mot · GG02Sk625 · 1993-01-26 00:00:00 — Drivmedelsskatter utgör en stor inkomstkälla förstatsverket. Dessa skatter har också stor påverkan på detenskilda hushållets ekonomi. Det är angeläget att ''tunga''skatteuttag får en sådan profil att dess effekter intesystematiskt gynnar de stora tätortsområdena på bekostnadav en väl fungerande glesbygd.Genom beslut om ytterligare höjning av bensinskattenhar fr.o.m. högstabensinpriser.Prishöjningarna drabbar hårdast dem som har störstbehov av bilen nämligen de boende i områden som har denminst utbyggda kollektivtrafiken.Glesbygdsbon i inland är, som framgår av detföljande, den störste förloraren när skattehöjningarnainfördes. Enligt SCB:s resvaneundersökning från 1984-1985har personer som bor på landsbygden eller i mindre tätorterett bilresande som är högre än istorstäderna.I storstäderna är exempelvis avbefolkningen hänvisad till bilen för sina livsmedelsinköpmedan motsvarande siffra för mindre orter och glesbygd iNorrland är . Det är också -- som en följd avavsaknaden av en fungerande kollektivtrafik -- väsentligtfler på landsbygd och i mindre tätorter i somarbetspendlar med bil än vad som är fallet i storstäderna. IStockholm åker t.ex. av de sysselsatta bil tillarbetet medan motsvarande siffra för glesbygd och mindretätorter i är (SCB:s undersökning omlevnadsförhållandena ).I glesbygden i inland är bensinpriset högre äni storstäderna. Glesbygdsbor i inlandet får därigenom bäraen orättvist tung börda i samband med skattehöjningen.Detta är uppenbart vad gäller . I inget annatlän förbrukas per person så mycket bensin/år eller närmarebestämt /person mot t.ex. 562liter/person (SCB:s statistik för leveranser till slutligaförbrukare ).Skattehöjningarna drabbar dessutom hårdast den del avlandet där den genomsnittliga hushållsinkomsten är lägstbland bilägarna (i glesbygd /år medan medelinkomsten för landet är /år).Under de förhållanden som redovisats måste det, vadgäller inlandet, orättvisa skatteuttaget kompenseras avsamhället på något rimligt sätt. I det sammanhanget är densänkta fordonsskatten för personbilar inom vissakommuner (bilaga) helt otillräcklig (14 §Vägtrafikskattelagen 1988:327; prop. 1979/80:109, SkU 47,rskr 334).Det är rimligt att det totala bensinskatteuttaget perperson/år inte utgår med högre belopp i inlandet än i t.ex.Stockholm. Detta innebär att det erfordras enskattereduktion i inlandet om vilketungefär motsvarar /liter . Då har ändå intebeaktats att bensinpriset generellt är högre i inlandet än istorstadsområdena eller att bilslitaget är väsentligt högre iglesbygd än för medelbilisten. Glesbygdsbilisten har t.ex.en årlig underhållskostnad för drift och underhåll som ärcirka högre än vad som är fallet för bilägare i övrigalandet (/89:11).Med beaktande av här redovisade förhållanden är detenligt vår mening ett rimligt krav att de negativa effekternaav bensinskattehöjningen elimineras i de mest utsattaområdena. Kraven skulle omfatta de kommuner somframgår av bilagan, och som i annan ordningutpekat såsom varande i särskilt behov av uppmärksamhetnär energiskatter höjs. Vi avstår i detta sammanhang frånatt föreslå någon exakt teknisk lösning på hur det här skallgenomföras. Vi förutsätter att regeringen, med deutredningsresurser den har till sitt förfogande, snarastbereder och förelägger förslag i det syfte vi härredogjort för. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om drivmedelsskatter i Norrlandsinland.