mot · GG02Jo808 · 1993-01-26 00:00:00 — Jaktvårdsområdeslagstiftningen -- främst lagen(1980:984) om jaktvårdsområden, JVOL -- innebär i höggrad tvångsregler gentemot enskilda fastighetsägare,särskilt ägarna av mindre fastigheter.Fastigheter kan mot ägarnas vilja tvingas in i ett sådantområde. Det är enligt 7 § JVOL tillräckligt attfastighetsägare, representerande enbart hälften av dettotala markinnehavet i det avsedda området, anser att såbör ske. Det är mycket vanligt att fastighetsägare på dettasätt mot sin vilja tvingas in i jaktvårdsområden. enligt 10§ JVOL vägra tillstånd till upplåtelse eller överlåtelse avjakträtten på en fastighet om den till vilken jakträttenupplåts eller överlåts inte förfogar över mark inomjaktvårdsområdet av sådan storlek som föreskrivs iföreningens stadgar. I sådana stadgar föreskrivs ofta ettarealkrav på så mycket som 100 ha eller mer. På så sättförhindras en ägare av en mindre fastighet ofta attutarrendera jakträtten på sin fastighet. Enligt 10§ JVOL får områdesföreningen i sådana fall själv upplåtajakträtten på fastigheten och kan då t.ex. utarrenderajakträtten till annan än den fastighetsägaren önskat somarrendator.Regeringen har i sin regeringsförklaring angett att denenskildes rätt skall stärkas. De nämnda reglerna ijaktvårdsområdeslagstiftningen är typexempel pålagstiftning där enskildas rätt starkt beskurits. Ej hellersynes dessa regler i JVOL ligga i linje med den av Sverigebiträdda om de mänskligarättigheterna -- se t.ex. artikel 1 i tilläggsprotokollet omrätten till egendom.De nämnda missförhållandena uppmärksammadesredan av 1986/riksdag. I anledning av bl.a. en motion,JO774, av och () uttalades(jordbruksutskottets betänkande 1986/87:15) bl.a. att detfinns vissa brister i lagstiftningen ------ som också ger möjlighet att i ett existerandejaktvårdsområde reglera jaktutövning m.m. på ett sätt sominnebär att vissa medlemmars intressen åsidosätts. Ipropositionen 1986/87:58, som utskottet samtidigtbehandlade, aviserades emellertid ett uppdrag tillnaturvårdsverket att närmare följa och studeraverksamheten med bildande av jaktvårdsområden.Utskottet utgick ifrån att de synpunkter som framförts ibl.a. den nämnda motionen beaktades i detta sammanhang.Aktiviteten i den grupp som tillsatte harvarit liten. Några förslag har ännu inte lämnats trots denlånga tid som gått.Överhuvudtaget kan behovet av tvångsregler ijaktlagstiftningen, som reglerar en fritidssysselsättning,starkt ifrågasättas. Det är i och för sig värdefullt att man vidjaktutövningen samverkar över större områden. I störstamöjliga utsträckning bör dock en sådan samverkan bygga påfrivillighet och inte på tvång. Genom ändringar iälgjaktslagstiftningen har öppnats möjlighetertill nya samverkansformer på frivillig grund, som också ilagstiftningen har getts sådana klara fördelar gentemotövriga områdestyper att ett samgående stimuleras. Såledeskan stora områden, i på 2 000--5 000 ha och i norra på 5 000--8 000 ha, få registrering som älgskötselområden. Deslipper därmed tilldelning utan får själva bestämmaavskjutningens storlek. Innehavare av s.k. A-licensområden kan också gå samman och få en gemensamlicens, samlicens, varvid jägarna inom området själva fårbestämma var inom området den gemensammatilldelningen skall utnyttjas. Dessa nyasamverkansmöjligheter gör att man kan fråga sig om intejaktvårdsområdena spelat ut sin roll.Tillämpningen av jaktvårdsområdeslagstiftningen draräven mycket stora kostnader, som till största delen bekostasav allmänna medel. En stor del av arbetstiden förtjänstemännen i de länsvisa jaktvårdsförbunden åtgår tillarbetet med jaktvårdsområdena, t.ex. medverkan vidnybildningar eller ombildningar, deltagande vid årsmötenoch rådgivning. Större delen av tjänstemännens lönerbekostas genom anslag från staten. Länsstyrelserna läggerned åtskilligt arbete på fastställelseprövning av ny- ellerombildningar och registerhållning m.m. Länsstyrelsernaoch förvaltningsdomstolarna har stora kostnader förprövningar av överklaganden av områdesföreningarnasbeslut. Sammanlagt torde statens kostnader föradministrationen uppgå till varje år.Mot den bakgrund jag här tecknat framstår det såvällämpligt som befogat av rättsliga skäl att tvångsreglerna ijaktvårdsområdeslagstiftningen om inte helt avskaffas så ivart fall mycket starkt begränsas. Möjligen kan tvångsreglersom har sin grund i säkerhetsmässiga skäl få vara kvar.Övriga tvångsregler bör mönstras ut. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag till ändringar ijaktvårdsområdeslagstiftningen som i största möjligautsträckning begränsar tvångsmöjligheterna gentemotfastighetsägarna.