mot · GG02K423 · 1993-01-26 00:00:00 — har fortfarande en statlig censur av filmer förbarn, ungdomar och vuxna. Censuren omfattar dock enbartfilmer avsedda för biografvisning.För andra medieformer gäller helt andra regler. (tidningar, böcker, tidskrifter) granskas inte iförhand. Inte heller teaterföreställningar utsätts för ensådan granskning. Tidningar och tidskrifter måste ha enansvarig utgivare som i efterhand kan ställas till svars ominnehållet i skriften anmäls till åtal. Böcker behöver inte haen ansvarig utgivare, men förlag och författare kan iefterhand ställas inför domstol ifall innehållet exempelvisförtalat en person på oriktiga grunder.För etermedia, radio och TV, gäller liknande regler somför tidningar. Någon förhandsgranskning sker inte avinnehållet i deras sändningar. Granskningen sker möjligen iefterhand om någon gör anmälan. För ochTelevision finns en speciell nämnd, , ditallmänheten kan vända sig med anmälningar mot inslag idessa företags program.Allmänhetens pressombudsman och är organ som granskar tidningar och andramediers rapportering utifrån etisk synpunkt. Deras utslag ärinte bindande, men brukar följas av journalister ochredaktioner.För de ovan nämnda medierna gäller principen att det ärförst i efterhand som innehållet kan granskas. Vill man integå via eller måsteman använda sig av det rättsliga systemet för att väckatryckfrihetsåtal eller vanligt åtal mot exempelvis förtal. Förvideofilmer avsedda att visas privat gäller också systemetmed efterhandsgranskning och ansvariga utgivare.Videodistributörerna kan dock på frivillig väg låta granskasina videofilmer för att minimera risken att i efterhand bliföremål för eventuellt åtal.Den enda form av kulturyttring som utsätts för statligförhandsgranskning är filmer som ska visas för allmänhetenpå exempelvis biografer. I denna granskning klipps vissavåldsscener bort och åldersgränser för visningar tillallmänheten fastställs.Man kan med fog fråga sig om inte denna typ avförhandsgranskning överlevt sig själv. För det första harsatellit-TV:s intåg gjort att en hel del av de filmer somallmänheten ser inte har granskats av någon statlig censureftersom flera av dessa stationer är utlandsbaserade ochdärmed inte lyder under svensk lag.För det andra har den snabba utbredningen av videogjort att många numera ofta tittar på videofilm som inte ärförhandsgranskad av den statliga filmcensuren.För det tredje har nyhetsrapporteringen förändrats. Denhar blivit snabbare och mer inträngande. Dagligdagsserveras vi via våra TV-apparater våld, blod och övergreppi olika delar av världen -- bilder och reportage som mångagånger är betydligt mer skrämmande än det som återfinns ispelfilmer.För det fjärde utvecklas dataspel och andrafictionformer baserat på datorer mycket snabbt.Framförallt dataspelen, som ofta innehåller våld av olikaslag, har blivit omåttligt populära hos barn ochungdomar. Hur stor påverkan de har på dessa grupper ärsvårt att säga, men det verkar inte helt otroligt att de kan haen stark påverkan, eftersom dataspelen i sitt innehåll näragränsar till verkligheten. Till skillnad från filmer äråskådaren i dataspelen inte bara en passiv tittare utan deltaraktivt i spelets händelser. Nya, än mer verklighetsanknutnadataspel börjar nu komma in på marknaden. Genom en nyteknik där deltagaren får en mask/dräkt som kopplas tilldatorn kan han eller hon ''leva/agera'' inne i dataspeletsvärld. Det blir oerhört svårt att skilja fantasi frånverklighet. Dataspel och liknande är nästan helt oregleradi lag vad gäller granskning eller bestämmelser om ansvarigutgivare.Filmcensuren kom till för att, utifrånnågot slags gemensam syn på etik och moral, ''skyddafolket'' från obehagliga våldsskildringar, sexskildringarm.m. Som framgått av ovan gäller denna''skyddsmentalitet'' nu bara en mycket liten del av dekulturella uttrycksmedel som finns i vårt moderna samhälle.De nya former för förmedling av bilder/texter som vuxitfram och den nya teknikens alla möjligheter gör att enförhandsgranskning i princip ter sig omöjlig.Man kan fråga sig om det också finns någongemensam etik och moral som kan ligga till grund för enstatlig förhandsgranskning. I ett samhälle med välutbildadeoch självständiga människor skiljer sig uppfattningarnastarkt om vad som är etiskt respektive oetiskt eller vad somär moraliskt respektive omoraliskt. En del tycker attskildring av ett samlag på film är djupt omoraliskt, medanandra rycker på axlarna och tycker att det inte är någotmärkligt att man visar en sådan scen. Vi menar att denförändring som skett i människors medvetanden och sätt atttänka gör att något slags gemensam etik och moralsyn vadgäller bilder/kulturella uttryckssätt är omöjlig attformulera. Den viktigaste grunden för en statligförhandsgranskning har därmed fallit.De nya former för förmedling av bilder/text/upplevelsersom blivit en del av vårt moderna samhälle är till stor dellagmässigt oreglerade. För en del blir svaret då att kräva attäven dessa ska inordnas under någon form av statligcensur/förhandsgranskning. Så långt som att krävaförhandsgranskning av böcker, teaterföreställningar,dansföreställningar m.m. vågar man inte gå. Däremot närdet gäller bilder i form av filmer och eventuellt dataspelfinns tankar om förhandsgranskning och censur.Dessa funderingar väcker en rad frågor. Är det praktisktmöjligt att förhandsgranska alla dessa kulturella yttringar?Som vi ser det skulle det kräva en mycket kostsam ochomfattande statlig myndighet. Och i princip skulle det idagens öppna samhälle vara näst intill omöjligt att göra enheltäckande förhandsgranskning.Den andra mer principiella fråga som väcks är om det ien demokratisk och öppen stat är lämpligt medförhandsgranskning/censur? Vårt svar på den frågan är nej.En förhandsgranskning bygger på att staten utsernågon/några som utifrån sitt tänkande och tyckande imoral- och etikfrågor ska bestämma vad andra ska få se/intese. Vi tror för det första att dagens välutbildade ochsjälvständiga människa själv kan avgöra vad han eller honvill respektive inte vill se/höra. För det andra tror vi att detidag är nästintill omöjligt att fastställa vad en gemensametik och moralsyn bland medborgarna består i.Det tredje, men kanske viktigaste skälet, berördemokratins funktionssätt. Det finns alltid risk att en statligförhandsgranskning/censur ''silar'' bort sånt som kan varaväsentligt för medborgarna att få del av. Att makten kanvälja vad som är lämpligt för medborgarna att se och höraär, som vi ser det, skadligt för demokratin. Medborgarna ien demokratisk stat bör ha fri tillgång till all deninformation/kulturella yttringar som finns i ochinternationellt för att sedan själva kunna välja vad som ärintressant eller berikande för honom eller henne. Ett sådantförhållningssätt är det som bäst garanterar en välfungerande demokrati med aktiva och kunnigamedborgare.För det fjärde måste man fråga sig varför vissainformationsmedel/kulturella yttringar skaförhandsgranskas och varför andra (böcker, teater m.m.)inte ska utstå denna censur. Om de som förespråkarcensur/förhandsgranskning vore konsekventa skulle de låtasina krav omfatta alla dessa, inte bara de som förmedlas viaexempelvis film.Som vi ser det har den statliga förhandsgranskningen avfilm helt spelat ut sin roll. De praktiska förutsättningarna iform av gemensam moral- och etiksyn, den nya teknikenoch de nya formerna för information/kulturyttringar är idaghelt förändrade och omöjliggör i sig en statligförhandsgranskning. De principiella skälen mot attförhandsgranska en viss form av kulturyttring och attdegradera den enskilde medborgaren till en ''mindrevetande varelse'' talar också starkt emot alla former avförhandsgranskning/censur.Ett system baserat på att i efterhand granska filmer,böcker, video, teater etc tycker vi är att föredra.Granskningen ska då endast ske för att klarlägga om det harframförts fakta som är oriktiga eller förtal avenskilda/grupper som inte har någon riktig grund. För attvärna yttrandefriheten måste ett system medefterhandsgranskning innehålla ett mycket starkt skydd förmedia, bokutgivare, teatrar, författare m.fl. Bevisbördanbör som ligga på den som väcker åtal eller gör enanmälan. Med hänvisning till det anförda hemställsnatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om avskaffande av den statligaförhandsgranskningen av film.