mot · GG02Jo79 · 1993-03-24 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:226 En ny skogspolitik Bärande principerI har vi ända från detta sekels början haft enambitiös skogspolitik med bred uppslutning både hosberörda skogsägare och på politisk nivå. De bärandeprinciperna i denna skogspolitik har varit långsiktighet ochhushållning med skogsresurserna. Dessa principer har letttill en successivt ökande virkesproduktion som gör detmöjligt att både öka virkesutnyttjandet och att anpassaskogsbruket till högt ställda mål när det gäller bevarandetav biologisk mångfald och andra miljövärden.Medborgarrätt eller äganderättDen svenska skogen är hela folkets angelägenhet.Skogen måste ses som en resurs för alla människor i vårtland, synen på hur skogen, vår viktigaste naturtillgång, skallutnyttjas och vårdas måste utgå från medborgarrätten -- inteäganderätten.Denna grundläggande skiljelinje kom att präglamajoritetens förslag i den skogspolitiska kommittén ochåterfinns också i regeringens proposition. Förslagen utgickfrån äganderätt i stället för medborgarrätt, enskildasärintressen i stället för allmänna intressen, sanslösaavregleringar i stället för avregleringar och förenklingarstyrda av sunt förnuft. De grundas vidare på en övertro påmarknadskrafternas vilja och förmåga att sätta ettlångsiktigt ansvar för naturresurserna före kortsiktigaekonomiska intressen.Skogsbruket är unikt genom sin långsiktighet.Skogsfrågorna kan därför enligt min mening inteöverlämnas åt marknadskrafternas godtycke av flera skäl.Vad vi gör får betydelse hundratals år fram i tiden. Detställer stora krav på solidaritet mellan generationerna. Inteminst de senaste årens erfarenheter visar att långsiktighetknappast är vad som kännetecknar marknaden. Därförmåste det finnas ett grundläggande lagstöd för skogenslångsiktiga verksamhet och hushållning.Sveriges skogsbruk har stor betydelse för uppfyllandetav några av de mest centrala samhällsmålen. Enligt denskogspolitiska propositionen skall skogspolitiken även ifortsättningen bidra till att uppfylla de övergripande målenför den ekonomiska politiken, regional- ochsysselsättningspolitiken samt miljöpolitiken.För två av dessa områden, nämligen regionalpolitikenoch miljöpolitiken, har statsmakterna lagt fast deövergripande målen . I båda fallen är målenhögt ställda. De förslag som läggs i den skogspolitiskapropositionen tillgodoser inte dessa mål. I särskilt hög gradgäller detta de regionalpolitiska målen.Skogsbrukets roll för regional utvecklingEnligt riktlinjerna i det regionalpolitiska beslutet skallverksamheten inom respektive samhälls- och politikområdeutformas så att de krav som de regionalpolitiska målenställer uppfylls. Enligt den skogspolitiska kommitténsbetänkande skall skogspolitiken även i fortsättningen angepå vilket sätt skogsbruket bör bidra till bl.a. detövergripande samhällsmålet om regional balans. Dennauppfattning återspeglas dock inte i kommitténs förslag ochinte heller i de förslag som läggs i propositionen. Tvärtominnebär de förslag som läggs sammantaget betydandeförsämringar för landsdelar med långa avstånd tillavsättningsorter, framför allt gäller det inland.Försämringarna omfattar följande.1. Stödet till särskilda skogsvårdsinsatser i Norrlandsinland, för /93, slopas. (har det regionalpolitiska stödet varit betydligtstörre.)2. Ändringarna i skogsvårdslagen vad gäller skyddsålderoch ransoneringsregler innebär att de totalaavverkningsmöjligheterna i kustnära områden ökar.Industrin kan i ökad utsträckning inrikta sin virkesfångst påområden nära industrier och marknader. Detta gäller såväli egen skog som virkesköp.3. I förslaget till ny skogspolitik finns ingaaktivitetsskapande inslag eftersom skyldigheten att röja,gallra och avverka föreslås slopad. Skogsbruksplanen harvisat sig stimulera till ökad aktivitet. Enligt propositionenbör även reglerna om skogsbruksplanen slopas.4. Förslaget att bolagisera och privatisera frö- ochplantverksamheten kan leda till kraftigt höjda priseroch/eller brist på skogsodlingsmaterial för Norrlandsinland.Sammantaget innebär de försämrade förutsättningarna,om den föreslagna skogspolitiken genomförs, risk förutslagning av skogsbruket i stora delar av inland.Behovet av regionalpolitiska konsekvensbedömningarav politiska beslut diskuterades i anslutning till detregionalpolitiska beslutet. En sådan bedömning ligger näratill hands när det gäller skogspolitiken. En regionalpolitiskkonsekvensbedömning av den skogspolitiska propositionenskulle visa att den har näst intill förödande regionalpolitiskakonsekvenser. Dessa förstärks dessutom av den nuvarandelågkonjunkturen och åtföljande problem medsysselsättningen.För att skogspolitiken på ett verksamt sätt skall kunnabidra till regional balans krävs följande åtgärder.1. Statsbidrag till särskilda skogsvårdsinsatser inomstödområdet.2. Skogsvårdslagens regler om röjning ochskogsbruksplaner behålls och vissa ransoneringsregler föräldre skog bör behållas för brukningsenheter som är 50 haeller större. Den gräns på 100 ha som anges i propositionenligger för högt dels med hänsyn till fastighetsstrukturen iprivatskogsbruket, dels med hänsyn till den mycket kraftigatrappstegseffekt som denna förhållandevis höga arealgränsger upphov till.3. frö- och plantverksamhetbehålls inom skogsvårdsorganisationen ochdivisionaliseras.Skogsbruket och miljönDet övergripande miljömål som har föreslagits förskogsbruket ansluter väl till det miljöpolitiska beslutet. Detär också i överenskommelse med de internationellakonventioner som har undertecknat. Enligtpropositionen kan ett ambitiöst miljömål väl förenas meden fortsatt hög produktion av skogsråvara och enkonkurrenskraftig svensk skogsnäring. Det finns inget attinvända mot detta konstaterande. Däremot finns detanledning att ifrågasätta om, som det sägs i propositionen,en avreglering och borttagande av skötselföreskriftergenom ökad mångfald och ett mångfacetterat skogsbrukgynnar naturvården. Denna beskrivning av avregleringensgenerella effekter är vilseledande och mer opportunistisk änsaklig. Avsaknaden av reglering förhindrade inteschabloniserade storskaliga skötselmetoder under 1960- och1970-talen. Det är dessa årtiondens stora hyggen medåtföljande monokulturer utan ståndortsanpassning som istor utsträckning har varit orsaken till miljömyndigheternasoch miljöorganisationernas kritik mot skogsbruket.Historien har således lärt oss, eller borde ha lärt oss, attavsaknaden av regler inte är en garanti för mångfald iskogsbruket. Tvärtom kan den leda till förödandeenhetlighet. I tider med pressad lönsamhet och hög tekniskutveckling utbildas lätt kostnadseffektiva metoder somtillämpas i stor skala på ett schabloniserat sätt. Inte hellerett mångfacetterat skogsbruk gynnar alltid naturvården omdet inte finns en samordning och en övergripandehelhetssyn över större områden. I slutet av propositionensägs det också helt riktigt, och stick i stäv med vad somenligt ovan har sagts tidigare, att ''det inte är möjligt attbevara den biologiska mångfalden genom åtgärder somplaneras med utgångspunkt i bedömningar rörande ettenskilt arbetsobjekt''. Därför krävs det enligt propositionenen samordning av ''befintliga och pågåendenaturinventeringar'' i landskapsformat. Det framhålls ocksåatt det är angeläget att verksamheten för skyddet av denbiologiska mångfalden kan bedrivas enligt samma principeri småskogsbruket som har börjat tillämpas istorskogsbruket.SkogsinventeringarDet är uppenbart att den översiktligaskogsinventeringen (ÖSI) kommer att ugöra basmaterial ide ''uppgiftssammanställningar'' i landskapsformat somförordas i propositionen. Det finns därför anledning attpåpeka att efter den föreslagna avvecklingen av ÖSIkommer inventeringsmaterial att saknas för en tiondel avprivatskogsbruket. Vidare är en betydande del av detmaterial som finns, framställt för så länge sedan att detdelvis är inaktuellt. Det finns också anledning att påpeka attdet i propositionen inte behandlas hur den objektsanknutnainformationsförsörjningen avseende skog och skogsmarkskall gå till . Enligt propositionen bör ÖSIavvecklas och reglerna om skogsbruksplaner slopas. Vidareavvisas kommitténs förslag om tillståndsbeskrivningar. Eninsamling av beståndsanknuten information bör dock pågåutan avbrott inte minst av effektivitetsskäl.Samtidigt som det är uppenbart att skogsbruketsmiljömål och internationella åtaganden ställerstora krav på lägesbestämd kunskap om skog ochskogsmark läggs det i propositionen förslag som innebär enomfattande avveckling av inventeringsresurser. Enöverslagsmässig beräkning visar attskogsvårdsorganisationen måste friställa omkring 150specialister som arbetar med skogsinventering ochskogsbruksplaner. Flertalet av dessa kommer knappast attfinna nya arbeten.Förslag: ÖSI bör fullföljas. bör det utredashur den fortsatta informationsinsamlingen skall gå till ochhur den skall finansieras. /94 bör 30 miljonerkronor anvisas för ändamålet.SkogsvårdslagstiftningenNär det gäller regler som i första hand tar sikte påskogsbrukets produktionsmål är skyddet för växande skogsärskilt viktigt. Förslaget bör dock kompletteras enligt vadsom har sagts ovan beträffande röjning, ransonering aväldre skog samt skogsbruksplaner.Enligt 14 § SVL föreslås markägaren vara skyldig attredovisa vad han avser att göra för att tillgodosenaturvårdens och kulturmiljövårdens intressen, dvs.uppfyllande av miljömålet. Motsvaranderedovisningsskyldighet saknas för uppfyllande avproduktionsmålet. För att dessa två mål skall ha sammatyngd bör redovisning krävas även för återväxtåtgärder.Därför bör i 14 § införas en fjärde punkt där markägarenåläggs redovisningsskyldighet för planeradeåterväxtåtgärder.Skyddet mot åtgärder på impediment bör markerastydligare än i regeringens förslag genom att nu föreslagnaföreskrifter på detta område införs i lagtexten. Härtill talarstarka miljöskäl för att förbud även mot tillvaratagande avträddelar skall kunna meddelas. Utformningen av 30 § SVLär således enigt min mening bristfällig och bestämmelsenbör därför utvidgas med dessa bestämmelser. Regeringenbör återkomma till med förslag härom.Anslag för skogsvårdsorganisationens verksamhetDen skogsvårdslagstiftning som föreslås i propositioneninnebär en, jämfört med kommitténs förslag, betydligt ökadreglering vad gäller miljöhänsynen i skogsbruket. Ävenifråga om regler för produktionen, bl.a. skyddet förväxande skog, går propositionen betydligt längre änkommitténs förslag. Detta innebär en mer omfattandetillsyn än den som kommittén utgick ifrån i sinanslagsberäkning. En helt ny arbetsuppgift, nämligenuppgiftssammanställningar i landskapsformat, har ocksåkommit till. Vidare bygger den nya skogspolitiken i storutsträckning på att rådgivning skall vara ett kraftfullt medelför att genomföra den nya skogspolitiken. Det anslag somanvisas för skogsvårdsorganisationensmyndighetsuppgifter, innebärande en betydandeminskning, medger dock inte ett fullföljande av denskogspolitik som presenteras. Detta bör beaktas vidfördelningen av det totala anslaget till skogsbruket.FinansieringPropositionens förslag till ny skogspolitik innebär enbetydande försvagning jämfört med vad som gäller. Ettav skälen till detta torde vara problem med finansieringen.De förslag som läggs är trots den nämndaförsvagningen ändå delvis ofinansierade.Det enda avsnitt där finansieringen diskuteras meringående är i avsnittet om skogsbrukets sektorsansvar förmiljövården. Med hänvisning till betänkandet''Naturvårdshänsyn i de areella näringarna'' (Ds 1991:87)och miljöpolitiska beslut avvisas i detta avsnitt entillämpning av PPP och UPP på skogsbruket. Vidareframhålls det att skogsbruket redan nu tar på sig ett stortkostnadsansvar genom återväxtåtgärder, långsiktighushållning och miljöhänsyn.Skogsbrukets sektorsansvar för miljön ställer enligt minmening krav på en ändrad grundsyn beträffandeansvarsfrågan. Det måste en gång för alla slås fast att detinte finns någon exklusiv rätt för någon att bedriva ettskogsbruk som äventyrar skogens naturmiljö, inklusive denbiologiska mångfalden. Skogsägaren får utnyttja sinskog för virkesproduktion och är också skyldig att göra detpå en nivå som uppfyller vissa minimikrav. Detta innebärdock inte att skogsägaren får bedriva virkesproduktionenpå ett sätt som äventyrar miljön. Detta kan leda till vissabegränsningar i virkesproduktionen och att det inte alltid ärmöjligt att använda de mest kostnadseffektiva metoderna.Det är rimligt att betrakta hänsynen till skogsmiljön somett kollektivt ansvar som måste tas av alla som äger ochutnyttjar skog och skogsmark, dvs. utnyttjaren betalar(UPP). Bakom detta synsätt ligger att det inte är möjligt attutnyttja naturresursen skog på ett långsiktigt hållbart sättutan att vissa biotoper skyddas och vissa områden avsättsför fri utveckling. I de fall det rör sig om mer begränsadehänsyn exempelvis upp till en nivå som motsvarar X % avbrukningsenhetens normalskogsvärde bör det omfattas avden enskilde skogsägarens kostnadsansvar. I de fall det ärfråga om större begränsningar bör ersättning utgå frånmedel som skogsbruket finansierar gemensamt. Detta kanske på olika sätt, t.ex. genom en på skogsbruksvärdetgrundad årlig avsättning till en miljöfond för skogsbruket.Denna fond kan byggas upp genom att skogsnäringen bidrarmed en del och staten tillskjuter en del.Det synsätt på finansieringen som här har presenteratsstämmer väl överens med det vidgade sektorsansvar förmiljön som det kom till uttryck miljöpolitiskabeslut.Det miljöpolitiska beslutet innebar en allmänskärpning av mål och riktlinjer för miljön. Detta har, somockså framgår av propositionen och jordbruksutskottetsbetänkande (1990/91:JoU 30), stor betydelse försektorsansvarets innebör och tillämpning.Skärpningarna av mål och riktlinjer stämmer också välöverens med innehållet i de internationella konventionersom har undertecknat och som bygger på ökadkunskap om vad som krävs för en hållbar utveckling. Enligtmiljöpropositionen är förutsättningen för en hållbarutveckling att såväl myndigheter som företag som ärverksamma inom alla samhällssektorer ansvarar för ochbekostar nödvändigt miljövårdsarbete som en naturlig delav verksamheten.I samband med behandlingen av miljöpropositionenframhöll att det är viktigt attåstadkomma en lämplig fördelning av ansvaret förnaturvården mellan samhället och den enskilde. Utskottetpekade bl.a. på propositionens förslag om biotopskydd ochom ökade möjligheter att hindra arbetsföretag som skadarnaturmiljön som exempel på hur den enskildes ansvar förmiljön kan utvidgas.Skogsbrukets sektorsansvar, dvs. en skyldighet förskogsbrukarna/skogsägarna att bruka skogen på ett sätt somsäkrar den biologiska mångfalden och den genetiskavariationen, har varit utgångspunkten för ändringarna inaturvårdslagen. Inom det s.k. ''vardagslandskapet'' iskogen, som är det till ytan helt dominerande, bör enligtJordbruksutskottets uttalande, ansvar och kostnader ihuvudsak ligga på näringsutövaren som nyttjar naturen i sinverksamhet.Arbetsgruppen som utarbetade den tidigare nämndapromomorian ''Naturvårdshänsyn i de areella näringarna''(DS 1991:87) har vad gäller sektorsprincipen hänvisat tilljordbruksutskottets uttalande att skogs- och jordbrukare ärskyldiga att ta skälig naturvårdshänsyn utan att ersättningutgår. Arbetsgruppen överlämnade dock frågan omnärmare precisering av skogsbrukarens naturvårdsansvartill den skogspolitiska kommittén. Kommittén avstod dockfrån att ta ställning till frågan. Därför bör nu göraett klart uttalande om sektorsprincipen med den innebördsom ovan anförts. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om skogsbrukets roll för denregionala utvecklingen,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om bibehållande av nuvaranderegler om röjning och skogsbruksplaner,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att vissa ransoneringsregler föräldre skog bör behållas för brukningsenheter om 50 ha ellermer,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om skogsvårdsorganisationens frö-och plantverksamhet,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om bibehållande av den översiktligaskogsinventeringen,6. att hos regeringen begär förslag om tilläggtill 14 § SLV i enlighet med vad som i motionen anförts,7. att hos regeringen begär förslag omutvidgning av 30 § SLV i enlighet med vad som i motionenanförts,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om grundsynen på skogsbruketskollektiva sektorsansvar för skogsmiljön,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en miljöfond för skogsbruket,10. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om skogsbrukets roll i miljövården.