mot · GG02Jo202 · 1993-01-26 00:00:00 — Äganderätten utgör en av den västerländskacivilisationens hörnpelare. Svensk rätt har av ålderinnehållit bestämmelser till skydd för den enskilde motmyndigheters godtycke och övergrepp. Trots vissaförbättringar innehåller den svenska regeringsformenendast ett relativt svagt skydd för äganderätten.I regeringsförklaringarna såväl 1991 som 1992 harregeringen uttalat att äganderätten och den enskildesrättssäkerhet skall ges ett förstärkt skydd.Kommittédirektiven för den tillsatta Fri- ochrättighetsutredningen ger uttryck för samma sak.Tyvärr pågår på olika håll aktiviteter som syftartill en försvagning av äganderätten. Lagstiftningen präglasibland av motsägelser. För den enskilde blir det därför svårtatt tolka olika lagar och kunna bedöma verkningarna avdem.Det är en fråga som vi särskilt vill lyfta fram här. Detgäller hur man skall hantera den mark som en lantbrukarevill ställa om.Enligt jordbrukspolitiska beslut skulle enbetydande del av åkermarken ställas om till annanproduktion än livsmedel. Ett alternativ kan då varaskogsplantering eller anläggning av energiskog.Omställningsersättning utgår och i vissa fall ävenanläggningsersättning. Den enskilde lantbrukaren måste dåtolka beslut som att omställning är en viktig ochangelägen åtgärd.Men för omställning krävs tillstånd. Det har förekommitatt ansvarig myndighet först givit klartecken tillomställningen och reserverat medel för denna. En tidefteråt säger nästa myndighet nej till omställning ochstoppar utbetalning av ersättningen med hänsyn tillnaturvårdens och/eller kulturmiljövårdens intressen.Hade man meddelat den sökande att skäligersättning kom att utgå för att marken inte fick ställas omkunde ingen haft någon invändning. Men alltför ofta fårsökanden besked att ingen ersättning utgår och att markenskall odlas som tidigare.Vi anser det oskäligt att en myndighet skall kunna tvingaen lantbrukare till att fortsätta en odling som han anserolönsam eftersom han velat ställa om produktionen på denaktuella arealen.Ett sådant myndighetsagerande sätter enligt vårbestämda uppfattning rättssäkerheten ur spel. Anledningenär en oklar tolkning av begreppet ''pågåendemarkanvändning''. Vi anser därför att regeringenomgående måste ta initiativ till ny lagstiftning så atträttsläget blir klarlagt. En lantbrukare måste ha rätt tillersättning när han förbjuds att plantera skog eller anläggaenergiskog på åker, äng eller annan betesmark.Frågan har blivit än mer aktuell i och med regeringensförslag i proposition 1992/93:100 bilaga 10. Här krävs attlantbrukare, för att få del av kommande arealersättningar,ansluter av stödarealen till omställningenfr.o.m. år 1993.Skulle skogsplantering eller anläggning av energiskogvara den mest realistiska åtgärden och den förbjuds,riskerar lantbrukaren att gå miste om arealersättningen.Den enskilde kan då hamna i en ohållbar ekonomisksituation.I vissa områden och på vissa marker är skogsplanteringeller anläggandet av energiskog den mest realistiskaåtgärden. Tillgången på alternativ är begränsad. Extensivtbete som är det vanligaste omställningsalternativet, passarinte alla, särskilt om man inte har djurproduktion.Beviljas inte omställning och ej heller ersättning för attbibehålla nuvarande produktionsinriktning kan enlantbrukare ändå sluta att odla marken. Någonbrukningsplikt av finns . som inte brukas, blir när lantbrukarenanmäler detta till , klassad som skogsmarkenligt uppgift från . Skogsplantering påskogsmark bör knappast någon myndighet kunna förbjuda.Då hindras ju pågående markanvändning och ersättningmåste utgå!Av detta exempel framgår hur komplicerad situationenkan te sig för den enskilde lantbrukaren. Regeringen måstemedverka till att skapa klarhet. Den enskilde skall intebehöva driva långvariga rättsprocesser för att få sin rättklarlagd. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag till lagstiftningså att äganderätten skyddas och att de som drabbas avmyndighetsingripande enligt ovan erhåller rätt tillersättning.