mot · GG02Ju825 · 1993-01-26 00:00:00 — Vid val av påföljd måste domstolen ta hänsyn till vadsom krävs för att upprätthålla allmän laglydnad eller medandra ord medborgarnas rätt till lag och ordning --allmänpreventionen.År 1989 togs märkligt nog bestämmelsen i 1 kap. 7 §brottsbalken bort, en bestämmelse som bl a gick ut på attdomstolen vid val av påföljd skulle iakttaga vad som krävsför att upprätthålla allmän laglydnad. Lagändringengrundade sig på förslag av fängelsestraffkommittén ibetänkandet (SOU 1986:13--15) Påföljd för brott.Kommittén ansåg att allmänpreventionen verkadegenom lagens straffhot och en i anslutning därtillupprätthållen fast och konsekvent praxis som visar attstraffhotet inte är tomt. Man ansåg att enskilda domar i siginte kunde antas vara av betydelse för allmänpreventionenoch att det knappast var möjligt för domstolarna att bedömavilken inverkan en viss påföljd i ett enskilt fall kunde få förden allmänna laglydnaden. Kommittén menade också att detstred mot principen om likhet inför lagen att i det enskildafallet av allmänpreventiva skäl göra avvikelser frånsedvanlig påföljdsbedömning.Under remissbehandlingen av förslaget framfördeskritiska synpunkter mot att kommittén tillmättpreventionsteorierna en alltför begränsad roll viddomstolarnas beslutsfattande. Man menade att kommitténvarit inkonsekvent genom att preventionsteorierna så starktbetonades som grund för straffsystemet som sådantsamtidigt som de i princip inte skulle få läggas till grund förbeslutsfattandet i de enskilda fallen. Särskilt när det gälldede allmänpreventiva hänsynen menade fleraremissinstanser att kommittén inte tillräckligt beaktat derasbetydelse för påföljdsbestämningen i enskilda fall.Departementschefen ansåg för sin del att det varuppenbart att domstolarna i sin tillämpning måste kunnabeakta de allmänna ändamål som ligger till grund förstraffsystemet. ansåg han det klart attdomstolarnas möjligheter att förutse och jämföra vilkaeffekter i preventivt hänseende som olika alternativapåföljder kunde få i det enskilda fallet var ytterstbegränsade.Vid riksdagsbehandlingen tilldrog sig inteallmänpreventionen något nämnvärt intresse, dockframfördes från moderat håll att allmänpreventiva hänsynmåste väga tungt då påföljder för brott bestäms, särskiltmot bakgrund av den då starka ökningen av brottslighetensom inträffat under senare decennier.Läget har ju därefter faktiskt inte blivit bättre, utanväsentligt sämre. Brottsligheten ökar och blir allt grövre.Den går också ned i åldrarna. Samhället står till synesmaktlöst. Om allmänpreventionen ges större betydelse änidag bör det öka möjligheten att döma till strängare straffför den lilla högaktiva gruppen av vanebrottslingar.Dessutom bör ett mera framträdande allmänpreventivttänkande kunna medverka till att det hos unga människorinskärps hur allvarligt samhället ser på brott.1 kap 7 § tillämpade domstolarna iallmänhet på så sätt att hänsynen till allmän laglydnadtillmättes högre dignitet än hänsynen till den dömdesanpassning i samhället.Som belysande exempel kan nämnas hur domstolarnatidigare behandlade rattfylleribrottet. För rattfylleri varhuvudregeln fängelse av allmänpreventiva skäl.Fängelsestraff utdömdes sålunda regelmässigt, annanpåföljd endast undantagsvis. Domstolarna tog alltså försthänsyn till intresset av att upprätthålla laglydigheten, menkunde döma till annan, inte frihetsberövande påföljd, omdet förelåg speciella skäl som just hade med den dömdesanpassning i samhället att göra. är det precis tvärtom,vilket för övrigt ter sig mycket märkligt då en senarelagändring skett som enligt lagstiftaren faktiskt syftade strängare syn på rattfylleri. Om bestämmelsen i 1 kap 7§ hade varit kvar och tillämpats på anfört sätt hade sannoliktbetydligt fler dömts till fängelse för rattfylleri.Allmänheten tycker att domstolarna dömer märkligt.Det förefaller som om det saknas stadga i dömandet. Mångaför fram tvivel på att lika fall behandlas lika och attdömandet grundas på saklighet och objektivitet.Tilltron till rättssystemet och de rättsliga instansernamåste återskapas. Ett första steg bör vara att klargöraallmänpreventionens övergripande betydelse. Viddömandet bör allmänpreventionen återupprättas och sättasfrämst. Det är givetvis viktigt att ingen oskyldig döms förbrott. Det är dock lika viktigt att allmänheten harförtroende för domstolarna och deras sätt att döma. Det ärockså viktigt att skapa förtroende hos allmänheten förandra rättsvårdande myndigheter.Medborgarna har rätt till lag och ordning. För detta ärstaten ytterst ansvarig. Brottsligheten ökar och blir alltgrövre och våldsammare. Staten har tappat greppet omutvecklingen och nöjer sig med att med hjälp avbrottsstatistiken ge prognoser för hur stor ökningen skallbli.Det är dags för det politiska etablissemanget att lämnaåskådarplatsen. Något måste göras. Det går inte längre attblunda för verkligheten. Den negativa brottsutvecklingenmåste brytas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag tilllagändring som innebär att det direkt av lag skall framgå attdomstolarnas, åklagarmyndigheternas,polismyndigheternas och i tillämpliga delar ävenkriminalvårdens främsta uppgift är att upprätthålla allmänlaglydnad,2. att -- om yrkande 1 inte bifalls -- hosregeringen begär förslag till sådan ändring i attdet direkt av lagtexten framgår att domstolen vid dom ibrottmål måste ta hänsyn till kravet på allmän laglydnad