mot · GG02U282 · 1993-01-26 00:00:00 — har bedrivit en biståndspolitik, somsyftar till att hjälpa de fattigaste länderna i världen. Deländer som valts ut som programländer har ofta varit ''unga''länder som sökt bygga upp sina nationer på socialistisktideologisk och ekonomisk grund. Den vägen ledde inte tillde resultat man från början hoppats. Biståndspolitiken hardärför givits en ny inriktning.För att i skapa en bärkraftig och långsiktigutveckling och komma till rätta med försörjningskrisen ärdet angeläget att fortsätta med demokratisering ochförändringar mot friare marknader. Det måste därförskapas förutsättningar så att marknadskrafterna fårmöjlighet att samverka på ett effektivt sätt. Till det krävsallt ifrån kapital, utbildning och stöd till attitydförändring.Men det är också viktigt att vi som säger oss företrädamarknadsekonomin inte medverkar till att länder isolerasoch segregeras till tredjedelssamhällen, dvs att ett litet antalmänniskor lever i rikedom och resten i fattigdom. Allamåste kunna vara med i samhällsutvecklingen.I enlighet med det ovannämnda bör därförbiståndspolitiken fokusera på följande punkter:Demokrati, enskilda organisationers effektivitet,kvinnornas situation, frihandel, skuldsituationen samtvikten av att hålla fast vid enprocentsmålet.1. DemokratiI dialogen med mottagarländernas regeringar förutsättsatt tydligt framför sin syn på ekonomisk och politiskfrihet. avståndstagande till brott mot mänskligarättigheter måste också framstå mycket klart i dialog ochagerande. Tydliga markeringar måste göras när det gällerbiståndet till regimer som förtrycker eller militärt bekämparsitt eget eller andra folk.Vidare måste snabba och kraftfulla insatser göras iländer där en ny skör demokrati kämpar en ojämn kampmot krafter som vill bryta ner den.Arbetet för demokratisering och höjande av de fattigaslevnadsstandard får dock inte innebära att befolkningen itotalitära stater blir och känner sig övergivna. I sådanastater kan frivilliga organisationers arbete ha stor betydelse.2. Enskilda organisationerBiståndsviljan i har sin ryggrad hos folkrörelseroch ideellt engagerade människor. Där finns ofta en starkvilja till fortsatt hjälp för de fattiga folken även när derasledare gjort sig oförtjänta av stöd. Ett sätt att påskyndademokratiseringsprocessen är att stödja de frivilligaorganisationernas arbete och att också försöka bygga uppsådana organisationer i . Det måste finnas enmottagande organisation i biståndslandet, som tillsammansmed givarorganisationen kan vidareutveckla, fördjupa ochföra projekten vidare.Folkrörelser och enskilda organisationer kan spela enmycket stor roll i ländernas demokratiseringsarbete.Frivilligorganisationerna är väl lämpade att främjademokratimålet genom att de når befolkningen och därförkan påverka utvecklingen på bynivå. Ofta gör de frivilligaorganisationerna ett fantastiskt arbete. Många medlemmarär starkt besjälade människor som vill ge av sig själva för attkunna hjälpa kanske de mest utslagna människorna ivärlden.Det statliga biståndet har under 1970- och -80-talenägnat allt för lite omsorg åt stöd till organisationer ochinstitutioner utanför den offentliga sektorn. Det finns ettstort behov av gräsrotsorganisationer som kan görautvecklingsarbetet effektivare och stärka basen för endemokratisering. Humanistiska och sociala organisationer,kooperationen, fackföreningsrörelsen,kvinnoorganisationer och politiska partier behöverutvecklas i de olika länderna. Människorna måste få träningi den demokratiska processen.Det är bra att anslaget till frivilliga organisationersbiståndsverksamhet inte minskats i årets biståndsbudget.De frivilliga organisationernas arbete och insatser är en vägtill bistånd som kan utvecklas ännu mer än vad som skettoch sker för närvarande.För att få en helhet i olika organisationers projektarbetebör ett mottagarlands alla biståndsprojekt som har svenskanknytning komplettera varandra och bilda en helhet meden klar gemensam målsättning. Det bör därför finnasheltäckande kort- och långsiktiga planer för vad frivilligaorganisationer gemensamt vill och kan göra för att hjälpaett land. Planen skulle bl a utgå från det enskilda landetsbehov och möjligheter. SIDA eller Utrikesdepartementetskulle t ex tillsammans med olika organisationer kunna görasådana planer. Enskilda och frivilliga organisationer skullekunna ta ansvar för olika sektioner i en plan. En delorganisationer kanske orkade med flera sektioner medanandra svarade för någon mindre del. På så sätt skulle mankunna få fram en helhet, där alla drar åt samma håll. Ensamordning av biståndet skulle kunna ge ökad stabilitet ochbli en starkare och mer homogen motpart tillbiståndslandets myndigheter vid eventuella förhandlingarför övertagande av olika verksamheter/projekt.3. Kvinnornas situationI den nya inriktning som biståndet arbetar mot måstekvinnans situation i världen lyftas fram ännu mer äntidigare. En viktig beståndsdel av biståndets demokratimålbör vara att främja jämställdhet samt säkerställa mannensoch kvinnans lika värde.Kvinnans situation i olika länder måste lyftas fram i alltbiståndsgivande. Men för att nå kvinnan måste man ocksånå mannen, så att hans attityder och inställning till kvinnanförändras. Kvinnan måste komma upp på samma plan sommannen i alla de länder där svenskt bistånd är engagerat.Hon måste bli accepterad som en fullvärdig individ och harätt till fullständigt människovärde.Kvinnans situation i världen återkommer som ettständigt tema. Men i biståndsarbetet måste besinnas att i svarar en grupp människor, kvinnorna, för mer änhälften av jordbruksproduktionen. I svarar de för 70procent av den. De svarar för huvuddelen av försörjningenav energi, huvudsakligen ved, och för försörjningen avvatten.Familjesammanhållning, barns hälsa och utbildning i deländerna kan vi i stor utsträckning tacka dem för. Detta harde, förutom några undantagsfall, uppnått utan att hatillträde till krediter eller äganderätt till den mark de brukaroch trots att en mängd kulturella, sociala, ekonomiska ochjuridiska hinder systematiskt diskriminerar dem. Dennagrupp människor som bor på landsbygden i u-ländernarepresenterar 600 miljoner kvinnor.Stora slumområden har växt upp under de sensteårtiondena runt de flesta städerna i u-länderna.Undersökningar pekar på att avfamiljerna i många av dessa slumområden endast har ettfamiljeöverhuvud -- en kvinna.Det är ett fantastiskt betyg att kvinnor klarar uppgiftensom ekonomisk källa och social och kulturell bärare trots attde har alla odds emot sig. De arbetar i genomsnitt 25procent mer än männen och tjänar i genomsnitt 40 procentmindre.En grundläggande mänsklig rättighet är rätten tillutbildning som i sin tur är avgörande för att kunna åtnjutaoch utöva andra rättigheter. I det moderna samhället ärutbildning det väsentligaste och mest verkningsfullavillkoret för utveckling.År 1990 var antalet vuxna analfabeter 963 miljoner. Enkvinna av tre är analfabet. Bland männen ärförhållandet en av fem. Tydligast är könsskillnaden inomanalfabetismen i och . Medan antaletmanliga analfabeter sjönk från 247 miljoner 1970 till 233miljoner 1985, ökade antalet kvinnliga analfabeter undersamma period från 390 till 418 miljoner.Analfabetismen orsakar bl a dödsfall. 17 miljoner barn,främst i tredje världen, dör p g a analfabetism ochbristfälliga kunskaper i näringslära, som t ex okunnighet omhur viktig modersmjölken är ().Alfabetiseringsprogrammen för kvinnor har givit dem enökad medvetenhet om sina rättigheter, vilket är nödvändigtom det skall bli någon rättvisa i världen.Såväl i landsomfattande massalfabetiseringskampanjersom i mer lokala kampanjer har i synnerhet kvinnornasdeltagande varit mycket beroende av omgivningensinställning. En del män är oroade av undervisningen ochtillåter inte att deras fruar deltar i den. För attalfabetiseringsprogram skall lyckas måste därför både mänoch kvinnor motiveras. Män måste informeras omalfabetiseringens frigörande effekter.Det har visat sig att kvinnor som har alfabetiserats mötsmed ökad respekt i samhället och hemmet. De är bättrerustade att söka jobb och kan därför erhålla en bättreinkomst. De har mycket lättare att hjälpa sina barn medskolarbetet. De har större förmåga att driva småföretag ochsjälva sköta den bokföring som krävs.4. Säkra frihandeln till förmån för utvecklingsländernaUNDP:s 1992 räknar medatt utvecklingsländerna går miste om 500 miljarderUSD i uteblivna välfärdsvinster och inkomster på grund avreglerade varu- och produktionsfaktorsmarknader. 500miljarder USD är 10 gånger mer än vad utvecklingsländernaerhåller i form av bistånd. Rapporten nämner specielltområden där industriländerna har en lång och tragisktradition av regleringar nämligen inom textilindustrin ochjordbruket. Frihandel är den enskilt största faktorn bakombåde och NIC-ländernas ekonomiskaframgångar. Allt tyder på att det även gällerutvecklingsländerna.Inslagen av frihandel i relation medutvecklingsländerna måste därför öka. bör också iinternationella sammanhang hävda utvecklingsländernasbehov av frihandel.5. Säkra utvecklingsländernas tillgång på kapitalMellan 1972 och 1982 var industriländernanettolångivare till utvecklingsländerna. vände också kapitalströmmarnafrån och så attfattigare länder drabbades negativt.På grund av obestånd och betalningsmoratorier ärmånga utvecklingsländers kreditvärdighet mycket låg.Många utvecklingsländer använder också stora delar av sinaexportinkomster för att betala räntor och i vissa fallamorteringar. Den sammanlagda bilden är således dysternär det gäller utvecklingsländernas tillgång på kapital.Sverige bör i fråga om tillgång och behov av kapital meraaktivt verka för att utvecklingsländerna beviljas en definitivoch snar skuldsanering utöver det som redan har skett.6. Fastställ bistånd till av landets BNISverige tillhör en privilegierad del av vår jord. Vårt landtillhör de rikaste och mest förskonade från krig ochkatastrofer. Enligt 1992tillhör den femtedel av jordens befolkning somdisponerar av jordens inkomster. Av solidaritetsskäloch rättviseskäl bör därför vårt land anstränga sig att ånyonå upp till enprocentsmålet.Med tanke på hur världen ser ut är det inte projektensom saknas, snarare är det tvärtom. Att staten i vissamottagarländer tidigare inte klarat av att hantera ochadministrera biståndsprojekt innebär ingen absolutbegränsning av vårt lands möjligheter eftersom det finnsflera alternativa mottagare att arbeta med.Ytterligare ett skäl för att åter nå av BNI äratt bättre kunna utöva påtryckningar vid ett EG-medlemskap. Inom EG skulle med andraskandinaviska länder och kunna föregå medgott exempel och därmed i en samfälld aktion förmå övrigaeuropeiska länder att öka deras bistånds andel av BNP frånnuvarande (1990) till den av FN rekomenderadenivån på . En sådan höjning skulle innebära förutvecklingsländerna extra biståndsresurser värdaåtminstone . Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att enprocentsmålet för biståndetskall uppnås så fort som möjligt, helst inom innevarandemandatperiod,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att ytterligare verkaför att kvinnans ojämlika situation uppmärksammas ochmed olika insatser åtgärdas i alla biståndsprojekt,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om frivilliga organisationers insatseri biståndsarbete,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utvecklingsländernas behov avskuldlättnader,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utvecklingsländernas behov avfrihandel.1