bet · GG01JuU26 · 1993-03-30 00:00:00 — Mot denbakgrunden anförde justitieministern att hon inte avsåg attinitiera några lagstiftningsåtgärder med anledning av DO:sframställning.I ett ärende anförde justitieutskottet i sitt avriksdagen godkända betänkande (1991/92:JuU26 s. 12 f) att detsaknades anledning att ha annan uppfattning.Utskottet har alltjämt samma inställning och avstyrker bifalltill motion Sf633 i denna del.Härutöver vill utskottet anföra följande.I proposition 1992/93:109 om ändringar i rättshjälpslagen m.m.aktualiserades frågan att från rättshjälpsanslaget avskilja dendel som hänför sig till och låtaInvandrarverket självt bära ansvaret för dessa kostnader. Vidöverläggningar i tillstyrktes i princip ensådan åtgärd från flera håll, bl.a. från Invandrarverket.I sammanhanget anförde justitieministern (s. 37 och 45) attdet kanhända vore lämpligare att reglera rätten till biträde iden materiella lagstiftning som det handlar om och attkostnaderna hålls utanför rättshjälpssystemet. En fördel med enändrad ordning vore enligt justitieministern att bestämmelserna-- t.ex. i fråga om beviljande och omfattning -- bättre kananpassas och utformas efter de specifika behov som gör siggällande i de olika ärendekategorierna. En sådan ordning kanockså, anförde hon, motverka generella urholkningar pårättshjälpsområdet. Enligt justitieministern var erfarenhetennämligen att när ändrade regler i annan lagstiftning gör att desamlade rättshjälpskostnaderna stiger har besparingskrav riktatsmot rättshjälpsanslaget och särskilt drabbat den allmännarättshjälpen. Justitieministern var emellertid tveksam till attgå fram med särskilda lösningar för vissa verksamhetsområden.Hon erinrade också om att en särskild utredare har tillkallatsför att göra en översyn av utlänningslagen (dir. 1992:51) ochatt uppdraget berörde även rättshjälpslagstiftningen. Hon varmot den bakgrunden inte då beredd att förorda några ändringarbeträffande rättshjälpsanslaget såvitt angick Invandrarverketsärenden.Utskottet kan konstatera att kostnaderna för rättshjälp genomoffentligt biträde har stigit avsevärt och attorsaken härtill främst är den stora ökningen av antalet s.k.utlänningsärenden. Enligt uppgift från uppgickkostnaden för offentligt biträde i utlänningsärenden /92 till , och kostnadenbedöms uppgå till de två följandebudgetåren.Enligt utskottets uppfattning finns det skäl att ifrågasättaom det är lämpligt att kostnaderna för offentligt biträde ävenframdeles skall belasta rättshjälpsanslaget. I vart fall finnsanledning att överväga en särredovisning av kostnaderna försådant biträde. Utskottet vill här peka på konstruktionen medett särskilt anslag för utlandstransporter inom kriminalvården(bil. 3 anslaget E 3). En annan tänkbar ordning är den ovannämnda där kostnaderna belastar resp. myndighets anslag ochrätten till offentligt biträde regleras i den materiellalagstiftningen på olika områden. Den sistnämnda ordningen fördelen att resurser och verksamhetsansvar följs åt, ochden skulle göra det möjligt att anpassa de materiella reglernatill behoven inom det aktuella rättsområdet. Utskottet anser attregeringen närmare bör överväga de frågor som utskottet nu haraktualiserat. Det får ankomma på regeringen att avgöra formernahärför. Vad utskottet här har anfört bör som sinmening ge regeringen till känna.Rättshjälp och rättegångskostnader i förvaltningsprocessenI motionerna Ju702, Ju709, Ju711 och So290 förespråkas atträttshjälpslagen ändras så att funktionshindrade i ökadutsträckning skall kunna beviljas allmän rättshjälp i mål omsocialförsäkringsersättning. I motion Ju718 anförs att debestämmelser som reglerar den enskildes rätt att få ersättningför kostnader i förvaltningsprocessen är otillfredsställande ochatt nya regler bör övervägas. I motion Sk811 efterfrågas ökademöjligheter för enskilda att få ersättning förrättegångskostnader i skatteprocesser.Bestämmelser om rättegången i förvaltningsdomstol finns iförvaltningsprocesslagen (1971:291). I lagen finns bl.a. vissabestämmelser om ersättning till enskilda parter. Iförvaltningsdomstolarna förekommer således en form av ekonomiskhjälp till enskilda parter vilken inte har någon motsvarighet iallmän domstol. Enligt regleringen gäller att kostnader förbevisning och för parts resa och uppehälle i samband medinställelse vid domstolen kan ersättas direkt av allmänna medelutan något samband med rättshjälp.I praxis har man, som framgår av Domstolsutredningensbetänkande (SOU 1991:106) Domstolarna inför 2000-talet, varitrestriktiv med att bevilja allmän rättshjälp iförvaltningsärenden och mål vid förvaltningsdomstol. Undantagutgör framför allt mål om verkställighet enligt föräldrabalken.Allmän rättshjälp förekommer vidare i enstaka körkortsmål ochmål om socialt bistånd. När allmän rättshjälp beviljas för ettmål i förvaltningsdomstol har detta inte sällan samband med attparten har språksvårigheter.En särskild reglering finns i 8 a § RHL, där det stadgas attdet vid prövningen av en ansökan om allmän rättshjälp iangelägenhet som rör ersättning till en patient förbehandlingsskada eller läkemedelsskada skall tas särskild hänsyntill den rättssökandes personliga förhållanden.I betänkandet (SOU 1991:46) Handikapp, Välfärd, Rättvisa tog1989 års Handikapputredning upp frågan om möjligheten förmänniskor med funktionsnedsättning att hävda sin rätt tillsamhällsstöd. Utredningen föreslog att 8 a § RHL skall utvidgastill att vara tillämplig bl.a. på angelägenhet som rörsocialförsäkringsförmåner eller bistånd enligt socialtjänstlagen(1980:620) för en person med funktionshinder.Regeringens proposition (1992/93:159) om stöd och service tillvissa funktionshindrade, som bygger på Handikapputredningensbetänkande, innehåller inget förslag beträffande rättshjälp.Propositionen är föremål för riksdagsbehandling.Frågor om rättegångskostnader i förvaltningsprocessenbehandlas utförligt av i betänkandet (SOU1991:106) Domstolarna inför 2000-talet. Utredningen konstaterar(s. 619 f) att det i en förvaltningsprocess endast sällanuppstår kostnader för enskilda parter. Anledningen är främst attsöka i partsförhållandet. Mot den enskilde står i regel detallmänna. Detta medför att man kan nöja sig med att ställajämförelsevis låga processuella krav på den enskilde. Iallmänhet angår målen enligt utredningen också jordnäraförhållanden som de enskilda parterna kan behärska även utan attanlita ombud eller biträde. Det allmänna har en omfattandeutredningsskyldighet, och de rättsliga frågor som kan uppkomma imålen är domstolen skyldig att utreda ex officio. Domstolenskall också genom materiell processledning hjälpa parterna tillrätta.Även om en enskild part i allmänhet undgår att drabbas avkostnader för en förvaltningsprocess finns det, konstaterarDomstolsutredningen, undantagsfall. Med nu gällande regler fården enskilde därvid stå för sina egna kostnader,även om han vinner processen. För en del fall är den ordningenenligt utredningens mening stötande. Utredningen erinrar dock omatt rättegångskostnader i viss begränsadutsträckning kan ersättas enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen(1972:207) vid fel eller försummelse vid myndighetsutövning ochatt det även finns en särskild lag (1989:479) om ersättning förkostnader i ärenden och mål om skatt m.m. Den sistnämnda lagentillämpas emellertid, konstaterar utredningen, nästan aldrig.Domstolsutredningen menar att lagen bör upphävas och att det --vid sidan av skadeståndslagens bestämmelser -- bör finnas enreglering avseende rättegångskostnader i förvaltningsprocessersom är mer heltäckande.Någon generell möjlighet för vinnande part att få ersättningbör enligt inte införas. Utredningenföreslår att domstolen skall få besluta att det allmänna skallsvara för enskild parts kostnader i målet, om det -- efter enhelhetsbedömning -- med hänsyn till omständigheterna framstårsom oskäligt att han själv skall bära dessa. Vid bedömningenskall särskilt beaktas om myndighet orsakat kostnaden genom feleller försummelse. Ersättningen får begränsas till viss del avde kostnader den enskilde har haft. Ersättning får enligtförslaget inte ges för parts eget arbete och tidsspillan.Vidare måste enligt utredningen en kostnad för att varaersättningsgill skäligen ha varit påkallad för tillvaratagandeav partens rätt. I fråga om storleken av ersättningar finns detenligt utredningens mening anledning att söka vägledning iförekommande taxor på rättshjälpens område.Domstolsutredningens betänkande har remissbehandlats, ochärendet bereds nu i Justitiedepartementet.I sammanhanget bör erinras om att det vid sidan avdomstolskostnader kan uppstå kostnader för den enskilde vidärendets behandling på myndighetsnivå. Kommittén omrättssäkerhet vid beskattning (dir. 1992:27) har i uppdrag bl.a.att utreda frågan om ersättning för kostnader i ärenden hosskattemyndighet. I direktiven anförs att nuvarande regler omersättning för kostnader i mål och ärenden om skatt är förrestriktiva. Kommittén bör enligt direktiven ägna uppmärksamhetåt denna fråga och därvid ta hänsyn till att tyngdpunkten ibeskattningsförfarandet även i fortsättningen bör ligga hosskattemyndigheterna. Biträdeskostnader som läggs ned i ärendenhos skattemyndigheterna bör enligt direktiven inte behandlas påett mindre gynnsamt sätt än kostnader i mål i domstol.Utredningsarbetet skall vara avslutat före utgången av juni1993.Det bör också nämnas att det i s.k. företagsförsäkringar kaningå ett rättsskyddsmoment som gäller skatteärenden. torde företagsförsäkringarna täcka denstörsta delen av den seriösa företagsverksamheten.Frågan om ersättning för rättegångskostnader i skattemål ochandra förvaltningsmål har behandlats av utskottet vid fleratillfällen, senast i de av godkända betänkandena1988/89:JuU19 s. 22 f, 1989/90:JuU26 s. 9 f och 1990/91:JuU22 s.5. Utskottet har i de nämnda ärendena avstyrkt föreliggandemotioner med hänvisning främst till Domstolsutredningensberedningsarbete.Utskottet anser alltjämt att frågan om ersättning förrättegångskostnader i förvaltningsprocessen mot bakgrund av denpågående beredningen av betänkande inte börföranleda någon åtgärd. Utskottet avstyrker bifalltill motion Ju718.I övrigt kan utskottet konstatera att frågan om rättshjälp förfunktionshindrade varit föremål för behandling avHandikapputredningen. Något förslag i den delen har inte lagtsfram. Något initiativ med anledning av motionerna Ju702, Ju709,Ju711 och So290 är, anser utskottet, inte aktuellt. Utskottetavstyrker bifall till motionerna.När det särskilt gäller frågan om ersättning för kostnader förenskilda i skatteprocesser konstaterar utskottet att dettaspörsmål är aktualiserat genom såväl Domstolsutredningensöverväganden om förvaltningsprocessen som den kommitté som skallse över rättssäkerheten vid beskattning. Även motion Sk811avstyrks i denna del.Rättshjälp vid bodelningI motionerna Ju717 och Ju719 efterlyses en utvärdering avreglerna om allmän rättshjälp vid bodelning.Möjligheterna att erhålla allmän rättshjälp vid bodelning ärbegränsade. Enligt 8 § första stycket 7 RHL fordras det, för atträttshjälp skall kunna beviljas vid bodelning, att särskildaskäl föreligger med hänsyn till boets beskaffenhet och makarnaseller de samboendes personliga förhållanden. I ärende ombodelning som inte avser får, enligt 20 § andra stycketRHL, biträde inte förordnas.Utskottet har vid ett stort antal tillfällen behandlatliknande motionsönskemål. konstaterade utskottet attdet -- med anledning av vad utskottet uttalat i betänkandet1988/89:JuU19 -- inom pågick en översyn avmöjligheterna att erhålla allmän rättshjälp vid bodelning.Resultatet av översynen borde enligt utskottet avvaktas innandet kunde bli aktuellt för att ta ställning i saken.I budgetpropositionen år 1991 (prop. 1990/91:100 bil. 4 s. 10)anförde justitieministern bl.a. följande.De materiella förändringar i rättshjälpssystemet somgenomfördes syftade till att koncentrera de resurser somfinns tillgängliga för allmän rättshjälp till de områden därstörst behov av sådan rättshjälp har ansetts föreligga. På enpunkt -- möjligheten till rättshjälp i samband med bodelningefter äktenskapsskillnad -- uppmärksammades efterlagändringarna en viss ojämnhet i rättshjälpsnämndernas praxissom kunde leda till mindre tillfredsställande resultat i vissafall. På initiativ av diskuterades dessafrågor vid en hearing under medverkan av bl.a.advokater och rättshjälpsmyndigheterna. Sedan frågornagenomlysts vid hearingen synes praxis ha stabiliserats. Någonanledning att aktualisera en lagändring på denna punkt synesdärför åtminstone inte föreligga.I sitt av godkända betänkande (1990/91:JuU27 s. 3 f)antecknade utskottet att uppgett attantalet beviljade rättshjälpsansökningar avseende bodelningefter äktenskapsskillnad ökat efter hearingen 1990. Utskottetanförde också att det med tillfredsställelse hade inhämtat attdepartementet fortlöpande bevakade utvecklingen av praxis påområdet. Utskottet fann mot bakgrund av det sagda och med hänsyntill den strävan att nedbringa kostnaderna för rättshjälpen somutskottet fann nödvändig att det inte kunde tillstyrka bifalltill de då aktuella motionerna om ökad möjlighet till rättshjälpvid bodelning.I budgetpropositionen (prop. 1991/92:100 bil. 3 s.14) anförde chefen för att departementetfortlöpande bevakar utvecklingen när det gäller allmänrättshjälp i bodelningsärenden. Något initiativ ansågs intepåkallat.Utskottet anförde i sitt av godkända betänkande(1991/92:JuU26 s. 11) att det inte minst mot bakgrund av detstatsfinansiella läget saknades anledning att göra någon annanbedömning.Frågan om rättshjälp vid bodelning berörs inte i åretsbudgetproposition.Med hänsyn till det statsfinansiella läget och till attriksdagen har beslutat om besparingar på rättshjälpenanser utskottet rent allmänt att utrymmet för kostnadsökandereformer inom rättshjälpen är mycket begränsat. Rättshjälp vidbodelning är emellertid en fråga som berör många människor, ochden har varit föremål för särskilduppmärksamhet. Utskottet avser att fördjupa sittarbete i vissa frågor på rättshjälpsområdet. I det sammanhangetkommer utskottet att på nytt ta upp frågan om rättshjälp vidbodelning. Något initiativ med anledning av motionerna Ju717 ochJu719 bör inte tas, och utskottet avstyrkerbifall till dem.MedelsberäkningenRegeringen föreslår ett förslagsanslag på 815 100 000 kr.Utskottet tillstyrker regeringens förslag tillmedelsanvisning.RättshjälpsmyndighetenRegeringen föreslår ett ramanslag på 11 684 000 kr.Utskottet tillstyrker regeringens förslag tillmedelsanvisning.Allmänna advokatbyråerVerksamhetenI propositionen föreslås att skall bemyndigaregeringen att avveckla allmänna advokatbyråer som harrekryteringssvårigheter eller som de anställda önskar ta över.I motion Ju719 anförs att de allmänna advokatbyråerna inte böravvecklas.Verksamheten vid de allmänna advokatbyråerna regleras bl.a.genom förordningen (1980:548) med instruktion för de allmännaadvokatbyråerna. De allmänna advokatbyråernas främsta uppgift äratt lämna biträde och rådgivning enligt rättshjälpslagen. Om detkan ske utan hinder för den verksamhet som bedrivs enligträttshjälpslagen, skall byråerna även lämna annat biträde irättsliga angelägenheter. I princip skall de allmännaadvokatbyråerna vara självbärande och konkurrera på lika villkormed enskilda advokatbyråer. Varje byrå utgör en självständigresultatenhet.Det finns 28 allmänna advokatbyråer, varav en har filialkontorpå annan ort. Byråerna har mottagningsverksamhet på ca 30platser utanför de orter där de är stationerade.Mottagningsverksamheten bedrivs huvudsakligen av sociala skäl.Detta innebär att kostnad för resa, tidsspillan och annan extrakostnad för mottagningen inte ekonomiskt belastar byråerna utanbetalas av allmänna medel via ett särskilt anslag; det s.k.driftsbidraget som också täcker lokalkostnader m.m.De allmänna advokatbyråernas bokföringsmässiga /92 blev . Vinsten uppkom genomatt 20 byråer redovisade en vinst på ochåtta byråer redovisade en förlust på 2,6 miljoner kronor.I anslagsframställningen för /94 görDomstolsverket bedömningen att den hittillsvarande godalönsamheten för byråerna kommer att bestå även under denkommande tvåårsperioden.Under 1992 har -- med olika utgångspunkter -- tvågenomlysningar skett av de allmänna advokatbyråernas verksamhet.Dels har på regeringens uppdrag överlämnatrapporten (1992:3) Uppföljning av verksamheten vid de allmännaadvokatbyråerna, dels har inom utarbetatsdepartementspromemorian (Ds 1992:51) De allmännaadvokatbyråerna; principförslag om avveckling av det statligaengagemanget.Domstolsverket redovisar i sin rapport vilka byråer som ärolönsamma, som är kraftigt skuldsatta eller som har ekonomiskaproblem av annat slag samt beskriver vari problemen består förvarje sådan byrå. utvärderar vidare hur de ökadebefogenheterna för byråerna har påverkat verksamheten samtföreslagit vissa åtgärder för att fullfölja tankarna på ett merfullständigt ansvar för byråerna för den egna verksamheten. Irapporten belyses också den sociala mottagningsverksamheten.Domstolsverket finner i rapporten inte anledning att föreslåen förändrad organisationsform för de allmänna advokatbyråerna.Som grund för denna uppfattning uppger att enomläggning till bolagsform medför att det ekonomiska måletytterligare betonas och att detta inte kan kombineras med kravetatt prioritera rättshjälpsärenden.I rapporten konstateras bl.a. att åtta allmänna advokatbyråerhaft lönsamhetsproblem . Detgäller byråerna i , , , , ,, och . Det anges dock att samtligadessa byråer utom och har vänt eller håller påatt vända utvecklingen mot lönsamhet.Den nämnda departementspromemorian (Ds 1992:51)utarbetades mot bakgrund av att statsmakterna har slagit fastatt konkurrensutsatt verksamhet inte bör bedrivas imyndighetsform om det inte finns särskilda skäl för det och inormalfallet heller inte av staten (prop. 1991/92:100 bil. 1 s.40 f, FiU20, rskr. 128).I promemorian föreslås att systemet med allmänna advokatbyråeravvecklas.Promemorian innehåller en redogörelse för de allmännaadvokatbyråernas bildande. De tre motiv som låg till grund förde allmänna advokatbyråernas inrättande -- dvs. att tillgodoseden ökade efterfrågan på advokattjänster, att ge den enskildemöjlighet att välja mellan en statlig och en privat advokat samtatt ge staten kostnadsinsyn i advokatverksamheten -- analyseras.Enligt promemorian har de ursprungliga motiven inte längre någonbärkraft.Promemorian har remissbehandlats. Remissutfallet är blandat.Domstolsverket har i sitt remissyttrande försökt att beräknakostnaderna vid en avveckling av de allmänna advokatbyråerna.Kostnaderna uppges uppgå till ca 90 miljoner kronor.Justitieministern anför i budgetpropositionen (s. 124) att mannaturligtvis kan ha olika uppfattningar om de ursprungligamotiven för att inrätta de allmänna advokatbyråerna fortfarandehar giltighet eller inte och om det kan finnas andra skäl att hadenna typ av statlig verksamhet. De flesta torde, enligtjustitieministern, dock vara eniga om att de tidigare motivengenerellt sett har mindre bärkraft än för ett par årsedan. Detta gäller särskilt på de orter där det finns en rikligtillgång på advokattjänster. Justitieministern konstaterarvidare att statsmakterna slagit fast att staten endast iundantagsfall och då med bestämda motiv skall uppträda som ägareav verksamheter som har kommersiella förutsättningar.Enligt justitieministern är det nödvändigt och angeläget attde allmänna advokatbyråerna så långt det är möjligt drivs påsamma villkor som enskilda advokatbyråer. Mot bakgrund av attlönsamheten vid de allmänna advokatbyråerna sammantagna harförbättrats och att lönsamheten ävenframöver kan förväntas bli helt tilfredsställande är hon inteberedd att ta initiativ till någon mer genomgripande förändringav systemet med allmänna advokatbyråer. Justitieministern hardärvid beaktat att en avveckling med all sannolikhet kommer attge upphov till kostnader som är betänkliga i det rådandestatsfinansiella läget. Detta hindrar självklart inte, anförhon, att byråer som saknar förutsättningar att drivas vidare kankomma att läggas ned. Utöver bristande lönsamhet (se bl.a. prop.1988/89:100 bil. 4 s. 85 f, JuU18 s. 4, rskr. 190) bör enligthennes mening denna princip gälla även vidrekryteringssvårigheter. Dessutom bör det enligtjustitieministern vara möjligt för anställda vid de allmännaadvokatbyråerna att, om de så önskar, ta över verksamheten ochdriva den vidare i egen regi. Detta kan, anförjustitieministern, leda till att vi får färre allmännaadvokatbyråer än . Hon kan inte se några nackdelar med ensådan utveckling.Utskottet instämmer i allt väsentligt i vad justitieministernanför om de allmänna advokatbyråerna. Utskottet avstyrker därmedbifall till motion Ju719 i denna del och tillstyrker förslaget ipropositionen om att skall bemyndiga regeringen attlägga ned advokatbyråer som har rekryteringssvårigheter ellersom de anställda önskar ta över.MedelsberäkningenRegeringen föreslår att till Allmänna advokatbyråer:Uppdragsverksamhet anvisa ett förslagsanslag på och atttill Allmänna advokatbyråer: Driftbidrag anvisa ettförslagsanslag på 11410000 kr.Utskottet tillstyrker regeringens förslag tillmedelstilldelning.Vissa domstolskostnaderErsättning till nämndemänI motionerna Ju407, Ju408, Ju409, Ju416, Ju417, Ju419 ochJu423 framförs önskemål om att ersättningen för uppdraget somnämndeman skall höjas. Motionärerna hänvisar genomgående tillkommunallagens (1991:900) regler om ersättning tillförtroendevalda. I motion Ju417 föreslås vidare att den övregränsen för ersättningen skall höjas till per dag. Ensådan åtgärd kan enligt motionärerna beräknas kosta ca 2miljoner kronor.Regler om ersättning till nämndemän finns i förordningen(1982:814) om ersättning till nämndemän och vissa andrauppdragstagare inom domstolsväsendet m.m. Enligt förordningenutgår ersättning till nämndemän dels som arvode försammanträde med per dag (2 § 1 p och 2 p), dels --under förutsättning av löneavdrag eller annan inkomstförlust pågrund av uppdraget -- som tilläggsbelopp för den del avinkomstförlusten som inte täcks av arvodet (2 a § förstastycket). Arvodet och tilläggsbeloppet får tillsammans inteöverstiga (2 a § fjärde stycket). För nämndemän ilänsrätt utgår arvode även för förberedelsearbete med perdag (2 § 2 p).Principen om ersättning till nämndemän lades fast (seJuU 1984/85:25 s. 8 f). Utskottet uttalade då i sitt avriksdagen godkända betänkande att utskottet under många åransett det nödvändigt att få till stånd en mer allsidigsammansättning av nämndemannakåren och i detta syfte framhållitatt en höjning av arvodena måste ske. Här bakom låg bl.a.intresset att komma till rätta med det otillfredsställandeförhållandet att sådana yrkesarbetande -- bl.a. industriarbetare-- som får vidkännas fullt löneavdrag vid tjänstgöring i rättenär underrepresenterade i nämndemannakåren.Utskottet har återkommande behandlat yrkanden omhögre ersättning till nämndemän, (1991/92:JuU19s. 4 f) då utskottet hänvisade till sitt uttalande i 1991 årsärende. I det ärendet anförde utskottet (1990/91:JuU27 s. 7 f)att vad utskottet uttalade alltjämt äger giltighet.Bestämmelserna om ersättning till nämndemän innebär emellertid,anförde utskottet, på grund av begränsningen beträffandearvodets storlek, alltjämt en svårighet att få till stånd denallsidiga sammansättning av nämndemannakåren som utskottetefterlyst. Detta förhållande fann utskottet otillfredsställande;en översyn av ersättningsnormerna för nämndemän borde därförske. Som en utgångspunkt för denna översyn borde, enligtutskottet, ligga förslaget i proposition 1990/91:117 Om en nykommunallag att förtroendevalda skall få rätt till skäligersättning för den arbetsinkomst samt de pensions- ochsemesterförmåner som de förlorar när de fullgör sina uppdrag.