mot · GG02Ju829 · 1993-01-26 00:00:00 — Bevisbördan i brottmål m.m. I brottmål har åklagaren bevisbördan. Det innebär attåklagaren skall styrka sina påståenden om brott. I domaruttrycks det t ex så att åtalet är styrkt, att övertygandebevisning förebragts eller, vilket blivit allt vanligare undersenare år, att gärningen är bevisad bortom varje rimligttvivel.Med rättssäkerhet menas i ett brottmål att ingenoskyldig skall bli dömd för brott. Man brukar uttryckasaken så att det är bättre att 10 skyldiga går fria än att enoskyldig döms för brott. Somliga hävdar att det är förmånga som går fria och att det är alldeles för enkelt att klarasig från lagföring och en fällande dom. Det är bara att ljuga,tiga eller att vara passiv. Till sin hjälp har de misstänkta ellertilltalade oftast smarta välartikulerade advokater.Domstolarna har också ställt allt högrebeviskrav för fällande dom. Det finns domstolar,hovrättsavdelningar och domare som är kända för att ställamycket höga krav på bevisningen.I praktiken har det gått så långt att åklagaren åläggs attmotbevisa varje påstående som den tilltalade eller hansförsvarare för fram, lögner och undanflykter, att till ochmed motbevisa vad som förr brukade uppfattas som rena''tjyvinvändningar''.Om domstolarna ställer allt högre krav på bevisning, fårdet följder för åklagarens vilja att åtala och polisernas viljaatt utreda.I en brottmålsprocess finns dessutom en ofta bortglömdpart, nämligen målsäganden, den som blivit utsatt för brott.Konsekvensen av en friande dom är ju faktiskt, med detnuvarande systemet, att målsäganden hade helt fel ochbrottslingen helt rätt, även om det är sannolikt attbrottslingen begått brottet, men det inte presenterastillräcklig bevisning i ansvarsfrågan från åklagarens sida.Brottsoffret drabbas inte bara av brottet utan kan också avmisstro från domstolen eller omgivningen eller av andranegativa konsekvenser.En rättssäkerhet som går för långt till brottslingensförmån innebär att brottsoffrets rättssäkerhet minskar.Detta leder i sin tur till minskad rättstrygghet förmedborgarna i samhället, det vill säga för medborgarnastrygghet till hälsa, liv och egendom. Rättsordningen blir enförmån för brottslingen inte för brottsoffren ellerallmänheten i övrigt.I tvistemålsprocessen är bevisbördan som regel inte likatung att bära för den som drabbats av en skada och detmärkliga kan faktiskt inträffa att en person som frikäntsfrån ett brott kan bli skyldig att betala skadestånd tillmålsäganden i en senare tvistemålsprocess som grundas påsamma omständigheter som det påstådda brottet.Domstolar, åklagare och poliser skall följa principernaom saklighet och opartiskhet samt behandla lika fall lika.Förhållanden är ägnade att inge stor oro. Är manverkligen fullt ut saklig och opartisk och behandlar man likafall lika? Det finns en del som talar för att så inte är fallet.Allmänhetens förtroende för rättsapparaten sviktar ocksåbetänkligt och detta med rätta. Något måste göras -- inteminst för att stärka målsägandens, brottsoffrets, ställning iprocessen.Bevisläget i brottmålsprocessen måste som framgåttjämnas ut. Åklagarens bevisbörda måste minska.För att nå dit kan man exempelvis införa ett system därden tilltalades passivitet, felaktiga uppgifter eller lögnertillmäts större betydelsen . En ytterligare möjlighetär att ställa krav på den tilltalade att vara aktiv i processenoch föra fram egen bevisning för sina invändningar ochpåståenden. En ytterligare möjligt kan vara att tillmätamålsägandens uppgifter ett större bevisvärde . I ochför sig bör man inte vara främmande för tanken att höramålsäganden eller den tilltalade under ed, d v s vidstraffansvar.Ett nytt system som syftar till ett utjämnat bevisläge fårdock inte komma i konflikt med principen om den friabevisprövningen eller principen om att åklagaren skallbevisa sina brottspåståenden i målet. Det får självfallet inteleda till att förhållandena i processen blir de ombytta.I vissa fall kan det dock finnas anledning att pröva ettsystem med ombytta roller. Ett sådant exempel ärrattfylleristen som kör ihjäl ett barn, ett annat för dem somuppenbarligen förfogar över stöldgods. Kritik har riktatsmot ett sådant system, bl a från Dagens Nyheters ledarsida.Men är det verkligen orimligt? Det äri högsta grad rimligt. Vi har talat om att åklagarnasbevisbörda är för stor, men att därav dra den långtgåendeslutsatsen att Ny demokrati vill införa ett nytt system sominnebär att den enskilde skall styrka sin oskuld får stå förkritikerna. Det är en elakartad misstolkning med tydligapolitiska syften.De aningslösa kritikerna tycks inte heller veta något omverkligheten vid våra domstolar. Det är tveklöst så attdomstolarna ställer allt högre krav på åklagarna.Förändringen har kommit . var detinte ovanligt att domstolarna vid bevisvärderingenkonstaterade att vad den tilltalade anfört kunde lämnasutan avseende eller att det inte bar sannolikhetens prägel.Domarna använde helt enkelt sitt sunda förnuft. Åklagarenbehövde då inte heller motbevisa varje påstående från dentilltalade.Det är inte så att har ändrats under denhär tiden. I stället är det fråga om en ändrad tillämpning.Enligt lag är domstolen i brottmål alltjämt skyldig att utredaom brott föreligger. Men domstolarna har, möjligen pågrund av att man tagit för starka intryck av amerikanskdomstolsfiktion på TV, kommit att lägga en för stor bördapå åklagarna eller med andra ord: gått från aktivprocessledning med utredningsskyldighet, som stadgas irättegångsbalken, till passivt lyssnande, där åklagaren ochbrottsoffret får skylla sig själva om de inte agerar på ettriktigt sätt. Det nya systemet gynnar kriminella framförbrottsoffer och leder till godtycke och minskadrättstrygghet.Ny demokrati pläderar helt enkelt för att domstolarnaskall återgå till vad som tidigare gällde, nämligen att görarimlighetsbedömningar av den tilltalades utsaga ellerbeteende, t ex passivitet, i processen och att också ställarimliga krav på aktivitet från den tilltalade, att använda denaktiva processledningen. En återgång till vad som tidigaregällde och krav på större rättssäkerhet och rättstrygghet förbrottsoffren kan inte ske utan ändringar irättegångsreglerna. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om tillsättande av en utredning isyfte att förbättra domstolarnas, åklagarnas och polisernasmöjligheter att i varje enskilt fall följa principerna omsaklighet och opartiskhet samt att behandla lika fall lika,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att rättegångsreglerna bör sesöver i syfte att minska åklagarens bevisbörda och jämna utbevisläget i brottmålsprocessen till förmån för brottsoffret,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att införa ett system där dentilltalades passivitet, felaktiga uppgifter eller lögner tillmätsstörre betydelse än och att sådana förhållanden kaninverka på bedömningen av målet,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att införa ett system som går utpå att domstolen får ställa krav på att den tilltalade skallvara aktiv i processen och föra fram egen bevisning förinvändning som han gör eller andra påståenden som han förfram om han vill att domstolen skall beakta påståendet,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att utreda förutsättningarna föratt generellt tillmäta målsägandens uppgifter ett störrebevisvärde än ,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att införa ett system som innebäratt såväl målsäganden som den tilltalade får höras under edi domstolen, dvs. vid straffansvar,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att pröva ett system med ombyttaroller i fråga om bevisningen, exempelvis för rattfylleristensom kört ihjäl ett barn eller för den som uppenbarligenförfogar över stöldgods,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att skapa bättre förutsättningarför aktiv processledning med utredningsskyldighet hosdomstolen i syfte att motverka godtycke och ökarättssäkerheten och rättstryggheten för brottsoffret.