mot · GG02U250 · 1993-01-26 00:00:00 — Socialdemokraterna föreslår i denna motion:attbiståndet koncentreras till de fattigaste länderna,attenprocentsmålet åter skall uppnås,att en rad principiella frågor -- inflytande,landramarna, myndigheternas ställning, bundet biståndm.m. -- måste tas upp i ett större sammanhang av ennationell kommission om internationella ansvar,att miljöbiståndet får totalt 55 milj. kr. mer än regeringensförslag,att , barnfondenUNICEF och FN:s hjälp till Palestinaflyktingar genomUNRWA får sammanlagt 75 milj. kr. mer än regeringenföreslagit,att och samt ävenSydafrika, , och fårsammanlagt 145 milj. kr. mer än vad regeringen föreslagit.1. InledningBiståndet har ansatts hårt. Å ena sidanhar en värld i snabb förändring ställt långt större krav påökade resurser och nya ändamål. Å andra sidan harbiståndets volym urgröpts genom höstens krisuppgörelse,utnyttjandet av biståndets resurser till vissaflyktingkostnader och för Östeuropasamarbete, samt nuockså genom att dess reala storlek sänkts avsevärt genomkronans minskade värde. har biståndet utsatts förhård osaklig kritik som sökt undergräva det starka ochdjupa stöd biståndet åtnjutit.Vi behöver emellertid alla biståndet. De fattiga angåross. Människorna på denna jord delar en ödesgemenskap.Bara på en grund av internationell solidaritet kan engemensam framtid byggas.Kärnan i solidaritetens idé är de fattigas rätt: de fattigasrätt till sin människovärdighet, till frihet från armod ochförtryck. ''Medborgarrätten'' var ordet som användes i vårteget land i arbetarrörelsens begynnelse. På samma sätt somkraven på rösträtt och rätt till arbete här gick hand i handmåste nu kraven på en mer demokratisk och en mer rättvisvärldsordning också gå hand i hand.I förra årets socialdemokratiska biståndsmotion har vibeskrivit den globala miljö och de biståndsmål som ska styrabiståndets utformning och utveckling. Vi skrev utförligt om''Demokrati och de fattigas rätt'', ''Frihet från fattigdom'',liksom om ''Roller och metoder i biståndet''. Dessaperspektiv äger sin fortsatta giltighet och upprepas inte här.I årets motion ''Solidaritet och säkerhet för en ny värld''tar vi upp det internationella ansvar som följer av Sverigesengagemang för gemensam säkerhet, bistånd, östsamarbeteoch flyktingfrågor. Vi föreslår där en nationell kommissionmed uppgift att se över internationellaansvarstagande, i ett övergripande perspektiv, liksom deolika områdena var för sig. Flera av biståndets centralafrågor bör behandlas i det sammanhanget.2. Ökade klyftorDe politiska och ekonomiska förändringarna under desenaste tio åren är oerhörda till sin omfattning. Dynamikeni de internationella och nationella förändringarnaframtvingar nytänkande och omprövning. Det står alltmerklart att vissa frågor till sin karaktär är globala och ibokstavlig mening ödesfrågor för mänsklighetens framtid.De måste hanteras av världssamfundet, nationellt ochinternationellt. Ingen nation kan undandra sig sitt ansvar.Världsekonomin måste åter inriktas på varaktig och hållbartillväxt för att skapa resurser och drägliga levnadsvillkor världsbefolkning som växer med ca l00 miljonermänniskor om året.Världsfattigdomen måstebekämpas -- minst 1 400 000 000 människor lever i djupfattigdom.Ökningen av de enorma inkomstgapen mellanrika och fattiga länder måste hejdas och vändas till sinmotsats. Den absoluta skillnaden i percapitainkomst mellanå ena sidan de fattigaste i världen och de 20procent rikaste (i stort motsvarande i-världen) ökade från per capita 1960 till per capita 1989(i fasta priser) enligt UNDP. Skillnaderna i inkomster inommånga är också mycket stora och har ökat genom1980-talets strukturomvandlingsprogram. Flera av defattigaste är fortfarande tyngda av väldigaskuldbördor. Klyftan mellan i- och har minskat vadgäller livslängd, läskunnighet och tillgång till brukbartvatten men ökat vad gäller många faktorer som påverkarden framtida utvecklingen, t.ex. omfattningen ochkvaliteten i grundutbildningen, forskning,telekommunikationer etc.Globala, regionala ochnationella miljöhot måste bekämpas. Det förtunnadeozonskiktet är redan ett faktum, den globalavärmeökningen genom drivhusgaser kan bli det om någradecennier. I den fattiga världen är miljöskadorna på mångahåll redan ett hot mot den långsiktiga överlevnaden. Detprogram som antogs av världens nationer vid i måste genomföras.Mänskligarättigheter och demokrati måste främjas och stärkas ochaggressiv nationalism, rasism och etnicism bekämpas.Många länder är i en övergångsfas från auktoritärasystem till politisk demokrati. Insikten om betydelsen avmänskliga rättigheter har ökat. Men ökar ocksånationella, religiösa och etniska motsättningar. Fleraregionala konflikter är olösta. Världssamfundet måste ta ettfortsatt ansvar inte bara för att upprätthålla fred mellannationer, utan också aktivt bidra till att lösa konflikter inomländer. Nationell suveränitet får inte stå i vägen när centralahumanitära principer står på spel.Det finns ett uppenbart samband mellan alla dessafrågor. De ekonomiska villkoren påverkar demokratinsförutsättningar. Massfattigdom, okunnighet och denförtvivlan som föds ur misären ger grogrund för konflikteroch hat. Internationaliseringen driver fram sina egnamotkrafter. Den ekonomiska politiken måste ta hänsyn tillmiljömålen. Ökad ekonomisk effektivitet betyder ocksåmindre miljö- och resursslöseri. Genom lägre födelsetal kanfattigdomen lättare bemästras som trycket påmiljön minskas.Det är uppenbart att en sammanhängande politikbehövs på en rad olika områden: den ekonomiska politiken,miljöpolitiken, handelspolitiken osv. Av oerhörd vikt är attnationerna förmår samarbeta. Det kan inte nog oftaunderstrykas att ovanstående och andra uppgifter till sinkaraktär är globala men att de kräver insatser såväl pånationell som internationell nivå.Biståndet och biståndspolitiken är en av flera åtgärdersom kan påverka dessa förlopp. Det är inget som helst tvivelom att biståndet behövs och behövs i ökad omfattning, ävenom alla länder först och främst måste mobilisera sina egnaresurser. Handel och kommersiella kapitalströmmar är avmycket större volym än biståndet, men det vore fel attminska biståndet med hänvisning till behovet av ökadhandel och bättre handelsvillkor för u-världen. Det behövsförvisso, men för att skall kunna konkurreraframgångsrikt krävs ekonomisk och social utveckling somsärskilt i de fattigaste länderna måste stödjas med bistånd.De fattigaste länderna i har föga extra nyttaav liberaliserade handelsvillkor. Marknadsvillkoren gynnar,som om mänsklig utveckling påpekar, iförsta hand de redan starka, de som har kapacitet att delta.Minskad utlåning till och investeringar i u-världen harinneburit att biståndet kommit att utgöra en allt större andelav det totala resursflödet. För att vända denna olyckligautveckling måste tillväxt öka och ekonomiernastärkas. För det krävs nu såväl ökat bistånd och störreskuldminskning som åtgärder för att underlätta nyakapitalflöden. För de fattigaste och mest skuldsattaländerna utgör biståndet den viktigaste flödet av resurserutifrån. Biståndet är också av stor central betydelse föröverförande av kunskap. För att skall ha enchans att möta de växande miljöproblemen måste de haadditionellt stöd från den rika världen.Biståndet behövs dessvärre också i ökad utsträckning föratt direkt lindra mänskligt lidande och nöd. De renthumanitära katastrofinsatserna har blivit allt fler.3. Enprocentsmålet skall återuppnåsDet är uppenbart att den rådande ekonomiskanedgången påverkat de industrialiserade ländernas vilja ochförmåga att leverera ett ökat bistånd. De svåra ekonomiskaproblemen i har också medfört att socialdemokratinmedverkat till en tillfällig neddragning av det svenskabiståndet med . När kronans fastaväxelkurs släpptes föll värdet av biståndet mätt i t.ex. dollarmed ytterligare ungefär 20 procent.Vi vill understryka att neddragningen är tillfällig och attenprocentsmålet möjligt måste återuppnås.Sverige har, trots nedskärningen, fortfarande ettbetydande bistånd och tillhör den lilla grupp industriländersom ger av BNP i bistånd. Övriga länderär , och Nederländerna.Det är djupt otillfredsställande att de rika fortfarande ger ett så förhållandevis blygsamtbistånd. På i förra åretbekräftade i-länderna på nytt sitt åtagande att nå upp till detav FN antagna målet av BNP. måstetillsammans med de länder som uppnått FN:s volymmålenergiskt fortsätta att arbeta för att också andra länder ökarsitt bistånd.4. Marknadsekonomi och gott styresskickI den biståndsdebatt som förs förekommer åtskilligt avfördomar och okunnighet om biståndet och hur det faktisktfungerar. Till dels beror detta på att kritiker i själva verketär emot bistånd som sådant. För de fanatisktmarknadstroende gäller att samhällen utvecklas bäst genomatt de ''fria'' marknadskrafterna ges så stort spelrum sommöjligt. Denna extrema dogm har inget stöd i den historiskaerfarenheten.Marknadsekonomin är nödvändig, men lika nödvändigtär det att styra marknaden. Marknaden måste styras till attbli socialt och ekologiskt ansvarsfull. Inget samhälle harkunnat utveckla sin ekonomi och förbättra medborgarnassociala och andliga levnadsvillkor utan en stark och legitimstatsmakt.Det är viktigt att erinra sig att de somgenomgått den utan jämförelse snabbaste ekonomiska ochsociala utvecklingen och omdaningen, nämligen en radöstasiatiska länder, har karaktäriserats av just en starkstatsmakt. Staten har där förmått att systematiskt stärkanäringslivets förmåga att i växande utsträckning utnyttjaden internationella konkurrensens dynamik. Regeringarnahar också satsat på jordbruk och landreformer och insett attingen ekonomisk utveckling kan ske utan satsning påmänniskors förmåga och kunskap. Man kan konstatera attdessa länder under uppbyggnadsskedet fått mycket bistånd(bland annat av säkerhetspolitiska skäl, t.ex. biståndet frånUSA till och ) bland annat för uppbyggnadav infrastruktur, teknisk utveckling, familjeplanering,hälsovård och utbildning, jordbrukets utveckling m.m.Den östasiatiska modellen kan säkert inte överföras tillandra samhällen. De sociala och kulturella förhållandenaskiljer sig liksom också världshandelns villkor. Men dessframgång illustrerar betydelsen av en väl fungerandestatsmakt samt förmågan att utnyttja marknadens dynamik.Det är också den insikten som alltmer präglar denseriösa analysen av utvecklingens drivkrafter och biståndetsroll. ansåg en del att denneoliberala marknadsmodellen rymde svaret på alla frågor.Det gällde att minimera staten, att privatisera och släppamarknaden fri. Men allt fler har kommit till insikt omatt en utvecklad marknad också kräver en väl fungerandestatsmakt liksom ett fungerande civilt samhälle.Statsmakten har inte bara betydelsefulla direkta uppgifter,som lagstiftning, infrastruktur, utbildning, hälsa etc. -- denhar också en viktig roll att spela i ekonomin och förlegitimiteten i de spelregler som måste gälla för enfungerande marknad.Det svåröversatta begreppet ''good governance'', gottstyresskick eller gott ledarskap, spelar allt större roll iutvecklingsdebatten. Det innebär inte bara öppenhet ochtydlighet i ansvarsfördelningen och beslutsordningen, utanockså rent politiska insatser t.ex. inomfördelningspolitiken. Begreppet är egentligen ett sätt att inya termer sätta krav på den nationella politiken vad gällerfördelning, socialt ansvarstagande, bekämpande avkorruption etc.Det är heller inget som helst tvivel om att biståndet kanspela en mycket viktig roll när det gäller att skapa bättrefungerande offentliga institutioner och gott styresskick.Erfarenheterna på denna punkt är mycket entydiga, och vivill i sammanhanget hänvisa bl.a. till Världsbankensårsrapport där man ger en god och övertygandesammanfattning av ''det goda biståndets'' betydelse i dessasammanhang -- vid sidan av biståndets roll som överförandeav kapital och tjänster på gynnsamma villkor.Men allt bistånd är inte bra. Det finns inte bara mångaexempel på misslyckade projekt utan också systematiskaproblem i biståndet som till och med kan försvåra ett landsutveckling. Under de senaste 5--10 åren har erfarenheternagett oss en allt klarare bild av vad som kan och bör göras ibiståndet och vad man inte kan göra och vad som alltså börundvikas. Vi måste ha en mer realistisk föreställning ombiståndets möjligheter och begränsningar. Man görbiståndet och en björntjänst om man sätterohållbara ambitioner.5. Några grundläggande biståndsprinciperI propositionen sägs endast lite om hur regeringen ser påde grundläggande utvecklingsproblemen och vilkenhuvudinriktning man vill ge biståndspolitiken. Vi finnerdetta vara en allvarlig brist.Den ter sig särdeles betänklig mot bakgrund av deförslag man anför som begränsar riksdagensinflytande över hur biståndsmedlen används (se nedan). Vianser det därför angeläget att ånyo slår fast vissahuvudprinciper som regeringen har att följa. De ansluter tilltidigare riksdagsuttalanden, som det rått en betydandeenighet om.Det bilaterala biståndet bör koncentreras tillde fattigaste och minst utvecklade länderna.Fattigdomsbekämpningen skall stå i förgrunden. Vi oroasöver att regeringens prioriteringar inte tydligt nog präglasav denna strävan.Man bör se biståndet till ett visst landmer som en ''process'' och ''program'' än som enstakaprojekt. I praktiken innebär detta bl.a. att biståndet måstevara långsiktigt. Utgångspunkten för biståndet måste varamottagarlandets egna ansträngningar och resurser. Vissavillkor måste ställas, t.ex. om landets ekonomiska politik,så långt möjligt samordnat med andra givare. Vi oroas överen utveckling mot ett alltmer fragmenterat bistånd.Sverige skall i samverkan med andra givare stödjautvecklingen av demokratiska samhällen. Det är en svårsak. I det syftet måste biståndet arbeta på olika sätt. Nyligenetablerade och bräckliga demokratier har t.ex. dåligachanser att överleva om inte ekonomin utvecklas. Vi oroasöver att regeringen ofta lutar mot att inta en alltförförenklad villkorande attityd, snarare än en främjande,långsiktig strategi. Demokrati kan inte kommenderas fram.Den måste växa och erövras inifrån.Importstöd/betalningsbalansstöd är av särskild betydelseför fattiga länder med stor skuldbörda och som genomgårstrukturförändringar. Valutabrist kan annars bli ettavgörande utvecklingshinder. Importstödet skall ses som endel av det samlade biståndet. Regeringen vill emellertidavskilja importstödet från landramarna, vilket vi finnerolyckligt. Vi efterlyser också av regeringen en mer radikalstrategi för skuldlättnad.Utveckling förutsätter att ettland utvecklar sin institutionella kapacitet och förmåga,dvs. att landet skapar en fungerande lagstiftning,rättsväsende, skolsystem etc. Det svenska biståndet,särskilt förvaltningsbiståndet, skall stödja dennautveckling.Fysisk infrastruktur och satsning på vatten,miljö, hälsa och utbildning är viktiga uppgifter förstatsmakten. Det är också områden som väl lämpar sig förbiståndsinsatser. Underhåll, utbildning ochinstitutionsbyggande är mycket viktiga delar av sådanabiståndsinsatser. har här ett i många avseenden välfungerande och genomtänkt bistånd. Det bör fortsätta ochutvecklas.Ett kvinnoinriktat bistånd är nödvändigt för attvinna mot fattigdomen. Kvinnans ställning, hennes maktoch rättigheter är avgörande för att höja de fattigasproduktivitet. Kvinnorna utför ofta en större del av arbetet,och det är de som tar hand om barnen. Därigenom spelarde nyckelrollen i att ge barnen hälsa, utbildning och påandra sätt förbereda dem för deras produktiva liv. Vi saknarregeringens uttryckliga prioritering av det kvinnoinriktadebiståndet.Befolkningsfrågorna har vuxit i betydelse. Deär centrala för hela utvecklingsproblematiken. Världensbefolkning växer nu snabbare . Att födelsetalenhar börjar gå ned i de flesta länder visar att det går att nåframgång. För detta krävs en hållbar utvecklingsstrategi påalla områden. Det hänger också särskilt ihop med kvinnorsrättigheter och utbildning. Det måste bli en rätt för kvinnoroch män att få kunskap om och tillgång till familjeplanering.Vi saknar regeringens strategi i dessa frågor. Det äranmärkningsvärt med tanke på FN:s befolkningskonferenssom skall äga rum i 1994.Biståndet bör utformas såatt det så långt som möjligt inte leder till snedvridningar imottagarlandets ekonomi. Så stor del som möjligt skall gåvia mottagarlandets budget. Motvärde bör erläggas på allbiståndsfinansierad varuimport med en kommersiellavnämnare. Biståndet skall så långt som möjligt varaobundet. All erfarenhet visar att bundet bistånd blir dyrareoch mindre kostnadseffektivt. Dessvärre inger regeringenoro att man inte avser hålla fast vid dessa principer.6. Prioriteringar: Stöd de fattigaste ländernaNär hårda prioriteringar nu tvingas fram är det av störstavikt att biståndet koncentreras till de fattigaste länderna ochatt det utformas så effektivt som möjligt med sikte på demest angelägna behoven. Det långsiktiga,fattigdomsinriktade biståndet utgörs huvudsakligen av detlandprogrammerade biståndet genom SIDA.I propositionen redovisas SIDA:s revideradebudgetförslag, som likaledes underströk att statsmakterna iett trängt ekonomiskt läge särskilt borde prioritera defattigaste länderna. I en kommentar förklarar statsrådet atthan delar den uppfattningen. I praktiken följer emellertidregeringen inte denna princip.Regeringen lägger en stor del av besparingarna pånedskärning av programramarna. Det drabbar just defattigaste och minst utvecklade länderna, särskilt i Afrika.Länder som , , , ,, , , ochVietnam drabbas av besparingar på ellerdäröver. Det bör jämföras med den genomsnittligabesparingen på dryga . Dessa kraftiganeddragningar motiveras nödtorftigt och nyckfullt i texten.Regeringens politik är inte genomtänkt när det gällerlandval och landprogram. som regeringen låterbesparingskravet slå med full kraft mot kärnan i detlångsiktiga biståndet, förespråkar man höjda ambitionernär det gäller att nå ut till många länder, till och med till flerländer, med fler typer av bistånd. Detta går inte ihop.Regeringen tar upp en lång rad frågor av principiellnatur. Man förutskickar särproposition om mer betydandeförändringar. Därutöver meddelas avsikten att genomföraett antal utredningar av varierande karaktär. Det kan varabra med utredningar, men motiven är oklart formulerade.Frågorna om landramar, importstödet, bundet bistånd ochbiståndsmyndigheternas ställning är sådana. Till exempeltalar också många skäl för att en effektivisering av biståndetbör innebära en minskning av antalet samarbetsländer, inteen ökning, särskilt med tanke på det ökade multilateralaengagemanget.Ytterligare en fråga är korruptionen. Regeringens ansatstyder inte på att man vill se detta problem i dethelhetsperspektiv där det hör hemma. Braredovisningssystem behövs, men problemets grunder liggerdjupare i utvecklingsproblematiken.En central fråga som behandlas ytterstotillfredsställande är frågan om inflytande, trotsatt efterlyste en sådan.Det är socialdemokraternas uppfattning att det behövsen mer övergripande ansats. I en särskild motion,''Solidaritet och säkerhet för en ny värld'', föreslår vi att destora krav som ställs på vår solidaritet utreds av enkommission med bred representation för att föreslåförändringar på bland annat biståndets område. Vi menaratt de utredningar av mer principiell karaktär som nugenomförs eller inleds bör föras in som underlag tillkommissionens arbete.LandramarnaEn av de mest centrala frågorna, landramarna, berörs ipropositionen varvid statsrådet anför att det nuvarandesystemet har vissa fördelar framför allt för att möjliggöra enlångsiktig planering av biståndet. kritiserassystemet med hänvisning till reservationerna. Statsrådetsäger sig ''kunna notera hur de ointecknade reservationernatill några samarbetsländer har ackumulerats år utanatt kunna tas i anspråk''.Uttalandet har inte stöd i verkligheten. De ointecknadereservationerna till programländerna är obetydliga.Däremot uppstår naturligen intecknadereservationer, som helt enkelt beror på att utbetalningen avmedel till olika program inte alltid sammanfaller med detsvenska budgetåret. Av reservationen på ca 2 miljarderutgör endast 115 miljoner ointecknade medel, och dessa harframför allt uppstått inom andra anslagsposter änprogramramarna. Uttalandet är märkligt också så till vidasom statsrådet i vad avser u-krediter i propositionen anföratt reservationen har en lämplig storlek ''för att tjäna sombuffert mot svängningar i efterfrågan''. Här godkännes utanvidare en reservation som är större än hela anslaget.Det bör slås fast att de intecknade reservationernasstorlek i sig inte är argument för eller emot landramar.Reservationer kommer alltid att uppstå, i alla system, ocksåmed regionala ramar av det slag som diskuteras ipropositionen, eftersom det vore orimligt att försöka pressain utbetalningar inom ett och samma budgetår, om det ejstämmer med verksamhetens uppläggning. Avgörandemåste vara att biståndet skall styras av kvalitet och krav påeffektivitet och inte utbetalningsmål. Om landramarna förett visst land år är för stora i förhållande tillplanerade och utfästa projekt bör landramen anpassas efterdetta förhållande.Själva landramssystemet är avsett att ge mottagarlandetklarhet om vilka resurser som står till förfogande. Det germottagarlandet en planeringsmöjlighet som detger möjligheter att inom landramen på ett flexibelt sättanpassa biståndet efter skiftande behov. Genom attriksdagen beslutar om landsramens storlek ges ettlegitimt inflytande över hur biståndsströmmarna styrs. Detfinns således en rad starka skäl att bibehållalandramssystemet.ImportstödetVi vill i sammanhanget också beröra regeringens förslagvad gäller importstödet. Vi delar de synpunkter somframförs i propositionen vad gäller importstödets inriktningoch syfte och som baseras på förslag från SIDA. Det ärockså riktigt att det särskilda betalningsbalansstödet ochimportstödet i princip är samma slags bistånd. Regeringenföreslår nu att importstödet skall lösgöras frånlandramarna och läggas ihop med betalningsbalansstödet.Avsikten är uppenbarligen att regeringen från fall till fallskall besluta om importstöd/betalningsbalansstöd till olikaländer. Det anförs inga argument i propositionen varför ettsådant system skulle vara bättre än det nuvarande annat änatt ''det kan te sig rationellt'' att förfara på detta sätt.I själva verket finns det starka skäl att bibehålla detnuvarande systemet. Importstödet är en del och en viktigdel av biståndet till de länder som genomgår svåraekonomiska omställningar. Det har mycket stor betydelseför ländernas förmåga att klara denna process och skapagrund för tillväxt och sysselsättning. Man bör inte göranågon principiell åtskillnad på detta slags stöd och annatbistånd. Syftet med det nuvarande systemet är att ge deländer som genomgår strukturanpassning och som är ibehov av utländsk valuta avtalsbunden klarhet om hurmycket sådant stöd man kan räkna med från . Mengenom att den dessutom förfogar övericke öronmärkta medel kan i samband medgivaröverenskommelser och skuldförhandlingar ge ett extrastöd. Denna kombination av avtalsbundnaöverenskommelser och flexibilitet är väl avvägd och bör inteutan mycket starka skäl ersättas med ett system därmottagarlandet inte kan ges någon säkerhet om vad förslags stöd som är att förvänta från . Dessutominnebär regeringens förslag att inflytande överhur biståndsmedlen allokeras minskar.SakanslagenLandramsmedlen är bara en del av det bistånd som gårtill de s.k. programländerna. Bistånd till dessa länder utgårockså ifrån andra anslag: katastrofanslaget,demokratianslag, miljöanslaget, särskilda program etc.Man kan säga att det nuvarande systemet innebär enkompromiss mellan två olika metoder att allokerabiståndet. anslår dels medel till länder, dels tillolika ändamål. Det ligger i sakens natur och det är också ihögsta grad lämpligt att en stor del av dessaändamålsbestämda medel också går tillhuvudmottagarländerna. Men det innebär å andra sidan attdet totala svenska biståndsflödet till dessa länder inte exaktkan anges i förhand.