mot · GG02A810 · 1993-01-26 00:00:00 — Den kris som upplever, med storarbetslöshet, minskad tillväxt, vikande efterfrågan,flytande kronkurs och statliga finanser med gigantiskaunderskott, upplevs i skogslänens glesbygder ännu mermarkant. Arbetslöshetstalen ökar och många känner oroinför en oviss framtid.Om man trots detta skall försöka hitta någon positivutvecklingstendens är det, att landsbygdens ochglesbygdens kvinnor blivit allt mer aktiva. De står i mångafall för de mest nydanande idéerna och går i spetsen förutvecklingsarbetet. De står också för en stor del avnyföretagandet i glesbygden.Vill vi fortsätta med att utveckla glesbygden och fåkvinnorna att stanna kvar eller återvända dit, måste vi ocksåta kvinnornas krav och idéer på allvar. De måste få vara medoch forma utvecklingen och framtiden i lika storutsträckning som männen.Regionalpolitiken och demokratinEn gjord forskningsstudie från iUmeå visar att skillnaderna mellan mäns och kvinnors liv ärbåde större och tydligare i glesbygden än i tätorterna ochstäderna. Kvinnornas liv i glesbygden organiseras kringhemmet, mannen, barnen och släkten. Hemmet ärkvinnans revir medan mannen är den som agerar på denoffentliga arenan.De kvinnliga eldsjälar som är drivkrafter i detförändringsarbete som pågår har till en början fått stöd ochuppmuntran. Forskningsstudier visar nu att dessa kvinnorfar mycket illa. När kvinnogrupperna eller projekten varitigång , uppfattas kvinnorna och deras idéer sombesvärliga. De ställer krav, de har idéer som inte stämmer ini för det arbete som bedrivs av kommunerna,eftersom de utgår från en kvinnoverklighet som i stort settvarit osynlig.Kvinnors projekt är ofta integrerade och utgår från enhelhetssyn på bygdens behov. Dessa projektidéer kan hasvårt att vinna gehör i sektorsuppdelade kommuner. Encentral fråga för glesbygdens överlevnad är om kvinnornafår vara med och forma framtiden i byar och kommuner.Det behövs nya mötesplatser och alternativaorganisationsformer, där kvinnorna är med och formarvillkoren för det politiska och ekonomiska livet ute iregionerna.Den nyliberala vågen har också nått Sverige.Regeringen privatiserar under förevändning att dettautsätter den offentliga sektorn för konkurrens. Kommuneroch landsting sätter ut verksamheter på entreprenad. Dessaförändringar gör att medborgarna har börjat oroas över dedemokratiska institutionerna. Internationaliseringen avekonomi och politik innebär ytterligare försvagningar.Medborgarnas insyn och rättssäkerhet i kommuner ochlandsting begränsas nu också genom de påbörjadeprivatiseringarna.Detta problem visar att det finns ett stort behov av attutveckla demokratin i vårt land. Framför allt för mångakvinnor som inte hittar vägar i det demokratiskamönster vi skapat.Hur skall individen kunna få mer inflytande över desociala behoven, utbildning, boende, vård och omsorg i''den nya kommunen''?Hur skall medborgarnas möjligheter att påverka depolitiska besluten bli tydligare?Hur skall vi vid ett eventuellt EG-medlemskap kunna gebegreppet ''medborgarnas '' ett verkligt innehåll?Det är också utifrån denna situation somregionalpolitikens mål och medel måste utvecklas.Regeringen bör tillsätta en utredning med uppgift attgöra en bred beredning av demokratifrågorna. I detta skallockså ingå en aktiv regionalpolitik för 90-talet.Statlig verksamhet och affärsverkens organisationEn viktig del av regionalpolitiska insatser är att satsa påinfrastrukturåtgärder. Människor och företag är beroendeav att service i form av vägar och järnvägar samt flyg-,postoch telekommunikationer är väl utbyggda. Dennaservice skall vara likvärdigt utbyggd över hela landet.Infrastruktur likställs allt oftare med kommunikationer,men med infrastruktur avses också utbildning, kultur, fritidoch service i olika former. I takt med att det ekonomiskautrymmet krymper glöms ofta de s.k. mjuka delarna iinfrastrukturen bort. För kvinnorna innebär detta dubblaförluster. Dels minskar kvinnosysselsättningen, delsminskar den service i form av barnomsorg och äldreomsorg,som är en förutsättning för att de skall kunnaförvärvsarbeta.Det finns nu en berättigad oro för att den basala serviceninte längre kommer att byggas upp efter rättviseprincipenoch med regionalpolitiska ambitioner. Regeringensekonomiska politik driver fram snävalönsamhetsbedömningar mellan regioner och inomaffärsverk. Det pågår en omfattande verksamhet med attavreglera och i vissa fall bolagisera statlig verksamhet somvarit regelstyrd på olika sätt. Detta gäller bl.a. ,, , avreglering av elmarknaden,inrikesflyget m.fl.Detta kan få stor betydelse för möjligheterna att levaoch bo i olika delar av landet. Om konkurrensen inominrikesflyget leder till utslagning av flyglinjer till mindreorter, kan det innebära stora konsekvenser för näringslivoch arbetsmarknad inom ett stort kringområde. Omavregleringen av eldistributionen innebär att leverantörenkan ta ut differentierade priser kan det innebära starktnegativa effekter på boende och företagande i glesbygd dådessa oftast ligger långt ut på distributionsnäten. Omavregleringen av telekommunikationerna innebär attTeleverket inte kan fortsätta med en total modernisering avdata- och telekommunikationsnätet, så blir det svårt attstimulera tjänsteföretag till glesbygd.Det behövs en nationell politik inom deverksamhetsområden som affärsverken omfattar.Bolagisering av affärsverken och uppdelning avverksamheterna i olika divisioner försvårar regeringens ochriksdagens demokratiska styrning och därmed att denbasala servicen fördelas rättvist. Nationella ochdemokratiska mål skall styra investeringar i den s.k.infrastrukturen. Därför skall regering och riksdag tatillbaka styrningen över affärsverken.På 1970-talet utlokaliserades delar av centrala verk isyfte att stärka en ibland vacklande infrastruktur. Resultatethar på lång sikt visat sig vara mycket gott. Med tanke på vadsom skett bl.a. på telekommunikationsområdet borde det vara ännu lättare för centrala myndigheter att görautlokaliseringar.En utflyttning av statlig verksamhet i likhet med tidigarebeslut skulle göra mycket för sysselsättningen i skogslänen,speciellt för kvinnor, som har få arbetstillfällen inomtjänstesektorn. Det skulle dessutom kunna vara enstimulans och ett stöd för den privata tjänstesektor sombörjar växa fram ute i landet.I de rationaliseringar och bantningar inom den statligaverksamheten som sker, bör också målsättningen attfinna möjligheter till utlokalisering finnas med.Offentlig sektorKommuner och landsting har under de senasteårtiondena varit de som givit service, omsorg och vård tilläldre, barn handikappade och sjuka. Kommuner ochlandsting har också varit de som givit kvinnorna möjlighettill eget förvärvsarbete och egen lön.Med det nya statsbidragssystemet har kommunerna fåttökad möjlighet att självständigt fördela resurserna efterkommuninnevånarnas behov. Det minskade statsbidragetinnebär dock att kommunernas möjligheter begränsas.Skattestoppet gör också, att kommuner och landsting intesjälva kan bestämma nivån på den service, vård och omsorgsom erbjuds. Den senaste uppgiften från kommunsektorntalar om en neddragning av anställda med 7 %.Det kommunala skattestoppet måste avskaffas.Variablerna i det nya skattesystemet måste utvärderas ochförändringar göras så att alla kommuner bidrar till denkommunala utjämningen så att även småglesbygdskommuner med svag skattekraft ges möjlighet attge sina kommuninnevånare behövlig service.Kommuner och landsting måste också i fortsättningenvara arbetsgivare åt kvinnorna. I stora delar av skogslänenfinns inte den efterfrågan och den konkurrens som ger deprivatiseringsvinster den nuvarande regeringen påstår.Kvinnors arbetsmarknadMånga unga kvinnor har lämnatskogslänen, för att finna ett arbete och en försörjning sominte funnits på hemorten. Just nu är inte utflyttningen likastor eftersom bristen på lediga arbeten är stor i hela landet.Men vad händer när konjunkturen vänder? Averfarenhet vet vi att konjunkturuppgången märks först iframför allt storstadsområdena och där skapas också nyajobb att flytta till. Vi är övertygade om att nya utflyttningarstartar när lågkonjunkturen är över. Skogslänen har inte rådatt förlora fler unga kvinnor. Därför måste allt göras redannu för att skapa förutsättningar för dem att stanna kvar.Det gäller att kvinnor får del av de jobb som finns ochsom kan skapas. Om de saknar lämplig utbildning, måste deges möjlighet till kompletterande utbildning ochkompetensutveckling. I den besvärligaarbetsmarknadssituation som råder bör också allatillfällen tas till kompetensutveckling på olika områden,framför allt för att stärka kvinnorna för framtiden.Man måste se så väl utbildning somkompetensutveckling som en satsning för framtiden, sominte enbart den enskilde har nytta av utan ävenarbetsgivaren. Dessutom kan det inte nog betonas denbetydelse detta har för den egna arbetstillfredsställelsen.I våra bygder är det inte ovanligt att många kvinnorendast lyckas få deltidsanställningar, något som våra ungasjälvständiga kvinnor inte accepterar, och därmed finnsockså en risk att man tvingas flytta. Mot denna bakgrundbör alla möjligheter undersökas att göra olika former avkombinationssysselsättningar så att heltidsanställning kanuppnås.Man kan exempelvis arbeta med äldreomsorg och50 % som affärsbiträde, eller kombinera barnomsorg ochlantbrevbäring -- inga möjligheter får stå oprövade. I olikaprojekt ute i bygderna, framtagna av framför allt kvinnor,finns säkert många uppslag. Vi anser att AMS ochlänsarbetsnämnderna bör få uppdraget att undersökamöjligheterna med kombinationssysselsättning, liksomman bör kartlägga den framtida arbetsmarknaden förkvinnor.För att på kort sikt göra något åt den hopplösa situationsom många deltidsanställda kvinnor ställs inför när manmåste välja mellan att säga upp sin deltidsanställning och blihelt arbetslös eller att försöka klara sig på sin deltidslönföreslår vi att 150-dagarsregeln i lagen omarbetslöshetsförsäkring avskaffas och att en samordningsker med de villkor som gäller för en heltidsarbetslös.Kvinnors rätt till det goda arbetetDe flesta arbetsplatser är utformade av män för män.Ingen hänsyn har tidigare tagits till kvinnors behov vadavser arbetsmiljö och arbetsorganisation. arbetarmånga kvinnor i industrin vid bord, maskiner och verktygsom tillverkats med tanke på manliga kroppar och händer.Många kvinnor saknar lämplig skyddsutrustning.Vanliga villkor för kvinnorna i arbetslivet är monotonaarbetsuppgifter med små utvecklingsmöjligheter samt litetinflytande över arbetet och arbetsuppgifterna.Dåliga arbetsmiljöer orsakar mycket mänskligt lidandeoch stora samhällskostnader både i form avproduktionsbortfall och utgifter för vård och rehabilitering.Dessa fakta är påtagliga för skogslänens kvinnor,eftersom utbudet på arbetsmarknaden är synnerligenbegränsat och att kvinnorna därför är hänvisade till dearbeten som finns utan möjlighet att väga kraven iarbetslivet mot sina egna önskemål och förutsättningar.Kvinnligt företagandeUnder senare år har det skett en medveten satsning iskogslänen på att stimulera ett ökat kvinnligt företagande.Länsstyrelser, utvecklingsfonder, länsarbetsnämnder ochlantbruksnämnder har alla bidragit till denna satsning.Detta arbete har varit framgångsrikt och andelen kvinnligaföretagare har ökat markant. Den indragning av medel somnu sker från Utvecklingsfonderna motverkar en fortsattpositiv utveckling inom detta område då utrymmet för dessasärskilda satsningar försvinner. För att skapaförutsättningar för en fortsatt positiv utveckling för detkvinnliga företagandet är det viktigt attUtvecklingsfonderna ges ett utökat kapital.NUTEK har lämnat förslag till program föratt främja kvinnligt företagande. Vi anser att det är viktigtatt dessa förslag bearbetas och får utgöra grundenför ett särskilt handlingsprogram för att främja kvinnligtföretagande. Detta handlingsprogram bör kompletterasmed förslag från kvinnliga nätverk.Mot bakgrund av de erfarenheter och kunskaper vi i daghar om förutsättningarna för kvinnligt företagande anser viatt det bör byggas upp regionala/ länsvisa resurscentra förstöd, rådgivning, utbildning och informationsförmedling förkvinnor. Dessa resurscentra skall vara anpassade efterkvinnors verkliga behov och utformas efterförutsättningarna inom varje län. Medel för dessaresurscentra bör öronmärkas i länsanslagen.För att ytterligare stimulera denna satsning anser vi attdet bör inrättas ett nationellt resurscentrum vidGlesbygdsmyndigheten. Detta centrums uppgift skulle varaatt främja kunskapsspridning, utvärdering, påverkan ochsamordning av insatser ur ett kvinnostödjande perspektiv.Utbildning för alla kvinnorI skogslänen, där befolkningen och i synnerhetkvinnorna har en låg utbildningsnivå, är det nödvändigt attden kommunala vuxenutbildningen stärks. Lika nödvändigtär det att folkhögskolorna har möjlighet att utvecklas.Högskolor, med flexibel organisation, är särskilt viktiga förkvinnor som bor i skogslänen. Erfarenheter ochundersökningar har nämligen entydigt visat att för kvinnorär närheten till en högskola av avgörande betydelseför fortsatta studier. Kvinnor är mindre flyttbara än mänoch lägger större vikt vid att kunna göra saker på hemorteneller i dess närhet. För kvinnor som bor i skogsläneninnebär detta att avstånden till den lokala högskolan ändåkan vara över 20 mil.I skogslänen är andelen högskoleutbildade kvinnor lägreän genomsnittet i landet.För att öka den geografiska tillgängligheten är det avstor vikt att högskolorna i skogslänen decentraliserar sinakurser till orter utanför högskoleorterna. På samma sätt ärdet viktigt att högskolorna och universiteten germöjligheter till distansutbildning, dvs. koncentreradestudietillfällen vid högskolan varvade med perioder avstudier på hemorten.Utlokalisering av kurser har också betydelse som ett ledi att minska den sociala snedrekryteringen. Kvinnor utanstudietradition och kvinnor som på grund av sociala ochekonomiska hinder inte kunnat påbörja högskolestudier fårgenom ett varierat utbud av utlokaliserade kurser tillfälleatt vidareutbilda och fortbilda sig. För kvinnor som bor iskogslänen utanför studieorterna är detta kanske endamöjligheten att höja den egna kompetensen.Forskningsresurser till högskolornaForskningsresurserna vid de små och medelstorahögskolorna i skogslänen måste förstärkas. Detta är särskiltviktigt sett i ett kvinnoperspektiv eftersomkönsfördelningen inom forskningen är mycket sned. Viåterkommer dock till detta i samband med attforskningspropositionen föreläggs riksdagen.En högskola har naturligtvis också stor betydelse i detavseendet att den inom sig själv skapar arbetstillfällen. del av en högskolas anställda är kvinnor, de arbetart.ex. som lärare, kanslipersonal eller lokalvårdare.Kvinnor och kultur i skogslänenMöjlighet till kultur och fritid är avgörande för regionalutveckling. Särskilt kvinnorna behöver kulturen för atttrivas i sina regioner, då de är flitiga kulturutövare;exempelvis i studiecirklar, på teaterföreställningar och inteminst som trägna biblioteksbesökare.Den borgerliga regeringen nonchalerar i dagproblematiken kring den regionala utvecklingen. Här finnsingen sammanhållen strategi för hur regionernas framtidskall te sig. I denna situation blir kulturen dessutom mycketviktig i skogslänens samhällen och byar för att hållaframtidsoptimismen vid liv. Det är viktigt att regionalakulturcentrum ges utökade möjligheter till utveckling. Vianser att de statliga kulturresurserna bör ges en ökadspridning över landet. De nationella kulturscenerna bör geslikartade utvecklingsmöjligheter. För att man skall nå dekulturpolitiska målen om att kultur skall kunna nås av allainnebär det att även bör ges ökade resurser.Lokalerna och studieförbunden, byggnaderna ochinnehållet i verksamheten, är de viktigaste faktorerna föratt bevara och utveckla kulturen i skogslänen i framtiden.Socialdemokraterna har i partimotioner föreslagitsatsningar utöver regeringens på folkbildningen, ,och på samlingslokaler, ytterligare under nästabudgetår.Det är viktigt att dessa resurser satsas så att ävenkvinnorna i skogslänen får del av dem. Studieförbundenmåste erbjuda studiecirklar och folkhögskolekurser somvänder sig även till kvinnor. Det är också viktigt att det finnskompetens på det estetiska området, för att fylla det behovav denna verksamhet som bevisligen finns. Detta kan t.ex.ske genom utbildning av drama-, bild- och musikpedagoger.Samlingslokaler kan byggas så att de kan samnyttjas mellanföreningar, bibliotek och andra intressenter ochinstitutioner. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en utredning avdemokratifrågorna,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utlokalisering av statligverksamhet,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om styrning av statliga verk ochbolag,24. att hos regeringen begär förslag om enanalys ur ett regionalpolitiskt perspektiv avomstruktureringar och sektorspolitiken i enlighet med vadsom anförts i motionen,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om upphävande av det kommunalaskattestoppet,26. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utvärdering av statsbidraget tillkommunerna,27. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att alla kommuner bör delta iskatteutjämningen mellan kommunerna,28. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kvinnors rätt till utbildning ochkompetensutveckling,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kombinationssysselsättning förkvinnor,10. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kartläggning av kvinnorsframtida arbetsmarknad,11. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om åtgärder för deltidsarbetslösa ilagen om arbetslöshetsförsäkring,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av utökat kapital tillutvecklingsfonderna,313. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om handlingsprogram för kvinnligtföretagande,314. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om regionala/länsvisaresurscentra,315. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ett nationellt kvinnligtresurscentrum vid ,16. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om resurser till högskolorna iskogslänen,417. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om distansundervisning,418. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kulturverksamhet för kvinnor iskogslänen.5