mot · GG02K502 · 1993-01-26 00:00:00 — Från liberal utgångspunkt finns anledning att välkomnaidéer om nya regioner i framtidens . De bygger påtvå grundläggande liberala principer, internationalism ochnärdemokrati. Genom ett utbyggt EG-samarbete minskarnationsgränsernas betydelse. Människor, företag ellerområden kan samverka med utgångspunkt frångemensamma intressen utan att nationella gränser hindrar.För liberaler är det angeläget att politiska beslut fattas sånära de enskilda människorna som möjligt. Här tror vi attnya större svenska regioner skulle ge bättre möjligheter äntidigare att föra ned beslutsfattande från den nationellanivån. Den starkt enhetliga nationalstaten skullekunna ge utrymme för fler regionala variationer och låtaregionernas invånare på egen hand ta ett större ansvar försin utveckling.Regioner viktiga i EGDebatten om svenska regioner har pågått . Degamla landskapen, de statliga länen, de folkvaldalandstingen och samverkande kommuner har vid olikahistoriska tillfällen spelat viktiga roller för regionalförvaltning och beslutsfattande. fannspolitiska motsättningar, ibland till och med låsningar, ombegreppet länsdemokrati.I liksom i andra länder väcks åter tankar omändrade regionala uppgifter och en ny regional indelning.Också ansökan om medlemskap i harstimulerat diskussionen kring hur vår regionala indelningskall se ut . Inom EG finns starka krafter som villstärka regionernas ställning. har som en federalstat delstater som är självstyrande inom många områden. Idebatten om värnar de tyska delstaternaom sitt inflytande.Också inom EG:s traditionellt centralistiska länder somStorbritannien och finns krav på mer inflytandeåt organ och områden under nationalstatsnivå.Skotska nationalister kräver totalt oberoende, ''Ett frittSkottland inom EG.'' De nationella brittiskaoppositionspartierna förespråkar mer av skotskt självstyre.Också i och i en del engelska regioner finns krav påmer självstyrelse och mindre inflytande för centralmakten iLondon.Även i det starkt centralstyrda pågår enförsiktig decentralisering. Nya områden växer fram varsutveckling väl förmår mäta sig med den traditionelltdominerande huvudstadsregionens.Valen i visade ökat stöd för partiersom förespråkade större regionalt självstyre. harstarka regionala spänningar, med separatistisk terrorism iBaskien. Det större och mer välmående hardäremot visat hur det går att på fredlig väg vinna ökatsjälvstyre inom Spanien.Det finns en del mörka drag i kraven på regionaltsjälvstyre. I förenar de regionalt inriktade partiernakrav på mindre centralstyre med misstro mot invandrareeller ovilja att stödja eftersatta regioner. Mer militantagrupper i olika länder ställer krav på oberoende med enunderliggande aggressiv nationalism.Men de utgör inte huvudfåran i kraven på starkareregioner. Det handlar i stället om att återuppväcka en sedanlänge slumrande identitet. Där finns också praktiska,demokratiska och starka ekonomiska skäl för brettsamarbete på regional nivå. I många av harmakthavarna medvetet försökt minska gamla naturligaregioners självbestämmande. Det har varit ett ofta effektivtsätt att förstärka den centrala maktens auktoritet.Nu finns motstridiga utvecklingstendenser. I Östeuropasveper en nationalistisk våg fram. I det fornaJugoslavien, liksom i delar av det forna , haretniska konflikter till och med lett till krigshandlingar.Även länder som , som undermellankrigstiden var en demokrati, har upplösts.Nationalismen visar tendenser att sprida sig också iVästeuropa. Motståndet mot den europeiska unionen iVästeuropa har starka inslag av nationalism.Nationalstatens självständighet värnas.Men kommer också dagens nationalister attmärka nationalstatens begränsningar. Nationalstaten är förbegränsad för att på egen hand kunna bemästragränsöverskridande problem, där miljöförstöring är etttydligt exempel. De alltmer sammanflätade europeiskaekonomierna gör det allt svårare att föra en egen avvikandeekonomisk politik. Valutakriserna hösten 1992visade hur maktlösa nationalstaterna var och en för sig ärgentemot de internationella valutahandlarna.Nationalstatens roll som maktbärare och militär värnare avfolk och territorium minskar -- lyckligtvis -- i betydelse.Samarbetet inom EG öppnar möjligheter att klara deuppgifter som är för svåra för en enskild stat. Men detinnebär att den traditionella nationalstatenformellt tappar inflytande till förmån för det överstatligaEG.Samtidigt upplever många medborgare attnationalstaten är för stor för andra uppgifter. De tror intelängre på stora centraliserade system. Kulturella variationeroch historiska olikheter leder till krav på mer närdemokrati.Ökade ekonomiska kontakter och utbyggd infrastrukturkan å andra sidan leda till behov av ökat samarbeteinom större områden än dagens lokala enheter.Områden inom nationalstaterna sluter sig samman föratt hävda sina intressen. De traditionella nationsgränsernaupplevs på många håll som hämmande. Allt oftaresamarbetar människorna i naturliga regioner även om deskulle råka ligga i olika nationalstater.EG stödjer denna utveckling. Man har slagit fast sitt stödför närhetsprincipen (subsidiaritet). Politiska beslut böralltid fattas på lägsta möjliga effektiva nivå. Det finnsdiskussioner om att komplettera EG-parlamentet med enkammare som skulle väljas av regioner. finns en särskild kommitté för regionalutveckling och organisationen får alltfler medlemmar.Län sedan 1600-taletLandskapen har en lång tradition i vårt land. Närlandskapslagarna nedtecknades hade dedåvarande landstingen eller allmänna tingsmötena såvälkonstitutionella (kungavalen) som lagstiftande ochdömande funktioner. Men detta starka lokala inflytandehotade strävandena att ena . Nationalstaten ochsenare det kungliga enväldet stärktes. blev en av demer enhetliga och centralstyrda europeiska staterna.Sveriges länsindelning har bestått sedan 1600-talet.Liksom på många andra håll använde kungamaktenadministrativa metoder för att stärka nationalstaten. Denya länen skulle slå sönder de gamla landskapen.Nyförvärvade områden skulle försvenskas.Som administrativa enheter har länen således bestått iflera . Men de har -- med få undantag -- inte skapatsin egen identitet. Svenskarna identifierar sig alltjämt medlandskapen. Man är dalmas, inte ''kopparbergare'',skåning, inte ''kristianstadslänsbo'' etc.Den statliga länsförvaltningen var ursprungligen en rentadministrativ utlöpare för att underlätta kungensmaktutövning. Länsstyrelserna började över tidenhandlägga ärenden från många olika förvaltningsområden.Rådgivning blev vid sidan av myndighetsutövning en viktiguppgift.Länsstyrelsen har fått ökade befogenheter inom bl a regionalpolitikens område. Under senare delen av1900-talet har flera förändringar genomförts.Skattefrågorna har brutits ut ur . 1991sammanfördes bl a länsvägnämnd, lantbruksnämnd och den gamlalänsstyrelsen till en ny starkare samordnad länsstyrelse.Reformens främsta syfte var att koncentrera länsstyrelsensinsatser till verksamhet av betydelse för länets utvecklingoch framtid, egentligen en rent politisk fråga.Reformen innebar dock ingen förändring avlänsstyrelsens grundläggande uppgifter. Den skall alltjämt:se till att de nationella målen inom ett stort antalverksamhetsområden får genomslag i länet ge akt pålänets tillstånd och vid behov främja länets utveckling ochbefolkningens bästa som allmän förvaltningsmyndighetsvara för myndighetsutövning, tillsyn och rättstillämpningenligt ett flertal lagar.Regeringen utnämner landshövding, men övrigaledamöter i utses av landstingen. Numeraframgår det således av instruktionerna att intebara skall syssla med att genomföra statsmakternasintentioner. Den skall också främja länets utveckling ochbefolkningens bästa. Landshövdingen framstår i dessadagar mer som länets främste lobbyist än som regeringensförlängda arm.Landstingens renässansEfter en flerhundraårig dvala väcktes landstingen till liv1862. I början fungerade de främst som valkorporation tillriksdagens första kammare och som utvecklare av denfattiga landsbygden. hade dock vetorätt övermånga landstingsbeslut. Det var först med den offentligasjukvårdens expansion som landstingens betydelse ökaderejält.Landstingens verksamhet domineras nu i storutsträckning av sjukvården. landstingutgör delvis ett undantag med sitt totalansvar för bl akollektivtrafik och regional planering. Staten har dockgivit också andra landsting fler uppgifter inom bl a länstrafik och utbildning.Medborgarnas intresse för verksamhet -- sånär som när nedskärningar inom vården hotar -- hardock inte varit så stort. Det har säkert ett sambandmed landstingens trots allt ganska begränsadeverksamhetsområde, låt vara att enskilda landsting har tagitstörre ansvar för sitt områdes regionala utveckling.Krav på länsdemokratiUnder har krav på mer av ''länsdemokrati''ställts. Det har handlat om att landstingen skulle ta överhela eller delar av verksamhet. Tanken var attden demokratiska kontrollen därmed skulle öka och denstatliga detaljstyrningen minska.Diskussionen har inte lett till några väsentligtförändrade roller för länsstyrelse och landsting. Däremottillsätter -- som tidigare nämnts -- landstingen numera helalänsstyrelsen utom landshövdingen. Det har dock inte visatsig vara någon lyckad lösning. Länsstyrelsernas myndighets-och kontrollfunktion försvåras av att de till största delentillsätts av lokala politiker. När länsstyrelser skall avgörafrågor av mer politisk karaktär är deras roll som myndigheti stället en komplicerande faktor.Svenska län småI ett EG-perspektiv är de svenska länen små. Till ytankan en del svenska län visserligen hävda sig gentemoteuropeiska regioner. Befolkningen är dock i allmänhetväsentligt större i de nuvarande regioner.Det finns starka demokratiska, ekonomiska ochpraktiska argument för att en framtida svenskregionindelning skall bygga på andra områden än dagenslän. Kommunikationer, näringsliv, utbildning,samarbetsbehov med mera har onekligen förändrats en delsedan 1600-talet. Statliga myndigheter, större företag medflera har ofta en egen indelning som ofta inte följerlänsgränserna.I ett framtida mer ekonomiskt och kulturellt integreratEuropa blir konkurrensen mellan olika områden skarp. Detgäller då att mobilisera de egna resurserna för att uppnåbästa möjliga utveckling. Tillgången på högre utbildning,bra kommunikationer, god miljö, tillgång till sjukvård, välfungerande social service som barnomsorg och kulturellvitalitet är exempel på faktorer som avgör var människorvill bo och näringslivet etablera sig i framtiden.Ett område får lättare att hävda sig om det har en lagomstorlek och besluten kan fattas på den mest ändamålsenliganivån. Men det räcker inte med att en struktur ser bra ut påpappret. Den måste ha stöd hos dem som berörs. Politiskaorgan måste ha en egen identitet. Utan förtroende frånväljarna får en beslutsfattande nivå svårt att fungera väl.Därför bygger framväxande regioner så mycketsom möjligt på gamla enheter, områden som ofta har käntsig höra samman redan innan nationalstaterna etablerades.Statligt utredandeUnder presenterades en statligutredning om regionala roller. Dess viktigasteförutsättningar var den allt starkare internationellaintegrationen, kravet på en näringspolitik för hållbarutveckling, behovet av förändringar i den statligaförvaltningen och möjligheterna till gränsöverskridandesamarbete inom kommuner och landsting.Utredaren hade att belysa hur de regionalasamarbetsmönstren kan behöva utvecklas. Han valde attpresentera tre olika alternativ för uppbyggnad av denoffentliga verksamhetens regionala nivå.Det första alternativet innebär att staten harhuvudansvaret för de regionala utvecklingsfrågorna.Länsstyrelsens roll som sammanhållande regionalt organstärks och länsförvaltningen utvidgas till fler områden.Länsstyrelsernas lekmannastyrelser avskaffas. Landstingenberörs inte direkt.Det andra alternativet betyder att kommunerna isamverkan får ansvaret för de regionala frågorna.Landstingen avvecklas. Länsstyrelserna finns kvar med iprincip nuvarande omfattning och inriktning.Enligt det tredje alternativet bildas ett nytt regionaltfolkvalt organ. Det får sina uppgifter från dagens landstingoch länsstyrelse. Utredaren anser att antalet regioner börvara mindre än i dag.Regeringen har därefter utsett en parlamentariskregionberedning. Den skall vara klar senast den 1 mars1994. Beredningen har öppna mandat att lägga fram förslagom uppgiftsfördelningen mellan huvudmän och nivåer.Beredningen har dock vissa grundläggande utgångspunkterför sitt arbete. Det handlar om närhetsprincip,demokratiska former, långsiktigt hållbar utveckling, deninternationella utvecklingen m m. Mot bakgrund av det förslag beredningen slutligenfastnar för bör den administrativa indelningen på regionalnivå övervägas.Svåra frågorDet finns ett antal svåra frågor av principiell och praktisknatur inför ett ställningstagande till förmån för starkasjälvstyrande regioner. Finns det tillräckligt med frågor sombör avgöras på regional nivå för att motivera egnabeslutsorgan? Bör de i så fall vara direktvalda och gesekonomiskt ansvar via beskattningsrätt? Finns det entillräckligt stark regional identitet i för att motiveranya indelningar i beslutsnivåer?Är det rimligt att vid sidan av kommunalval, riksdagsvaloch EG-val också ha regionval? Hotasrättssäkerheten av regionala politikers rätt att fattasjälvständiga beslut? Vore det bättre att genom nationellrättighetslagstiftning garantera alla medborgare merlikvärdig behandling och likvärdig tillgång till t ex socialservice?Dessa frågor och invändningar är värda att ta på allvar.Det finns områden där medborgarna behöver en nationellrättighetslagstiftning. Det gäller att undvika att regionalaorgan behandlar frågor som bäst avgörs på andra nivåer.Närhetsprincipen handlar om att beslut skall fattas på lägstaeffektiva nivå. Men det är inte alltid den lägsta nivån är denmest effektiva. Den regionala identiteten är ännu på mångahåll inte särskilt utvecklad. Statlig myndighetsutövningsköts bäst av statliga myndigheter.Lagstiftningen bör självfallet ligga kvar på nationellnivå. Men det finns däremot starka skäl som talar fördirektvalda regionala organ med egen beskattningsrätt.Alltför mycket rättighetslagstiftning riskerar att politiseradomstolsväsendet och leda till centralisering och onödiglikformighet.Infrastruktur och arbetsmarknadDet finns många politiska frågor som bäst avgörs påregional nivå. Det nya regionparlamentet börfastställa regionplaner. Det kan handla om samordningav infrastruktur, näringslivsplaner, ellerregionalpolitiskt stöd. Framgångsrik regionalresursmobilisering förutsätter att strategier och programformas under nära medverkan av kommuner, näringsliv ochorganisationsliv.Den del av länsarbetsnämndens arbetsuppgifter somavser sysselsättningsfrämjande åtgärder kan föras över tillregionparlamentet. Den lokala arbetsförmedlingen ochbeslut om stöd till arbetshandikappade är dockexempel på uppgifter som bör vara ett statligt ansvar.Det betyder att en del individbeslut förs ned frånlänsarbetsnämnden till den lokala arbetsförmedlingen.De olika affärsverkens utbyggnadsplaner inomkommunikationsområdet skulle kunna samordnas bättre.Regionparlamentet skulle kunna besluta om länsvägsplanoch länstrafikanläggningsplan. Med större regioner bör flerprojekt omfattas än dagens länstrafikanläggningar.Utbildning och kulturStöd och strategisk satsning på högre utbildning ärviktigt för att långsiktigt stärka arbetsmarknaden. Regionenkan ingå i huvudmannakretsen som stiftelsebildare, liksombidra till att finansiera forskning och utveckling viduniversitet och högskola. Regionparlamentets roll bör dockinte betyda mer byråkrati och att universitetens oberoendehotas. Regionparlamentet kan få ansvaret förfolkbildningen, dvs främst bidrag till bildningsförbund ochfolkhögskolor.När det gäller större kultursatsningar kanregionparlamenten bidra till att det blir ett ökat utbudutanför huvudstaden. Regionen kan ta över ansvaret förhuvuddelen av kulturverksamhet, liksom detnu mellan stat, kommun och landsting tredeladeekonomiska ansvaret.MiljöMiljöanalyser, planer och ekonomiskt stöd tillgenomförande av miljöprojekt kan ligga påregionparlamentet. Det kan också få ansvar för regionalmiljöövervakning och kunskapsinsamling. Tillsyn ochtillstånd för miljöstörande verksamhet ärmyndighetsuppgifter och bör däremot ligga kvar hosstat och kommun. Stöd till lantbruksutveckling kaninnebära regionalt stöd till alternativ energiproduktion,liksom till kombinationssysselsättning.Kollektivtrafik och sjukvårdRegionen bör kunna ta över landstingens ochlänstrafikbolagens ansvar för kollektivtrafik. Den kanengagera entreprenörer i naturliga pendlingsområden ochsvara för underskottsfinansiering. Regionen kan få ansvarför den högspecialiserade vården vidregion/undervisningssjukhusen, liksom för offentligtutbud av länssjukvård.Pengar från olika hållNu kommer de ekonomiska resurserna för regionalverksamhet från olika håll. Sjukvården finansieras avlandstinget, den högre utbildningen av staten,kollektivtrafiken av landsting och kommun.Regionalpolitiska anslag administreras i många fall avlänsstyrelserna, men det är statliga pengar osv. Nyaregionala organ kan därför få ta över hanteringen av pengarfrån såväl, stat, landsting som i något fall kommuner.Landstingen och länsstyrelserna avskaffasDessa nya regionala organ bör inte utgå från dagenslänsindelning. Det handlar inte om att ge landstingen störrebeslutanderätt, utan om att skapa nya näringsgeografisktsammanhållna regioner. När nya regionala organbildas bör landstingen naturligen avskaffas.Den statliga myndighetsfunktionen bör renodlas.Länsmyndigheternas geografiska indelning kan förändrasoavsett om nya regioner bildas för politiskt beslutsfattande.Dessa regionala myndigheter bör utses på annat sätt än vialokala politiska organ. De behöver inte heller alla varalokaliserade till samma ställe inom regionen. De bör skötauppföljning, kontroll, tillståndsgivning, rättstillämpningoch andra former av myndighetsutövning.Där finns många frågor som också behöverskötas av en statlig myndighet som inte har en politiskledning. Det handlar bl a om efterlevnaden av miljölagar och lagar om socialomvårdnad, att behandla ansökningar om att bli svenskmedborgare, avgöra överklaganden.Ansvaret för de i praktiken politiska beslut om länensframtid som fattas av länsstyrelserna bör föras över tillorgan som är direkt ansvariga inför regionernas/länensinvånare. Det kan gälla t ex användningen av de regionalpolitiskalänsanslagen.Direktvalda regionala organRegionala beslutsorgan bör väljas direkt. Bara så fårpolitikerna ett direkt ansvar för regionens utveckling införsamtliga väljare. De alternativa beslutsformer som står tillbuds förmår inte på samma sätt tydliggöra det politiskaansvaret för just regionens frågor. Statligamyndigheter som också fattar politiska beslut kan inteställas till ansvar inför de lokala väljarna.Kommunalförbund är ett alternativ till direktval. Mende gör ansvaret för besluten svårare att upptäcka. Väljarnakan ställa respektive kommunalpolitiker till svars, menhelheten har inga direkta företrädare. Kommunalförbundger också större utrymme för förhandlande ochkompromisser utan insyn. Politikerna riskerar att tvingasägna mer tid åt att förhandla med varandra än att förklaraoch ta ansvar för sin politik inför väljarna.Mycket talar också för att framtida regionala organ börha egen beskattningsrätt. Jag är medveten om att utrymmetför nya skatter är minst sagt begränsat. Den nationellanivån har ett övergripande ansvar för samhällsekonomin.Den kan därför ibland behöva ingripa med skattestopp ochindragningar från kommuner och regioner. Vid andratillfällen kan stöd till t ex lokala investeringar komma i fråga.Men jag menar att det på den regionala nivån bör finnasett direkt samband mellan beslut och ekonomiskakonsekvenser, liksom i riksdag och kommun. Det gerutrymme för mer effektiv användning av resurserna, mervaluta för skattepengarna. Den som själv får betalanotan blir också mer inriktad på att genomföra nödvändigabesparingar. Den lokala beskattningsrätten har givitsvenska kommunalpolitiker mer frihet, men också störreansvar än deras motsvarigheter i många andra länder. Därbetalas kommunernas budgetar i högre utsträckning medstatsbidrag.Det är inte självklart att den regionalabeskattningsrätten enbart skall gälla personliginkomstskatt. Andra alternativ, som regionalfastighetsskatt, bör övervägas. Även behövsstatliga bidrag som utjämnar förutsättningarna mellanregionerna. Men utan egen beskattningsrätt riskerar deregionala politikerna att förvandlas från beslutsfattare medeget ansvar till högljudda lobbyister. De skulle alltid kunnaskylla impopulära beslut på statsmakterna och kräva merpengar därifrån. Det finns heller inga klara belägg för attfler beskattningsnivåer höjer skattenivån. De landstingsfriakommunerna tar ut skatt i närheten av riksgenomsnittet.Nya regioner bör växa fram underifrånPå många håll i förs nu intressanta diskussionerom samarbete utanför den egna kommun- ellerlänsgränsen. I t ex , och är de på väg attkonkretiseras genom att nya samarbetsorgan bildas ellerförslag om nya länsgränser läggs fram.Detta samarbete gör inte halt vid nationsgränserna. Somredan nämnts finns exempel på geografiskt och ekonomisktsammanhängande områden som delas av nationsgränser.Där finns starka skäl att tillsammans försöka etableratransnationella regioner. I vårt land förs sådanadiskussioner bl a kring , Mittnorden,Kvarken, Skagerackområdet ochStorkalotten. Sådana initiativ kan också vitalisera detnordiska samarbetet.Regional identitet och ett förtroendefullt samarbeteskapas inte genom centrala diktat eller inflammeradedebatter om var nya gränser skall gå eller vilken ort somskall bli den nya residensstaden. I de glesbefolkadedelarna av skulle befolkningsmässigt likvärdigaregioner innebära mycket stora ytor. Det skulle ge storageografiska avstånd mellan medborgare ochbeslutsfattare.Det är därför regionerna själva bör ta initiativ tillett utökat samarbete och nya gränser. Statsmakterna börvisa öppenhet för att stödja framväxten av nya regioner.Dessa bör ges möjlighet att inrätta regionala organ som i såfall ersätter landstingen. Staten bör vara beredd attöverlämna beskattningsrätt och ansvar för politiska beslutinom olika områden till direktvalda regionala organ. Denbör ta initiativ till att renodla sin egen myndighetsutövningpå regional nivå. Om nya gränser dras och nya regionerbildas för politiskt beslutsfattande bör ocksålänsmyndigheternas geografiska indelning förändras.Enligt min mening vore det lämpligt att regionalt indelaSverige i 8-10 regioner.AvslutningKoncentrationen av politisk, ekonomisk ochmassmedial makt till är ett väsentligt problem idagens . Direktvalda regionparlament vore ett sättatt minska och decentralisera den offentliga makten.Härigenom skulle större utrymme ges för starkare regioneroch mer självständiga kommuner. Andra centralamaktcentra inom närings- och organisationslivet kanhärigenom stimuleras att följa efter. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om den framtida regionalaindelningen,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om verksamhetsansvaret mellan statoch kommun och landsting,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om uppgiftshanteringen på denregionala nivån,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om direktvalda regionala parlament,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om beskattningsrätten på regionalnivå.