bet · GH01KU2 · 1993-10-12 00:00:00 — I betänkandet behandlas ett antal motioner omyttrandefrihetsfrågor från de allmänna motionstiderna åren 1992och 1993. Utskottet avstyrker samtliga motioner. Tillbetänkandet har fogats fyra reservationer, två särskildayttranden och en meningsyttring. Motioner väckta under den allmänna motionstiden år 19921991/92:K409 av m.fl. (fp) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förhandsgranskning av våldsvideo i avsiktatt hejda/hindra det förråande videoutbudet.1991/92:K413 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag till sådan ändring iyttrandefrihetsgrundlagen att etermediers rätt till frifinansiering slås fast.1991/92:K418 av Per Stenmarck (m) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om nödvändigheten av att reviderayttrandefrihetsgrundlagen i syfte att garantera etermediernafrihet från statlig styrning,1991/92:K420 av och von der Esch (m)vari yrkas1. att beslutar avskaffa 2 kap. 12 § andra stycketyttrandefrihetsgrundlagen,1991/92:K421 av och () vari yrkasatt hos regeringen begär ett förslag till lag omförhandsgranskning av de filmer och videogram som försäljs elleruthyrs till allmänheten.1991/92:K428 av m.fl. (nyd) vari yrkas attriksdagen upphäver 1 kap. 12 § andra stycketyttrandefrihetsgrundlagen.Motioner väckta under allmänna motionstiden år 19931992/93:K405 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om ändring av lagen omsatellitsändningar i enlighet med vad i motionen anförts.1992/93:K410 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ändring av ochtryckfrihetsförordningens förbud mot hets mot folkgrupp till attäven omfatta homosexuella.1992/93:K411 av m.fl. (fp) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förhandsgranskning av våldsvideo i avsiktatt hejda/hindra det förråande videoutbudet.1992/93:K414 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att förbudet mot åsiktsreklam upprätthålls ietermedierna, oavsett distributionsmetod av programmen.1992/93:K417 av m.fl. (nyd) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att förutsättningarna för att förstärkagenmälesrätten skall utredas.1992/93:K418 av och (nyd)vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om behovet av att ändralagstiftningen om yttrande- och tryckfrihetsprocessen i fråga omjury.1992/93:K419 av och (nyd)vari yrkas att upphäver 1 kap. 12 § andra stycketyttrandefrihetsgrundlagen.1992/93:K420 av Per m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om manipulerade bilder i medier.1992/93:K423 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om avskaffande av den statligaförhandsgranskningen av film.1992/93:K426 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom översyn av reglerna för tillsättande av jury itryckfrihetsmål.1992/93:K429 av (m) vari yrkas att riksdagenbeslutar avskaffa bestämmelsen i 1 kap. 12 § andra stycketyttrandefrihetsgrundlagen.1992/93:Ju834 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om utvidgning av skyddet i ochtryckfrihetsförordningen mot hets mot folkgrupp till att ocksåomfatta hets mot homosexuella. CensurBakgrundAv 1 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen framgår att det intefår förekomma att filmer eller videogram först måste granskas aven myndighet eller något annat offentligt organ. Genom lag fårdock meddelas föreskrifter om granskning och godkännande avfilmer och videogram som skall visas offentligt. har meddelats genom lagen (1990:886) om granskningoch kontroll av filmer och videogram. Av den framgår attframställningen i en film eller ett videogram skall varagranskad och godkänd av innan den får visasvid allmän sammankomst eller offentlig tillställning.Framställningen i en film eller ett videogram får inte godkännasför visning för barn , eller , om det kan vålla barn i den aktuella åldersgruppenpsykisk skada.Våldsskildringsrådet överlämnade betänkandet(SOU 1993:39) En gräns för filmcensuren. Rådet förordar att denuvarande åldersgränserna för filmvisning på biografer fårfinnas kvar oförändrade och att ytterligare en gräns vid artonår införs. Rådet föreslår att vuxencensuren tas bort.Betänkandet bereds i regeringskansliet.MotionernaI motionerna 1991/92:K409 och 1992/93:K411 av . (fp) vänder sig motionärerna mot vad de anser vara ettförråande utbud av våldsskildringar i videogram. I motionernaanförs att det explosionsartade utbudet av videofilmer harmedfört att barn i hög utsträckning ser på videogram utan attvuxna deltar i tittandet eller i förklarande samtal efteråt.Motionärerna anser att spridningen av de allra grövsta alstrenbör begränsas genom en generell förhandsgranskning avvideogrammen. Liknande uppfattningar förs fram i motion1991/92:K421 av och ().I motion 1992/93:K423 av och ()anförs att den enda form av kulturyttring som utsätts förstatlig förhandsgranskning är filmer som skall visas offentligt.Motionärerna anser att denna typ av förhandsgranskning haröverlevt sig själv. De praktiska förutsättningarna i form avgemensam moral- och etiksyn, den nya tekniken och de nyaformerna för information och kulturyttringar är enligtmotionärerna helt förändrade och omöjliggör i sig en statligförhandsgranskning. Motionärerna menar också att de principiellaskälen mot att förhandsgranska en viss form av kulturyttringtalar mot alla former av censur. De vill därför att den statligaförhandsgranskningen av film avskaffas.Utskottets bedömningSom utskottet anförde vid den första behandlingen av ärendetom yttrandefrihetsgrundlagen (bet. 1990/91:KU21) skulle detinnebära ett betydande avsteg från de principer som gäller pådet yttrandefrihetsrättsliga området att införa obligatoriskförhandsgranskning av filmer och videogram som är avsedda förprivat bruk. Ett förbud mot sådan censur är ett grundläggandeinslag i det konstitutionella skyddet för yttrandefriheten eftertryckfrihetsförordningens mönster. Utskottet avstyrker därförmotionerna 1991/92:K409, 1991/92:K421 och 1992/93:K411.Som framgår av det föregående bereds nu i regeringskanslietett förslag om avskaffande av den statliga förhandsgranskningenav filmer som skall visas offentligt för vuxna. Beredningen börinte föregripas genom något uttalande från sida.Utskottet avstyrker därför motion 1992/93:K423.Yttrandefrihetsgrundlagens reklamregelBakgrundAv 1 kap. 12 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagenframgår att föreskrifter i lag får meddelas om annonser omalkohol eller tobak i fråga om ljudradio- och televisionsprogramutan hinder av grundlagen. Bestämmelserna i grundlagen hindrarenligt paragrafens andra stycke inte att det i lag meddelasföreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam eller omvillkor för annan annonsering och sändning av program som helteller delvis bekostas av annan än den som bedriverprogramverksamheten.MotionernaBestämmelsen i 1 kap. 12 § andra stycketyttrandefrihetsgrundlagen tas upp i motionerna 1991/92:K413 avUlf (), 1991/92:K418 yrkande 1 av Per Stenmarck(m), 1991/92:K420 yrkande 1 av och von derEsch (m), 1991/92:K428 och 1992/93:K419 av . (nyd) samt 1992/93:K429 av (m).Motionärerna menar att bestämmelsen gör det möjligt attinskränka yttrandefriheten och att den därför bör avskaffas.Utskottets bedömningSom utskottet anförde vid den första behandlingen av ärendetom yttrandefrihetsgrundlagen (bet. 1990/91:KU21) är bakgrundentill bestämmelserna om reklamförbud att ordningen medreklamfrihet i Radio-företagens sändningar skall kunnabli rättsenlig även med den nya grundlagen. Utskottet avstyrkerdärför motionsyrkandena.ÅsiktsreklamBakgrundFör den marksända televisionen gäller enligt 10 § radiolagen(1966:755) att annonser inte får syfta till att vinna stöd förpolitiska eller religiösa åsikter eller åsikter i intressefrågorpå arbetsmarknaden. Något sådant förbud mot åsiktsreklam finnsemellertid inte i lagstiftningen om kabelsändningar tillallmänheten, satellitsändningar av TV-program till allmänheten,privat lokalradio eller om närradio.MotionernaI motion 1992/93:K414 av m.fl. (s) anförmotionärerna att speciella krav kan ställas på etermediernasinnehåll. De har enligt motionärerna stor genomslagskraft, ochtillgången på sändningstid och distributionskanaler ärbegränsad. Motionärerna anför att anledningen till förbudet motåsiktsreklam i radiolagen var att söka motverka att denoffentliga debatten i ökad utsträckning skulle komma att styrasav ekonomiska intressen och av aktörer med god ekonomi som hadebättre möjligheter än andra att köpa sändningstid. Motionärernapekar på att det som i stor enighet beslutade vadgäller åsiktsreklam i den markbundna kanalen inte gäller förkabel- och satellitsändningar av TV-program och för denkommersiella radion. Därmed är enligt motionärerna fältetupprivet och åsiktsreklam till stor del accepterad. Motionärernamenar att möjligheter öppnas för starka grupper ochorganisationer med god ekonomi att bedriva opinionsbildning ochpropaganda i etermedierna -- en utväg som inte står till budsför ekonomiskt svagare grupper. Det samlade resultatet av ensådan ordning blir enligt motionärerna att medierna i ökad gradkommer under kontroll av opinionsbildare, som förfogar över deekonomiska resurserna och att den offentliga debatten kommer attstyras av olika aktörers möjlighet att köpa sändningstid. Dettaär enligt motionärerna till skada för yttrandefriheten i vårtsamhälle och ytterst till skada för demokratin. De anser attförbudet mot åsiktsreklam måste gälla för såväl ljudradio somtelevision, oavsett distributionsmetod av programmen.I motion 1992/93:K405 av m.fl. (v) framförsliknande synpunkter i fråga om lagstiftningen om satellitsändaTV-program.Utskottets bedömningRiksdagen har beslutat om reklamregler förkabelsändningar, satellitsända TV-program, privat lokalradio ochnärradio och funnit att reglerna inte bör innehålla förbud motåsiktsannonsering. Utskottet anser inte att det finns skäl attfrångå denna uppfattning och avstyrker därför motionerna.Frågan om rätt till genmäle i massmediernaBakgrundSkyddet för det redaktionella oberoendet gentemot det allmännaär en grundläggande princip inom tryckfrihets- ochyttrandefrihetsrätten. Av 3 kap. 4 § yttrandefrihetsgrundlagenföljer också att den som sänder radio- och TV-programsjälvständigt avgör vad som skall förekomma i programmen.Enligt 7 § radiolagen (1966:755) får i avtal mellan regeringenoch programföretaget föreskrivas skyldighet att sändaredogörelse för beslut av där nämnden har förklaratatt programföretaget har brutit mot reglerna i radiolagen elleravtalet. Vidare får i avtalen bestämmas om skyldighet förprogramföretagen att sända genmälen eller beriktiganden. Sådanabestämmelser har tagits in i avtalen med SverigesRadio-företagen och Nordisk Television AB.Lagen (1992:1356) om satellitsändningar av TV-program tillallmänheten bygger på ett EG-direktiv i samma ämne. I 12 §föreskrivs att uppgifter som har förekommit i ett program skallberiktigas när det är befogat. får enligt 27 §ålägga ett satellitprogramföretag att på lämpligt sättoffentliggöra beslut enligt vilket företaget har brutit motbestämmelserna om beriktigande. I lagstiftningsärendet ansågLagrådet att man kunde uppfatta EG-direktivet så att det utgickfrån att beriktigande skulle ske i TV-programmen. Lagrådet fannatt med den nuvarande grundlagsregleringen rätten tillberiktigande kunde ha ett begränsat värde och ifrågasatte ominte grundlagen borde ändras så att det blir möjligt att beslutaom att beriktigande skall ske i ett program som företagetsänder. Några förslag med den innebörden lades dock inte fram(prop. 1992/93:75).I sin bedömning anförde att de frågorsom Lagrådet aktualiserat kunde tas upp i Radiolagsutredningensarbete. Utskottet avstyrkte därmed motionsyrkanden om sådanaändringar i grundlagen som skulle medge tvingande lagstiftningom rätt till genmäle eller beriktigande (bet. 1992/93:KU12).Riksdagen följde utskottet (rskr. 1992/93:117).MotionenI motion 1992/93:K417 av m.fl. (nyd) anförmotionärerna att genmälesrätten bör förstärkas i sådan grad attden enskilde skall ges rätt att i det medium där felaktighetenframsagts eller publicerats själv få komma till tals och rättafelaktig uppgift om sin person eller om händelse därvederbörande varit delaktig. De anser att en utredning börtillsättas för att utreda förutsättningarna för en förstärkt ochutvidgad genmälesrätt.Utskottets bedömningSpörsmålet om rätten att få felaktiga uppgifter i radio- ellerTV-program rättade kan, som utskottet anförde ilagstiftningsärendet om satellitsända TV-program, tas upp iRadiolagsutredningens arbete. Utredningens arbete bör därförinte föregripas med några uttalanden från sida i denfråga som motionärerna har väckt. Utskottet avstyrker motionen.Manipulerade bilder i medierMotionenMed den nya bild- och datatekniken finns enligt motion1992/93:K420 av Per m.fl. (s) en allmänttillgänglig teknik för manipulering av bilder. Motionärernaanför att mediaområdet är speciellt känsligt. Genom den roll sombilden har som nyhets- och informationsbärare i media borde detenligt motionärerna alltid anges om en bild är manipulerad. Deanser att bör ge regeringen i uppdrag att på lämpligtsätt initiera regler som säkerställer att en manipulerad bildfår visas i media enbart om det anges att den är manipulerad.Utskottets bedömningBilder i massmedia kan framställas genom många olika tekniker.I sammanhanget kan erinras om att framställningar som kränkernågon kan bedömas som ärekränkningsbrott. Som nämnts i detföregående är skyddet för det redaktionella oberoendet gentemotdet allmänna en grundläggande princip inom tryckfrihets- ochyttrandefrihetsrätten. De regler som motionärerna efterlyserskulle komma i konflikt med denna princip. Utskottet avstyrkerdärför motionen.Jury i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmålBakgrundI 12 kap. tryckfrihetsförordningen finns bestämmelser omrättegången i tryckfrihetsmål. I sådana mål där talan förs omansvar skall frågan huruvida brott föreligger prövas av en juryom nio medlemmar, om inte parterna på ömse sidor förklarar attde i stället hänskjuter målet till rättens avgörande. Finnerjuryn att brott inte föreligger, skall den tilltalade frikännas(2 §). För varje län skall utses jurymän fördelade i två gruppermed sexton jurymän i första gruppen och åtta jurymän i den andragruppen. Jurymännen skall vara eller ha varit nämndemän vidallmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol (3 §).Jurymännen utses genom val för av fyra kalenderår. Valetskall förrättas av i länet eller i vissa fall avkommunfullmäktige (4 §). Till jurymän skall utses svenskamedborgare, som är bosatta inom länet. De bör vara kända föromdömesgillhet, självständighet och rättrådighet. Blandjurymännen bör skilda samhällsgrupper och meningsriktningar samtolika delar av länet vara företrädda (5 §). De som är utseddatill jurymän skall uppföras på en jurymannalista (9 §). Då målvari jury skall delta förekommer, skall rätten föredrajurymannalistan samt till behandling uppta frågan, huruvida jävföreligger mot någon som finns upptagen på listan. Därefterskall juryn bildas av de ojäviga jurymännen sålunda att varderaparten har rätt att utesluta tre jurymän inom den första gruppenoch en inom den andra samt rätten genom lottning bland de övrigauttar så många till suppleanter att sex kvarstår i den förstagruppen och tre i den andra (10 §).Enligt artikel 6 i skall envar, när detgäller att pröva anklagelse mot honom för brott, vara berättigadtill opartisk och offentlig rättegång inom skälig tid och infören oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag.Hos domstolen för de mänskliga rättigheterna haranhängiggjorts ett mål mot som gäller huruvida utseendetav jurymän kränker konventionen. Målet har föranletts av ettfall där ett åtal för förtal i en skrift utgiven av ett förlagsom står nära ett politiskt parti hade ogillats av en jury varsflesta medlemmar angavs stå nära partiet. Förhandlingar infördomstolen ägde rum och någon dom har ännu intemeddelats.MotionernaI motion 1992/93:K418 av och (nyd) och 1992/93:K426 av () tarmotionärerna upp det ovan nämnda fallet och förespråkar medanledning av detta en ändring av reglerna om tillsättande avjury i tryckfrihetsmål.Utskottets bedömningEtt ställningstagande till frågan om en ändring av reglerna omutseende av jury i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål böranstå till dess målet i domstolen för de mänskliga rättigheternahar avgjorts. Utskottet utgår från att regeringen följerärendet. Motionerna avstyrks.Kriminalisering av hets mot homosexuellaBakgrundDen som i uttalande eller i annat meddelande som sprids hotareller uttrycker missaktning för folkgrupp eller annan sådangrupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellteller etniskt ursprung eller trosbekännelse, döms enligt 16 kap.8 § för hets mot folkgrupp. Brottet kan utgöratryckfrihetsbrott och yttrandefrihetsbrott.En allmän strafflagsbestämmelse om hets mot folkgrupp tillkomår 1948. Bestämmelsen överfördes sedermera till brottsbalken.Den skärptes i samband med att tillträdde FN:srasdiskrimineringskonvention och därefter , då den komatt omfatta även kollektiv av invandrare. Efter ändringar somträdde 1989 skärptes bestämmelsen ytterligare i syfteatt förhindra verksamhet av rasistiska organisationer. Dåborttogs nämligen kravet att ett uttalande skall ha gjortsoffentligt eller spritts bland allmänheten för att det skallkunna vara straffbart.Utredningen om homosexuellas situation i samhället föreslog ibetänkandet (SOU 1984:63) Homosexuella och samhället attbestämmelserna om hets mot folkgrupp i ochtryckfrihetsförordningen skulle ändras så att anspelning påsexuell läggning också skall vara straffbar.Frågan togs upp i propositionen om de homosexuellas situationi samhället (prop. 1986/87:124). I sin anmälan tillpropositionen förklarade justitieministern att han ansåg atttillräckliga skäl inte förelåg att föreslå en ändring avbestämmelserna om hets mot folkgrupp. Justitieministernkonstaterade att en ändring av brottsbalksbestämmelsenförutsatte att även tryckfrihetsförordningen ändrades. Hananförde att starka skäl krävs för att göra en grundlagsändringoch att den bör vara påkallad av ett påtagligt behov. Dettagällde i särskilt hög grad när det är fråga om att görainskränkningar i tryckfriheten som harett mycket starkt skydd i vårt land. Enligt justitieministernfanns det i lagstiftningsärendet inte underlag för någonbedömning av i vad mån kränkningar av homosexuella förekommer itryckta skrifter eller eljest i de situationer som omfattas avbrottsbalksbestämmelsen. Härtill kom att det tedde sig mycketsvårt att överblicka konsekvenserna av en lagstiftning ienlighet med förslaget. Justitieministern anförde att det t.ex.var tänkbart att den skulle drabba olika slags framställningarmed religiös bakgrund och över huvud taget snarare bidra till enkonflikt mellan de homosexuella och samhället i övrigt än göranågon verklig nytta.Vid riksdagsbehandlingen av propositionen bereddesocialutskottet ärendet. Med anledning av ett motionsyrkande omförslag till lagstiftning i enlighet med det berördautredningsförslaget förklarade sig socialutskottet vara tveksamttill behovet av en regeländring. anslöt sig tilljustitieministerns uppfattning och avstyrkte motionsyrkandet.Med anledning av ett annat motionsyrkande uttaladesocialutskottet att det ansåg det självklart att regeringenskyndsamt vidtar åtgärder och i förekommande fall återkommertill med lagförslag, om regeringen skulle fåinformation om att yttranden som kan liknas vid hets motfolkgrupp sprids om homosexuella (bet. SoU 1986/87:31).Riksdagen följde utskottet (rskr. 1986/87:351).Vid föregående tog åter upp frågan medanledning av några motionsyrkanden. Konstitutionsutskottetuttalade att det vid utformningen av straffbestämmelser gälleratt finna den rätta avvägningen mellan yttrandefrihetsintressetoch skilda gruppers behov av skydd mot nedsättande omdömen ellerkritik. Enligt saknades det mot bakgrundav vikten av vidast möjliga yttrandefrihet anledning att utvidgastraffbestämmelserna. ville därför inteförorda någon lagändring (bet. 1992/93:KU2). följdeutskottet (prot. 1992/93:16).MotionernaI motion 1992/93:Ju834 yrkande 1 av ()anförs att det våld som drabbar homosexuella har stora likhetermed det våld som drabbar invandrare och andra etniska grupper.En liknande uppfattning förs fram i motion 1992/93:K410 avElisabeth m.fl. (v). Enligt den motionen finns en tydligkoppling mellan hets mot homosexuella som grupp och våld motenskilda homosexuella. I båda motionerna begärs en utvidgning avförbudet mot hets mot folkgrupp i ochtryckfrihetsförordningen till att också omfatta hets mothomosexuella.Utskottets bedömningTryckfriheten har ett mycket starkt skydd ivårt land i tryckfrihetsförordningen. haryttrandefriheten i andra medier än det tryckta ordet fått ettliknande grundlagsskydd genom yttrandefrihetsgrundlagen. I frågaom det förslag som förs fram i motionerna delar utskottet i alltväsentligt den uppfattning som redovisas i den berördapropositionen. Man kan inte heller bortse från att förslaget kanleda till att de homosexuella på ett sätt som många av dem inteönskar pekas ut som en speciell grupp i samhället.Utskottet vill således inte frångå sitt ställningstagande frånföregående och avstyrker motionerna. beträffande censuratt avslår motionerna 1991/92:K409, 1991/92:K421,1992/93:K411 och 1992/93:K423,2. beträffande yttrandefrihetsgrundlagens reklamregelatt avslår motionerna 1991/92:K413, 1991/92:K418yrkande 1, 1991/92:K420 yrkande 1, 1991/92:K428, 1992/93:K419och 1992/93:K429,res. 1 (nyd)3. beträffande åsiktsreklamatt avslår motionerna 1992/93:K414 och 1992/93:K405,res. 2 (s)4. beträffande rätt till genmäle i massmediernaatt avslår motion 1992/93:K417,res. 3 (nyd)5. beträffande manipulering av bilderatt avslår motion 1992/93:K420,6. beträffande jury i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmålatt avslår motionerna 1992/93:K418 och 1992/93:K426,res. 4 (nyd)7. beträffande kriminalisering av hets mot homosexuellaatt avslår motionerna 1992/93:Ju834 yrkande 1 och1992/93:K410.men. (v)den 12 oktober 1993På vägnarThage G PetersonI beslutet har deltagit: (), BertilFiskesjö (c), (m), (), CatarinaRönnung (s), (), (), HansGöran (), (), (nyd), (), (m), LisbethStaaf-Igelström (s), () och ().Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten () närvaritvid behandlingen av ärendet. Yttrandefrihetsgrundlagens reklamregel (mom. 2)(nyd) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 5 börjarmed "Som utskottet" och slutar med "därför motionsyrkandena"bort ha följande lydelse:Enligt utskottets mening är fria medier utan politisk styrningförutsättningen för en fungerande demokrati. Från denna synpunktär den möjlighet till generella reklamförbud som ges i 1 kap.12 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen en faktiskbegränsning av den fria opinionsbildningen, yttrandefriheten ochinformationsfriheten. Förbud mot reklam undanröjer den reellafinansieringskällan för radio- och TV-stationer.Yttrandefriheten blir därmed illusorisk. En sådan begränsning avyttrandefriheten är enligt utskottets mening i strid medregeringsformens grundläggande principer om yttrandefrihet ochinformationsfrihet. Begränsningen är också i strid med FN:skonvention om de mänskliga rättigheterna ochEuroparådskonventionen angående skydd för de mänskligarättigheterna och grundläggande friheterna. Av nu angivna skälbör 1 kap. 12 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagenupphävas. Utskottet tillstyrker således motionerna 1991/92:K413,1991/92:K420 yrkande 1, 1991/92:K428, 1992/93:K419 och1992/93:K429.