mot · GG02K313 · 1993-01-26 00:00:00 — Industriländerna har haftatt kämpa med betydande problem: ökade ambitioner förden offentliga sektorn i kombination med långsammaretillväxt och yttre ekonomiska störningar. Länderna harklarat dessa problem med olika framgång trots ganskalikartade utgångslägen. En viktig förklaring har visat sigvara att länderna är olika bra på att organisera sin egenbudgetbehandling och därmed olika bra på att utforma enstatsskuldspolitik som är långsiktigt hållbar. tillhördock inte denna grupp länder. Näst ligger vårt landallra sämst till (för hela problembilden, se ''Statsskulden och budgetprocessen'', Fi Ds 1992:126).Detta pekar på en mycket allvarlig brist i vår konstitutionoch dess tillämpning och frågan är om vår konstitutionbäddar för stora budgetunderskott. Det förefaller så.En viktig förklaring synes ligga i skillnader ibehandlingen i de olika i-ländernas parlament. Den svenskariksdagens arbetssätt förefaller tyvärr i praktiken fungerasom en inbjudan till ansvarslös budgetpolitik vilket i sin turkan medföra högre arbetslöshet, lägre tillväxt och definitivrisk för inflationistiska impulser. Om ledamöteri sina beslut kräver uppoffringar av medborgarna är det nualltså dags att man även kräver uppoffringar av annat änkosmetiskt slag av sig själva i form av reformer avriksdagens sätt att arbeta: en kraftig inskränkning avledamöternas förslagsrätt exempelvis genom atttalmanskonferensen ges rätt till gallring bland motionerna,en uppryckning av förmåga att övervakabehandlingen av budgeten i genom att t.ex. gefinansutskottet en överordnad och därmed samordnandeuppgift, och att då frigör resurser och mänskligkraft för utvärdering av den faktiskt förda politiken.Förslaget: bör alltså stärka sin roll somcentrum för övergripande och utvärderande analys ochdiskussion av den förda politiken. bör inteutnyttjas för deltaljgranskning av enskilda utgiftsområdenoch anslag. Budgeten bör tas eller förkastas i sin helhet i ettbeslut. Ändringar i fördelningen av resurser bör bara kunnagöras i begränsad omfattning och då inom givna ramar förresurserna.De förutsägbara invändningarna: ''Men'', sägertvivlaren, ''de registrerade utgiftsökningarna är små iförhållande till de totala utgifterna. Så var det vidvårriksdagens slut , exempelvis, eller hur?'' Dennainvändning bortser ifrån en viktig konsekvens av den unikasvenska parlamentariska processen, nämligen attpropositionerna ofta kan behöva utformas på ett gentemotolika grupper ''insmickrande'', budgetexpansivt sätt som enmetod för varje slag av regering att gardera sig mot nederlagi den kommande behandlingen i ; finansministernkan inte vara så tuff i sina propositioner som han/hon skullekunna vara om budgeten togs eller förkastades i ett endabeslut. ''Men'', återkommer tvivlaren, ''är inte t.ex. inskränktförslagsrätt en inskränkning av demokratin?'' Det voreatt förväxla riksdagsledamöternas frihet med landets behovav stadga i beslutsfattandet. Andra länder som vi normaltbetraktar som demokratier -- t.ex. -- har inte allssamma system som i riksdag och ''det framgår dockav den gjorda genomgången att man i andra utveckladeeuropeiska demokratier ansett en sådan mer kringskurenhandlingsfrihet för riksdagsledamöter vara förenlig medfundamentala demokratiska värden''. (Ds 1992:126, s 31.Denna skrift skall ses som en bilaga till denna motion.) Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att behandlingen av statsbudgetenskall ändras i enlighet med vad i motionen anförts.