mot · GH02Fi10 · 1993-11-09 00:00:00 — Trots atttillväxten föll, arbetslösheten steg och budgetunderskottetökade, så lade regeringen inte om den ekonomiskapolitiken. Man fortsatte övermodigt på sin ''enda'' väg.Så sent som , då misslyckandet med ''den endavägens'' politik var uppenbart, avvisade regeringen enomläggning av den ekonomiska politiken. Hade desocialdemokratiska förslagen då vunnit gehör, hadeåterhämtningen kunnat börja tidigare. På ,, har prognosen för tillväxten skrivitsned , det blir 136 000 färre jobb och denöppna arbetslösheten ökar med 80 000 personer.Mot den här bakgrunden, att regeringen har vägrat attlyssna på varningarna för åtstramningspolitikens följder,faller ansvaret för depressionen tungt på regeringen. Denekonomiska situationen hade kunnat vara en annanom regeringen varit mindre dogmatisk och i stället merlyhörd för andra uppfattningar än sina egna.Inte minst hade det varit av stort värde om regeringenoftare hade sökt samarbete över blockgränsen i syfte attfinna långsiktiga lösningar på ekonomiskaproblem. Då hade politisk instabilitet och osäkerhet kunnatundvikas, vilket hade ökat förtroendet för den svenskaekonomin, inte minst utomlands. Om ansvaret förutformningen av den ekonomiska politiken hade delats avfler, hade stått starkare rustat än vinu gör. De gångna årens erfarenhet visar med all önskvärdtydlighet att den ekonomiska politiken inte kan utformas ikonfrontation med breda grupper i samhället.Vi menar att regeringen både genom sitt sätt att regeraoch genom den politik som man har bedrivit, har fördjupatoch förvärrat den ekonomiska krisen.Effekterna av ''den enda vägens'' ekonomiska politikkan utläsas på de för tryggheten och välfärden viktigasteområdena: tillväxten, sysselsättningen och de offentligafinanserna.3.1 Negativ tillväxtFör kommer den totala produktionen iSverige att minska. Detta har inträffat under1900-talet.För perioden --1993 uppgår BNP-fallet, såvitt nukan bedömas, till . Det innebär att detsamlade värdet av produktionen av varor och tjänster harfallit med ca --1994. Baraunder föll BNP jämförtmed samma period 1992.Vid samtliga de sju tillfällen som regeringen införriksdagen har redovisat sin ekonomiska politik har manvarit tvungen att revidera ner sina prognoser över tillväxten.Verkligheten har genomgående varit dystrare änprognoserna. Detta har emellertid inte föranlett någonändring i politikens inriktning. Den har legat fast -- trots konsekvent har felbedömt den ekonomiskautvecklingen.Regeringens prognos för BNP är nu nere i minus 2,8procent. I stället för en ökning av produktionen på 20miljarder kronor, som man räknade med ,pekar regeringens dagsaktuella prognos på att BNP i årminskar med ungefär 40 miljarder kronor.Tabell 1. Jämförelse mellan regeringens BNP-prognoserför 1993Januari1992+ 1,3April1992+ 0,4Oktober1992-- 1,5Januari1993-- 1,4April1993-- 1,7Oktober1993-- 2,8Det är framför allt åtstramningen av byggandet, ikommunerna och av den privata konsumtionen som har sattdjupa spår i BNP-utvecklingen. Tillsammans svarar dessasektorer för mer än två tredjedelar av den samladeefterfrågan och BNP.ByggandetKrisen i byggsektorn är akut.För innevarande år räknar regeringen med attbostadsbyggandet faller med . Än värreblir det . Nybyggandet beräknas falla med hela 62,2procent. Endast 11 000 lägenheter beräknas påbörjas 1994.Över 30 000 byggnadsarbetare är nu arbetslösa. Baraunder har sysselsättningen ibyggbranschen minskat med över 75 000. Denna trendfortsätter även . Regeringen räknar med attsysselsättningen går ned med ytterligare 30 000.Ryckigheten i regeringens bygg- och bostadspolitik harvarit förödande för byggsektorn. harräntebidragssystemet ändrats 5 gånger undermandatperioden.Förändringarna i räntebidragssystemet och de aviseradeändringarna i avdragsreglerna har påtagligt förvärratsituationen; för näringen som sådan, men också för deboende. Spelreglerna har varit ytterst diffusa och oklara förbåde producenter och konsumenter -- och det på ett områdedär klara regler och förutsebarhet är av mycket storbetydelse.KommunernaRegeringen räknar med att den kommunalakonsumtionen minskar och nästa årmed 1,5 procent.Bakom dessa abstrakta siffror döljer sig en kraftigneddragning av personalen i kommunerna. Underinnevarande mandatperiod minskar enligt regeringensuppgifter den kommunala sysselsättningen med ungefär90 000 personer. I kompletteringspropositionen i aprilberäknade regeringen att sysselsättningen i kommunernaminskar med 130 000 personer --1998.Den indragning från kommunerna som genomfördes isamband med att det nya statsbidragssystemet infördes hardessvärre lett till det vi varnade för . ''Rundgången''har blivit en realitet, dvs. staten har flyttat en del av sittbudgetunderskott till kommunerna, vilket ökatarbetslösheten i kommunerna, som i sin tur har lett tillökade underskott i den statliga arbetsmarknadsfonden.Kommunernas investeringar har minskat kraftigt.Enligt regeringens plan skall inom kommunsektorn 35miljarder kronor sparas --1998. Dessutomkommer kommunerna förr eller senare att drabbas avgigantiska socialbidragskostnader när stora grupper avlångtidsarbetslösa blir utförsäkrade från a-kassan.Kommunförbundet anger att socialbidragskostnadernaökade 1991, 1992 och med 21procent första halvåret 1993.Privat konsumtionUngefär hälften av den samlade produktionen utgörs avprivat konsumtion. Utvecklingen inom denna sektor är medandra ord avgörande för tillväxten i helasamhällsekonomin.Regeringen har kontinuerligt varit tvungen att revideraner sina prognoser för den privata konsumtionen 1993. Nuräknar man med att den privata konsumtionen fallermed . Ett sådant ras har aldrig registrerats imodern tid.Tabell 2. Regeringens prognoser för privat konsumtion1993Januari1992+ 0,7April1992-- 0,5Oktober1992-- 2,5Januari1993-- 3,2April1993-- 3,5Oktober1993-- 5,0Sammantaget innebär den kraftiga nedgången i privatkonsumtion, det fallande byggandet och den lågaaktiviteten i kommunerna att risken är stor för attuppgången i exporten och industriinvesteringarna interäcker för att kompensera nedgången i den inhemskaekonomin. skulle i sådant fall få samma utvecklingsom Finland.3.2 Ökad arbetslöshetEfterkrigstidens största politiska misslyckande -- attmassarbetslösheten fått fotfäste i vårt land -- är ett faktum.Detta är regeringens ojämförligt största misslyckande.Förra året försvann 178 000 jobb från arbetsmarknaden.I år räknar regeringen med att ytterligare 235 000arbetstillfällen kommer att försvinna. Därmed har 413 000 jobb försvunnit. Sedan toppåret 1990beräknas en halv miljon människor ha förlorat sina jobb.Sysselsättningen är nu nere i nivåer som hade för 20år sedan.Någon ljusning i sysselsättningen förutspås inte för nästaår. Enligt regeringens bedömning fortsättersysselsättningen att minska även under 1994.Tabell 3. Sysselsättning 1992--1994Förändring, antal personerJord- och skogsbruk-- 16 000Industri-- 114 000Byggnadsverksamhet-- 103 000Privata tjänster-- 115 000Kommunal verksamhet-- 89 000Statlig verksamhet-- 8 000Totalt-- 445 000Källa: Prop. 1993/94:25Regeringen räknar med att den öppna arbetslösheten iår blir . Det innebär att 345 000 svenskarkommer att gå öppet arbetslösa.Ökningen av den öppna arbetslösheten har varitdramatisk . På bara har situationenkraftigt förvärrats. januari--augusti var136 000 fler personer öppet arbetslösa änunder motsvarande period 1992.Men bilden är inte fullständig med detta. Till den öppnaarbetslösheten skall läggas att 220 000 personer kommeratt finnas i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Sammantagetinnebär detta att den totala arbetslösheten kommer att bliöver . 565 000 personer kommer attbefinna sig utanför den ordinarie arbetsmarknaden.För 1994 räknar regeringen med att arbetslösheten skallfortsätta att öka. Prognosen för den totala arbetslösheten . Det skall jämföras , som varden totala arbetslösheten då regeringen trädde till på hösten1991.På drygt två år ökar sålunda den totala arbetslöshetenfrån 260 000 till 645 000 personer, eller med 385 000personer. Det är 15 000 nya arbetslösa frånregeringsskiftet till januari 1994.Även på detta område har regeringen konsekventfelbedömt utvecklingen. För den totala arbetslöshetenuppgår prognosmissen till närmare 240 000 personer frånjanuari till oktober i år.Tabell 4. Jämförelse mellan regeringens prognoser förden öppna arbetslösheten 1993ProcentHösten19913,7Januari19924,5April19925,0Januari19936,2April19936,9Oktober19938,0Den höga arbetslösheten kommer att påverka Sverigeunder framöver. Effekterna kommer dröja sigkvar långt efter det att den öppna arbetslösheten börjatsjunka och sysselsättningen vänt. Den allvarligaste effektenär den starkt växande långtidsarbetslösheten.När regeringen trädde till var 28 000personer långtidsarbetslösa, dvs. personer som varitarbetslösa (4 månader för ungdomar).De utgjorde av samtliga öppet arbetslösa.I dag är 136 000 personer långtidsarbetslösa, vilketmotsvarar av de arbetslösa. På bara harsålunda antalet långtidsarbetslösa ökat med 486 procent.Aldrig någonsin har långtidsarbetslösheten i någotutvecklat industriland ökat så kraftigt på så . I dagär nästan lika många långtidsarbetslösa som hela den öppnaarbetslösheten var i oktober 1991.Diagram 2. Långtidsarbetslöshetens utveckling --1993a16pKälla: SCBPå sikt utgör ökningen av antalet långtidsarbetslösa vårtlands största sociala och ekonomiska problem.De sociala konsekvenserna avlångtidsarbetslösheten är väl kända och kartlagda.Såväl svenska som internationella erfarenheter visar attju man går arbetslös, desto sämre blir chansernaatt få ett nytt arbete. I stället bryts självförtroendet ned ochansträngningarna att finna ett nytt arbete avtar.Yrkeskunskaperna föråldras snabbt och arbetsgivarnatenderar att i första hand vilja anställa personer som redanhar jobb, eller bara kortare arbetslöshet bakom sig.Forskningsresultat visar dessutom att långtidsarbetslösaofta drabbas av fysisk ohälsa och att missbruksproblemen ärstörre i denna grupp.De samhällsekonomiska kostnaderna förlångtidsarbetslöshet är mycket stora. Samhället förlorarvärdefulla arbetsinsatser och vi blir alla därmed fattigare.Kostnaderna för social utslagning riskerar också att bliomfattande.Internationell ekonomisk forskning harägnat stor kraft åt att studera hur och varför flertaletvästeuropeiska länder fastnat i hög och långvarigarbetslöshet. Man har pekat på att under en recession slåsbåde humankapital (människors utbildning ochyrkeserfarenhet) och realkapital (maskiner och annanproduktionskapacitet) ut. Det gör att ekonomins kapacitetförsämras och möjligheterna att återgå till full sysselsättningförsvåras. Forskningen lyfter ofta fram den aktivaarbetsmarknadspolitiken som ett sätt att förhindrautslagningen av humankapital. För att komma tillrätta medavindustrialiseringen krävs en efterfrågestimulerandepolitik.Den internationella erfarenheten av massarbetslöshetförskräcker. Långt efter att recessionen förbytts ihögkonjunktur så befinner sig en mycket stor del avarbetskraften i arbetslöshet. Utslagningen av bådemänniskor och företag leder dessutom till att man riskeraratt få en överhettning på arbetsmarknaden redan vidmycket höga arbetslöshetsnivåer. Man har då blivit tvungenatt strama åt finanspolitiken i ett tidigt skede avkonjunkturuppgången, utan att arbetslösheten minskatväsentligt. Det är detta problem står inför.I kölvattnet på långtidsarbetslösheten ökar nu detpermanenta bidragsberoendet kraftigt. Om ökningen avantalet förtidspensionärer fortsätter, som till stor del berorpå arbetsmarknadsskäl, kommer 400 000 svenskar att varaförtidspensionärer om bara . uppgårkostnaderna för förtidspensionering till 40 miljarderkronor, en utgiftspost som dessutom ökar mycket snabbt.Många av de 136 000 långtidsarbetslösa närmar sigutförsäkring. Ansvaret för deras försörjning faller då påkommunerna. Långtidsarbetslösheten är med andra ord ensocialbidragsbomb, som förr eller senare kommer attexplodera.I detta utomordentligt allvarliga läge försämrarregeringen arbetsmarknadspolitiken. Kontantstödet ökardramatiskt på bekostnad av de aktiva åtgärderna. Förrabudgetåret utbetalades i kontantstöd.I år blir siffran ca 45 miljarder kronor.Endast 44 000 personer finns nu iarbetsmarknadsutbildning, att jämföra med 94 000personer för bara . I massarbetslöshetensSverige finns bara 12 000 personer i beredskapsarbete. Istället ökar ineffektiva åtgärder som arbetslivsutveckling.Det krävs nu satsningar både på aktivarbetsmarknadspolitik och efterfrågestimulerande politik.Det krävs också såväl utbudspolitik som efterfrågepolitik.3.3 Underminerade statsfinanserDet statliga budgetunderskottet kommer enligtregeringen att uppgå till av BNP för innevarandebudgetår. Det totala upplåningbehovet kommer att uppgåtill 268 miljarder kronor.Förklaringarna till de underminerade statsfinansernaskall sökas i den svaga inhemska efterfrågan, det lågakapacitetsutnyttjandet, finanskrisen och den stigandearbetslösheten.I rådande ekonomiska läge viker de offentligainkomsterna. Det beror dels på att skattebaserna försvagas,dels på ofinansierade skattesänkningar.De ofinansierade skattesänkningarna rör nästanuteslutande sänkta skatter på kapital. Totalt rör det sig omofinansierade skattesänkningar på ca 25 miljarder kronor.Också de kraftigt ökande offentliga utgifternaunderminerar de offentliga finanserna.Utgiftskvoten, dvs. de offentliga utgifternas andel avBNP, ökar till rekordhöga av BNP. Deoffentliga utgifterna kommer att uppgå till mer än . har därmed den högsta offentligautgiftsandelen av samtliga . Bara sedan 1991har de offentliga utgifterna ökat med ca 150 miljarderkronor.Förklaringen till denna utgiftsexplosion är att regeringenhar tillåtit arbetslösheten att öka. Sambandet mellan privatsysselsättning och den offentliga sektorns sparande ärpåtagligt.Diagram 3. Offentliga sektorns sparande och privatsysselsättninga18p2Källa: LOVarje procent öppet arbetslösa kostar staten minst 5,5miljarder kronor i kontantstöd. Till det kommer sedanstatens kostnader för dem som försvinner ur a-kassan menslås ur från arbetsmarknaden som förtidspensionärer.Men det är inte bara utgifterna för arbetslösheten somökar. Statens inkomster viker vid hög arbetslöshet. Entumregel är att ökad arbetslöshet leder till attskatte- och avgiftsinkomsterna minskar med minst 2,5miljarder kronor. För hela samhällsekonomin är desamhällsekonomiska kostnaderna av arbetslösheten ännustörre.Underskotten i statens finanser får omedelbara ochvaraktiga konsekvenser för statsskuldens storlek. Bördanav statsskuldräntorna blir allt större. Statsskuldenöverstiger nu och statsskuldräntornaberäknas uppgå till . Räntebördanpå statsskulden är därmed den enskilt största och snabbastväxande utgiftsposten i statens budget.En förlorad mandatperiodRegeringens totala misslyckande i den ekonomiskapolitiken framgår med förödande tydlighet av nedståendetabell.Tabell 5. Ekonomins utveckling under mandatperiodenMiljarder kr.1993 års priser1991--94Privat konsumtion-- 52Offentlig konsumtion-- 11Investeringar-- 77Lager+ 16Inhemsk efterfrågan-- 124Export *-- 78Import-- 3Nettoexport-- 76BNP-- 48Källa: Prop. 1993/94:25* Huvudorsaken till den kraftiga exportuppgången ärden fallande kronkursen.3.4 Regeringens propositionTrots att den ekonomiska situationen har förvärratssedan i april, då regeringen i kompletteringspropositionenbekräftade att ''den enda vägens'' politik ligger fast,innehåller regeringens ekonomisk-politiska höstpropositioninga åtgärder som kan vända den ekonomiska kräftgången.Hoppet står uteslutande till effekterna av kronans fall inovember . Kronan flyter och regeringen medden.Det allvarliga med regeringens proposition är att den änen gång visar att man inte har förstått de grundläggande,depressiva sambanden i ekonomin. Det framgår både avanalysen av ekonomins funktionssätt och av de åtgärdersom man föreslår.Regeringen hoppas att fallet i den privata konsumtionenskall bromsas 1994 och vända kraftigt uppåt under 1995.Hur detta skall åstadkommas framgår inte avpropositionen. Professor har påföljande sätt beskrivit regeringens prognos för den privatakonsumtionen:Prognosen tycks delvis bygga på ett cirkelresonemang:konsumtionen ska sluta minska för att hushållens disponiblainkomster ökar, inkomsterna ökar för att produktionenstiger och produktionen stiger för att konsumtionen slutarminska. (FT 20/10 -93)Regeringens felaktiga analys av ekonomins funktionssätthar bl.a. tagit sig uttryck i att man ensidigt har inriktat sinfinanspolitik på utgiftsnedskärningar, som i vissa fall direkthar motverkat sitt syfte. Åtgärderna har dämpat efterfrågani ekonomin, vilket lett till lägre produktion, som i sin tur letttill lägre sysselsättning och högre arbetslöshet.Utgiftskvoten har ökat och slutresultatet har blivit sämrestatsfinanser, dvs. just det som den vidtagna åtgärden skullemotverka.I propositionen föreslås att vissa punktskatter skall höjasunder 1994. Att i nuvarande svaga konjunkturläge minskahushållens köpkraft visar att en bristfällig analys väglederregeringen.4. Penningpolitik i otaktSedan den fasta växelkursen övergavs den 19 november1992 har penningpolitiken varit inriktad på att förhindra ettalltför kraftigt fall i kronans kurs. Trots övergången från fasttill rörlig växelkurs bestäms således räntepolitiken liksomtidigare av hänsyn till växelkursen. Någon omorientering iriktning mot att i ökad utsträckning ta penningpolitiken ianspråk för att tillgodose inhemska ekonomisk-politiskamål, såsom tillväxt och sysselsättning, har inte ägt rum.För att värna växelkursen har valt eninriktning av penningpolitiken som betonatinflationsbekämpningen. Genom denna inriktning har manhoppats att inflationsförväntningarna skall kunnanedbringas vilket antas leda till lägre långa räntor och enstarkare krona.Denna inriktning av politiken har inneburit attRiksbanken har varit försiktig med att sänkamarginalräntan. Den har endast sänkts långsamt och i småsteg, ofta i kölvattnet av tyska räntesänkningar.Den försiktiga penningpolitiken har utformats i enlighetmed de riktlinjer som den borgerliga riksdagsmajoritetenbeslutat. Kampen mot inflationen skall enligt de borgerligavara bestämmande för penningpolitikens inriktning.Vi kan nu konstatera att denna politik misslyckats. Trotsden mycket försiktiga räntepolitiken har kronans kurs i detnärmaste kollapsat. Kronan har sjunkit med närmare 30procent. Ingen annan valuta i har fallit såmycket. Den svenska ekonomin har sålunda fått avstå denextra stimulans som en djärvare penningpolitik hade kunnatge utan att få någon förstärkning avkronan i utbyte.Om hade beslutat om en annan inriktning avpenningpolitiken hade det ras i den inhemska efterfrågansom vi nu upplevt kunnat bli lindringare,investeringarna hade varit starkare och villa- ochbostadsrättsmarknaden hade stabiliserats tidigare.Finanskrisen hade inte heller blivit lika utdragen utanbankerna hade snabbare kunnat komma ur krisen. Den tidsom har förlorats kan inte återvinnas. Som monument överdenna felbedömning står att tusentals småföretag tvingas gåi konkurs.Räntorna har likväl gått ner betydligt, den femårigavillaräntan är t.ex. nu nere . Trots attinflationen kommer att vara mycket låg är dock realräntanhög.5. Vårt alternativSedan vi presenterade vårt alternativ till regeringensekonomiska politik har läget i den inhemskaekonomin ytterligare försämrats. Arbetslösheten har ökatoch budgetunderskottet blivit större. Vi delar denuppfattning som förre finansministern gav uttryck för (DN 27/10-93):-- -- -- om det någonsin varit bråttom att få något uträttati svensk politik så är det . Två ekonomiska laviner rasarfram: arbetslösheten och budgetunderskottet, allt tyngreoch farligare för . Takten i statsskuldens ökning ärsådan att det inte dröjer särskilt länge förrän statenshuvudsakliga uppgift blir att driva in skatter för att betalaräntor. Och ju fler som länge varit utan arbete, desto störreär risken att massarbetslösheten permanentas.Ny inriktning av den ekonomiska politikenVi är övertygade om att en bred majoritet av svenskafolket ställer upp bakom kravet på en ny politik för Sverige.Vi är lika övertygade om att en sådan politik måste utgå frånoch bygga på de ekonomiska förutsättningar som gäller . Regeringens ekonomiska politik gör dessvärre intedet.Alltjämt är inflationsbekämpningen överordnad andraambitioner och krav i regeringens ekonomiska politik. Detär sålunda hotet från en eventuell framtida inflation somstyr utformningen av den ekonomiska politiken, inteuppgiften att åstadkomma balans mellan sparande ochinvesteringar.Vi anser att denna inriktning av politiken är skadlig församhällsekonomin, både när det gäller att få till ståndtillväxt och sysselsättning och för inflationsbekämpningen.En fortsatt nedpressning av den inhemska efterfrågan ledertill ökad utslagning av produktionskapacitet och arbetskrafti stället för nyinvesteringar och kompetensutveckling. Densvaga efterfrågan riskerar således att öka denlångsiktiga inflationsbenägenheten snarare än att sänkaden.I våras föreslog vi socialdemokrater att skullefastställa en ny inriktning för den ekonomiska politiken.Det kravet står fast och är än mer motiverat i dag:För att värna sysselsättning och välfärd måste insatserför att få igång tillväxten överordnas andra ambitioner ochkrav. En prisstabilitet på god europeisk nivå är därvid ettviktigt medel för god tillväxt.Vi socialdemokrater vill samla hela nationen kring en nypolitik för ökad tillväxt, fler jobb och sunda statsfinanser:-- Kortfristigt måste ekonomin stimuleras så attproduktion och investeringar kan öka i hela ekonomin. Denärmaste åren avgör om kan undvika att gå sammaväg som och få en tudelad ekonomi med permanentmassarbetslöshet som följd.-- Långsiktigt måste de statsfinansiella obalansernabrytas så att inte hamnar i en skuldfälla medgalopperande statsskuldräntor. Det måste ske genom ökadtillväxt och produktion, vilket den kortsiktiga stimulansenskall bidra till. Men det räcker inte. De offentliga utgifternaoch inkomsterna måste anpassas så att statens finansersaneras. I annat fall hotas välfärden och tryggheten.En ny ekonomisk politik måste utformas i samklang medkraven på rättvisa och solidaritet. Krisens bördor skallfördelas rättvist. Endast på så sätt är det möjligt att få enbred uppslutning kring de uppoffringar som oundgängligenkommer att krävas för att sanera statsfinanserna.Effekter av vår politikDenna motion replierar på regeringensriktlinjeproposition /94:25 och tar sikte på 1994. Deåtgärder vi här föreslår syftar till att få igångekonomin.Tabell 6. FörsörjningsbalansMdr krProcentuell volymförändringMed regeringens politikMed social-demokraternaspolitik199219941994BNP1 436,5-- 1,9-- 3,9Import375,9-- 2,7-- 6Tillgång1 812,4-- 2,1-- 4,5Privat konsumtion772,3-- 0-- 3,2Offentlig konsumtion401-- 1,3-- 0,3Bruttoinvesteringar243,8-- 8,6-- 1,5Lagerinvesteringar-- 5,3-- 0,4-- 0,6Export400,610,410,4Inhemsk användning1 411,8-- 1,4-- 2Nettoexport-- 3,2-- 2Bytesbalans (mdr kr)-- 4632Vi föreslår ett paket av finans- ocharbetsmarknadspolitiska åtgärder. Paketet bidrar till enkraftig förstärkning av hushållens köpkraft och enminskning av hushållssparandet. Våra förslag till åtgärderväntas ge en betydande stimulans åt den inhemskaefterfrågan. Denna stimulanseffekt beräknas öka BNP iförhållande till regeringens politik vilketmotsvarar ca 30 miljarder kronor.Alla efterfrågekomponenter ökar genom den föreslagnaomläggningen av politiken. Bruttoinvesteringarna beräknasväxa med ().Uppdelade på olika sektorer i ekonomin ökar näringslivetsinvesteringar , bostadsinvesteringarna med 7procent och investeringarna i stat och kommuner med 9procent.Vi föreslår att kommunerna får ett finansiellt stöd för attkunna behålla den personal som man annars planerar attsäga upp. Detta stöd bidrar till att öka den offentligakonsumtionen ().