mot · GH02Fi5 · 1993-10-29 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:35 Ingripande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling 1993/94:35 läggs fram förslag till en lag omingripande mot otillbörligt beteende avseende offentligupphandling.Lagen föreslås gälla otillbörliga beteenden avseendeupphandling som omfattas av lagen om offentligupphandling.Lagen om offentlig upphandling innebär enligt denframlagda propositionen:''förutom att reglerna i EG:s direktiv om offentligupphandling införlivas i svensk rätt, att huvudregeln omaffärsmässighet och reglerna om överprövning m.m. görstillämpliga även på upphandling under tröskelvärdena''(s 12)Detta betyder att det nu framlagda lagförslaget kommeratt tillämpas på all offentlig upphandling.Tillämpningsområdet för den föreslagna lagen i förhållandetill lagen om offentlig upphandling är oklart. Dubblasanktionssystem kommer att gälla för samma frågor.Självfallet har vi inget att invända mot att offentligupphandling skall ske med iakttagande av vad som brukarkallas för affärsmässighet eller inom ramen för ettregelverk. Vi är emellertid starkt kritiska mot det sätt somden nu föreslagna lagen ingriper i den offentligaupphandlingsverksamheten -- en verksamhet som, medförmodligen mycket få undantag, om ens något, styrsgenom de lokalt antagna reglementena.Förslaget innebär ett otillbörligt och allvarligt ingrepp iden kommunala självstyrelsen. Den statligadetaljregleringen av verksamhet ökas heltobefogat. Lagförslaget innebär att en statlig bedömning aven kommuns förhållanden till sin egen-regi-verksamhetskulle kunna ske som ett led i en prövning enligt lagensbestämmelser. Detta innebär ett brott mot artikel 6 punkt 1i den europeiska konventionen om självstyrelse.Enligt denna skall kommunerna själva bestämma om sinainre administrativa strukturer. Enbart på dessa grunder börden framlagda propositionen avslås.Det saknas inte regler för denna del av den kommunalaverksamheten. I det framlagda förslaget bortser man heltfrån de korrektiv som rättssystemet redan nu erbjuder ifråga om otillbörlig upphandling. I 1 kap. 9 §regeringsformen finns exempelvis bestämmelser förobjektivitet och saklighet som kan tillämpas vid otillbörligtupphandlingsbeteende. Det kan med fog ifrågasättas omnågon lagstiftning över huvud taget behövs.Ingripandet med stöd av den föreslagna lagen skall bl.a.kunna göras efter en ansökan. Möjligheten till att ansökakommer i praktiken att vara utan restriktioner vad gällerexempelvis krav på någon form av anknytning till detförhållande anmälan avser. Ingen förutsättningslösprövning har gjorts om behovet av en sådan talerätt. Ingenbedömning görs av volymen av ansökningar ochförbrukningen av administrativa resurser m.m. som dettakan leda till. Det kan på goda grunder antas att otillbörligabeteenden i upphandlingen torde höra till sällsyntheterna,varför det faktiska behovet av skärpt lagstiftning borde haredovisats utöver de ideologiskt baserade argument somförs fram.Med en sådan handläggningsordning måste det vara engiven förutsättning att det som betecknas som otillbörligtdefinieras på ett entydigt och gripbart sätt. Propositionenoch lagförslaget gör emellertid inte detta. De som har attförsöka följa och tillämpa lagen försätts därmed i en svårsituation. Inte minst de som har att genomföraupphandlingen hamnar i en helt ohållbar situation.Det breda tolkningsutrymmet för vad som är otillbörligtär inte godtagbart. Att hänvisa till att en praxis kommer attutbildas ger ingen nödvändig trygghet för handläggningenav den viktiga offentliga upphandlingsverksamheten.Det är inte entydigt klarlagt vilka verksamheter somomfattas av lagen om offentlig upphandling. Detta ärförhållanden som direkt påverkar om det nu aktuellalagförslaget är tillämpligt eller inte. En anmälan i en frågaom otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling,där tveksamhet råder i fråga om lagen om offentligupphandling gäller, skapar lindrigt sagt en utdragenbyråkratisk process.Det framlagda lagförslaget är isolerat inriktat på attfrämja effektivitet inom den offentliga sektorn. Det gerenbart möjlighet att ingripa mot otillbörligheter inomdenna. Regeringen anger att för den privata sektorn kanman ingripa med stöd av konkurrenslagen. Vidare anges att''där marknadsdominans inte föreligger för något företagoch konkurrens därmed i princip skall fungera finnsknappast något skyddsbehov''. Något stöd för dennaslutsats presenteras inte.Den nu föreslagna lagen skall inte enbart ge möjlighetatt ingripa mot det på något sätt konstaterade otillbörligabeteendet utan även om ''det av annan särskild anledning ärsannolikt att enheten kommer att tillämpa detta''.Grunderna för ett sådant ingripande mot en ännu inteinträffad verksamhet, är högst diskutabel. Det ärsvårförståeligt, förvirrande och svårhanterligt att ha olikalegala grunder med delvis olika innehåll för den privatarespektive den offentliga sektornsupphandlingsverksamhet. Antas lagförslaget kommer dettaatt bli fallet.Vad gäller kostnader och andra effekter av förslaget såär den i propositionen lämnade redovisningen summarisk.Den kan antas mera vara baserad på ett önskat utfall än enpå objektiva grunder genomförd analys. Det är intesjälvklart att det framlagda lagförslaget leder tillbesparingar. Den osäkerhet som skapas om lagen träder ikraft leder inte till en effektivisering av verksamheten. Detär inte givet att den eftersträvade affärsmässighetenuppnås.I propositionen anges som skäl för regeringensbedömning att ''Hela den offentliga sektorn behöverutsättas för konkurrens'' (s 15). Denna motivering gällerutan reservationer eller inskränkningar. Bortsett fråntjänsteproduktion som är myndighetsutövning och somenligt propositionen skall undantas från konkurrens, så gerpropositionen inte utrymme för någon annan tolkning än attregeringens ambitioner är att hela den övriga offentligaverksamheten skall utsättas för konkurrens. Häri inbegripsden kyrkliga verksamheten, försvarsmakten etc. Medsamma svepande formuleringar sätts riktmärke förkommuner och landsting för den andel som börupphandlas i konkurrens. Vidare anges att om de åtgärdersom nu vidtas för att öka inslaget av konkurrens inte gertillräckliga effekter på marknaden, får frågan om tvingandelagstiftning tas upp till prövning.Dessa ståndpunkter är givetvis kontroversiella.Uttalanden av denna typ utan närmare samband med vadsom det framlagda förslaget innehåller är inte baraförvirrande utan vrider intresset från vad sakfrågan gäller.En annan invändning är att om sådana uttalanden ändåskall göras, måste de rimligen kompletteras med närmaremotiveringar och konsekvensbeskrivningar, om de skalltjäna som underlag för en politisk debatt. Sådana saknas.Denna uppfattning bör ge regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår proposition 1993/94:35,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet avkonsekvensbeskrivningar som komplement till uttalandensom innehåller politiska ambitioner m.m.