mot · GG02Bo244 · 1993-01-26 00:00:00 — Bostadspolitiken måste syfta till ökad valfrihet ochstörre inflytande över bostaden för de boende. Alla skall hatillgång till en bra bostad. Nyproduktionen måste blibilligare och effektivare. För de allra flesta människor ärbostaden den största enskilda hushållsutgiften. Det ärdessutom en utgift som har ökat mer än andra under senareår.Vi har medverkat till att inleda ett omfattandereformarbete inom bostadssektorn. Byggbranschen harvarit starkt subventionerad, genom skatteregler, direktastöd och genom subventioner till boendet. Detta harstimulerat efterfrågan på bostäder, med ett försämratkostnadsmedvetande som följd. Byggbranschen bidrog ihög grad överhettning. Detta fick vi allabetala för dels via hyreshöjningar, dels via skattsedeln.Riksdagen har beslutat att subventionerna ochregleringarna skall minska. Detta bör medföra attkostnaderna för bostadsproduktionen minskar.Nej till marknadshyrorHyresregleringen avlöstes avbruksvärdessystemet. Hyran skulle motsvara en lägenhetsstorlek, standard, läge m.m. Avsikten var atthyressättningen skulle bli mer rättvis. Intentionerna ibruksvärdesprincipen har dock inte genomförts. Hyrornahar istället i allt högre grad relaterats till denproduktionskostnad som rådde då huset byggdes. Eftersombyggkostnaderna stiger över tiden ungefär i takt medinflationen så leder detta till stora och omotiveradeskillnader i hyresnivåer.Jag anser att systemet med bruksvärdet vid hyressättningbör vara kvar och användas som det var tänkt när detinfördes. Detta innebär att lägesfaktorn bör få något ökadbetydelse.ÄgandeDe allmännyttiga bostadsföretagen förvaltar omkring 22procent av landets permanentbostäder. De har en storbetydelse för att tillgodose efterfrågan på den svenskabostadsmarknaden. De allmännyttiga företagen bör i allaavseenden utvecklas så att de verkar på samma villkor somövriga bostadsföretag på marknaden.En del i systemskiftet utgörs också av en viss ambitionatt sälja ut delar av allmännyttan när detta är lämpligt.Men det är svårare att inse att det finns ett självändamålmed att öka andelen ägda lägenheter. Det kan rimligtvisinte heller vara politikerna som ska avgöra detta utan deboende. Det finns knappast något som säger att en frimarknad automatiskt leder till lägre andel hyresboende.Det finns också nackdelar med detta. Om hyresboendetminskar kraftigt ökar risken för att de allmännyttigabostadsföretagen kommer att bebos endast av deköpsvagaste grupperna. Då riskerar vi enbostadssegregation som vi har sluppit. Detta måste viförhindra. Det är också tämligen unikt vid en internationelljämförelse att en så relativt stor del av hyreslägenheternaägs av kommunerna och det är sannolikt en viktig förklaringtill att vi har lyckats undvika särskilda sociala bostäder.BostadsbidragBostadsbidragen kommer att spelaen viktig roll för att erbjuda alla en god bostad. Denutmaning som vi nu möter är att trots det statsfinansiellaläget höja bostadsbidragen i den takt som är önskvärt för attmöta de ökade bostadskostnaderna.Förmedling av lägenheterKommunerna bör även fortsättningsvis ha möjlighet attfördela en del av de lediga lägenheterna. Det finns ocksåskäl som talar för att åtminstone en del av lägenheterna skafördelas efter kötid. Då ter det sig önskvärt att behålla enbostadsförmedling åtminstone för en försvarlig del avhyresmarknaden där kötid spelar en viktig roll istället förkontakter etc. Kötid ger sannolikt en mer varieradbefolkningssammansättning.Sammantaget innebär detta att bostadsanvisningslagenbör vara kvar även om innehållet i den kan förändras. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ett bra boende.