mot · GG02Jo684 · 1993-01-26 00:00:00 — I en av de många böcker som skrivits om allemansrättenger man följande tolkning (1984):Allemansrätten innebär att var och en har rätt att till fotsfärdas över annans mark och att vistas där en kortare tid.Det saknar betydelse om markägaren eller den som förfogaröver marken har gett sitt tillstånd till detta. Men man fårinte bära sig åt så att markägaren och andra som bor påfastigheten får sin störd, eller sina ekonomiskaintressen skadade.Allemansrätten har vuxit fram ur en sedvänja. Dessgradvisa utformning utan detaljerade lagtexter är en följdav landets struktur i vidaste bemärkelse. Landet har varitglest befolkat i förhållande till sin yta. De vidsträcktaskogsområdena hade inget egentligt värdeutom för familjens vedbehov och husbehovsvirke.Möjligheten att förse sig med ett vinterförråd av bär, svampm.m. utan kostnad var ofta en förutsättning för attöverleva. Det gav även möjligheter till sidoinkomster, vilketgäller även i dag.Men förhållandena är annorlunda . Befolkningen harökat och dessutom koncentrerats till tätortsregionerna. Nyagenerationer växer upp fjärran från den jordnära kontaktmed naturen som landsbygdsmänniskan är förunnad.Denna närkontakt ger kunskap och insikt, av vilken följerrespekt för naturen och dess omistliga värden.En ny dimension utgör den kommande EG-anslutningenmed bron över . Man kan förvänta sig en ström avtätortseuropéer, som söker sig norrut för att finna rekreationoch naturupplevelser i ''sista orörda vildmark''.Trycket på naturen, även skogs- och jordbruket, ärredan mycket starkt inom tätortsregionerna. Man kan somexempel ta de skånska och ochGöteborgs närområden. Man kan ställa sig frågan omallemansfrågan är den enskildes rätt (''Var och en har rätt...'' se inledningen) eller om organiserade fritidsaktiviteter,såsom läger, militärövning, ridning, skolutfärder,orientering, windsurfing, dykaraktiviteter, hundprov etc,först måste regleras med markägaren, annars är det attbetrakta som intrång? -- Detta synes behöva tydliggöras.Det är olyckligt att allemansrätt är värdeladdat i såmåtto att det kan tolkas som något, som endast gerrättigheter (jfr den norska Friluftslagen). I själva verketrymmer vår allemansrätt en mängd skyldigheter ochbegränsningar.Hos människor med kunskap och insikt om natur, jord-och skogsbruk finns som regel en inbyggd respekt för allade värden, som vi vill bevara i det unika svenska landskapet.De vet vad man kan göra och vad som är olämpligt att göra.Men hos alla dem, som som européer i en störregemenskap kommer att gästa vårt land, finns inte densedvänja och inbyggda respekt som fött vår allemansrättoch gett den möjlighet att bestå även i modern tid. Även hosnya generationer svenskar är denna respekt många gångermer än diffus. Här råder ibland den maximen att det sominte är förbjudet är tillåtet.Oavsett den tämligen rikhaltiga litteraturen i ämnet (Nusenast ''och allemansrätten'' -- , Naturia 1992)måste ansvariga myndigheter, som EG-förhandlare,beskickningar, turistväsen, naturvårdsverk, skolväsen,polismyndigheter, gränskontroll, ,skogsvårdsstyrelse, domänverk, LRF, skogsbolag, lokalanaturvårdsföreningar, markägare m.fl. öka det pedagogiskainformationstrycket om allemansrättens skyldigheter ochrättigheter inför den ökade belastning på vår natur ochlandsbygd som är att vänta. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av information omskyldigheter och rättigheter förbundna med allemansrätten.