mot · GG02Jo640 · 1993-01-26 00:00:00 — Miljöskyddslagen (ML), är i stort sett en bra lag. Andraländer har åtminstone inte lyckats visa några andraprinciper för miljökontroll som fungerat bättre. I ML utgårman ifrån vilka miljöeffekter en verksamhet har och ser tillvilka tekniska möjligheter som står till buds för att minskamiljöbelastningen samt vad som är ekonomiskt rimligt attkräva. Resultatet av sammanvägningen får styra vilkavillkor som verksamheten skall bedrivas under, om den allsskall bedrivas.Vänsterpartiet anser att länsstyrelserna ochkoncessionsnämnden vid många beslut underskattar denlångsiktiga miljöeffekten, men det hindrar inte attprinciperna för hur man fattar beslut är riktiga.Det som saknas i ML är framför allt att man vidbedömningen av miljöförstöringen bara tar hänsyn till vadsjälva produktionen ger upphov till. Produkters effekt påluft, vatten och mark från det de lämnat fabriksportarna ochtill dess att de blivit sopor finns inte med imiljöbedömningen. Allt fler inser att man måste se tillnaturens kretslopp i ett större geografiskt och tidsmässigtperspektiv. Där måste en helhetssyn användas så att envaras samlade miljöeffekter från vaggan till graven bedöms.Villkoren i koncessionsnämndens beslut gäller i minst tioår. Statens naturvårdsverks (SNV) och länsstyrelsernasbeslut är de enda instanserna som har rätt att krävaomprövning av villkoren. Omprövningen kan t. ex. görasom en verksamhet ger upphov till miljöstörningar som inteförutsågs vid tillståndsprövningen. SNV ochlänsstyrelsernas miljöenheter har inte kapacitet för att följaupp alla verksamheter som tillståndsprövas enligt ML.Därför borde rätten att ompröva utvidgas till att ävenomfatta kommunernas miljö- och hälsoskyddsnämnder.Vad gäller ekonomisk verksamhet gäller att den skakontrolleras och avrapporteras minst en gång infördem som är ansvariga för verksamheten.Revisionsberättelserna används också för redovisning utåtgentemot myndigheter, massmedia etc.Vänsterpartiet anser att uppfyllande av miljövillkorenbör kontrolleras på ett liknande sätt.Detta förslag härstammar bl.a. från den s.k.Heurgrenska utredningen (För en bättre miljö SOU1987:32) och vann gehör hos majoriteten av deremissinstanser som yttrade sig.Regeringens och beslut inskränkte sigemellertid till en ny paragraf om företagens egenkontrollkompletterad med att tillståndsinnehavaren skall lämna enrapport om hur de sköter den kontrollen. Detta kan liknasvid att alla bilägare själva skulle besiktiga sina bilaroch sedan lämna en rapport till AB Bilprovning.Med tanke på tillsyns(kontroll)myndigheternasbristande resurser och kluvna inställning (tar också ställningtill sysselsättning m.m. inom sitt område) vore det enförstärkning om en oberoende kår av professionellakontrollanter, s k miljörevisorer, granskade företagens verksamhet ochmiljörapporter på ett sätt som liknade det ekonomiska sättsom revisorer arbetar på.Juridiskt ansvariga för att se till att ML efterlevs ärframför allt länsstyrelsernas miljöenheter samtkommunernas miljö- och hälsoskyddsnämnder. Trendenunder har varit att arbetsfördelningenmellan dessa förskjutits så att kommunernas ansvarsområdehar vidgats. Detta gäller på miljöns område liksom påmånga andra områden.När antog den nuvarande kommunallagenplockades det tidigare obligatoriet av miljö- ochhälsoskyddsnämnder bort. var negativt tillförändringen eftersom vi förutsåg den förändring somdenna lagändring skulle leda till. Delvis av besparingsskälhar i flera kommuner miljönämnder och/ellermiljöförvaltningar slagits ihop med andra verksamheter.De uppföljningar som gjorts har visat att miljönfått en svagare ställning i de kommuner som utnyttjatsammanslagningsmöjligheten. En dylik försvagning gårstick i stäv med intentioner om att miljön skaprioriteras hårdare.När miljöaspekterna blandas med deexploateringsintressen som normalt finns hos exempelvis enbyggnadsnämnd hamnar miljön i underläge.Ingen kan hävda att kommunerna lever upp till dettillsynsansvar de har för en stor mängd av de miljölagar somfinns. Allra sämst är det i de kommuner som avskaffat derenodlade miljö- och hälsoskyddsnämnderna och ditoförvaltningar.Det minsta kan göra är att återinföraobligatoriet av miljö- och hälsoskyddsnämnder.Mörkertalet för miljöbrottslighet kan på goda grunderantas vara stort. De flesta åtalsanmälningar fråntillsynsmyndigheter och andra leder inte till något.Förundersökningar läggs ned. I de få fall det verkligen bliråtal och dom är straffen milda. Ovanstående harhuvudsakligen sin grund i att bevisföringen är kompliceradoch att få jurister behärskar miljöfrågor.För att underlätta att fler miljöbrott ska leda till åtal ochdom borde kravet på att faran för människors liv och hälsaskall vara allmän utgå. Åklagarens skyldighet att bevisa attmiljöbrottet skett med uppsåt (avsikt) bör också försvinna.För att ytterligare tydliggöra ansvaret borde följandemening skrivas in i lagtexten: Förorenar någon olovligenjord, mark eller luft dömes till miljöbrott.Exempel på nödvändiga lagändringar;1. att 1 § ML kompletteras med ett moment 4: Attprodukter under hela deras ''livslängd'' och destruktion,2. att tillägg i 26 § ML kompletteras så att utöver SNVoch länsstyrelserna även kommunernas miljö- ochhälsoskyddsnämnder får rätt att kräva omprövning avkoncessionsvillkor enligt 23--25§ ML,3. att 38 § ML utvidgas med en 38 c §: Egenkontrollenska kompletteras med en revisionsgranskning och rapportutfärdas av oberoende och auktoriserade miljörevisorer påtillståndsinnehavarens bekostnad,4. att kravet på att kommunerna ska ha miljö- ochhälsoskyddsnämnder återinförs, 4§ hälsoskyddslagen m. fl. lagtexter där kommunernasmiljöansvar berörs,5. att kravet i 13 Kap. 7§ -- ''att faran för liv och hälsa skall vara allmän'' utgår,6. att kravet i 13 Kap. 7 § på ''att det skallbeaktas om miljöbrottet skett med uppsåt'' utgår,7. att 13 Kap. 8 § får en helt ny lydelse:Förorenar någon olovligen jord, mark och luft dömes förmiljöbrott. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag tilllagändringar i enlighet med vad i motionen anförts.