mot · GG02U517 · 1993-01-26 00:00:00 — Den nordiska arbetsrätten i den europeiska integrationsprocessen I talar vi ofta om den nordiska modellen som enunik metod att reglera förhållandena på arbetsmarknaden.Metoden har fungerat väl somkonfliktlösningsmodell. Den har också bidragit till ettarbetsliv som givit löntagarna i större rättvisa,trygghet och bättre standardutveckling än i många andraländer.Den nordiska modellen utmärks såväl av rättsligtbindande kollektivavtal som grundläggande reglering inomarbetsrätten.Den nordiska modellen skiljer sig från förhållandenainom huvuddelen av EG:s medlemsländer, där lagstiftningsnarare än kollektivavtal är den grundläggande regleringenpå arbetsmarknaden. Detta har lett till att arbetsrätteninom EG t.ex. ger skydd bara för enskilda anställningsavtal,men inte fackliga arbetsmöjligheter. Kollektivavtal godtasheller inte ensamt som form för att uppfylla EG:slagstiftning utan måste kompletteras med nationelllagstiftning.Vad gäller avtalsförhandlingarna i domineradeslöneförhandlingssystemen i avcentraliserade beslut, och statliga ingripanden ilönesättningsprocessen förekom i ett antal . trend är tendensen att löneförhandlandet förs ut tillföretagsnivå och att förhandlingarna i allt störreutsträckning omfattar även andra förhållanden utöverlöner. Utvecklingen har gått mot en ökad diversifiering ibelöningssystemen och mot sektoriella (branschvisa)förhandlingar inriktade på t.ex. arbetstider och flexibilitetpå arbetsplatsen.Statens roll synes ha förändrats i fleraEG-medlemsstater genom att staten gradvis drar sig tillbakafrån kollektivavtalsförhandlingar, att det förekommerförsök att koppla lön till företagsutveckling och att flexiblalösningar uppmuntras.En ny utveckling inleddes inom EG dåordföranden för parterna på arbetsmarknaden till gemensammaöverläggningar. Dessa har senare utmynnat i gemensammauttalanden avsedda att påverka avtalsförhandlingar inommedlemsländerna, bland annat vad gäller arbetstagarnasmedverkan i införandet av ny teknologi.Problem som betingas av arbetstagarnas ocharbetsgivarnas preferenser vad gäller centraliseraderespektive branschvisa/företagsvisa avtalsförhandlingar är istort sett likartade i och övriga . Detta gälleräven de allmänna frågeställningar som tas upp ilagstiftningsarbetet inom arbetsrätten, både inom och nationellt.Insatser för att påverka den europeiska utvecklingenmed utgångspunkt från den nordiska modellen synes därförligga väl i tiden.På förslag av socialutskott har antagit en rekommendation till denordiska ländernas regeringar att verka för att säkra dennordiska arbetsmarknads- och arbetsrättsmodellen såvälinom ram som i förekommande fall vid EG-medlemskap för enskilda nordiska länder.Detta är en logisk följd av socialutskottets uttalande till4:e extrasessionen 1991, att även den nordiska modellen,som innefattar välfärden i vid bemärkelse, kan utgöra en delav komparativa fördel gentemot omvärlden,genom att den generella trygghetsnivån och den välutbyggda omsorgen för barn och äldre möjliggör en högförvärvsfrekvens och underlättar strukturomvandling. Denberedskap för omställningar som den nordiska modellen gerförutsättningar för, gör det möjligt att förena solidaritetmed konkurrenskraft, något som inte minst på europeisknivå anses utgöra två oförenliga målsättningar.EG:s regionalklausul och den så kalladesubsidiaritetsprincipen öppnar för nordiska avtal på deområden som ej helt täcks av EG:s lagstiftning. Från EG-håll har märkts intresse för den nordiska modellen påarbetsmarknadsområdet. Stabiliteten i de nordiskaländerna har där uppmärksammats som tecken på eneffektiv arbetsmarknadspolitik och samverkan mellanparterna på arbetsmarknaden. Det är naturligt att frånnordiskt håll gemensamt arbeta för att nordiskatankegångar i fortsättningen präglar de europeiskalösningarna. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om säkrande av den nordiskaarbetsmarknads- och arbetsrättsmodellen såväl inom ramsom i förekommande fall vid EG-medlemskap för enskildanordiska länder.