mot · GG02Ju819 · 1993-01-26 00:00:00 — Brottsligheten blir alltmer internationell framför alltgenom narkotikabrotten men även genom annanekonomisk brottslighet, ibland i förening med våldsbrott.Detta märks även i genom utländsk brottslighet häri riket.Vid lagföring av utländska brottslingar här i riketuppkommer särskilda problem. Vissa hänför sig till detstraffrättsliga regelsystemet. Andra problem uppkommervid avtjänandet av ådömda fängelsestraff.Likhet inför strafflagstiftningenI en alltmer internationaliserad värld är det naturligt attdet även till vårt land kommer utlänningar som turister,invandrare eller flyktingar. Ett antal av dessa stannar kvaroch blir kanske även svenska medborgare. Några gör sig härskyldiga till brott av skilda slag.Inte sällan åberopar den utländske brottslingen att hanvar okunnig om de svenska reglernas existens eller innehålloch hänvisar till sin egen avvikande kulturbakgrund och sitthemlands annorlunda rättssystem.I vårt rättssamhälle ska dessa utländska brottslingardömas enligt det svenska rättsregelsystemet.Utgångspunkten är att den svenske lagstiftarenpresumerar att alla såväl svenskar som utlänningar har fullvetskap om hela lagen. Rättslig okunnighet friar alltså intefrån ansvar. Detta gäller även vid drogpåverkan. Även omgärningsmannen varit kraftigt påverkad så blir det inteansvarsfrihet. Inte ens om han då saknade egentlig vetskapbåde om sin handling och även om lagens regler.Lagstiftaren behandlar honom som om han inte varitpåverkad.De avgörande reglerna finns i . Denutländske brottslingen ska för brott här i riket dömas eftersvensk lag och vid svensk domstol (2 kap. 1 §). Lagenmedger i princip inte straffrihet med hänvisning till denlagstiftning som gäller i gärningsmannens hemland.Däremot kan det bli straffmildring (29 kap. 5 §) till och medunder straffminimum med beaktande av innehållet avgällande rätt på brottslingens hemort och hans kulturellabakgrund.I domstolarnas rättstillämpning har uppmärksammatsfall där utländsk gärningsman bedömts annorlunda änsvensk gärningsman. Därvid har åberopats att mildrareregler eller normer anses gälla i gärningsmannens hemland.Resultatet av domsluten har visserligen inte främst blivitfrihet från straff men i stället uppenbart mildare straff.Denna rättstillämpning har framkallat kraftig kritik frånmånga håll.Mot denna bakgrund är det motiverat att grundregelnom tillämpligheten av svensk lag på utlännings brott iSverige kompletteras med en uttrycklig regel om likhetinför lagen beträffande såväl straffbarhet somstraffmätning. Detta skulle medföra två viktiga fördelar.Man skulle undvika alla lagtolkningsproblem. Samtidigtutgör det en klar och viktig signal till utlänningar somuppehåller sig i vårt land.Det bör tilläggas följande om etnisk diskriminering.Negativ sådan är förkastlig och även straffbar som olagadiskriminering. Positiv diskriminering, som alltså innebäratt en etnisk grupp får förmåner som inte tillkommer andragrupper, är en felaktig väg och en metod som skapar etniskamotsättningar.En nationalitetsneutral lagstiftning och rättstillämpningi dessa rättsfall utgör ett viktigt bidrag till internationelltolerans.Rationell straffverkställighetFör utlänningar som dömts av svensk domstol tillfängelse uppkommer särskilda problem beträffandeavtjänandet av ådömda fängelsestraff.Samtliga utländska brottslingar borde efter svenskdomstols dom på fängelse i princip avtjäna sitt straff i detegna hemlandet. Det dömande landet bör ha rättighet meninte skyldighet att begära överförande. Hemlandet bör haskyldighet att mottaga sin dömde medborgare men också harättighet att begära men inte kräva överförande. Dendömde bör inte tillerkännas vetorätt beträffandeverkställighetsland.Den nu angivna ordningen stämmer beträffandeinomnordisk medborgare. Däremot tillämpas en annanordning beträffande utomnordiska medborgare, som tordestrida inte bara mot nämnda föreslagna huvudregel utanäven mot lagstiftarens tanke bakomverkställighetsbestämmelserna. I lagens förarbeten betonasnämligen att reglerna om verkställighetsland tillkommit föratt främja återanpassning efter frigivning. I princip torde juåteranpassning bäst ske i hemlandet. Särskilt obegripligt ärdet att avtjänande ska ske i somdomstolen beslutat om utvisning. Nuvarande ordningskapar också problem med rymningar från svenskafängelser av vissa farliga brottslingar.Undantagsvis bör man kunna avvika från huvudregeln.Så bör vara fallet om det finns svenskt intresse föravtjänande här i riket eller om avtjänande i hemlandetomöjligen kan ske av politiska eller motsvarande skäl ellerbör ske med hänsyn till att hemlandets kriminalvård ejhåller humanitär minimistandard.Sveriges möjligheter till överföring avstraffverkställighet till annat land regleras av två särskildainternationella överenskommelser, nämligen 1970 årsbrottmålskonvention och överförandekonvention.Dessa konventioner är dock otillräckliga för att tillgodoserimliga krav, främst genom att den dömde har vetorätt,d.v.s. själv kan välja var det passar honom att avtjäna sittfängelsestraff.I en motion hemställdes bl.a. att Sverigeborde begära revidering av främstöverförandekonventionen. Det blev dock avslag iriksdagen. I utskottsbetänkandet anfördes att inomEuroparådet pågick en översyn av aktuella konventionermed tanken att en enda konvention ska ersätta de tidigarekonventionerna. Dessutom förklarade utskottet att manutgick ifrån att utskottets tidigare uttalanden -- som skett ifem olika omgångar --85 men intedärefter -- skulle beaktas i nuvarande revideringsarbeteutan någon särskild åtgärd från sida.Inför avlämnande av denna motion har inhämtats att enkommitté i alltjämt arbetar med saken och attf.n. endast finns ett utkast till rekommendation beträffandetillämpningen av överförandekonventionen såvitt gällervissa smärre detaljfrågor.Mot denna bakgrund finns det anledning att -- efter tolvårs väntan på resultat och särskild påminnelse genom 1991års motion -- kräva att ökar sin insats för att uppnåden av önskade effektiviseringen avkonventionen om överförande av straffverkställighet. Dettatorde också ligga helt i linje med särskilt offentligt uttalandeav utskottet. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utlänningars likhet införstrafflagstiftningen,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utländska brottslingarsavtjänande av svenska fängelsestraff i eget hemland.