mot · GG02L708 · 1993-01-26 00:00:00 — Genom den nya konsumentkreditlagen, som träddeikraft , har möjligheten för kreditgivaren attändra räntesatsen begränsats genom bestämmelsen i 11§. Paragrafen har fått en, framför allt förbostadsfinansieringen, olycklig utformning som i vissa fallleder till försämrat konsumentskydd, något som ej varitavsikten.Flera finansinstitut använder sig av skuldebrev medlång löptid, till exempel , med vanligtvis vart 5:e åråterkommande villkorsändringsdagar. På ändringsdagarnaanpassas gällande låneränta till den för nyutlåningengällande nivån. användes istället en annan teknikmed kortare löptider, men med möjlighet för kredittagarenatt teckna en ny kredit efter fem eller tio år.Systemet medförde emellertid så stora administrativakostnader och osäkerhet rörandepantsättningsförhållanden att det övergavs till förmån fördagens långa krediter med återkommandevillkorsändringsdagar.Med den ränteändringsregel som införts i 11 §kommer instituten inte att kunna använda sig av dennuvarande tekniken eftersom 11§ ställer specifika krav för att en räntehöjning skallkunna genomföras.Mot bakgrund av den osäkerhet som råder om hur 11 §skall tolkas har kreditinstituten nu ansett sig tvungna attåtergå till den tidigare tekniken med skuldebrev medkortare löptider. Detta kommer bland annat att öka deadministrativa kostnaderna, vilket ytterst drabbarkunderna i form av högre priser.Försäkringsbolagen svarar för en stor del avbostadsfinansieringen. Deras verksamhet skiljer sig frånövrig utlåningsverksamhet eftersom utlåningen intefinansieras med någon egentlig upplåning utan bara är ettav flera sätt för bolaget att förvalta eget ochförsäkringstagarnas kapital. Räntenivån bestäms avalternativa placeringar i statsskuldväxlar och obligationer.En strikt tillämpning av 11 § medger räntehöjning endastsom en följd av kreditpolitiska beslut, ökadeupplåningskostnader för kreditgivaren eller andra ickeförutsebara kostnadsökningar. Eftersomförsäkringsbolagen saknar upplåningskostnader i lagensbemärkelse är det, utöver ovan nämnda problem mednuvarande skuldebrevsteknik, oklart under vilkaförutsättningar bolagen kan höja räntesatsen. Motbakgrund av osäkerheten om hur lagen skall tolkas är dettveksamt om bolagen anser sig kunna tillhandahålla långakrediter till rörlig ränta fortsättningsvis. Om så ej är falletär det olyckligt ur konkurrenssynpunkt och till men förkonsumenterna.Oklarheter om tillämpningen av 11 § har redan haftnegativa effekter för bostadsfinansieringen genom minskadkonkurrens i form av färre produkter och aktörer, ökadekostnader och högre priser. Paragrafen har utformats så atti realiteten en prisreglering har införts på en i övrigtavreglerad marknad, i strid med lagstiftningens intentioner.För att uppnå balans i kreditavtalet borde därförkreditgivarna ges ett acceptabelt utrymme för att kunnaändra räntan för ej inträffade men bedömda kreditriskersom inte kan preciseras vid avtalets ingående. Detta skulleäven jämställa med motsvarandeinstitut inom EG eftersom EG-direktivet omkonsumentkrediter undantar bostadskrediterna.Grunderna för en räntehöjning bör däremot framgå avdet enskilda kreditavtalet. Räntehöjning på grund avkostnadsökningar, marginalutvidgning eller annat som enkreditgivare kan förutse och planera bör därmed få slåigenom först efter det att konsumenten informerats omanledningen och haft god tid på sig att eventuellt bytakreditgivare. Kostnader och åtgärder som drabbarkreditgivaren , på grund av kreditpolitiskabeslut, ökade upplåningskostnader och sådana kostnadersom kreditgivaren inte kunnat förutse eller kontrollera, bördäremot kunna debiteras . Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att 11 § konsumentkreditlagenändras så att det principiella förbudet mot fri ändring avräntesatsen utgår.