mot · GG02So40 · 1993-03-23 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:160 Husläkare m.m. Samspelet mellan läkare, distriktssköterska och övrigvårdpersonalHusläkarreformens syfte är bl.a. att främjakontinuiteten i patient/läkarkontakten, vilket är bra. Ettannat syfte är att ge patienterna fria val. Förslagetbehandlar emellertid till övervägande del människors behovav medicinska insatser i primärvården, och vi vill ytterligareuppmärksamma betydelsen av allt annat hälso- ochsjukvårdsarbete som bedrivs inom primärvården, t.ex.hemsjukvård, vård av äldre, vård av döende i hemmet,mödra-, barn- och skolhälsovård samt förebyggandehälsoarbete.Vi uppskattar att samspelet mellan husläkaren och andragrupper inom hälso- och sjukvården särskiltuppmärksammats i propositionen och att den lokalabasorganisationen för hälsooch sjukvården ävenfortsättningsvis har en nyckelroll i det förebyggandearbetet. Vi vill med denna motion slå ytterligare ett slag förområdesansvaret inom primärvården.Det framgår av propositionen att föredragandestatsrådet avser att slå vakt om den målsättning somriksdagen har bestämt för primärvården. Deorganisatoriska lösningar som föreslås synes emellertid tanågot lätt på de skillnader som finns i behov hos olikapatienter.Vi anser inte att husläkaren och distriktssköterskan ärutbytbara.I dagens kärva ekonomiska läge är det angeläget attanvända alla resurser och kompetenser. Vi noterar därförmed tillfredsställelse att distriktssköterskan föreslås fålagfäst förskrivningsrätt för vissa läkemedel och att en nyförsöksverksamhet med utökad förskrivningsrätt föreslås.En undersökning i visade attdistriktssköterskorna självständigt kan ta hand om 67procent av de patienter som söker läkare i primärvården.Liknande erfarenheter har gjorts i . Det finns en riskatt vi genom husläkarreformen hänvisar patienterna till endyrare vårdnivå, husläkaren, än den vi har genomdistriktssköterskan.Primärvårdens verksamhetBehoven för den växande gruppen äldre är många ochskiftande. Dels finns det behov av rent medicinska insatser,dels av omvårdnadsinsatser.ÄDEL-reformen innebar att ansvaret för vården aväldre överfördes till kommunerna. Sjuksköterskorna har isamband med det fått en nyckelroll när det gäller attförmedla kunskaper till kommunens socialtjänst kringfrågor som rör vård och behandling av gamla i hemmet.Vidare finns det människor som inte direkt frågar eftervård men som ändå har behov av vård och omsorg i olikaperioder. Här handlar det t.ex. om psykiskt sjuka,missbrukare och barn som far illa.Det förebyggande hälsoarbetet förutsätter ett samarbetemellan olika myndigheter och serviceorgan inomexempelvis en kommun. Detta arbete underlättas av attdistriktssköterskan inte uppfattas som enmyndighetsperson. Hennes insatser utgör ennyckel in till olika hem och familjer. Det gör det möjligt förhenne att ge stöd och hjälp av många olika slag.Kontakterna sker med områdesansvaret som bas.Detsamma gäller vår internationellt erkända mödra- ochbarnhälsovård. Den svenska mödrahälsovården är kändinte bara för vår låga spädbarnsdödlighet utan även förpreventivmedelsrådgivningen och det abortförebyggandearbetet utvecklat av barnmorskor. Metoden bygger påundervisning och upplysning. En stor del av arbetet handlarom att ge kunskap och råd om hur kvinnan ska sköta sinhälsa, t.ex. att motivera henne att under graviditeten avståfrån tobak, alkohol och andra droger som äventyrar fostretsoch mammans liv och hälsa. Vid särskildaungdomsmottagningar bedriver man sex- ochsamlevnadsupplysning till unga kvinnor och män.Barnhälsovården är unik eftersom den når näst intill 100procent av alla barn med sitt basprogram. Detta kanjämföras med där man i de mest lyckade fallen når 70procent. Sköterskan på barnavårdscentralen kommerdärför i kontakt med nästan alla barn. Hon har därvid enunik möjlighet att stötta barnfamiljerna och att värna ombarn som far illa.Omfattningen av insatserna i primärvården illustreras aven undersökning som gjordes 1989 på vårdcentralen i SödraSandby. av samtliga besök gjordes hosdistriktsläkarna och skedde inom distriktsvården(distriktssköterska, undersköterska). Det är vidare värt attnotera att det är åldersgruppen 0--samt ochdärutöver som till största delen får hjälp av distriktsvården. (, iGöteborg, MHP 1992:8).OmrådesansvarHusläkarsystemet innebär att läkarens arbete inriktatspå att behandla de listade patienterna. Försjukvårdshuvudmannen kvarstår dock ettbefolkningsansvar. Propositionen understryker att det somär bra och välfungerande inom dagens primärvård bör tastillvara, inkl. samverkan med olika personalgrupper inomdensamma:Den hittillsvarande utvecklingen av primärvården harbl.a. byggt på ett s.k. områdesansvar. De fördelar som finnsmed ett sådant ansvar kan dock bibehållas även om denenskildes val av husläkare inte begränsas till ett visstgeografiskt vårdsökande.Av propositionen framgår att det finns utrymme försjukvårdshuvudmännen och berörda personalgrupper attutforma den övriga primärvården efter lokala behov ochförutsättningar.Vi vill framhålla det positiva med ett områdesansvar.Distriktssköterskor och distriksbarnmorskor samarbetaräven med sjukgymnaster, arbetsterapeuter ochlaboratorieassistenter för att nämna några viktiga grupper.Det är viktigt med ''samverkanscentra'' oavsett vem sombedriver vården. Genom ett områdesansvar kanvårdgivarna bilda sig en uppfattning om invånarnaslivsbetingelser, t.ex. boende, trafik, skola, barnmomsorgoch social miljö, d.v.s. faktorer som är av betydelse förhälsan. All primärvård bör således inte inrymmas ihusläkarsystemet.Medicinsk serviceDen pågående strukturomvandlingen inom vårdeninnebär bl.a. en minskning av antalet vårdplatser inom denslutna vården och att alltmer vård kommer att bedrivasinom primärvårdens ram. Detta får återverkningar på t.ex.radiologins och laboratoriemedicinens verksamhet. Såvälkvalitets- som kostnadsskäl torde tala för att det finns behovav laboratorieassistenter inom primärvården. Det saknasidag kunskap om hur sjukvården ska kunna ge godpatientsäkerhet/service inom den medicinska servicensområde, och dessa frågor behöver utredas i särskildordning.FinansieringsfrågorFör att klara husläkarlagens intentioner krävs nära nogen fördubbling av antalet specialister i allmänmedicin inomprimärvården. Detta innebär att reformen torde bli mycketkostsam.En omfördelning av resurserna mellan sluten vård ochprimärvård torde därför bli nödvändig, om inte all annanprimärvård skall skäras ned. Vi vill i detta sammanhangframhäva att distriktssköterskor, barnmorskor,laboratorieassistenter, arbetsterapeuter, sjukgymnasterm.fl. personalgrupper utgör ett dokumenteratkostnadseffektivt alternativ inom primärvården.Risken för fördyring, om alla besök ska ske hoshusläkaren, är tydligast inom mödravården. gör ennormalt gravid kvinna tre läkarbesök och ca 10 besök hosbarnmorska. Om alla dessa besök skall ske hos husläkarenär en fördyring och kvalitetsförsämring uppenbar. Eftersomde båda yrkesgrupperna ger olika typer av vård behövsbådas insatser.Vi vill också notera att husläkarförslaget föregriperregeringens arbetande parlamentariska utredningom hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation(HSU 2000) och att det finns risk för att ett beslut omhusläkare kommer att binda utredningen till en redan givenstruktur. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om det geografiska områdesansvareti primärvården.