarnas struktur.Det finns mycket som talar för att större områden, än somidag planeras, hänförs till kommande regionalastödområden. Till dessa hör delar av ochUppsala län. Det är därför enligt vår mening angeläget , i stället för att strikt följa gränserna för nuvarandestora skördeområden, beaktar de faktiska förhållanden sombör vara avgörande i sammanhanget. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar att inlösenpriset på spannmål för1993 års skörd skall vara per kg,2. att beslutar att kravet på 15 procentsomställning ej skall gälla ,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om tidigare besked till lantbrukarna,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om det regionala stödområdet.