mot · GG02So449 · 1993-01-26 00:00:00 — Välfärdspolitiken har många uppgifter.En av dess uppgifter är att ur samhälletsproduktionsresurser skapa och fördela ett utrymme försocial och ekonomisk trygghet för olika grupper avmedborgare. Medan man i andra länder byggt upp envälfärdspolitik, som enbart riktat sig till de mest utsattagrupperna eller till de grupper som genom arbete tjänat inrätten till förmåner, valde vi tidigt i en modell, sominnebär att alla som har behov av en förmån också har rätttill den. Vår modell är solidariskt finansierad ochomfördelar resurserna mellan unga och gamla, mellanfriska och sjuka, mellan barnlösa och barnfamiljer ochmellan bättre och sämre bemedlade. Den svenskavälfärdspolitikens omfattning och höga standard innebär attskatter och avgifter utgör en stor andel av löneutrymmet,men också att medborgarnas behov av kompletterandetrygghetssystem eller dyra privata vårdräkningar kunnatminimeras. I länder där välfärdspolitiken är mindre generellfår medborgarna avsätta en större del av sitt privatakonsumtionsutrymme för sådana ändamål -- om de har råd.Riskerna ökar därmed för att stora grupperstrygghetsbehov inte kan tillgodoses annat än på en lågbasnivå.En annan av välfärdspolitikens uppgifter är att fungerasom motor i samhällets produktionsprocess. Oavsett påvilket stadium i den ekonomiska utvecklingen ett landbefinner sig behöver produktionen det stöd som samhälletsvälfärdspolitik kan ge. En god familjepolitik skaparförutsättningar för de nya generationer, som skall bära uppden framtida produktionen och finansiera framtida välfärd.Genom barnomsorg, utbildning, arbetsmarknadspolitikoch rehabilitering tillgodoses behoven av arbetskraft.Enhetliga socialförsäkringssystem med lika regler över helaarbetsmarknaden innebär inte bara att invånarnas köpkraftkan upprätthållas vid barnafödande, sjukdom ocharbetsskada utan också att arbetskraften kan röra sig frittöver hela arbetsmarknaden utan att behöva oroa sig för atttappa intjänade rättigheter. Pensioner och andratransfereringar ger inte bara trygghet utan också köpkrafttill gagn för det svenska näringslivet. Sjukvård och omsorgom de äldre är inte bara till för dessa grupper utan frigörarbetskraft (framförallt kvinnlig), som annars skulle hablivit bunden till hemmet.En tredje uppgift för välfärdspolitiken är att fungera somenande nationell kraft. En välfärdspolitik, som ger alla rätttill förmåner i stället för allmosor till ett fåtal, kan lättareförsvaras av folkets flertal och innebär därmed ett bättrestöd åt de allra svagaste grupperna i samhället -- också itider av kris. I ett samhälle där olika grupper byggt upp egnaprivata lösningar kommer värnet av dessa lösningar i förstarummet, och beredskapen att ställa upp för de svagare iandra hand. Risken för segregation och social oro blirbetydligt större i ett sådant samhälle.Varje skede i en nations ekonomiska utveckling kräversin utformning av de välfärdspolitiska instrumenten för attskapa trygghet och rättvisa, för att bidra till denekonomiska tillväxten och för att hålla samman nationen.De resurser som tilldelas välfärdspolitiken kan givetvisaldrig vara större än att nationen förmår bära dem ochsamtidigt skapa förutsättningarna för de investeringar somär nödvändiga för ekonomins tillväxt. Det gäller nationer,som är på väg att skapa sig en ställning i världsekonominoch det gäller mogna nationer, som Sverige.Våra erfarenheter har begränsat sig till att byggaupp välfärdspolitiken under en lång följd av år medekonomisk tillväxt. Det vi nu måste klara av är att utformaen rättvist fördelad välfärdspolitik som håller införframtiden -- också i tider av ekonomisk stagnation ellertillbakagång -- med långsiktig balans mellan inkomster ochutgifter och för trycket av en alltmer internationaliseradekonomi. är det viktigare än någonsin att förstå hurvälfärdspolitikens olika uppgifter hänger samman medvarandra. Vi måste vara medvetna om att ingrepp i deursprungliga principerna för trygghetssystemenoundvikligen får följder för produktionens funktionssättoch för den nationella sammanhållningen kringvälfärdspolitiken.Motionens inriktningDet är detta som är motionens inriktning: att bygga uppen ny strategi för välfärdspolitikens överlevnad ochutveckling. Vår utgångspunkt är att de grundprinciper somvarit vägledande för den svenska välfärdspolitiken sedandecennier utgör en omistlig del av vårt lands utvecklinghittills och . För att kunna upprätthållaprinciperna om en solidariskt finansierad generellvälfärdspolitik med en förmånsnivå, som minimerarbehovet av privata särlösningar, krävs dock en omfattandestrukturomvandling av den offentliga sektor och detransfereringssystem som byggts upp för att administreravälfärdspolitiken. Därmed kan ett ekonomiskt utrymme påsikt skapas för att också i fortsättningen kunna upprätthållaen välfärdspolitik av hög klass. Klarar vi inte denna uppgiftökar riskerna för att det välfärdssamhälle vi byggt upp ätsupp inifrån.Vi har tidigare ingått en överenskommelse med denborgerliga regeringen om att överföra huvudmannaskapetför sjuk- och arbetsskadeförsäkringen tillarbetsmarknadens parter. I motionen går vi vidare ochföreslår förändringar när det gäller organisation ochinriktning av verksamheter för socialförsäkringarnas, hälso-och sjukvårdens, företagshälsovårdens ochprimärkommunernas del. Syftet är att bättre anpassavälfärdspolitiken till samhällets nya förutsättningar och attstärka de finansiella sambanden mellan olikasamhällsorgan. Syftet är också att stärka de krafter sommotverkar ohälsa och som främjar ett aktivt liv. Vi föreslåren rad konkreta åtgärder på detta område.Våra förslagVåra förslag är följande:1. Vi lägger förslag till närmare utformning av den nyasjuk- och arbetsskadeförsäkringen och de förebyggande ochrehabiliterande resurser som bör knytas till denna. Blandannat föreslår viEn partssammansattrehabiliteringskommitté på arbetsplatserna Bidrag tillarbetsmiljöförbättringar i företagen Ett differentieratavgiftssystem för premierna till den nya försäkringen för attstimulera god hälsa och minskad utslagning Uppbyggnadav en ny arbetshälsovård inom försäkringens ramUppbyggnad av enklare medicinsk och yrkesmässigrehabilitering inom försäkringens ram 2. Riktat program mot ohälsa 3. Försöksverksamhet med samordning av samhälletslokala förebyggande och rehabiliterande insatser inomhälso- och sjukvård, sjukförsäkring, socialtjänst,vuxenutbildning och arbetsmarknadspolitik 4. En förstärkt primärvård 5. Omstrukturering av sjukvårdenVälfärdspolitikens förutsättningarDen främsta förutsättningen för välfärden är arbetet.Med arbete skapar vi den produktion, som skall ge oss vårnationella försörjning och som skall kunna exporteras tillandra länder. Betalningen för arbetet ger oss möjlighet attkonsumera och att avsätta resurser till social service ochtransfereringar. av de skatter och avgifter, som finansierar de svenskavälfärdssystemen baseras på betalningen för arbetet. Häringår inkomstskatter, arbetsgivaravgifter och egenavgifter.Större delen av varuskatterna betalas via den privatakonsumtion som härrör från arbetsinkomster. Bara en litendel av den offentliga sektorns finansiering kommer frånbeskattning av företagens vinster och materiellaresursförbrukning.Världens högsta skattetryck?Skatternas andel av bruttonationalprodukten uppgick1990 till . har därmed världens högsta skattekvot.Enligt OECDs statistik är genomsnittligaskattekvot , dvs lägre än den svenska.OECDs statistik mäter emellertid inte skattekvoten påsamma sätt i olika länder. För att få en rättvisande bildmåste man se lite närmare på de olika ländernas sätt att taut skatt av sina medborgare. I de flesta europeiska länderhar man valt att låta framtida generationer få betala dennuvarande generationens offentliga konsumtion. I ställetför att ta ut tillräcklig mängd skatter och avgifter har manvalt att låna pengar. Lånen och räntorna på dessa måstesenare betalas tillbaka i form av högre skatter ellerförsämrad välfärd för kommande generationer. Ända sedan1970 har haft ett budgetunderskott.Som högst uppgick det samlade underskottet till 1982. 1990 låg det på . En viktig orsak till de höga budgetunderskotten iEG-länderna är den höga arbetslöshet man haft . Den har medfört stora kostnader i form avarbetslöshetsersättningar och förtidspensionering av äldrearbetskraft som det blivit allt svårare att ta ut skattav de allt färre som fortfarande ingår i produktionen. I skall av befolkningen genom sitt arbete svara förförsörjningen av 60 %.I , där vi haft den fullasysselsättningen som mål och hälften av befolkningen är iarbete, är situationen annorlunda. Med undantag för denborgerliga regeringsperioden --82 har politiken under1970- och 80-talen varit inriktad på klara den offentligasektorns behov utan budgetunderskott.När man jämför olika länders skattekvoter måste man tahänsyn till dessa skillnader i sättet att finansiera välfärden.För att jämförelsen mellan och skallbli korrekt bör vi således lägga till det budgetunderskottsom finns i . Skillnaderna i faktiska utgifter förden offentliga servicen mellan och EG-genomsnittet, det sk utgiftstrycket, blir då inte utan . Detta avser 1990.Sedan dess har vi i ökat det statligabudgetunderskottet till av BNP 1992. Enligt finansplanen kommer detsamlade utgiftstrycket för den konsoliderade offentligasektorn 1992 att uppgå till , det högsta . Diagram: Skattetryck ochutgiftstrycka16pNär man jämför olika länder måste man också ta hänsyntill hur skatte- och förmånssystemen är utformade irespektive land. I har vi en ovanligt hög grad avbeskattningsbara förmåner. Det ger en högre skattekvot äni länder när förmånerna betalas ut som nettosummor utanatt sedan beskattas. I har vi valt att gebarnfamiljerna ekonomiskt stöd genom bl.a. barnbidrag.Det ger en högre skattekvot än i t.ex. , där man istället valt att ge barnfamiljer ett motsvarande stöd i formav barnavdrag via inkomstskatten. Räknar man om olikaländers utgiftskvoter med hänsyn till bl.a. dessa faktorerfinner man att skillnaderna mellan och utgifter för den offentliga sektorn inte alls är såstora som den officiella skattestatistiken ger sken av. 1990låg i topp i världen, men avståndet till EG-genomsnittet är med dessa justeringar mindre än 6 %.Denna kvarstående skillnad mellan och EG-genomsnittet kan förklaras av tre viktiga faktorer:1. har i högre grad än andra länder valtvälfärdssystem som är riktade till alla medborgare. I andraländer, med system för intjänade rättigheter (t.ex. på deneuropeiska kontinenten) eller med system som selektivtinriktar sig enbart på de svagaste grupperna (t.ex. )måste medborgarna själva eller deras arbetsgivarekomplettera sitt sociala skydd. Resultatet har blivit störreskillnader i välfärdens förutsättningar mellan olika skikt avbefolkningen.2. har kommit att fåEuropas högsta andel äldre (1992 var av befolkningen och däröver). Med ett välutbyggt pensionssystem och med en god sjukvårdsstandardhar vi särskilt höga kostnader för denna delav befolkningen. Vår höga andel äldre utgör dock bara ettförsprång i tiden. kommerflertalet europeiska länder att öka sin andel äldre i mycketsnabb takt medan andelen i bara växerobetydligt. Andra länder kommer av detta skäl att få ökadeutgifter för pensioner, sjukvård och äldreomsorg underkommande år.3. har skaffat sig entätposition när det gäller kvinnlig förvärvsverksamhet.Drygt 80 % av de svenska kvinnorna förvärvsarbetar. En förutsättning för de svenska kvinnornas högasysselsättningsgrad är de investeringar vi gjort i vårvälfärdspolitik. Särbeskattning, solidarisk lönepolitik,utbyggd barnomsorg, äldreomsorg och världens mestomfattande föräldraförsäkring har gjort detta möjligt. ISverige kan vi knappast öka den kvinnligaförvärvsfrekvensen mer eftersom den redan är lika hög sommännens. I många andra länder sker en snabb ökningav kvinnors sysselsättningsgrad. , ochItalien är några exempel på länder som ökar starkt.Naturligtvis måste de också göra samma slags investeringari den offentliga sektorn som vi gjort i . Då ökar ocksådessa länders offentliga utgifter.Sverige har inte bara världens högsta skattetryck ochvärldens högsta utgiftstryck. Näringslivets ekonomifaktabrukar då och då tala om för oss att svenska löntagare ocksåfår minst kvar i plånboken när alla skatter är betalda. Detär sant, men också här måste jämförelsen göras med hänsyntill de jämförda ländernas olika förutsättningar. Om vi baraser till vad en ensamstående industriarbetare utan familj fåri lön kommer den svenske industriarbetaren att få minstkvar efter skatt om vi gör jämförelsen mellan 17 . Men han har också med sin skatt betalt en stor delav den sociala service som industriarbetare i andra ländermåste betala extra för. Bor han i ett land där den kvinnligaförvärvsfrekvensen är låg kommer han kanske att varaensam om att dra in en inkomst till familjen, och måsteockså bidra med en större andel till den gemensammaförsörjningsbördan i samhället. Å andra sidan innebär enhög kvinnlig förvärvsfrekvens att den del av befolkningensom bidrar till försörjningen och de samlade inkomsternaökar. En jämförelse som också tar hänsyn till skillnader iolika länders förvärvsfrekvens hos både män och kvinnorvisar att en svensk industriarbetare ligger på åttonde platsnär det gäller konsumtionsutrymme efter skatter ochavgifter. När fler i familjen arbetar ökar familjens offentligautgifter, men också deras sammanlagdakonsumtionsutrymme.1980-talets problemFörsämringar i produktivitet och tillväxtEn av de viktigaste förutsättningarna för att kunnabibehålla och utveckla välfärdspolitiken är att produktionenutvecklas i takt med de ökade behoven av välfärd. Under1980-talet ökade behovet av välfärdssatsningar kraftigtbåde genom att antalet äldre växte och att den kvinnligaförvärvsfrekvensen fortsatte att öka som det iSveriges föddes fler barn än på mycket . Medan dettaskedde ökade produktionstillväxten i allt långsammare taktför att minska. Till detta kommer 1980-taletskreditexpansion, som ledde till att staten tvingas gå inmed bankgarantier för att skydda det finansiella systemetfrån ett sammanbrott. Vår konsumtion under 1980-taletskedde delvis på kredit. Det är nu , somdessa skulder skall betalas. Vi kan inte skjuta skuldenframför oss på våra barn.När vi nu befinner oss har vi fåttytterligare problem i form av en arbetslöshet på europeisknivå med mycket höga utgifter för arbetslöshetsersättningaroch arbetsmarknadspolitik. Det är dels en följd av 1980-talets inhemska problem, dels en följd av deninternationella lågkonjunkturen och sist men inte minst enföljd av de borgerligas regeringspolitik, som gjort allt högrearbetslöshetstal till en strategi för det systemskifte de nugenomför.Följden har blivit att de förvärvsarbetande som genomsitt arbete ytterst bär upp välfärdsstaten blir allt färre.Problemen att finansiera den välfärd som produceras ikommuner, landsting och socialförsäkringssystem har blivitallt större.Hälso- och sjukvårdens utveckling under 1980-taletEfter att ha genomgått en snabb expansion under 1960-och 70-talet avstannade hälso- och sjukvårdens tillväxtunder . Vårdens andel av BNP sjönk från av BNP 1983 till 1992. Genom den allmänna åtstramning som sattes ini hela den offentliga sektorn förloradelandstingen en stor del av skatteunderlaget från juridiskapersoner. blev det svårare att finansieraverksamhet med skattehöjningar. Mellan 1981 och 1990ökade landstingsskatten med , vilket skalljämföras med de 4:50, som skatten ökade med decennietföre. Landstingens bidrag från den allmänna försäkringenhar legat stilla på av BNP per år.De löpande intäkterna har inte täckt utgifterna. Dereserver, som landstingen hade ,tömdes och inleddes med underskott ilandstingens budget. Det ekonomiskt kärvare 1980-taletställde sålunda ökade krav på omställning mot en ökadeffektivitet i resursutnyttjandet. Dessa krav har mötts delsgenom vardagsrationaliseringar av det slag som varit vanligtinom all offentlig förvaltning , dels genomolika försök att omstrukturera vården.Satsningarna på att bryta den starka sjukhusinriktningeni den svenska sjukvården har varit kantad av svårigheter.Endast långsamt har primärvården byggts ut i form avvårdcentraler och läkarstationer. Antalet läkarbesök inomden sjukhusanslutna vården har trots detta inte minskat iden takt man räknat med. har antalet läkare ökatbetydligt snabbare inom den sjukhusanknutna vården äninom primärvården.Den borgerliga regeringen har slagit in på en avvecklingav de förebyggande inslagen, bl.a. genom att raseraföretagshälsovården. I borgerliga landsting genomförs nuunder beteckningen ''husläkarreform'' system, som hårdareän tidigare knyter primärvårdens personal till behandling avåkommor och som omöjliggör för distriktsläkarna att fåbetalt för förebyggande insatser i primärvården.Kraven på samordning med socialförsäkringssystemethar länge varit små, vilket resulterat i samhällsekonomiskafelprioriteringar. Detta beror på att landstingen i sinaprioriteringar enbart har att se till de egnabudgetförutsättningarna och inte behöver ta hänsyn tillkostnadsökningar som kan uppstå på andra håll i samhället.Verksamheter som resulterar i minskat antal vårddagar vidlandstingens egna institutioner prioriteras därför högre änverksamheter som kan reducera långa sjukskrivningstideroch produktionsbortfall. På socialdemokratiskt initiativpåbörjades en försöksverksamhet med gemensambudget för primärvård och socialförsäkring på några orter ilandet. Särskilda DAGMAR-pengar har avsatts förutbyggnad av regionala sjukvårdsresurser, som kan kortalånga sjukskrivningar.Primärkommunernas utveckling under 1980-taletTrots indragningar av skatteunderlag och trots ökadrestriktivitet och stopp för skattehöjningarhar primärkommunerna genomgått stora förändringar från1980 och framåt.Barnomsorgen har byggts ut i mycket snabb takt. 1991fanns det platser i daghem och familjedaghem för 390 000 barn, vilket motsvarade av alla barn i åldersgruppen 0--. fannsdet 156 000 platser i familje- och fritidshem för skolbarn iåldrarna 7--, vilket motsvarar av åldersgruppen. finns en tendens till enuppbromsning av utbyggnaden och till att barn tillarbetslösa förlorar sin plats i barnomsorgen. Redan sjunkerantalet platser för skolbarn. Lågkonjunkturen kan medförasåväl begränsad utbyggnad som lägre utnyttjande pådaghem och familjedaghem för förskolebarn.Av diagrammet nedan framgår dock att antaletförskolebarn fortsätter att växa kraftigt. Om utbyggnadenstannar av eller förbyts mot en minskning i antalet platser,finns det en risk att brist på barnomsorg återigen kan bli enhämmande faktor i en kommande högkonjunktur.Diagram: Förskolans utbyggnada16pAntalet äldre har vuxit mycket kraftigt under 1970- och80-talen, vilket lett till att har den störstaandelen äldre bland befolkningen. Under 1990-taletkommer ingen ökning av antalet personer att ske.Det dröjer till omkring . Däremot fortsätter antaletpersoner att växa stadigt under hela 1990-talet.Detta innebär fortsatt stora ansträngningar på såvälprimärvårdens som den kommunala äldreomsorgensresurser. Som ett mått på denna äldre grupps betydelse uromsorgs- och kostnadssynpunkt kan nämnas att andelenpersoner visserligen bara utgör av befolkningen, men svarar för av sjukvårdens resurser. Diagram: Befolkningen över65 år ....Diagrammet ovan visar förändringarna av antalet äldre1975 fram . I diagrammet redovisas också antaletpersoner med social hemhjälp. Som framgår behöverutbyggnaden öka om vi skall kunna hålla samma standard ihemtjänsten som . hardock antalet personer med social hemhjälp minskat. Enliknande utveckling gäller äldreboendet. Antalet boende iservicehus med lägenheter har visserligen ökat , men har antalet platser i medhelinackordering (ålderdomshem) reducerats i ungefärmotsvarande grad. har antalet äldre fortsatt attöka. Andelen boende som är dementa ökar. till1988 fördubblades andelen dementa på ålderdomshemmentill . På de lokala sjukhemmen är dementa. Också inom servicehusen med lägenheterfinns en tendens till ökning av andelen dementa.Landstingens avveckling av institutionsvård inom långvårdoch psykiatri har dessutom medfört att behovet av boendeoch service ökat mer än vad befolkningsutvecklingen hos deäldre ger uttryck för. Ett allt vanligare inslag ikommunernas äldreomsorg är yngre personer med ettmycket tungt vårdbehov. Här har kommunerna inte hunnitmed att utveckla resurserna i den takt som varit önskvärd.Eftersom såväl barnomsorg som äldreomsorg har varitprioriterade verksamheter i de allra flesta kommuner harandra verksamheter fått stryka på foten mer än dessa. Inomskolan har fört med sig alltmer begränsaderesurser till fria läromedel. I många skolor harmåltidsstandarden successivt sänkts. Inom skola, bibliotek,fritidsverksamhet osv. ökar trycket på avgiftsbeläggning avservicen. Kommunernas resurser till underhåll av sina egnafastigheter har eftersatts, vilket dels resulterat i ett allmäntförfall av offentliga lokaler, t.ex. skolor, dels i högreframtida kostnader för reparation av sådant som inteunderhållits. Standarden på gator, vägar och avloppsnät hareftersatts. I brist på pengar har många kommuner sålt mark,trots att detta senare kan komma att innebära högrekostnader för exploatering av mark för framtida ändamål.Sedan regeringsskiftet har ytterligare nya företeelserdykt upp i den kommunala verksamheten. Kraftigt ökadeavgifter inom barn- och äldreomsorgen har blivit medel delsatt öka graden av avgiftsfinansiering, dels att begränsaefterfrågan på service. En utestängningsprocess påbörjasdärigenom. har system med barnomsorgspeng,skolpeng och äldreomsorgspeng börjat få spridning. Tankenär att varje barn skall garanteras en summa pengar som skafinansiera barnets skola. Eftersom skolpengen är utformadsom en baspeng, räcker den precis till den service som denallmänna skolan kan ge. Den räcker inte för den som harsärskilda behov. En familj som har råd att satsa mer änskolpengen kan dock välja en annan skola för sitt barn.Regeringen har dessutom sett till att fristående skolor givitsextra bidrag på bekostnad av det allmänna skolväsendet.Systemen med skolpeng, barnomsorgspeng ochäldreomsorgspeng kommer att leda till en segregation avden kommunala servicen, där den egna plånbokenbestämmer graden av service och där de som harbegränsade resurser och stora behov får finna sig i skoloroch daghem som bara har krympande basresurser till sittförfogande.Socialförsäkringarnas utveckling under 1980-taletPolitiken ledde, åtminstone skenbart,till så stora förbättringar av ekonomin att några reformerkunde genomföras. Barnbidragen förbättrades kraftigt.Föräldraförsäkringen byggdes ut och kompletterades. 1987genomfördes den stora sjukpenningreformen, som gavstora LO-grupper en mer rättvis kompensation vidsjukfrånvaro. Delpensionen återställdes till den nivå somgällde före försämringen under de borgerliga regeringsåren.Under 1980-talet skedde också höjningar av såvälgrundpensionen som pensionstillskotten.Den ökade sysselsättning som blev följden av den fördapolitiken ledde också till volymökningar isocialförsäkringarna. Medan antaletsjukpenningförsäkrade ökade ökade antalet försäkrade medanställning . Detta samt de förbättrade reallöner som följde meddet goda sysselsättningsläget bidrog till attsjukpenningutgifterna steg från av BNP 1983 till 1989. En del av kostnadsökningarna kan docktillskrivas det faktum, att många i arbetskraften, somtidigare blivit ratade på arbetsmarknaden på grund avkroniska sjukdomar och handikapp, fick ökade chanser tillsysselsättning. Den ökade kvinnliga förvärvsverksamhetenoch det faktum att kvinnorna ökade sinarbetstid från i genomsnitt halvtid till trekvartstid innebaren högre sjukfrånvaro. Medan männens sjukfrånvaroknappt alls förändrades (med undantag förförändringar på grund av konjunkturen) svarade kvinnornaför så gott som hela den ökning av sjuktalet som ägde rumunder detta decennium.När lågkonjunkturen kom sjönk sjukfrånvaron igen,precis som alltid vid lågkonjunkturer.