mot · GH02A26 · 1993-11-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1993/94:80 En allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring Ersättning vid arbetslöshetInnehållsförteckningInledning och sammanfattning2Bakgrund3Vad handlar det om?4Regeringens strategi5Bakgrund5Försvaga facket och påverka lönebildningen6Regeringens trestegsraket7Vår principiella syn8Problemet är den höga arbetslösheten8Aktiv arbetsmarknadspolitik ocharbetslöshetsförsäkringen10Alternativ till statlig a-kassa11Återförvisa propositionen till regeringen11Förslag till regeländringar per 1.1.9415Arbetsvillkor15Fastställande av normalarbetstid16Avgångsvederlag19Förslag till finansiering per 1.1.9421Förslag till regeländringar 1.7.9423Statlig a-kassa23Färre ersättningsdagar24Hemställan26Inledning och sammanfattningRegeringen har lagt fram förslag till försämrade reglerinom arbetslöshetsförsäkringen. Dessa regler kommer attleda till att många färre får ersättning . Framför alltkommer de som har en svag ställning på arbetsmarknadenatt drabbas. Bland dem finns många kvinnor,säsonganställda, kulturarbetare, invandrare och människori glesbygd, som ofta tvingas arbeta deltid och gå från etttillfälligt jobb till ett annat. För kommunerna utgör detökade antalet människor vid sidan av försäkringen ensocialbidragsbomb.Propositionen läggs under täckmanteln av att vara enallmän och obligatorisk försäkring. Men det är bara en lekmed ord, eftersom färre kommer att få ersättning än idagoch ersättningarna kommer att sänkas.Regeringens förslag är ett hafsverk, som arbetats framunder i kanslihuset, sedan det stod klart attregeringens utredare, , kapitalt hademisslyckats med att finna formerna för en trygg försäkringpå stabil ekonomisk grund. Propositionen är kemiskt renfrån analyser av vilka konsekvenser förslagen exempelvisfår för enskilda individer, staten, kommuner, glesbygd,kvinnorna, samhällsekonomin, arbetslinjen,arbetsmarknadens funktionssätt och för försäkringenskostnader.Därför uppmanar vi socialdemokrater attavslå propositionen och skicka tillbaka den till regeringen.Vi är positiva till att alla förvärvsarbetande skall hamöjlighet att omfattas av en inkomstrelateradarbetslöshetsförsäkring. Det är oklart varför en del i dagväljer att stå utanför de privata a-kassorna, vare sig detgäller företagarnas kassor eller de som har ett nära sambandmed de fackliga organisationerna.Vi menar att dessa frågor behöver utredas. Vi beklagaratt regeringen inte velat tillsätta en parlamentariskutredning om arbetslöshetsförsäkringen. Hade så skett,skulle man kanske också kunnat finna lösningar för den lillagrupp det är fråga om.Alltsedan regeringen trädde till har man haft enmedveten strategi gentemot löntagarna och deras fackligaorganisationer. Det har gällt att försvaga den enskildelöntagarens ställning på arbetsmarknaden, minskalöntagarnas inflytande och försvaga de fackligaorganisationerna.I förlängningen av detta ligger att det skall bli lättare förarbetsgivarna att nå upp till sina målsättningar. Det gällerexempelvis de lönepolitiska målsättningarna om ökadlönespridning, lägre ingångslöner och lönen somarbetsgivarnas redskap för att uppnå en rationellproduktion.Kännetecknande för regeringens handlande har varitdels att man bestämt sig för vad som skall göras utan attförst utreda eventuella problem och olika lösningar, dels attregeringens förslag och genomförda förändringar nästanhelt överensstämmer med de förslag som , , fört fram. Det fackligtpolitiska samarbetet mellan regeringen och SAF harfungerat berömvärt.Förslaget om att införa en statlig a-kassa skall ses motden här bakgrunden. Regeringen hoppas med förslagetuppnå att färre skall vara medlemmar i löntagarnasorganisationer och på så sätt skall de bli svagare. För attstimulera att de privata a-kassorna verkligen tapparmedlemmar, föreslår man t o m att den statliga a-kassanekonomiskt skall favoriseras.Regeringen säger sig inte vilja påverka lönebildningen,menar att detta är parternas ansvar, men försöker inte destomindre påverka lönebildningen.De nya reglerna innebär att de arbetslösa får kraftigtsänkta ersättningar. Strategin är att det då skall bli''billigare'' för arbetsgivarna att anställa dem. Dettakommer i sin tur att sätta en nedåtgående press på lönerna.Det undergräver kollektivavtalens ställning. Det blirsvårare att försvara de löner som utges enligt avtalen, vilkaför övrigt SAF vill göra om till företagsavtal.Det är dessa ambitioner som ligger bakom talet om enförsäkring för alla. Det bidde inte ens en tumme, men förde arbetslösa kan det bli raserade familjeekonomier.Det ställer vi socialdemokrater aldrig upp på.BakgrundI finns cirka 5,5 miljoner människor i aktiv ålder,dvs i åldern 16--. Av dessa finns cirka 4,3 milj personeri arbetskraften, dvs de har ett arbete eller söker aktivt ettarbete.Cirka 1,2 milj personer står alltså utanförarbetskraften. De omfattas inte av någonarbetslöshetsförsäkring . De berörs inte av regeringensförslag till ny arbetslöshetsförsäkring.Av de 4,3 milj personer som finns i arbetskraften är cirka3,7 milj medlemmar i 40 privata arbetslöshetskassor. Dessaär självständiga juridiska personer som är anslutna tillArbetslöshetskassornas samorganisation, SO. Av traditionfinns det dock ett nära samarbete mellan många a-kassoroch olika fackförbund. Men det finns också a-kassor förexempelvis egenföretagare och köpmännen. Över 135 000företagare är anslutna till dessa kassor. Man behöver alltsåinte vara med i en fackförening för att vara med i en a-kassa.Cirka 200 000 personer är medlemmar i a-kassor utan attsamtidigt vara fackligt anslutna. Det står olika grupper frittatt bilda egna a-kassor bara man uppfyller de lagenliga kravsom ställs på kassorna.Att vara med i en a-kassa innebär inte automatiskt får ersättning när man blir arbetslös. För att fåersättning måste man både uppfylla ett medlemsvillkor ochett arbetsvillkor. Gör man det får man ersättning (om man är ). En ny ersättningsperiodkan intjänas genom att man uppfyller ett nytt arbetsvillkorpå arbete eller genom s k jämställd tid, exempelvisarbetsmarknadsutbildning och arbetslivsutveckling, ALU.Ersättningen från försäkringen är inkomstrelaterad upp tillett visst tak.I början av 70-talet blev det ett allt större problem attungdomar utan någon förankring i arbetslivet inte kunde fånågon ersättning från försäkringen. Därför infördes ettkontant arbetsmarknadsstöd, KAS. Det är en obligatoriskförsäkring i den meningen att reglerna gäller för alla somfyllt . Men ersättning får bara den som uppfyller ettarbetsvillkor, som också i vissa fall kan uppfyllas genomstudier. Ersättningen utgår lika för alla, nu med perdag. KAS administreras av fyra regionkontor inom AMS.600 000 personer är alltså inte med i någon a-kassa, menhör till arbetskraften.Av dessa omfattas alla som fyllt av KAS-reglerna.Många har dock inte rätt till någon ersättning, eftersomman inte uppfyller arbetsvillkoret (studier jämställs i vissafall).Av de 600 000 personerna ovan är det cirka 100 000--120000 personer som vid arbetslöshet skulle ha varitberättigade till en inkomstrelaterad ersättning, om de gåttmed i en a-kassa. Det är de som chansar på att de inte skallbli arbetslösa. Ofta är det direktörer, egna företagare,högre chefer och tjänstemän, som snålar in på egenavgiftentill a-kassan. De flesta av dem chansar säkert rätt, de blirinte arbetslösa. Uppskattningsvis kan några procent avdessa vara arbetslösa och de får då hålla till godo medbara KAS i stället för att få en inkomstrelaterad a-kasseersättning.Det är om dem som chansar fel det handlar om. Det ärför deras skull som regeringen nu är beredd att genomföradramatiska förändringar av hela arbetslöshetsförsäkringenoch kraftigt försämra möjligheterna till ersättning förandra.Vad handlar det om?Debatten om en allmän, obligatoriskarbetslöshetsförsäkring har pågått . utreddes frågan och dåvarande borgerliga regeringarhade möjligheten att införa en sådan försäkring, men gjordedet inte.Frågan har därefter drivits hårt av SAF och de borgerligapartierna. I debatten har en obligatorisk försäkringframställts som en rättvisefråga: alla skall få rätt tillersättning.I direktiven till utredningen om en obligatoriskarbetslöshetsförsäkring (Dir. 1992:24) framhölls följande:Många arbetslösa är därför ofta för sitt uppehällehänvisade till socialbidrag. Ur rättvise- ochtrygghetssynpunkt är det en stor brist att en så stor andel avde arbetslösa saknar ett tillfredsställande ekonomiskt skyddvid arbetslöshet.I 1993 års regeringsförklaring sade statsminister blir obligatorisk.Finansieringen sker genom arbetsgivaravgifter ochegenavgifter. Därigenom ställs ingen utan försäkringsskyddsamtidigt som kostnaderna för arbetslösheten delas av allasom har ett arbete.Det är inte svårt att få intrycket att målsättningen skallvara att fler skall få ersättning . Det är därför somkravet på den obligatoriska försäkringen drivits.Men tyvärr är det inte så. Allt detta har bara varit vackraord för att komma åt något som alltid har varit en nagel iögat på SAF och , nämligen det historiskasambandet mellan a-kassorna och löntagarnas fackligaorganisationer. Detta samband anses ha bidragit till attfackföreningarna haft en hög organisationsgrad, att mandärigenom bättre kunnat hävda sig i löne- och andraintresseförhandlingar med arbetsgivarna och att mankunnat upprätthålla kollektivavtalens betydelse förlönebildningen.Med facit i hand ser vi nu nämligen att regeringen inteville ge fler rätt till ersättning utan färre. Beroendet avsocialbidrag kommer inte att bli mindre bland de arbetslösautan större. Färre kan försörja sig på sin ersättning, ochfriheten för löntagarna minskar.Sammanfattningsvis kan vi alltså slå fast följande.Det finns en obligatoriskarbetslöshetsförsäkring, KAS. Den är tänkt för ungdomarutan förankring på arbetsmarknaden. Alla som arbetar harrätt att ansluta sig till en a-kassa. Cirka 100 000--120 000 gördet inte och chansar på att inte bli arbetslösa. Några tusenav dessa chansar fel. Regeringen vill att dessa skall få a-kasseersättning ändå.Men regeringen vill inte att de 1,2 miljoner som stårutanför arbetskraften skall få någon ersättning, att desom är med i en a-kassa utan att ha rätt till någonersättning skall få det, att de som inte får KAS skallfå det, att långtidsarbetslösa skall få ersättning.I stället vill regeringen att det skall bli svårare attkvalificera sig för rätt till ersättning, att man snabbareskall utförsäkra sig från försäkringen, att man skall få enlägre ersättning från försäkringen.Resultatet av detta blir att färre kommer att få ersättningän och att ersättning kommer att utbetalas med lägrebelopp.Priset för att några tusen ''chansare'' skall få rätt tillersättning är högt för många andra och församhällsekonomin. Till detta skall läggas att helaadministrationen skall läggas om, att arbetslinjen medvisshet kommer att försvagas och att staten tar på sig ettansvar för administration av den nya försäkringen utan attnågon som helst analys skett av vilka ekonomiska och andrakonsekvenser detta kan föra med sig.Regeringens strategiBakgrundAlltsedan regeringen trädde till har man haft enmedveten strategi gentemot löntagarna och deras fackligaorganisationer. Det har gällt att försvaga den enskildelöntagarens ställning på arbetsmarknaden, minskalöntagarnas inflytande och försvaga de fackligaorganisationerna. Syftet med detta har naturligtvis varit atti motsvarande grad stärka arbetsgivarnas ställning. Det hargällt att förändra balansen på arbetsmarknaden tillarbetsgivarnas fördel.I förlängningen av detta ligger att det skall bli lättare förarbetsgivarna att nå upp till sina målsättningar. Det gällerexempelvis de lönepolitiska målsättningarna om ökadlönespridning, lägre ingångslöner och lönen somarbetsgivarnas redskap för att uppnå en rationellproduktion.Kännetecknande för regeringens handlande har varitdels att man bestämt sig för vad som skall göras utan attförst utreda eventuella problem och olika lösningar, dels attregeringens förslag och genomförda förändringar nästanhelt överensstämmer med de förslag som SAF fört fram.Det fackligt politiska samarbetet mellan regeringen ochSAF har fungerat berömvärt.Låt oss ge några exempel på detta.Regeringen vill minska de fackliga organisationernasinflytande i samhället. Man har därför tvingat bortlöntagarnas företrädare ur statliga styrelser, mendirektörerna finns kvar.Det är uppenbart att regeringen vill försvaga löntagarnasorganisationer ekonomiskt och försvåraorganisationsarbetet. Därför har regeringen bl a genomförtföljande. Avdraget för fackföreningsavgiften är slopat.Regeringen har helt slopat eller kraftigt minskat olikaformer av stöd för studier som tidigare givits för utbildninginom de fackliga organisationernas ram. Fackligastipendier har gjorts skattepliktiga, vilket kraftigt fördyratstudieverksamheten.Regeringen ifrågasätter den fria förhandlingsrätten.Man säger sig först vilja införa särskilda ungdomslöner,vilket i praktiken innebär att man måste gå in ilönebildningen på arbetsmarknaden. Sedan lägger manfram ett förslag om ungdomspraktikplatser som innebär attarbetsförmedlingen skall hyra ut gratis arbetskraft tillföretagen. När inte det är juridiskt hållbart stiftar man enlag som undantar dessa ungdomar från det s karbetstagarbegreppet. En tvångslag alltså, riktad motungdomar som arbetar ute på arbetsplatserna. De skall intefå lön och andra rättigheter som löntagarna har rätt till inormala fall. Slutligen föreslår regeringen att arbetsgivarnaskall få betala för ungdomarna till AMS! Regeringenhotar med att införa ett internationellt sjöfartsregister ochbegränsa de ombordanställdas fria förhandlingsrätt, om intede ombordanställda går med på rationaliseringar. Ipropositionen om arbetsrätten vill regeringen undanröjagällande kollektivavtal om anställning för viss tid.Helt i linje med gamla SAF-krav vill regeringen också slåvakt om enskilda intressen gentemot de fackligaorganisationerna och stärka organisationer utankollektivavtal. Regeringen satte genast igång enmeningslös utredning om möjligheten att skriva in den s knegativa föreningsrätten i grundlagen. Man vill gefackliga organisationer utan kollektivavtal sammarättigheter som organisationer med avtal. Regeringen villutveckla ett formellt inflytande för de anställda påbekostnad av den fackliga organisationen. Alla mederfarenhet från arbetslivet vet att detta innebär att det ärarbetsgivaren som kommer att bestämma. Facket skallinte alltid självt bestämma vem som ska företrädalöntagarna.Slutligen vill regeringen försämra den arbetsrättsligalagstiftningen.Försvaga facket och påverka lönebildningenDet är ingen hemlighet att regeringen anser attlöntagarnas organisationer är för starka, och att detta ledertill för höga löneökningar och att arbetsgivaren inte kangenomföra sin marknadsanpassade lönepolitik. Detförhindrar enligt regeringens syn på saken bl a att detuppstår en rad lågbetalda servicearbeten. Regeringenunderstöds i denna uppfattning kraftigt av SAF ochregeringen närstående ekonomer.Förslaget om att införa en statlig a-kassa skall ses motden här bakgrunden. Därmed hoppas regeringen uppnå attfärre skall vara medlemmar i löntagarnas organisationer,och på så sätt skall dessa bli svagare. För att stimulera attde privata a-kassorna verkligen tappar medlemmar, föreslårman t o m att den statliga a-kassan ekonomiskt skallfavoriseras.Regeringen säger sig inte vilja påverka lönebildningen,att detta är parternas ansvar, men försöker inte destomindre påverka lönebildningen.Talet om ungdomslöner och införandet avungdomspraktikplatser var ett första viktigt steg. Därefterhar man infört icke fullbetalda beredskapsarbeten.Ersättningen i arbetslöshetsförsäkringen har sänkts. Enligtdet aktuella förslaget till ändringar iarbetslöshetsförsäkringen skall ersättningen i a-kassansänkas i takt med att den arbetslöse får sämre betaldaarbeten eller kortare arbetstid.Dessa regler innebär att de arbetslösa får kraftigt sänktaersättningar. Strategin är att det då skall bli ''billigare'' förarbetsgivarna att anställa dem. Detta kommer i sin tur attsätta en nedåtgående press på lönerna. Det undergräver påsikt kollektivavtalens ställning. Det blir svårare att försvarade löner som utges enligt avtalen, vilka för övrigt SAF villgöra om till företagsavtal.Resultatet blir lägre löner och fullt utmarknadsanpassade löner. Så har det blivit i Storbritannienoch så kommer det att bli här. Förlorarna blir de som har ensvag ställning på arbetsmarknaden.Det kommer vi socialdemokrater aldrig att acceptera.Regeringens trestegsraketRegeringens förslag utgörs av en trestegsraket. Vissaregeländringar skall göras per . införs fro m den dagen en obligatorisk avgift för alla löntagare.Därmed är en obligatorisk inkomstrelaterad försäkring ipraktiken etablerad. förutsätts därutöver ställasig bakom ett principförslag om att en statlig a-kassainrättas per och att vissa ytterligare regeländringardå skall göras. Detaljerna skall dock regeringen återkommatill i en senare proposition.Avsikten med förslaget anges vara att införa enobligatorisk arbetslöshetsförsäkring. En sådan finns dockredan genom KAS. Det nya är en inkomstrelaterad KAS.Förslag per 1.1.94 1. En obligatorisk avgift införs för alla löntagare förinkomster upp till 7,5 basbelopp. Avgiften är en procent förbeskattningsåret för beskattningsåret1995. Avgiften är avdragsgill vid taxering och beaktas viduttag av preliminärskatt. Det sägs att avgiften bara är enövergångslösning och att andra tekniska former senare skaprövas.De personer som uppbär en inkomst somunderstiger av det vid årets ingång gällandebasbeloppet behöver inte betala någon avgift.2. Finansieringsavgiften (egenavgiften) iarbetslöshetsförsäkringen slopas. Avgiften föradministration och utjämning, i genomsnitt permedlem och år, kvarstår.3. Regeländringar sker i försäkringen.Arbetsvillkoreti ALF-lagen utformas i överensstämmelse med det i KAS-lagen. Detta innebär en skärpning. Den arbetslöse skallunder en ramtid av tolv kalendermånader förearbetslösheten ha arbetat , där hänsyn endasttas då arbetet utförts under 75 timmar.Beräkningen av normalarbetstid ändras och därmedarbetslöshetsersättningens storlek. Denna förändringinnebär att många färre kommer att få ersättning och attersättningen kommer att minska. Reglerna föravgångsvederlag ändras. Möjligheterna att få ersättningförsämras.Förslag per 1.7.94 1. En inkomstrelaterad ersättning ska utges också inomKAS-systemet på samma villkor som enligt ALF-lagen.Taket motsvarar 5,5 basbelopp (avgift på 7,5 basbelopp).2. Grundbeloppet i KAS höjs från per dag till 227kr.3. Administrationen av KAS och den inkomstrelateradeersättningen skall handhas av KAS-regionerna (,, , ). Statliga a-kassorskall alltså finnas. Det finns inget förslag om att dearbetslösa/försäkrade där skall betala någon form avadministrationsavgift.4. Antalet ersättningsdagar i försäkringar blir 300 och150. Den tidigare regeln för arbetslösa över55 år slopas. För den som uppfyller arbetsvillkoret genomförvärvsarbete utges ersättning . Är det fråga oms k jämställd tid, t ex arbetsmarknadsutbildning eller ALU,utges ersättning därutöver i en period om 150 dagar.Därefter krävs arbetad tid för att uppnå en period om 300dagar. Med dessa regler kommer antalet personer somutförsäkras att öka kraftigt.Vi kommer senare att ge våra synpunkter mer i detalj pådessa förslag. Men först skall vi ge vår principiella syn påförsäkringen och motivera varför vi anser att skallskicka tillbaka propositionen till regeringen för ett förnyatutredningsarbete.Vår principiella synProblemet är den höga arbetslöshetenRegeringens proposition handlar bara om de arbetslösaoch deras rätt till ersättning. Man får intrycket av atthuvudproblemet är de arbetslösas krav på rimligamöjligheter att försörja sig och att det gäller att lösaproblemen genom att snåla in så mycket som möjligt påderas ersättningar. Regeringen anser till och med att det istor utsträckning går att få fler arbetslösa i arbete eller iaktiva åtgärder bara genom att försämra deras rätt tillersättningar.Men huvudproblemet är ett helt annat och om detta sägsingenting. Och det är att föra en ekonomisk politik för fullsysselsättning. Det är att såsom en del i den ekonomiskapolitiken föra en aktiv arbetsmarknadspolitik. Detavgörande för att hålla nere kostnaderna för den öppnaarbetslösheten är att skapa tillväxt och fler jobb. Det är denenda möjligheten att komma till rätta medbudgetunderskottet och de snabbt ökande kostnaderna förden öppna arbetslösheten.Det är när man inte gör något som man får problem.Regeringens satsningar på aktiva konjunkturberoendeåtgärder resp. utgifter förkontantstöden framgår av nedanstående tabell.nBudgetår91/9292/9393/94Medel till AMS, aktiva åtg19,1 miljarder27,8*28,4Utbetalning av kontantstöd18,2 miljarder33,536,2*** Av beloppet tillfördes vidkrisöverenskommelsen hösten 92. **Regeringens prognos iapril 1993.Av tabellen framgår med all önskvärd tydlighet vad somhänder när regeringen inte för en ekonomisk politik för fullsysselsättning. Då faller en allt större börda påarbetsmarknadspolitiken. Och satsar man inte tillräckligtmed resurser på att bekämpa den öppna arbetslöshetenstiger kostnaderna för kontantstödet, och en allt större delav arbetskraften blir beroende av bidrag för sin försörjning.Från 1991/92 till 1992/93 har kostnaderna förarbetsmarknadspolitiken stigit med , varavden största ökningen skett på kontantstöden. Dessa harökat med . Och de kommer att fortsättaatt stiga. Regeringens prognos för innevarande budgetår,1993/94, kommer inte att hålla. Under de tre förstamånaderna av budgetåret utbetalades ikontantstöd. Det tyder på att kontantstöden kommer att nåupp till under innevarande budgetår.Kontantstöden och vissa aktiva insatser finansieras avarbetsmarknadsfonden. Fonden hade så sent som den 1 juli1992 ett överskott på . , den 1 juli1993, hade den ett underskott på 16,2 miljarder kr.Regeringen räknar med att detta underskott redan 1 juli1994 har stigit till . Men underskottetkommer att bli långt större.Detta är ett resultat av en felaktig ekonomisk politik.Det är vidare en följd av att den öppna arbetslösheten intei tillräcklig grad bekämpas med olika former av aktivaåtgärder.Det är detta som är det grundläggande problemet. Attdet blir svårt att finansiera arbetslöshetsförsäkringen är enföljd av detta problem. Vi vägrar att acceptera att dettaskall gå ut över de arbetslösas rätt till en rimlig försörjning.Aktiv arbetsmarknadspolitik ocharbetslöshetsförsäkringenI har vi traditionellt ansett attarbetsmarknadspolitiken är en viktig del av denekonomiska politiken, att det är lönsamt att satsa på aktivaåtgärder av god kvalitet, att arbetslöshetsförsäkringenmåste understödja arbetslinjen och att kontantstöden måstehållas nere. Allt detta håller nu regeringen på att överge.Arbetsmarknadspolitiken får inte tillräckligt stöd frånandra politikområden utan överlastas, byråkratin ochadministrationen kring åtgärderna ökar, aktiva insatser somvisat sig effektiva minskar därför att de anses ''för dyra'',åtgärder som kommit till som alternativ till utförsäkring blirförstahandsåtgärder, kontantstöden ökar dramatiskt ochregeringen lägger fram förslag som kan raseraarbetslöshetsförsäkringen och underminera arbetslinjen.Huvuduppgifterna för arbetsmarknadspolitiken är i allenkelhet att så snabbt som möjligt se till att uppkomnavakanser tillsätts med kompetenta sökande och attarbetslösa aktiveras till nya jobb. På så vis kanarbetsmarknaden fungera så effektivt som möjligt. Densvenska arbetsmarknaden är därför kanske också den mestflexibla i världen, både vad gäller geografisk ochyrkesmässig rörlighet. Politiken har också tidigare lett till enunik kombination av hög förvärvsfrekvens och lågarbetslöshet.I de flesta andra länder har man traditionellt sett påarbetsmarknadspolitiken på ett annat sätt. Den är oftaknuten till socialpolitiken och dess främsta uppgift är att setill att de arbetslösa har sin försörjning tryggad. Dettasynsätt avspeglar sig också i hur resurserna inomarbetsmarknadspolitiken fördelas.