mot · GG02N429 · 1993-01-26 00:00:00 — Återföring av vinstandel från vattenkraftsproduktion är förunnat rika naturtillgångar. Dessa är relativtojämnt fördelade över vårt land. Paradoxalt nog finns destörsta tillgångarna i de delar av landet som allmäntbetraktas som problemområden. I län som ,och finns stora naturresurser såsommalm, skog och vattenkraft. Trots detta är arbetslöshetenhög och avfolkningen, främst av inlandskommunerna,fortgår. Staten satsar stora belopp i regionalpolitisktstöd. Det naturliga borde vara att resursrika län i förstahand fick möjlighet att utveckla sin region med resurser somavkastningen av respektive läns naturtillgångar ger. Denpsykologiska effekten av att få disponera över resurser somkommer av ''exporten'' av vattenkraften ska isammanhanget inte heller underskattas.Eftersom vattenkraften tas i anspråk i hela landet ochinte minst förser de södra delarna av landet med billigenergi är det rimligt att en viss ''återbäring'' påelproduktionen sker till producentlänen. Totalt producerasdrygt av all vattenkraft i de fem nordligastelänen. ensamt står för av all elproduktion i landet. I Västerbottenproduceras av landets elproduktion. En återbäring på perproducerad kWh till respektive län skulle för Västerbottensdel innebära ca i ''återbäring'', förNorrbottens del runt , för Västernorrlandsdel och för skulle''återbäringen'' röra sig omkring ca . Dennaåterbäring vore en värdefull stimulans för deelproducerande Norrlandslänen. ''Återbäringen'' kundeanvändas för att investera i kommunikationer, alternativainhemska energikällor samt andra sysselsättningsskapandeoch näringslivsbefrämjande åtgärder.Frågan om återbäring på elproduktionen har utretts iolika sammanhang. Senast i SOU 1991:8, . Utredningen konstaterar att ''hindren för enåterföring av vattenkraftsvinster eller en överföring avvattenkrafttillgångar till regionerna inte är av teknisknatur''. Vidare skriver utredningen: ''Det frågan gäller ärdärför om det finns en politisk vilja till sådanaöverföringar. ''Den modell utredningen förordar är att den gamlaproducentskatten på äldre vattenkraftverk omformas till enfastighetsskatt, och att återbäringen sker inom de ramarsom nuvarande skatteintäkter på ger.Förutom utredarens förslag om fastighetsskatt kan också enåterbäring finansieras med en något höjd konsumentskattpå el. Att täcka utgifterna för återbäringen skulle motsvaraen generell höjning av elskatten med ca per kWh.Återbäringen bör ske till regional nivå för att främstanvändas för projekt som gynnar de kommuner som harvattenkrafttillgångarna. Detta för att övergripande ochsamordnade utvecklingsprojekt ska kunna genomföras somgagnar regionen. Länsstyrelserna bör kunna administreraåterbäringen.Då näringsutskottet behandlade några motioner somberörde detta ämnesområde i betänkande 1991/92:NU25hänvisades till det beredningsarbete som pågår efterutredningen 1991:8. Detta beredningsarbete har nupågått . Det bör därför vara dags förregeringen att lägga ett förslag i riksdagen.Återbäring på elproduktionen är ett gammalt krav frånKristdemokratiska samhällspartiet. Allt fler sluter nu uppbakom detta. Exakt vilken teknisk modell som bör gälla föratt införa återbäringssystemet bör regeringen kunnabedöma utifrån de remissvar på utredningen 1991:8som inkommer. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag om enåterbäring på elproduktionen med förslagsvis 1öre per kWh till de vattenkraftsproducerande länen föratt användas till att stimulera infrastruktursatsningar ochandra utvecklingsprojekt i regionerna.