mot · GG02Bo303 · 1993-01-26 00:00:00 — Regionala myndigheter inom jord- och skogsbruket I samband med att tar ställning till denframtida skogsvårdsorganisationens utformning börövervägas att inrätta en regional statlig myndighet med ettsamlat ansvar för de areella näringarna. Till dennamyndighet bör föras arbetsuppgifterna frånSkogsvårdsstyrelsen och lantbruksfunktion(den tidigare ).Vidare bör den ''gröna'' naturvården inom länsstyrelsenföras till en sådan myndighet i enlighet med principen omsektorsansvaret för miljöfrågorna. Samtliga dessa treinstanser har i varierande utsträckning ettmyndighetsansvar för olika delar av jord- och skogsbruket.Denna splittring är från såväl samhällets somnäringsidkarnas synpunkt orationell och mycket skulle ståatt vinna på en samordning. Det totala antalet företag inomjord- och skogsbruket uppgår till närmare 300 000, varav mer än 50 000 är kombinerade företag som driver både jord- ochskogsbruk.Ett alternativ till den föreslagna areella myndigheten,som framkommit särskilt i länsstyrelsernas remissyttrandeöver skogspolitiska kommitténs betänkande, är att föraskogsvårdsstyrelsens uppgifter till och på såsätt åstadkomma en samordning.I samband med att en sådan lösning eventuellt utreds böremellertid även göras en utvärdering avlänsstyrelsereformen, och då särskilt konsekvenserna avlantbruksnämndernas inordnande i länsstyrelsen.Enligt uppgift är erfarenheterna förlantbruksnämndernas del övervägande negativa. Isynnerhet tycks det föreligga svårigheter att få genomslagför den av statsmakterna fastslagna miniminivån förlanbruksverksamhetens omfattning inom länsstyrelsen.Vidare upplevs den interna administrationen sombetungande, och det är tveksamt om någrarationaliseringsvinster kan redovisas.Då lantbruksnämnden fördes in i uppstodäven en kollision mellan två helt olika kulturer när det gällermyndighetsutövningen. har även i sinmyndighetsutövning i stor utsträckning använt sig avrådgivning, vilket visat sig vara ett effektivt medel sommildrat de motsättningar som annars lätt uppstår mellanmyndighet och näringsidkare vid traditionellmyndighetsutövning. Rådgivningens betydelse även imyndighetsutövningen har flerfaldiga gånger under årenslopp understrukits av statsmakterna, nu senast irådgivningsutredningens betänkande.Även använder i sinmyndighetsutövning i hög grad rådgivning som ett verksamtmedel. Det är emellertid osäkert vilket utrymme som påsikt kommer att finnas inom för rådgivningsom ett sätt att bedriva myndighetsutövning.Redan finns exempel på att lantbruksverksamheteninom splittrats på olika block och sammanförtsmed annan verksamhet. Det är angeläget attmyndighetsutövning riktad till jord- och skogsbruket även ifortsättningen baseras på rådgivning på det sättnäringsutövarna är vana vid. Detta talar för en areellmyndighet som läggs utanför länsstyrelsen.En ytterligare likhet mellan ochlantbruksverksamheten i är att båda delvisbaserar sin verksamhet på inkomster från uppdrag utfördaför stat, kommun och enskilda. Att verksamheten inte är till100 % anslagsfinansierad kräver en anpassning och känslaför marknadens behov och har i hög grad verkatvitaliserande på verksamheten. Någon motsvarighet tilldetta förekommer inte på annat håll inom länsstyrelsen.Detta är ytterligare ett starkt skäl för att lägga en areellmyndighet utanför länsstyrelsen.I detta sammanhang måste även uppmärksammas dekrav som ett svenskt inträde i EG kan komma att ställa påen regional myndighet när det gäller de statliga insatsernaför jord- och skogbruket. Åtminstone för jordbrukets delkommer att krävas en omfattande administrativ apparat.Den pågående omställningen av det svenska jordbruketvisar på den stora betydelsen av en effektiv och kompetentregional myndighet under ledning av en central myndighet.Varken den pågående omställningen av jordbruket ellerännu mindre jordbrukspolitiken inom EG lämnar utrymmeför länsvisa bedömningar. En rimlig bedömning är att denstatliga administration som krävs för jord- och skogsbruketinom EG blir effektivast genomförd om den är uppbyggdefter en rät linje från regering över centralt verk till regionalmyndighet.Detta talar för att det på den regionala nivån inrättas enmyndighet med ett samlat ansvar för de statliga insatsernabeträffande miljö- och näringsfrågor inom de areellanäringarna. En sådan myndighet skulle få så omfattandeuppgifter att vart och ett av länen skulle utgöra tillräckligtunderlag för verksamheten.Den föreslagna areella myndigheten skulle såledeskunna inrättas i varje län. Eventuellt kan vissadministration då utföras av . Detta ärsannolikt rationellt. Med en myndighet i varje län undvikerman att föregripa framtida beslut om landets indelning iadministrativa områden. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en regional myndighet medansvar för miljö- och näringsfrågor inom jord- ochskogsbruket.