mot · GG02A436 · 1993-01-26 00:00:00 — pågår satsningen ''90-taletsbyapolitik'', där ett tjugotal kommuner från i södertill i norr medverkar. De centrala intressenterna ärFolkrörelserådet, ochGlesbygdsmyndigheten. Projektet har sin upprinnelse ilandsbygdskampanjen ''Hela ska leva'' och syftet äratt stärka byarnas och medborgarnas inflytande ochutveckla planeringsstrategier som bygger på den lokalakraften. I många av kommunerna pågår ett mycketintressant utvecklingsarbete. Grundläggande princip är att''ingen by är för obetydlig att satsa på''.Idag finns nära 2000 lokala utvecklingsgrupper hosFolkrörelserådet och fler och fler tillkommer. Det är ingenöverdrift att påstå att vi nu ser framväxten av en nydemokratisk struktur på landsbygden baserad på enskildamänniskors, gruppers och folkrörelsers initiativ.Det är ofta väl genomarbetade och prioriteradeåtgärdsprogram för bygdens utveckling som presenteras,där det klart framgår att byarna själva kan klara mycket,utan hjälp från vare sig kommun eller stat. En utveckladbyapolitik är en förutsättning för att de besparingarkommunerna står inför kan genomföras i demokratiskaformer. Centralistiska sektorslösningar blir däremot dyra ide små byarna och det är uppenbart att verksamheterkommer att hyvlas bort , om den principenfår styra.Hur kan då byarörelsen praktiskt stödjas som en del avregional- och glesbygdspolitiken? Det kan ske på flera sätt:1. Mer av fria projektmedel avsätts av länsstyrelserna förbyarnas planeringsarbete.2. Den framgångsrika satsningen, med glesbygdsstödetshjälp, på entreprenörer och småföretag förstärks.3. Större satsningar måste göras på den lokalainfrastrukturen, på basservicen i byarna. Det gällersmåvägarna, byskolorna, samlingslokalerna, lanthandeln,posten, barn- och äldreomsorg m m. Här krävs lösningar som är okonventionella, därolika verksamheter samordnas på ett effektivt sätt och därockså marknadskrafter och ideella krafter nyttjas.En sådan satsning är riktig just nu av flera skäl. För detförsta är det nödvändigt att svara upp mot det folkligaengagemanget. Det finns också större ekonomiska resursertillgängliga på länsstyrelserna än tidigare, nu närefterfrågan på stöd till de stora företagen är praktiskt tagetobefintlig. Regeringen har också klargjort att glesbygdenska prioriteras i länsstyrelsernas medelsfördelning.Det finns några grundläggande värderingar om vårtsamhälle som talar för en offensiv glesbygdspolitik. Vimåste: ta tillvara landsbygdens resurser på ett skonsamtoch uthålligt sätt,skapa ett ''komplett'' samhälle medmångfald och valfrihet i bosättning och livsstil,bygga påsolidaritet mellan människor och bygder och rättvist fördelasamhällets resurser,utgå från den enskilda människansoch bygdens behov och möjligheter.Det handlar om subsidiaritet och närdemokrati som ettkomplement till internationaliseringen och enEuropaintegrering.Det är nu mycket angeläget att ta tillvara alla de positivaerfarenheter som vunnits och fördjupa arbetet iförsökskommunerna och sprida erfarenheter vidaretill fler kommuner. Det är viktigt med en kraftig markeringfrån riksdag och regering för det fortsatta arbetet.Markeringen bör rimligen ske genom att riksdag ochregering tillkännager att resurser som viaCivildepartementet satsas på den ideella sektorn bördisponeras för vidareutveckling av arbetet. Därtill börprojektet ligga väl till för resurstilldelning viaArbetsmarknadsdepartementet, ,och . Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en tydlig markeringsom stöd för vidareutveckling av projektet 90-taletsbyapolitik,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om resurstilldelning förvidareutveckling av projektet.