mot · GG02Ju21 · 1993-04-14 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:210 Ny ordningslag m.m. Propositionen om en ny ordningslag innehåller blandannat bestämmelser om användning av offentlig plats. Deföreslagna bestämmelserna innebär att en offentlig platsinom detaljplanelagt område inte utan tillstånd fåranvändas på ett sätt som inte stämmer överens med detändamål som platsen har upplåtits för eller som inte ärallmänt vedertaget. Från kravet på tillstånd undantas falldär platsen används endast tillfälligt och i obetydligomfattning och utan att inkräkta på någon annans tillstånd.De föreslagna bestämmelserna stämmer i stort sett överensmed de gällande reglerna, vilka återfinns i denallmänna ordningsstadgan.De föreslagna bestämmelserna -- och de gällandereglerna -- ger alltså kommunen ett avgörande inflytande itillståndsfrågan, i fall där kommunen avstyrker att tillståndges. Den enskilde har i praktiken små möjligheter att få enprövning av kommunens ställningstagande. Den endavägen är att enligt kommunallagens regler begäralaglighetsprövning av kommunens beslut, men med hänsyntill de begränsningar som denna prövning innefattar ärutsikten till ändring liten.Det kan sättas i fråga om den kommunala vetorätten itillståndsfrågan är motiverad, särskilt mot bakgrund avinskränkningar i rätten att få vetot prövat. Eftersom denavgörande frågan för om tillstånd bör ges är om denanvändning som detta avser påverkar ordningen ochsäkerheten inom området, är frågan om tillstånd i förstahand en sak för polismyndigheten. När användningen avserkommunal mark är det emellertid tydligt att kommunen harintressen att bevaka. Det kommunala intresset kan docktillgodoses genom att kommunen, liksom , får yttra sigom en ansökan om tillstånd, men, till skillnad från ,utan att detta binder polismyndigheten. En sådan ordninglägger den avgörande prövningen på den i första handberörda instansen -- polismyndigheten -- och ger denenskilde möjlighet att få tillståndsfrågan allsidigtöverprövad, även i fall där kommunen avstyrker tillstånd.Enligt lagen (1957:259) om rätt för kommunen att uttagaavgift för vissa upplåtelser å allmän plats m.m.(avgiftslagen) är tillstånd att använda en offentlig plats iregel förenat med en avgift. Grunderna för beräkning avavgiften bestäms av kommunalfullmäktige. Fullmäktige fårdärvid, enligt avgiftslagen, beakta ändamålet medupplåtelsen, nyttjarens fördel av denna, kommunenskostnader med anledning av upplåtelsen och övrigaomständigheter.Avgiftslagen ger således kommunen vida ramar vidbestämmandet av avgifter. Även om man beaktar attkommunen därvid kan ha att ta hänsyn till andra regler,exempelvis kommunallagens bestämmelser omlikabehandling av kommunmedlemmar, så utesluteravgiftslagens regler inte att avgifter bestäms olika för olikanäringsidkare. Det finns således utrymme för att taovidkommande hänsyn, vilket skulle snedvridakonkurrensen. En bättre ordning vore att avgiftslagen klartoch tydligt skall bestämma så att alla näringsidkarebehandlas lika. Med hänsvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om formerna för prövning avtillstånd att använda offentlig plats och om bestämmande avavgift för detta.