mot · GG02Ub167 · 1993-04-28 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:230 Valfrihet i skolan Av de ca 70 000 ester som vid slutflydde västerut undan den sovjetiska terrorn blev nära halvaantalet bosatta i vårt land. Deras starka kulturellamedvetenhet tog sig bl a uttryck i att man omedelbartstartade en livlig skolverksamhet -- såväl obligatorisk skolasom gymnasium -- och undervisningsspråket var estniska.Dessa strävanden rönte först stöd frånsamhällets sida efter att till en början rent av ha motarbetatsfrån statligt håll. Först genom riksdagsbeslut enligtStatutskottets betänkande 1968:129 skedde en totalomsvängning i positiv riktning. Propositionen, som biföllsav , var undertecknad av föredragande statsrådetOlof och byggde på utredningen borta ochhemma (SOU 1966:55), med dåvarande riksdagsmanGunnar som ordförande.I utredningen (se ssk sid 265 och 266) redovisades destarka skäl som motiverar en positiv särställning för deestniska skolorna: Esterna har traditionella förbindelser pådet kulturella området med i en utsträckning somendast kan jämföras med finländarna. En förenande länkhar härvid den svenska befolkningsgruppen i Estlandutgjort och det bör i sammanhanget erinras om de långtgående förmåner bl a på skolans område som republikenEstland beviljade svenskarna liksom övriga minoriteter ilandet. Riksdagsbeslutet innebar att statsbidrag skulle utgåtill de estniska skolorna i och ochtäcka så gott som hela lönekostnaden för lärare ochskolledare inkl sociala avgifter. Avsikten var att någraterminsavgifter inte skulle behöva erläggas av föräldrarnaeftersom statsmakterna förutsatte att de kommunalabidrag, som sedan någon tid utgått från de bådakommunerna, skulle komma att bestå.Sammanfattningsvis: De estniska skolorna kunde fr o m1968/69 räkna med statlig täckning av så gott som helalärarlönekostnaden samt att kommunerna svarade för friaskollokaler, läromedel, skolmåltider samt övrigaskolsociala insatser.Nästa riksdagsbeslut av intresse för de estniska skolornakom 1983 enligt utbildningsutskottets betänkande1982/82:10 med anledning av proposition 1982/83:1,föredragande statsråd . I fråga om bl a deestniska skolorna byggde propositionen ochriksdagsbeslutet på förslag från den s k (Skolor med Enskild Huvudman), SOU 1981:34 Friståendeskolor för skolpliktiga elever med riksdagsman som ordförande. I en tillbakablick redovisadesdär (sid 26, st 3) hur statsbidragen varitkonstruerade för fyra speciella skolor, nämligen de tvåestniska samt . ''Statsbidragutgår av ett bidragsunderlag som omfattar delslönekostnad för lärare och skolledare, dels kostnaden försocialförsäkringsavgift till sjukförsäkringen m m förnämnda personalkategorier. ''Kommittén föreslog och beslutade att ettstörre antal fristående skolor, jämfört med tidigare, ifortsättningen skulle få statligt stöd efter ett nyttstatsbidragssystem. Om systemet skulle tillämpas också påde fyra nämnda skolorna skulle detta innebära en kraftigminskning av bidragen till dem. I den ovan nämnndapropositionen 1982/83:1, sid 84 st 4 och 6, återgesutredningens motiv för ''delvis andra konstruktioner somkan ge dessa skolor statsbidrag i oförändradomfattning -- -- --. Vissa av de berörda skolorna har fåelever. För att de likväl skall kunna få statsbidrag ioförändrad omfattning föreslår kommittén atttilläggsbidragsdelen i modellen används som regulator. ''Utredningens positiva särbehandling av bl a de estniskaskolorna ligger bakom propositionens förslag på sid 47, st 5ff och sid 48, st 3: ''Med hänsyn till att skolorna fårstatsbidrag av viss storlek ochbygger sin verksamhet på detta delar jag i princip uppfattning att bidrag bör lämnas i oförändradomfattning (dvs av lönekostnader inkl. socialaavgifter -- anm här) -- -- --. För att en bidragsnivåmotsvarande den nuvarande skall uppnås för varje skolabör bidragsbeloppet per elev vara högre än vad som följerav det nya systemet -- -- --. Jag vill betona att bidragsnivånför de nya berörda skolorna beror på de särskilda skäl somjag anfört. Det bör alltså inte kunna bli tal om att för övrigaskolor som blir berättigade till bidrag höja detta till sammanivå. ''biföll utbildningsutskottets förslag enligtbetänkandet UbU 1982/83:10, sid 16, och markeradedärmed de estniska skolornas särställning. Den speciellaförfattningen i ärendet, SFS 1983:97 och Skolöverstyrelsenstillämpningskungörelser, tillförsäkrade de berörda skolornaockså fortsättningsvis ''i princip oförändrad bidragsnivå''.För de estniska skolorna var det av särskild betydelse att enårlig justering skulle ske, så att inte skiftande elevunderlagskulle äventyra skolornas planering eller garantin för atthålla samma lönenviå för lärarna som i den offentligaskolan. Detta var mycket viktigt framför allt förGöteborgsskolornas vidkommande, eftersom elevantaletdär är lägre än i . Inga terminsavgifter skullebehöva erläggas av föräldrarna.Så småningom urholkades av någon anledningstatsbidraget och de ekonomiska svårigheterna för deestniska skolorna accentuerades . Detta gällde framför allt skolan i eftersomkommunen i motsats till krävde marknadsmässighyra för de skollokaler som tidigare upplåtits hyresfritt.Vissa år täckte statsbidraget endast av lärarlönernai stället för avsedda 99 %.Höjningen av statsbidragen till fristående skolor sombeslutades innebar för de allra flesta sådana skolor enväsentlig förbättring -- men icke så för de relativt småestniska skolorna. Inte heller det nya system som infördesgenom beslut av riksdag, och som innebär attstatsbidraget för innevarande läsår utgår enligt samma nivåsom för elev i kommunernas grundskolor, undanröjer deekonomiska problemen för de estniska skolorna. Deraselevantal är för litet för att en så schablonartad metodregelbundet skall kunna tillförsäkra dem nödvändigadriftmedel. Även med detta system blir skolan i utsatt eftersom den höga lokalhyran är mycketbetungande under det att skolan i fortfarande fårsin hyra betald av kommunen.Den nu avlämnade propositionen 1992/93:230 Valfriheti skolan löser inte de estniska skolornas ekonomiskaproblem. Inte heller tillförsäkrar den reell valfrihet för deföräldrar som trogna sitt kulturarv vill att deras barn skall fåundervisning i de estniska grundskolorna. Följer riksdagenpropositionens förslag undvikes visserligen den ytterligareskärpning som hade blivit följden om den specielleutredarens förslag hade fått genomslag, dvs att endast 75 %av resp kommuns genomsnittskostnad per elev skulleutgöra bidragsunderlag. Propositionen föreslår nuvarandebidragsnivå: av kommunens genomsnittskostnad perelev och stadium. Detta innebär dock oförändrat mörkekonomisk situation speciellt för den estniska skolan iGöteborg.Estlands och den estniska kulturens sak är också vårsak -- ja, så har officiella deklarationer liksom spontanamedborgaraktioner uttryckt densvenska hållningen. har redan för tjugofem årsedan markerat att så är fallet genom de principiellt viktigabesluten och 1982 om en positiv särbehandling av deestniska skolorna. Minoritetspolitiken i republiken under den första självständighetsperioden --1944som i det nu åter fria var och är mer generös än påmånga andra håll i världen. Den svenska minoriteten iEstland fick erfara detta fram till dess att landetockuperades -- ett förhållande som var ett av motiven förriksdagen att visa motsvarande generositet från svensk sidagentemot vår estniska minoritet. I botten för dettaställningstagande ligger givetvis ytterst respekten förgrundlagsbestämmelsen i RF i kap Statsskickets grunder,2 §, st 4: ''Etniska, språkliga och religiösa minoritetersmöjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- ochsamfundsliv bör främjas. ''I den nuvarande trängda situationen för de estniskaskolorna har enligt vår uppfattning all anledningatt ta ställning till huruvida dessa skolor skall ges möjlighetatt fortleva. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär bestämmelser omstatsbidrag till de estniska skolorna som säkerställer derasekonomiska trygghet och möjligheter till långsiktigplanering av verksamheten.