mot · GG02Ju203 · 1993-01-26 00:00:00 — Det kan konstateras att resursfördelningen inom detsvenska polisväsendet, främst vad gäller polistjänsternasfördelning på olika polisdistrikt, inte är anpassad tillarbetsbelastningen. Det konstaterandet gjordes avRiksrevisionsverket i rapporten 1992:36 ''Effektivarebrottsutredningar'', och andra bedömare har tidigarekommit till samma slutsats.Det bristande sambandet mellan arbetsbelastning ochresurstilldelning kan statistiskt visas genom att antaletpolistjänster eller totalbudgeten i respektive polisdistriktställs i relation till antalet anmälda brott.Vad gäller antalet anmälda brott per polistjänst finnerman en stark variation mellan olika polisdistrikt, nämligenfrån 32 till 108 anmälda brott och polistjänst.Medelvärdet i landet ligger på 63. Siffrorna avser år 1991.Minst antal anmälningar per polistjänst ser man iNorrlandsdistrikten men också i t.ex. . Flestanmälningar per polistjänst återfinns i polisdistrikt somgränsar till och i , ,, och Eslöv.Om man istället väljer att mäta resursfördelningengenom att jämföra polisdistriktens totalkostnad perbrottsanmälan 1991 finner man att toppar denlistan med en kostnad per brottsanmälan på 20 400 kronormedan ligger absolut lägst med peranmälan.Om man som ytterligare ett mått på hur resursernafördelats mellan olika polisdistrikt ser till antaletpolistjänster i förhållande till invånarantalet, finner man påmotsvarande sätt en stor ojämlikhet mellan polisdistrikten.Till de distrikt som har lägst polistäthet hör Eslövs ochLunds polisdistrikt.Självklart innebär förhållandena att polisdistrikt medfärre antal polistjänster i förhållande till invånarantalet harsämre förutsättningar såväl att förebygga och klara uppbrott som att ge invånarna service i övrigt.Det finns ett samband mellan resursfördelning ochprocenten uppklarade brott, även om detta alls icke är ettrakt och enkelt samband. Sämst till i den statistiken(uppklarningsprocenten) ligger bland andra Lundspolisdistrikt, som hur man än mäter är missgynnat vadgäller resurstilldelningen.De faktorer som i huvudsak bör avgöraresurstilldelningen inom polisen är invånarantal och antaletbrottsanmälningar. Men också andra faktorer är relevanta isammanhanget, t.ex. strukturella skillnader mellanglesbygd och tätort.Sammantaget framstår behovet av en översyn avresursfördelningen inom det svenska polisväsendet somsynnerligen angeläget, vilket också är en av de viktigareslutsatserna i RRV:s nämnda rapport. ''Anpassa deregionala och lokala resurserna till arbetsbelastningen! '',rekommenderar RRV.Vill man finna en av huvudförklaringarna till denojämna resursfördelningen måste man gå tillbaka till 1965då polisväsendet förstatligades. Utgångspunkterna då varatt resurserna i respektive polisdistrikt skulle vara desamma i den nya statliga organisationen som i den gamlakommunala. Det kan inte uteslutas att en del kommunerinsåg detta före sammanslagningen.Framförallt blev arbetsbelastningen aldrig den faktorsom kom att styra resursfördelningen i den nyaorganisationen.Och trots att bristerna därvidlag med jämna mellanrumaktualiserats, bland annat i olika utredningar, har dessabrister aldrig rättats till. Bland annat därför att detsjälvklart funnits ett motstånd mot att flytta tjänster mellandistrikten.Rikspolisstyrelsen har på regeringens uppdrag tagit framnya kriterier för resursfördelningen mellan polisdistrikten.Dessa, som utgår från invånarantalet, har dock intetillämpats då resurserna fördelats till länen. Istället harregeringen begärt ytterligare kompletteringar frånRikspolisstyrelsen vad gäller den föreslagnafördelningsmodellen.Sedan en tid pågår ett ganska omfattandeförnyelsearbete inom den svenska polisen. Det tar blandannat sikte på att förbättra effektiviteten genom att öka detlokala självbestämmandet och minska detaljstyrningen fråncentralt håll bland annat vad gäller hur resurserna skallfördelas inom respektive polisdistrikt och mellanpolisdistrikten i ett län. En översyn av polisdistriktensgeografiska gränser pågår också, något som ytterligareunderstryker att nu är rätt tillfälle att också lösa problemetmed snedfördelade resurser.Det kan i det sammanhanget konstateras att den nyadecentraliserade organisationen ger länsstyrelsernamöjlighet att själva omfördela resurser mellan polisdistriktinom länen.En omfördelning inom respektive län räcker dock inteom man vill rätta till de beskrivna skevheterna. Det ärdessutom tveksamt om det går att mobilisera sådanbeslutskraft i respektive län att man orkar fatta denödvändiga besluten.Det är mot den givna bakgrunden både lämpligt ochnödvändigt att regering och riksdag nu tar ansvaret för enny, rättvisare och effektivare fördelning av resurserna inompolisväsendet. Detta för att därmed ge den nyadecentraliserade organisationen och de enskildapolisdistrikten bästa möjliga förutsättningar att lösa sinauppgifter och att ge medborgarna i olika polisdistrikttillgång till likvärdig service. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en översyn av resursfördelningeninom polisväsendet.