mot · GG02Ju202 · 1993-01-26 00:00:00 — Den ekonomiska brottsligheten har ökatpå ett oroande och oacceptabelt sätt. Samhällets åtgärdermot den ekonomiska brottsligheten är heltotillfredsställande.Med ekonomisk brottslighet avses i första handvinningsbrottslighet i affärssammanhang och avsamhällsfarlig natur.Det torde råda politisk enighet om att denna typ avbrottslighet skall beivras på ett kraftfullt sätt. Frågan äremellertid vilka konkreta åtgärder som bör vidtagas för atterhålla erforderlig effekt inom överskådlig tid.I den allmänna debatten har det ofta framhållits attbekämpningen av ekonomisk brottslighet kräver insatser avsärskild art och kompetens. Personalen måste besittakunskaper inom straffrätt, civilrätt, skatterätt, bokföring,redovisning och ekonomi. Härtill kommer att insikter ocksåbör föreligga i affärsteknik, bank- och finansverksamhetsamt internationell handel.Det är givet att det traditionella polisväsendet intebesitter kompetens i nu angivna hänseenden. Inte helleråklagarväsendet som egentligen endast besitter kompetensinom den traditionella straffprocessen.För att få till stånd en effektiv kamp mot denekonomiska brottsligheten bör en central myndighetinrättas. Till myndigheten bör knytas personer med särskildkompetens inom ovan angivna områden. Sålunda skallmyndigheten bestå av specialutbildade poliser, åklagare,skatterevisorer, tullpersonal, kronofogdar frånspecialindrivningsenheterna, auktoriserade revisorer ochpersoner med anknytning till näringslivet.Myndigheten bör också ha rätt att uppdra åtprivatpraktiserande processadvokater att utföra åtal vidallmän domstol.En allvarlig brist i dagens rättsväsende är attåklagarkåren dränerats på kvalificeradpersonal, på grund av otillfredsställande löner och övrigaarbetsvillkor i jämförelse med näringslivets villkor.Härutöver gäller att uppgiften att utföra åtal i störreekobrottmål är mycket krävande. Uppgiften fordrar storkompetens, skicklighet, kontinuitet och uthållighet.Dagens system erbjuder för få incitament för att få framtillräcklig aktivitet på åklagarsidan för att över huvud tagetaktivera utredningsledet.Ett större antal fällande domar skulle ge en nödvändigvitalisering för utredningsarbetet kring ekobrottsligheten.Ett blint tillflöde av resurser för ekobrottsbekämpningenkommer inte att leda till de resultat som erfordras.Man bör i större utsträckning frigöra processinsatsenfrån brottsutredningen. Statsadvokater och statsåklagarebör koncentrera sina insatser på att utföra talan i rätten.Genom en särskild central myndighet förekobrottsbekämpning under erhållesen erforderlig koncentration, samordning och utveckling avkompetens och resurser.Myndigheten kan bevaka vilka lagstiftningsåtgärder somerfordras för att skärpa rättsordningen inom området.Myndigheten bör vara direkt underställd departementet föratt inte kompetenskonflikter skall uppstå. Myndigheten börha vittomfattande befogenheter att inom ramen förstatsförvaltningen ta i anspråk de resurser som krävs för ettframgångsrikt arbete.Myndigheten bör disponera tillräckliga medel för attkunna knyta till sig den kompetens som erfordras för attutreda och beivra komplicerade ekobrott. Vägledande skallvara, att på grund av ekobrottsligheten åderlåtes samhälletsresurser på ,konkurrensförhållandena i näringslivet snedvrids,irreguljära förmögenhetsöverföringar kommer till ståndoch ytterst går den demokratiska kontrollen över stora delarav samhället om intet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär att den skyndsamtprövar möjligheten att inrätta en central myndighet förbekämpning av ekonomisk brottslighet.