mot · GG02A254 · 1993-01-26 00:00:00 — De handikappade och arbetsmarknaden Rätten till arbeteAlla människor måste ha rätt till arbete oberoende avindividuella skillnader i förutsättningar och behov avstödinsatser. Människor med funktionshinder behöver imånga fall extra stöd av samhället för att kunna finna, fåoch behålla ett arbete. Trots de särskilda åtgärder förhandikappade som finns inom ramen för AMS anslag,saknar en stor grupp funktionshindrade arbete.Enligt handikapputredningens huvudbetänkande SOU1991:146 saknar funktionshindrade arbeteeller sysselsättning. Kön av funktionshindrade som vill haett arbete, men inte får något, ökar i en lågkonjunktur.Även med högkonjunktur kan konstateras attarbetslösheten bland handikappade varit både hög ochkonstant. Vi är oroliga för att dagens höga siffror blirbestående oavsett om konjunkturen förändras.Den aktiva arbetsmarknadspolitiken, syftande till allasrätt till ett arbete, måste bibehållas.Anställningsbefrämjande åtgärder för personer medfunktionshinder bör på ett aktivt och offensivt sätt ge denenskilde frihet att välja arbete efter personligaförutsättningar och intressen. Både generella ochindividuella åtgärder behövs för att människor medfunktionshinder inte skall missgynnas i arbetslivet.Arbetsgivare skall inte tillåtas missgynna en arbetstagareeller en arbetssökande på grund av hans eller hennesfunktionshinder. Den enskilde måste ges förutsättningar attpå likvärdiga villkor med andra söka, erhålla ochupprätthålla anställning. Tillgången till arbetshjälpmedel ärav stor betydelse. Primärt bör skyldigheten atttillhandahålla hjälpmedel åligga arbetsgivaren.Förutom nödvändiga anslag på en hög nivå behövsytterligare förslag och resurser som underlättar inträdet påarbetsmarknaden för handikappade.LönebidragenLönebidragssystemet har till syfte att kompenseraarbetsgivare för de merkostnader det kan innebära attanställa en person med funktionshinder.Övergången till flexibla lönebidrag var i princip ettriktigt beslut, och är ett viktigt arbetsmarknadspolitiskthjälpmedel. Det finns dock synpunkter som måste tas medi det vidare arbetet med dessa lönebidrag. Lönebidraget börinte förändras till anställningsstöd som utgår i fast krontal(basbidrag). Det är svårt att se några fördelar för denenskilde i förslaget om fast krontalsbelopp i ''enklare ocheffektivare lönesubventioner''. Det föreligger snarare riskför ogynnsam löneutveckling om stödet beviljas i fastbelopp i stället för i procent av lönen.Resultatet av det flexibla lönebidraget i kombinationmed ont om medel till lönebidrag kan bli att enskildasökande med funktionshinder upplever att de skall''utackorderas'' till mer eller mindre villiga arbetsgivare.För att värna om den sökandes integritet och tillgodosebehovet av arbete erfordras att det finns tillräckligt medlönebidragsmedel.För att lönebidrag skall vara ett effektivt stöd för denarbetssökande krävs att anslaget till lönebidrag ärtillräckligt. Det är oacceptabelt att människor inte kan taerbjudna arbeten på grund av att medel saknas hosarbetsförmedlingarna.När det gäller arbetsmarknadsläget för psykiskt stördaså är det dystrare än för andra grupper. Över hälften av deförtidspensionerade i gruppen yngre människor har någonform av psykiatrisk diagnos på pensionsbeviset.Lönebidraget har visat sig vara ett utmärkt medel förrehabilitering och hjälp att komma ut i arbete för dessagrupper. I dagens arbetsmarknadsläge är det speciellt svårtför psykiskt handikappade att komma ut påarbetsmarknaden -- de får t.o.m. svårt att konkurrera omlönebidraget. Det är ytterligare ett skäl till att utöka antaletlönebidrag.När det gäller det nya systemet med enbart flexiblalönebidrag så finns det naturligtvis flera fördelar. Men detfinns också problem som såväl riksdag somarbetsmarknadsutskottet förutsåg vid behandlingstillfället.Ett sådant problem som arbetsmarknadsutskottet ocksåbeskrev i sitt betänkande är de som redan är anställda ochhar t.ex. ett bidrag om . När man omprövar dettabidrag och kanske arbetsförmedlingen anser att det skallminskas beroende på att den handikappade enligtbedömningarna har behov av eller rätt till ett lägre bidragpå grund av sitt handikapp. Detta kan skapa problem omt.ex. en ideell organisation inte har råd eller möjlighet attöka sin del av lönebidraget.Ett annat problem kan självfallet vara att enorganisation har arbetsuppgifter och en lämplig person(t.ex. medlem) men inte har resurser mer än upp till 10 %.Detta betyder att den handikappade inte får chansen attkomma ut på arbetsmarknaden. kan man kanske sägaatt i dessa situationer så är lönebidraget ettarbetsmarknadspolitiskt instrument och inte någotorganisationsstöd. Detta är naturligtvis riktigt i sak, mendet kan trots allt betyda ökade svårigheter förhandikappade att få arbete. Det kan också konstateras attorganisationsstödet från samhället inte ökatutan snarare minskat.Det finns säkert ytterligare skäl att medflexibla lönebidrag utvärdera de nya reglerna och deeventuella negativa konsekvenser som de fört med sig.Oberoende av hög- eller lågkonjunktur har tidigare''kön'' av kvarstående arbetshandikappade sökande varittämligen . Under rådande lågkonjunktur äremellertid situationen annorlunda. Antalet kvarståendearbetssökande med arbetshandikapp har ökat drastiskt.Under i stort sett skedde en kontinuerligökning av antalet arbetshandikappade i olika åtgärder.Trots den ökande arbetslösheten harde arbetsmarknadspolitiska åtgärderna för gruppen inteökat. uppgick det totalaantalet arbetshandikappade i lönebidragsanställningar,och offentligt skyddat arbete till i genomsnitt 81000 personer. Detta kan jämföras med ca 81 700 underförsta och ca 57 000 under motsvarandeperiod 1982.Handikapputredningen visar på att arbetslösheten blandfrämst dem med svåra funktionshinder är mycket hög. Trotsden goda konjunkturen var arbetslösheten igruppen --. Projekt som ''Arbete åt ungahandikappade'' visar emellertid att aktiva insatser gerresultat, men också att insatserna för dessa grupper måstefå ta tid. Det krävs kunnande, personligt engagemang ochflexibilitet hos dem som skall medverka till att den enskildefår arbete.Viktigt är att den aktiva arbetsmarknadspolitikenbibehålls och att de riktade åtgärder som behövs förpersoner med funktionshinder ger den enskilde enmöjlighet att välja arbete eller sysselsättning efterpersonliga förutsättningar och intresse. Sannolikheten förett lyckat resultat ökar därmed. Fleraarbetsmarknadspolitiska åtgärder behövs.Handikapputredningen visar på att arbetslösheten ärmycket stor bland personer med svåra funktionshinder, menvisar inte på hur många som står till arbetsmarknadensförfogande. Det skulle vara intressant med en ordentligstatistik över de handikappades situation påarbetsmarknaden, inklusive hur hög den verkligaarbetslösheten är i denna grupp, för att kunna göra enbedömning av vilka arbetsmarknadspolitiska åtgärder somär mest relevanta.ArbetsbiträdeNär det gäller möjligheten för en handikappad att fåarbetsbiträde så finns den begränsningen att om manhar lönebidrag så får man inte arbetsbiträde. Dennabegränsning är enligt vår uppfattning något underlig, då deti själva verket är troligt att förutsättningen för att fåarbetsbiträde är att man har ett större eller mindrelönebidrag. Begränsningen bör enligt vår uppfattning tasbort.Försök med stödpersonerAMS har föreslagit att försök skall få göras med en nystödform, som innebär att en stödperson bistår enarbetstagare med funktionshinder på arbetsplatsen underintroduktion och träning. Den funktionshindrade personenhar en reguljär avlönad anställning, medan stödpersonen äranställd av en myndighet, organisation, stiftelse ellerliknande, som ansvarar för att avtalade arbetsuppgifterutförs. Förslag om en försöksverksamhet av detta slag harförts fram både av handikapputredning ibetänkandet (SOU 1992:52) Ett samhälle för alla (s. 322)och psykiatriutredningen i betänkandet (SOU 1992:73)Välfärd och valfrihet (s. 356--357). Psykiatriutredningenbedömer att den föreslagna stödmodellen är av särskilt stortintresse för psykiskt störda.Såvitt vi kan se borde detta försök i hög grad gälla ocksåSamhall AB. Detta har också arbetsmarknadsministerntagit upp i prop. 100, bil. 11, s. 84. Det som emellertidskapar svårigheter är att vad vi kan se inte vare sig AMSeller fått speciella medel för att bedriva ellerutveckla denna arbetsmarknadspolitiska åtgärd. Dettamåste vara ett krav från vår sida. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om det ytterst allvarliga läget påarbetsmarknaden för handikappade,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en utvärdering av deflexibla lönebidragen,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ytterligare platsermed lönebidrag,4. att hos regeringen begär att en ordentliginventering görs av de handikappades situation påarbetsmarknaden,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om arbetsbiträde för handikappade,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av medel för attgenomföra försöksverksamhet med stödpersoner förarbetshandikappade.