ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GG02So278 · 1993-01-26 00:00:00 — Kommuner med många fritidsboende har under mångaår haft stora ekonomiska problem. Detta gäller särskiltskärsgårdskommuner som också av andra skäl har en svårekonomisk situation. Skärgårdskommunerna får t.ex. interegionalpolitiskt stöd på samma villkor som andraglesbygdsområden.Ett allvarligt problem för många skärgårdskommuner äratt de tvingas betala t.ex. hemtjänst också för de människorsom inte är skrivna i kommunen utan bara bor där undernågra sommarmånader. Dessa människor betalar inte skatti kommunen. Sedan fastighetsskatten försvann sominkomstkälla utgör dessa människor endast en belastningför skärgårdskommunerna.Självfallet ska även äldre och handikappade människorha möjlighet att vara i sina sommarstugor när de så önskar.Rimligt är dock att deras hemkommun, dvs. den kommunde är skrivna i, betalar för den eventuella service som dåkrävs. Skärgårdskommunerna bör inte tvingas stå för dennakostnad.Riskerna med de nuvarande reglerna är uppenbara.Kommuner med många fritidsboende kommer att vidtaolika åtgärder för att hindra människor med handikapp attkomma ut till sina stugor. Genom t.ex. kraftigt höjdaavgifter kan gamla människor tvingas avstå från att bo i sinastugor under sommaren.Det finns också en risk att kommuner med ekonomiskaproblem utnyttjar andra kommuner genom att sända sinaäldre och handikappade dit över sommaren. För enkommun med ekonomiska problem kan frestelsen bli storatt försöka skjuta över kostnaderna till en annan kommun.Skälet till att detta problem uppstått är att en människas''vistelseort'' bestämmer vilken kommun som ska stå föreventuell hemtjänst. Var hon eller han är skriven är alltsåinte avgörande.Just nu arbetar den statliga socialtjänstkommittén medatt se över socialtjänstlagen. Vi anser att det vore rimligt attspeciell uppmärksamhet riktas mot frågor som rörvistelsebegreppet i socialtjänstlagen och då särskilt till detproblem som behandlats ovan. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vistelsebegreppet isocialtjänstlagen.
mot · GG02So281 · 1993-01-26 00:00:00 — Regler för flyttning av vårdnaden av barn För att ta emot barn i familjehem för adoption fordrasmedgivande från socialnämnden (25§ Socialtjänstlagen).Det förekommer numera i större utsträckning att familjsom av olika skäl inte kan lämnas ett medgivande ändå resertill andra länder och hämtar barn -- länder där man direktkan adoptera barn eller ta med dem hem. Det är sällanbarnets vårdnadshavare är känd eller anträffbar.Socialnämnden har i det läget inte möjlighet att ingripa ochta hand om barnet om inte sådana förhållanden föreliggersom avses i 1 § LVU, dvs. direkt fara för barnet.Även om det är klart att barnets vistelse hos familjen --eller den ensamstående personen -- inte är lämplig, saknaslaglig grund för ingripande. Den enda som i det läget kanbesluta att ta barnet från hemmet -- före adoption -- är denlegala vårdnadshavaren. Konsekvensen blir att barnet fårväxa upp under mindre goda förhållanden. Detförekommer också att domstolen beslutar om adoption medmotiveringen att ''barnet ändå är här och får det sämre omdet återsänds till hemlandet''.Socialnämnden bör få legala möjligheter att omedelbartflytta ett barn från ett sådant familjehem, så länge inte ensvensk adoption föreligger. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad som i motionen anförts om behov av regler för flyttningav barn.
mot · GG02So282 · 1993-01-26 00:00:00 — Möjlighet för socialnämnd att besluta om umgänge med barn I en tidigare motion har jag föreslagit att socialnämndenskall få möjlighet att reglera umgänge inte enbart mellanbarn och deras vårdnadshavare, då barnen vårdas med stödav LVU, utan också mellan barnen och andra personer --såsom vårdnadshavares sambo, släktingar, tidigarefamiljehemsföräldrar osv.Riksdagen beslöt dock i enlighet med socialutskottetsförslag (SoU 1992/93:2) att avslå motionen. Motiveringenvar att av allmänna råd och en skrivning iNorström-Thunved, Nya sociallagarna, framgår attnämnden har en allmän befogenhet att besluta om t.ex.besök hos barnet.Det finns emellertid ett rättsfall, RÅ 1987, not. 767, avvilket framgår att ett förbud att besöka inte kan riktas direktmot någon som inte är vårdnadshavare, och socialnämndenansågs inte ha haft erforderligt författningsstöd för ettsådant förbud.Då det i många fall förekommer att barn som vistas ifamiljehem besöks av släktingar eller andra, och detta integagnar vården av barnet, har socialnämnden inga legalamöjligheter att ingripa med reglering av eller förbud motbesöken. Mot detta kan invändas att familjehem eller HVB-hem kan avvisa ovälkomna besök eller telefonsamtal, mendet innebär att hemmen hamnar i t.ex. lojalitetskonfliktereller andra svårigheter. Socialnämnderna bör därför geslegal möjlighet att fatta beslut om umgängesinskränkningari angivna eller liknande fall. Det vore i vissa fall önskvärtockså i förhållande till en umgängesförälder. Barn, somvårdas med stöd av LVU eller med stöd av 6 §Socialtjänstlagen, har i många fall en förälder med enbestämd umgängesrätt.Enligt några domar skall umgängesrätten utövas enligttingsrättens domslut oavsett om det gagnar barnensbehandling. måste också rätta sig eftertingsrättens beslut om umgänge. Det enda sättet att fårättelse är att begäran sker hos tingsrätten om en ändring avumgänget.Ett exempel på detta är att socialutredning harverkställts beträffande två barn. Vårdbehov finns ochmodern samtycker till vården, som då sker under frivilligaformer. anser, att barnens umgänge medfadern är destruktivt och försvårar arbetet med barnen.Barnen vill dessutom inte träffa honom. Fadern begärverkställighet jämlikt 21 kap. , ochlänsrätten beslutar att modern vid visst vite skall se till attbarnen träffar fadern. Modern saknar möjlighet att påverkabarnens vård i den utsträckningen. endautväg är en ny dom i tingsrätten.En annan konsekvens är att barnens umgänge med denumgängesberättigade inte heller får utökas utöver vadvårdnadshavaren medger, oavsett om ett utökat umgänge ivissa lägen skulle gagna barnet.Eftersom en eventuell ändring av umgängesrätten via endom i tingsrätten blir temporär -- dvs. avses att vara underbarnets vårdtid -- skulle det vara enklare och urbehandlingssynpunkt bättre för barnet, om socialnämndensmöjlighet att reglera umgänget också i detfallet utökades. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om möjlighet för socialnämnd (ellermotsvarande) att besluta om barns umgänge.
mot · GG02So283 · 1993-01-26 00:00:00 — Rekreationsverksamhet för personer med funktionshinder Personer med funktionshinder klarar sig lättare änför sedan, då de tar in på hotell ellerrekreationsanläggningar. En mängd förbättringar av miljönhar tillkommit, som exempelvis rullstolsramper och högresängar. Det ger den rörelsehindrade möjlighet att väljamellan olika alternativ. För den som har ett omfattandehandikapp är dock valfriheten fortfarande mycketbegränsad.Handikapputredningen behandlade denna fråga i sittslutbetänkande. Det är emellertid så, atthandikapputredningens förslag kommer att genomförasförst på . De handikappade har själva byggt uppen rekreations- och hotellverksamhet som DHR driver.Som exempel kan nämnas hotellen Årevidden i Åre,Dellenborg i och i . Här harman försökt -- och så vitt vi förstår -- också lyckats med attskapa en bra miljö för en person med funktionshinder.Även vid i har man dennamöjlighet att få personlig assistans under dygnets 24timmar. Man har också möjlighet att få fritidsaktiviteteranpassade för den enskilde individen. DHR fått statsbidragför merkostnader i fråga om driften av hotellverksamheten,dels för att flertalet rullstolsbundna gäster kräver ett utökatservicebehov, dels för att rullstolsbundna kräver störreutrymme både då det gäller sanitära krav och större rums-och korridorytor.Hotellanläggningarna har varit ett ständigt ekonomisktbekymmer för DHR. knöts hotellen till ett av DHRägt managementbolag och man sökte på olika sätt minskaförlusterna, vilket visat sig genom att förlusterna blivit 2miljoner kronor lägre.Nu är situationen den, att eftersom samhället inte gertillräckligt ekonomiskt stöd, så måste man minskahotellverksamheten. minskar sittöppethållande till april--augusti, Årevidden kommer attstängas maj--juni samt fr.o.m. september. Dethär leder till att driftsförlusterna begränsas -- men till vilketpris sker detta? Jo, möjligheterna för DHR att hjälpaminskar väsentligt då man delvis måste stängaverksamheten. Den uppgift som hotellen haft försvinner iväsentlig mån. Detta rimmar ganska illa med vad partiernautlovat. Vi kan alltså inte -- om vi utgår från hotellets nyttaoch betydelse för handikappade -- komma till någon annanslutsats än att de påvisbara merkostnaderna måste leda tillytterligare överväganden. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ersättning förmerkostnader vid rekreationsverksamheten för personermed funktionshinder.
mot · GG02So285 · 1993-01-26 00:00:00 — har medellivslängden ökat avsevärt ivårt land. Den är nu för kvinnor och för män. finns ca 350 000 personer . Fram beräknasantalet 80-åringar öka och antalet 85-åringar med över 40 %.Våra äldre i samhället utgör en stor resurs och tillgångsom vi skall värna om. Utvecklingen kommer dock att ställaspeciella krav på samhället vad gäller vården och omsorgenav de äldre.Målet för samhällets vårdpolitik måste vara atttillförsäkra alla människor en värdig vård och omsorg. Denkristna människosynen där varje individ isamhällsgemenskapen är unik och har ett absolut värdeoavsett yttre förutsättningar är en viktig utgångspunkt.Betoningen av människovärdet i vården måste ständigtaktualiseras och varje försök att gradera vårdinsatserutifrån nyttoprinciper måste avvisas.Många av våra gamla och särskilt de som är sjuka harännu ej fått berättigad del av vårt välstånd. Många vill inte''ligga samhället till last'' och hörs inte. För dessa människorskulle en äldreombudsman kunna vara till stor hjälp med attföra deras talan -- att värna om våra äldres rätt i samhället.En äldreombudsman måste verka så nära de behövandesom möjligt med ett regionalt ansvar. Målsättningen är attalla skall kunna känna sig förvissade om att få enmänniskovärdig vård och omsorg. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att inrätta äldreombudsmän.
mot · GG02So287 · 1993-01-26 00:00:00 — Det råder brist på vuxendövtolkar i . Derasuppgift består i att hjälpa personer som fått en hörselförlustefter språkinlärningen, en grupp som inte skall hopblandasmed dem som fötts döva. De flesta s.k. vuxendöva är i denövre medelåldern eller äldre och utgör ungefär 4 000--5 000.En utbildad vuxendövtolk har i regel genomgått enutbildning på mellan . I utbildningen ingårskrivmaskinsträning, MHS (Mun- och Handsystemet, ettavläsestöd där man med ena handens fingrar visar olikaljud), psykologi, svenska, samhällskunskap,handikappkunskap m.m. Dessutom kan en utbildadvuxendövtolk ha andra kommunikationsmetoder änskrivtolkning. Vid skrivtolkning används flera olikametoder.För att kunna ge vuxendöva ett så gott stöd som möjligtbehövs utbildade vuxendövtolkar. Handikapputredningenrekommenderade att varje tolkcentral skall ha envuxendövtolk anställd, en rekommendation som mångalandsting tyvärr ej fullföljt. Det behövs således åtgärdersom leder till att fler vuxendövtolkar utbildas och anställs.Därför bör åtgärder vidtagas som stimulerar anställningoch användning av utbildade vuxendövtolkar i stället föricke utbildade s.k. skrivtolkar. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att vuxendövtolkar anställs itillräcklig omfattning vid landstingens tolkcentraler.
mot · GG02So288 · 1993-01-26 00:00:00 — Forskning m.m. om incest Incestproblemet har uppmärksammats mer och mer. Desom drabbas får ofta livslånga psykiska skador om en snabboch effektiv behandling inte sätts in. Risken för återfallbland förövarna är också stor. Det gäller alltså att förebyggasexuellt utnyttjande av barn och att behandla och hjälpa debarn och familjer som drabbats. Det gäller vidare att genomolika vård- och stödåtgärder förhindra återfall hos förövare.De som i sin yrkesutövning möter de olika problem somär förbundna med sexuella övergrepp mot barn ställs införmycket speciella krav på erfarenhet och kunskap.Yrkesgrupper som berörs återfinns inom ,hälso- och sjukvården, skolan samt rättsväsendet. I ärendensom rör barn som far illa är dessutom ett samarbete mellandessa olika yrkesgrupper och instanser alldeles nödvändigt.De olika yrkesgruppernas sammanlagda erfarenheter ochresurser ger bättre möjligheter att upptäcka om barn harutsatts för övergrepp i sina familjer och att finna medel attpå bästa sätt hjälpa dem och deras familjer ur krisen.En samverkansmodell med fasta rutiner har visat sig bästgarantera en tillfredsställande gemensam bas för såvälsociala som rättsliga åtgärder. En sådan finns t.ex. iÖstergötland. Den personal som arbetar med incestfrågorhos olika instanser behöver emellertid kontinuerligfortbildning för att klara sin uppgift och få kunskaper omnya metoder. Problemet är dock att forskningen om allaolika aspekter på incestfrågan inte är tillräckligtomfattande. Metodutvecklingen måste bygga på en stabilkunskapsbas. Kunskaperna måste avse såväl barnetssituation och rehabilitering som förövarens.Såväl som brottsförebyggande rådet harägnat sig åt frågan om metodutveckling och forskning mende samlade insatserna är ännu otillräckliga. Vi motionäreranser därför att ytterligare åtgärder måste vidtas hos deforskningsstödjande myndigheterna och organen för attstimulera till kvalificerad forskning om incestfrågan.Forskningen måste vara så inriktad att den kan skapaunderlag för bättre omhändertagande och rehabilitering avde barn som drabbats av sexuella övergrepp och derasfamiljer liksom också så inriktad att den kan bidra till attförebygga återfall hos förövarna. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om metodutveckling och forskninggällande incest.
mot · GG02So291 · 1993-01-26 00:00:00 — Handikappade har möjlighet attfå ekonomiskt stöd för inköp och handikappanpassning avbil, s.k. bilstöd. Detta är alldeles utmärkt och har lett till attmånga handikappade själva klarar sina transportbehovutan hjälp av färdtjänsten. Detta har ökat deras frihet ochgjort dem mera jämlika med andra medborgare i samhället.Alltfler handikappade som med hjälp av bilstödet fåtttillgång till en egen bil som är anpassad till deras särskildabehov har dock inte längre råd att använda denna bil. Derasinkomster räcker helt enkelt inte till att täcka kostnadernaför drivmedel, service och underhåll, skatt och försäkring.Problemet är särskilt stort för handikappade ungdomar somlyckats få ett jobb. Bara undantagsvis är deras lön så hög attde skulle ha hållit sig med bil om de inte varithandikappade. Det är orimligt att först bevilja bilstöd medett stort belopp och sedan vägra bidrag tilldriftskostnaderna så att bilen kan utnyttjas av denhandikappade. Detta är fallet för närvarande.Det är nödvändigt att det nuvarande bilstödetkompletteras så att de som efter noggrann prövningbeviljats stöd för inköp av bil samt kostsammaanpassningsåtgärder också ges ekonomiska möjligheter attanvända bilen i sin dagliga livsföring. Detta kan ske enligtföljande:Ytterligare en men lägre nivå avhandikappersättning införs.I underlaget förhandikappersättning bör i fortsättningen även ingå en rimligandel av driftskostnaderna för bil, för vilken bilstödutgått.Ersättning för handikappanpassning av bil skallkunna utgå även om bilstöd ej erhållits för inköp av bilen,eftersom vederbörande eller hennes/ hans familj redan kanäga en bil som är lämplig att handikappanpassa. Detavgörande bör vara om den sökande har sådanfunktionsnedsättning att bilen måste byggas om ellerkompletteras för att den skall kunna utnyttjas även ifortsättningen av den handikappade.Dessa förslag innebär ökade kostnader förhandikappersättning respektive bilstöd. Vi anser dock attde är samhällsekonomiskt självfinansierande eftersomsträvan bör vara att sjukbidrag eller förtidspension inte börutgå till personer och attförtidspensionering alltid ska ske först när alla möjlighetertill rehabilitering, arbete och utbildning har prövats förvederbörande. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om handikappersättningen,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om komplettering av bilstödet för dehandikappade.
mot · GG02So295 · 1993-01-26 00:00:00 — Bilstödet är viktigt, inte minst för människor som medhjälp därav kan studera eller förvärvsarbeta. Alternativet äri regel färdtjänst, som oftast ställer sig mycket dyraresamhällsekonomiskt.Det är viktigt att bilstödet går till dem som behöver detoch att tillämpningen inte är för stelbent.När det gäller en liten handikappgrupp -- deneurosedynskadade som utgör en grupp om 102 personer ilandet -- och ett fåtal andra personer med svåra armskadorhar tillämpningen vid försäkringskassorna tyvärr visat sigvara mycket stelbent.Av de neurosedynskadade, som är 25--,studerar eller arbetar så gott som alla och det bör varanaturligt att det offentliga på alla sätt underlättarsituationen för dessa människor.I den praktiska tillämpningen av lagen har bedömningeni regel gjorts att personer som är i avsaknad av armar ellerendast har rudimentära övre extremiteter kan användaallmänna kommunikationsmedel. Försäkringskassorna hardärför avslagit ansökningar om bilstöd från dessa personer.Enligt de skadade var länsarbetsnämnderna, som tidigarehandlade dessa ärenden, mer generösa i sin bedömning.Försäkringskassorna har nästan undantagslöst avslagitansökningarna.Det kan visserligen sägas att en person som saknar armarkan åka t.ex. buss eller tunnelbana. Man måste emellertidse till den reella situationen. Ofta råder trängsel vidhållplatser och resenären tvingas stå i det allmännafärdmedlet. En person som saknar armar har ju inget atthålla sig i och de har ofta svårt att hålla balansen. Fallskadorhar t.ex. förekommit. Enligt TSV ska det finnasgrepphandtag i allmänna kommunikationsmedel -- men vadhjälper det när man inte har armar att hålla sig med?En person utan armar kan inte heller själv ta upp pengareller biljetter och det torde inte vara alldeles självklart attchaufförer som ska hålla avgångstider ska knyta uppresenärens ryggsäck och ta pengar ur denna! Vilken annanperson skulle förresten vilja ha det så?Det är angeläget att bestämmelserna och tillämpningenrörande bilstöd till neurosedynskadade och andraarmskadade blir föremål för utredning och åtgärder. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att frågan om bilstöd tillneurosedynskadade och andra armskadade blirföremål för utredning och åtgärder.
mot · GG02So296 · 1993-01-26 00:00:00 — En allt större andel av den offentliga verksamhetenutsätts nu för konkurrens och utföraransvaret läggs på olikaprivata företag. Utvecklingen har också varit tydlig inomsocialtjänsten.Risken är uppenbar, att så snabba förändringar av denoffentliga sektorns verksamhet kan leda till allvarligamissgrepp. Ett allvarligt exempel på detta är, attutredningar i ärenden som avser direkt myndighetsutövninglagts ut på privata företag. Bl.a. har iGävleborgs län i en anmälan till justitieombudsmannenpåtalat att utredningsuppdrag i ett flertal ärenden, bl.a.utredningar om barn som far illa, lagts ut på ett bolag.JO har icke vidtagit några åtgärder i ärendet medanledning av att synen på entreprenadförhållanden i dennatyp av ärenden skulle avgöras avriksdagen.Riksdagen har därefter fattat beslut,som möjliggör att lägga ut uppgifter inom påentreprenad trots att oklarheter fortfarande finns om vadsom är myndighetsutövning.Myndighetsutövning från socialnämndernas sida riktasofta mot samhällets mest utsatta medborgare. Sannolikt harfå beslut så djupgående följder för den enskildamedborgaren som flera av socialtjänstenstvångsinstrument. Här finns bland andra de s.k. LVU-utredningarna, där samhället kan tvingas att motföräldrarnas vilja, skilja barn och föräldrar. Här finns ocksåvårdnadsutredningar av livsavgörande betydelse för barnetsoch föräldrarnas fortsatta liv.Det måste stå utom varje tvivel för den enskilde attsamhället gjort sitt yttersta för en så omsorgsfull utredningsom möjligt. Förvaltningslagens och sekretesslagens kravmåste följas till fullo. Tjänsteansvaret ska gälla utredaren.De förtroendevaldas ansvar för såväl beslut somsocialtjänstens organisation och arbete måste vara tydligt.Dessa krav kan svårligen uppnås, om utredningar om behovav tvångsåtgärder mot enskilda läggs ut på entreprenad.Socialutredningen skiljer sig också från många andrautredningar inom offentlig verksamhet genom att självautredningen ofta är en process. Insatserna underutredningsarbetet kan påverka det slutliga beslutet iärendet.Så kan t.ex. ett kvalificerat nätverksarbete ochstödinsatser för en förälder leda till att barn och föräldrarinte behöver skiljas åt. kommer föräldernunder utredningsarbetet till insikt om, att barnet under entid behöver andra trygga vuxna.Med hänsyn till utvecklingen i många kommuner är detangeläget att tydligt markerar attsocialutredningar, som kan komma att leda fram till beslutom tvångsingripanden mot medborgarna ellerställningstaganden i vårdnadstvister, inte får utföras påentreprenad. Detta utgör inte ett hinder mot att kommuneranlitar enskilda personer som uppdragstagare, även om deinte kontinuerligt är knutna till den kommunalaorganisationen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om socialutredningar påentreprenad.
mot · GG02So297 · 1993-01-26 00:00:00 — Den stora reformen beträffande stödet till bilinköp förhandikappade betydde mycket. Om man vill påpeka någraviktiga saker i dessa sammanhang är det, dels att beloppentill bilinköp höjdes betydligt, dels att inkomstgränsernaslopades helt då man sökte bilstöd.Nu har det emellertid -- sedan reformen genomfördes --utvecklats en praxis som inte är tillfredsställande. Vi ska idetta sammanhang bara ta upp vad man menar medbegreppet ''förflyttningssvårigheter'' och hur man alltsåtolkar detta begrepp.Man har enligt vår mening gjort gruppen eventuellabidragsberättigade till alltför liten genom att man tolkar''förflyttningssvårigheter'' på ett felaktigt sätt.Det gäller främst de armskadade som man inte anser hörtill gruppen med ''förflyttningssvårigheter''. Dessamänniskor får alltså inga bidrag trots att de kan styrka sittbehov av bidrag, med intyg både från arbetsterapeut ochläkare.I § 2 i förordningen om bilstöd till handikappade har denperson handikapp ''som på grund av varaktigafunktionshinder har väsentliga svårigheter att förflytta sigpå egen hand eller att anlita allmänna kommunikationer''.Det synes oss självklart att en person som saknar armar ellerhar nedsatt armfunktion tillhör gruppenförflyttningshandikappade.Men enligt praxis får en sådan person inte bilstöd utanhänvisas i stället till färdtjänst, vilken blir mycketkostsammare för samhället.Vi vill framföra ytterligare en sak som har att göra medatt personen ej fått bilstöd. Det gäller frågan omombyggnad av bilen, vilket ju är absolut nödvändigt för enperson som t.ex. saknar armar. Om vederbörande fårbidrag till bilen, då får han också ett ombyggnadsbidrag somhelt täcker kostnaden för denna ombyggnad. Men får haninget bilbidrag, då får han ej heller någotombyggnadsbidrag. Detta synes oss mycket orättvist.Här har vi alltså en grupp av människor med handikappsom uteslutes från att få bilstöd, vilket enligt vår mening ärdjupt orättvist. Dessa personer bör alltså kunna få bilstödoch ombyggnadsbidrag, då de fyller villkoren enligt ovannämnda förordning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en översyn av reglerna för bilstödtill handikappade.