mot · GG02So307 · 1993-01-26 00:00:00 — Förbättring av barns rättssäkerhet MellantvångFör närvarande erbjuder Socialtjänstlagen och LVUinga möjligheter att föreskriva åtgärder eller behandlingsom är till gagn för barnet utan föräldrarnas samtycke, ominte rekvisiten är uppfyllda för vård enligt LVU. 1960 årsbarnavårdslag gav möjligheter till förebyggande åtgärdersom uttryckligen var avsedda att om möjligt förhindrasamhällsvård. Till dessa hörde övervakning ochföreskrifter som till exempel kunde innebära vistelsepå daghem.Någon motsvarighet till detta existerar inte i den nyalagstiftningen i fråga om barn som far illa på grund av bristeri omsorgen, dvs. de s k miljöfallen. För barn som utsättersig för risk på grund av sitt eget beteende finns däremot enbestämmelse om ''mellantvång'', men det är inte dennagrupp vi åsyftar.Det är sant att ''mellantvånget'' togs bort därför att dessaåtgärder betraktades som ganska ineffektiva i praktiken,och man menade att de tillgreps rutinmässigt i situationerdär omhändertagande i stället borde ha gjorts direkt. Mantalade om ''upptrappning''.Enligt vår uppfattning har konsekvensen i stället blivitatt man i många fall inte gör någonting alls utan säger siginte kunna göra något eftersom familjen intesamtycker. Ingenting bör enligt vår uppfattning hindraatt man har möjlighet att i varje situation välja det mestadekvata alternativet, utan att behöva göra någonrangordning efter ingreppets grad av tvång eller behövafölja någon viss kronologisk ordning. Man bör alltså frittkunna välja mellan frivilliga åtgärder, ''mellantvång'' ochvård enligt LVU.Praxis i detta avseende bör utvecklas genom enförändrad lagstiftning och metodutveckling.AnmälningsinstitutetSocialtjänstlagens paragraf 71 stadgar att anmälan skallgöras till socialnämnden av alla myndigheter sommisstänker att barns hälsa eller utveckling är i fara.I praktiken har denna bestämmelse visat sig inte genågra garantier för att barnet får hjälp. Många gångerföranleder anmälan ingen åtgärd från socialförvaltningenssida, och utredningarnas kvalitet varierar. Utredningen kanockså mynna ut i att ärendet avskrivs på grund av familjensbristande samarbetsvilja, trots att misstanken kvarstår omatt barnet far illa.Sannolikt dokumenteras inte anmälningar som dejuridiska händelser de faktiskt är, vilket gör det svårt att fånågon uppfattning om anmälningarnas antal. I dettasammanhang kan nämnas att () planerar ett försök med statistikinsamling överanmälningar om barn som far illa från ett urval kommuner.Om en sådan insamling visar sig möjlig att genomförakommer våra kunskaper om barn som far illa att ökasväsentligt. Vissa krav på dokumentation av anmälningarbör därför ställas.Enligt vår uppfattning bör man överväga omanmälningarna i stället borde riktas till länsrätten idet län där familjen är bosatt. Ett sådant system borde svaraför att utredningarna fick en enhetlig standard samt för atthandläggningen av anmälningarna följde en på förhandfastställd procedur. För en sådan ändring torde krävas atten särskild utredning tillsätts.SamtyckeEnligt nuvarande lagstiftning är åtgärder enligt LVUkopplade till förekomsten av samtycke från föräldrarnassida. På detta sätt blir det inte missförhållandena i sig ochderas allvarlighetsgrad som utgör grundvalen för tvång ellerfrivillighet utan förekomsten av ett samtycke vars haltmånga gånger är utomordentligt svårvärderad.Enligt vår uppfattning borde underlaget för valet mellanfrivilliga insatser och tvångsåtgärder i stället utgöras av defaktiska omständigheterna, som rimligtvis bör vara lättareatt värdera objektivt. I detta ligger också en viktigskyddsaspekt för barnet.Vi föreslår därför att grundvalen för ingripande medstöd av LVU skall vara situationens allvar för barnetoch inte föräldrarnas brist på samtycke till insatserna.RekvisitetLVU har genomgått en modifiering som innebäratt frivilligheten och anknytningen till socialtjänstlagenbetonas mer . Vidare har grundförutsättningarnaför åtgärder enligt LVU skärpts. Detta innebär attomhändertagande bara får ske om det föreligger ''påtagligrisk för att den unges hälsa eller utveckling skadas''.Lagen ställer därför höga krav både på att riskenspåtaglighet skall kunna visas och på att en säkerprognos skall kunna ställas. Påtaglighetskravet är i sigsvårt att tillgodose, och i frågan om den långsiktigaprognosen föreligger i de individuella fallen så gott somalltid en viss osäkerhet, vilket bekräftas avforskningsresultat.Det är alltså i praktiken sällan möjligt att fylla rekvisitet,eftersom man inte kan yttra sig om annat än sannolikheter.Dessutom vill vi ifrågasätta om den prognostiskaansatsen bör utgöra grund för så viktiga avgöranden somdet här är fråga om. Enligt vår uppfattning bör man i ställetgranska de aktuella missförhållanden som råder från ennormativ synpunkt. Den avgörande frågan bör vara: Är detrimligt att barnet lever i dessa omständigheter med hänsyntill barnets egen rätt, integritet och grundläggande behov?Med andra ord: Bör ett barn få ha det så här?Vi föreslår således att en särskild utredning får i uppgiftatt granska LVU -- från både vetenskapliga och normativautgångspunkter. Utredningen bör ställa sig frågan om det ärrimligt att bygga s k rekvisit på prognoser och bortse frånbarnets aktuella lidande. Enligt vår mening är detta interimligt.OrganisationKoncentration av kompetensDecentraliseringssträvandena i kombination medsammanslagning av de tidigare separata nämnderna har letttill en uttunning av specifika kompetens,vilket drabbat barnområdet särskilt hårt. Det finns enutpräglad hetereogenitet inom beroende påolika kommunala organisationsformer.I vissa kommuner har organiseratsärskilda barn- och familjeenheter med specifik kompetensatt enbart arbeta med svårare familjeärenden. Detta gersåväl enhetlighet i handläggningen som ökad kompetens,eftersom det större antalet fall ger vidgad erfarenhet.I andra kommuner eller kommundelar saknas allprofilering, och erfarenheten och kompetensen utvecklasinte då varje handläggare endast kommer i kontakt med ettfåtal ärenden.I domstolsutredningen finns en beskrivning av denfinska modellen där föräldrar kan lösa vårdnads- ochumgängestvister genom avtal som fastställs avsocialnämnden. Ett sådant förfarande borde vara värt attpröva även i och med stor säkerhet utveckla enkompetens hos ansvarig nämnd. I har modellenmedfört att föräldrarna i stor utsträckning löser vårdnads-och umgängesfrågor genom sådana avtal.SocialläkareUtvecklingen har lett till att de socialläkare som tidigareassisterade i samband med utredningar i stortsett försvunnit. Detta har medfört minskade möjligheter attgöra helhetsbedömningar av familjens problem och kanförmodas ha sänkt utredningarnas kvalitet.Det förtjänar framhållas att i samband med allvarligamissförhållanden för barn spelar missbruk, psykisk ohälsaoch psykisk utvecklingsstörning en betydande roll.På grund av bristen på medicinsk kompetens är manhänvisad till att samla in information intygsvägen, vilketinte sällan innebär att intyg utfärdas av läkare som står ibehandlande relation till föräldrarna.Vi anser att bör ha tillgång tillförtroendeläkare med den kompetens som erfordras i detenskilda fallet (t. ex. vuxenpsykiatri, barnpsykiatri,specialist på missbruk). Dessa skulle biträdasocialsekreterarna i utredningsskedet och samarbeta medutredningspersonalen på ett så nära sätt att deras tjänstertogs i anspråk rutinmässigt och inte som enundantagsåtgärd.UtbildningUtbildningen vid socialhögskolorna bör i störreutsträckning än omfatta kunskaper ombarns utveckling, reaktionssätt och behov.Vi vill påpeka att bristande kunskaper härvidlag kan fåden praktiska konsekvensen att socialsekreteraren inteuppmärksammar barns signaler om att de far illa och att enutredning därför mynnar ut i att ingenting finns att anmärkapå.Bristande iakttagelseförmåga kan rentav leda till att enutredning aldrig kommer till stånd och medföra att barnetförblir osynligt i det sociala arbetet, trots att man bedriverett socialt arbete i familjen med utgångspunkt iföräldraproblem.Signaler som bör uppmärksammas kan t. ex. varaspädbarnsdepression, dålig viktuppgång (failure to thrive),strykrädsla eller distanslöshet. Av den som saknarbarnkunskaper kan sådana symptom lätt förbises, men förden tränade och kunniga observatören är de av storbetydelse.Utbildningen vid socialhögskolorna bör ses över i syfteatt stärka barnperspektivet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär en översyn av barnsrättssäkerhet enligt vad i motionen anförts om möjligheteratt förbättra deras rättssäkerhet.