mot · GG02So220 · 1993-01-26 00:00:00 — Barns villkor vid familjehemsplacering Den hårdast utsatta gruppen av barn i finnerman sannolikt i gruppen ''barn omhändertagna församhällsvård''. Ett ingripande av som ledertill att ett barn placeras i ett familjehem eller på eninstitution föregås av mycket lidande. Det kan handla ommissbruk, sjukdom och död i familjen, att föräldrarmissköter det lilla barnet eller att det äldre barnet fått såstora problem att föräldrar inte är kapabla att hjälpa honomeller henne på hemmaplan.Dessa utsatta barn måste få komma till trygga miljöeroch få positiva, sociala kontakter.Placering av ett barn utanför det egna hemmet innebärstora påfrestningar för såväl barnet som föräldrarna. Enligtmin uppfattning är uppgiften att följa och hjälpa de barnsom omhändertas av samhället en av socialtjänstensviktigaste och mest ansvarsfulla uppgifter.När det gäller barnmisshandel finns det gott om bevis påhur barn i det längsta försöker skydda sina föräldrar genombortförklaringar. Man skulle också kunna säga att detsvåraste lidandet orsakas av psykisk misshandel, och det geringa synliga kroppsliga skador. Varför tiger dåmisshandlade barn?Ofta kan det vara så att de är rädda, skrämda till tystnad,inför hotet att om de avslöjar något får de mera stryk ochkänner rädsla för att tvingas hemifrån. Mycket tyderemellertid på att de är tysta på grund av de känslor somändå binder dem starkt samman med föräldrarna,misshandeln till trots. För ett antal barn leder misshandelnvarje år till döden.Andelen omhändertagna barn i ökar. Det är i sigen oroande utveckling. Sannolikt är det ändå på det viset attfler utsatta barn borde bli föremål för familjehemsplaceringoch framför allt borde ett ingripande ske tidigare. Det ärinte ovanligt att socialnämnder för sent får insikt om devillkor som ett barn lever under. Det är heller inte sällan såatt ingripande försvåras och förhindras genom nuvarandelagstiftning på området. Hinder av sådan art måste enligtmin mening undanröjas.Detta faktum konstaterade ien kommittémotion 1989 av m.fl.(1989/90So1). I motionen, som var föranledd av proposition1989/90:28 angående vård i vissa fall av barn och ungdomar,redovisas just de problem som nuvarande lagstiftninginnebär när det gäller t.ex. möjligheter attgripa in och stötta familjen, för att på så sätt i möjligastemån undvika mer drastiska åtgärder, som t.ex. ettomhändertagande. För att komma till rätta med dettaföreslogs därför i motionen att man skulle överväga attåterinföra barnavårdslagens 26 §. Denna gav nämndenmöjlighet att i samarbete med föräldrar och skola på ettmycket tidigt stadium vidta åtgärder. Åtgärderna varuppdelade i fyra steg. Det första var hjälpåtgärder, följt avförmaningar och varningar, föreskrifter om den ungeslevnadsförhållanden och slutligen övervakning.Av särskilt intresse när barn placeras i familjehem ärsamarbetet mellan familjehemsföräldrarna och debiologiska föräldrarna. intentioner i dendelen är helt entydiga. I lagen fastslås att barn, så långt sommöjligt är, skall få behålla sina tidigare relationer och attarbetet skall syfta till att barnet skall flytta hem igen efteren placering utanför hemmet. Inte sällan uppkommerkonflikter i just denna delen mellan de biologiskaföräldrarna och familjehemmet. Detta gäller framför alltnär barnet omhändertagits mycket tidigt, kanske rent avredan från födseln och sedan tillbringat ifamiljehemmet. Initiativet till att en familjehemsplaceringbryts kan tas av såväl biologiska föräldrar, barn ochfamiljehem som socialsekreterare.Min erfarenhet är den, att det blivit allt vanligare att enlyckad familjehemsplacering bryts på grund av att enåterförening av barn och de biologiska föräldrarna skullepositivt bidra till en rehabilitering av föräldrar som hareller haft missbruksproblem eller är psykiskt störda i störreeller mindre utsträckning.Till saken hör att just den här typen av problem ofta ärden direkta orsaken till att barnet omhändertagits tidigt ochockså varit placerat i familjehem långa tider.Det är min bestämda uppfattning att ett värnlöst barnaldrig får bli ett medel. Nuvarande lagstiftning gör gällandeatt man skall vara lyhörd för barnets önskemål men det visarsig i praktiken att så inte är fallet. Inte sällan kommer ocksåbarnet i en konfliktsituation på grund av ''dubblalojaliteter''.Barnets rätt måste, bättre än vad som är fallet,tillvaratas både genom lagstiftning och i den praktiskahanteringen.En s.k. lyckad placering där barnet utvecklat godarelationer till familjehemsföräldrar och eventuella syskonbör inte brytas. Framför allt inte om barnet vistats där underlång tid och från tidig ålder. Då är det enligt min uppfattningoch erfarenhet bättre att barnet får vistas i sin invanda miljötill dess barnet själv är kapabel att bestämma hur kontaktenmed de biologiska föräldrarna skall ske.Riksdagen har tidigare uttalat som sin mening attmöjligheten att få vårdnaden om barn och ungdomaröverflyttad till familjehemsföräldrar borde kunna utnyttjasi större utsträckning än vad som är fallet. Uppenbarligenförhåller det sig så att nuvarande lagstiftning förhindrardetta.För närvarande arbetar en utredning som skall se överden nuvarande socialtjänstlagen. Frågan om barn ifamiljehem är, enligt min mening, så viktig, att den börföranleda särskild uppmärksamhet genom att utredningenfår tilläggsdirektiv rörande dessa. Det är i sammanhangetväsentligt att denna delfråga redovisas skyndsamt. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om tilläggsdirektiv tillSocialtjänstutredningen rörande barn i familjehem.