mot · GG02N284 · 1993-01-26 00:00:00 — Skärpt bankrörelse- och finansbolagslagstiftning Banker och finansbolag har låtit människor leka på ett ofattbart sätt, påpekadeden välkände fastighetsmäklaren för en tidsedan. Småsparare och företagare som trott påkreditinstitutens rekommendationer får betala.Utvecklingen har gått mot allt större avreglering och frihet.Samtidigt tvingas nu staten och skattebetalarna ta ansvaretför förlusterna.Den s.k. finansiella krisen är egentligen lika mycket enbankkris, en likviditetskris, en fastighetskris eller enpenningmarknadskris som en finansbolagskris. Här finnsutmärkta uppslag att hämta för doktorsavhandlingar inationalekonomi på temat ''Den fria marknadens uppgångoch fall.'' Finansbolagens historia är kantad med kraschadeprivata bolag. En ny affärsidé kläcktes. Det skulle intelängre vara avkastningen på fastigheten som gav vinst utanvärdestegringen. Därigenom kunde de själva påverkapriserna. Genom att köpa dyrt bidrog de till att höjaprisnivån, som sedan gav underlag för en ytterligare höjdvärdestegring o.s.v. Det hela påminner om en gigantiskkedjebrevshistoria, med alla förödande konsekvenser fördem som sist gav sig med i leken.I en av utgiven studie (Ds 1991:47)slås bl.a. fast att börs, banker, fastighetsbolag och inte minstfinansbolag har gjort sig skyldiga till allvarligaförsummelser under den finansiella kris som sedan slutet av1990 präglat svensk kreditmarknad. Denna kris utlöstesytterst av att finansbolagskoncernen verksamhetplötsligt visade sig vara behäftad med allvarliga brister.Dessa ledde till betydande kreditförluster som också visadesig ha motsvarigheter i andra fristående finansbolag.Förlusterna för kreditinstituten beräknas för hauppgått till , vilket motsvarar ca hälftenav industrins fasta investeringar.År 1970 uppgick antalet verksamma finansieringsföretagtill 67 och utlåningen till allmänheten, d.v.s. till företag,kommuner och hushåll, till . 20 årsenare hade finansieringsföretagens antal växt till 180 ochutlåningen till . Ökningen avreverskrediterna åren 1985--89 utgjordes främst av lån tillhushållssektorn. Krediterna användes i stor utsträckning förköp av fastigheter och värdepapper. Orsakerna till denexpanderande efterfrågan på krediter hos hushållen varfrämst det dåvarande skattesystemet, med dess högamarginalskatter och generösa avdragsregler förskuldräntor, och den snabba värdestegringen på fastigheteroch aktier, vilket medförde att hushållens belåningsbaratillgångar ökade. En inte oväsentlig del av finansbolagenskreditexpansion mot slutet av respektive år utgjordes avskatteplaneringskrediter. Flera bolag har i huvudsak sysslatmed att finansiera toppbelånade fastigheter och mer ellermindre udda objekt som konst och exklusiva bilar.Finansinstitutens möjligheter att fullgöra sinagrundläggande uppgifter förutsätter en väl fungerandemarknad. Denna marknad måste kunna uppvisa mångfald,effektivitet, konkurrens och flexibilitet. Under senare tidhar den svenska kreditmarknaden i stället präglats avkoncentration. Till bilden av en ökad koncentration hör definansiella koncernerna. Inom ramen för dessa konglomeratsamlas olika finansiella verksamheter och bolagsformerunder ett gemensamt paraply. har det varit fråga omatt sammanföra traditionell bankrörelse med denverksamhet som bedrivs i finansbolag, kreditaktiebolag ochfondkommissionsbolag. Tydliga tecken visar att det i ennära framtid kan komma att utvecklas starka sambandmellan t.ex. banker och försäkringsbolag. En sådankoncentration leder till en successiv försvagning avkonkurrensen.Ett stort ansvar för utvecklingen kan hänföras tillbankernas bristande kreditprövning. I finansbolagens fallhar kreditprövning aldrig eller mycket sällan ägt rum, trotsatt bankerna bidrog till finansbolagens refinansiering ocksågenom direkta lån.På grundval av de analyser som gjorts kan detalltså klart konstateras att finansbolagens verksamhet harpräglats av ett högt, inte sällan spelbetonat risktagande. Dehar ägnat sig åt yvig kreditgivning, gett stora ochskräddarsydda lån till ett begränsat antal kunder,toppbelåning och egna positioner i olika typer av projekt.Flera bolag har också varit inblandade i synnerligentvivelaktiga fastighetsaffärer. I flera fall har bolagentvingats sälja ut mer än hälften av fastighetsbeståndet för attkomma på plusresultat. I en del fall har spekulationerna ifastighetsbranschen också drabbat den producerande delenav företagskoncerner med konsekvenser också försysselsättningen som följd.Strategin har underlättats av attfinansbolagslagsstiftningen saknar rörelseregler av den typsom finns i t.ex. bankrörelselagen. FiL saknar såledesmotsvarighet till bankrörelselagens regler om att krediter iprincip inte får beviljas annat än mot betryggande säkerhetoch om begränsningar avseende enhandsengagemang.Bristerna i lagstiftningen måste mot denna bakgrund utandröjsmål rättas till. Vi föreslår sålunda att rörelseregler avdet slag som gäller för bankerna införs också förfinansbolagen. För att tillsynen över finansbolagen skall blimeningsfull och effektiv föreslår vi också att FiLkompletteras med bestämmelser avseende omfattningen avtillsynen när det gäller finansbolag som ingår i koncerner.Förebild för sådana bestämmelser finns också ibanklagstiftningen. Ökade krav bör också ställas påbörsstyrelsen att ompröva de rutiner som gäller i sambandmed introduktions- och uppföljningsundersökningar avfinansbolag och finansbolagskoncerner. Därutöver föreslårvi att finansinspektionens resurser för ändamålet förstärks.I detta sammanhang finner vi det också motiverat attföreslå att klarare och mer enhetliga regler för sanktionerinförs i bankrörelselagen. Enligt nuvarande bankrörelselaghar finansinspektionen ingen möjlighet att ingripa mot vadden bedömer vara en osund utveckling inom bankvärlden,såvida den inte strider mot lag och författning. De senasteårens utveckling på finansmarknaderna visar att ett institutunder tillsyn kan brista anmärkningsvärt i grundlägganderutiner och kontroller med stora förluster som följd.Finansinspektionen måste mot denna bakgrund fåmöjligheter att gå in på samtliga marknader och utfärdavarningar och vitesförelägganden på ett tidigare stadium änvad de nuvarande reglerna medger.Någon egentlig granskning av bank- och finanskrisen harinte kommit igång trots alla avslöjanden om bankernassvindlande affärer. De få utredningar som utlovats harinletts ytterst motvilligt och långsamt. Tre exempel på dettakan nämnas:1. lovade () attgranska finansinspektionens roll i den finansiella kraschen.Arbetet skulle inledas direkt , enligt löftefrån verkschefen. Först gjordes ett förstaförberedande besök på finansinspektionen. RRV räknarmed att utredningsinsatsen kommer att kosta ca 400 000--. Detta kan jämföras med statensmångmiljardstöd till havererade banker.2. ansvarar för tillsynen av landetsrevisorer. Tidigt fick finansinspektionen en begäranom hjälp för att kollegiet skulle kunna genomföra engranskning av revisorernas arbete i krisdrabbade bankeroch finansbolag. Inspektionen har ännu inte svarat pådenna skriftliga förfrågan.3. Kommerskollegiet har fått ytterligare två ärendenrörande revisorernas insatser under utlåningskarusellen attta ställning till. Det gäller sparbank ochkonkursen i försäkringsbolaget 1991. Någongranskning av dessa har inte aktualiserats.Det inträffade visar att en skärpning av bankrörelse- ochfinansbolagslagstiftningen liksom en översyn avfinansinspektionens nuvarande arbetsinsatser är i hög gradpåkallade. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en skärpning av bankrörelse- ochfinansbolagslagstiftningen.