bet · GG01LU22 · 1993-03-25 00:00:00 — Med detanförda tillstyrker utskottet förslaget i propositionen ochavstyrker bifall till motion 1992/93:L14 även i denna del.Polishämtning m.m.När det gäller förutsättningarna för att besluta ompolishämtning innebär nuvarande bestämmelser, om det ärfråga om dom eller beslut om vårdnad eller överlämnande av barn,att länsrätten får besluta om hämtning av barnet omverkställighet annars inte kan ske eller om hämtning ärnödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Ärdet fråga om dom eller beslut om umgänge mellan barnet och enförälder som inte är vårdnadshavare, får länsrätten besluta omhämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske ochbarnet har ett särskilt starkt behov av umgänge med föräldern(21 kap. 3§ FB).Om det i ett verkställighets- eller överflyttningsmålföreligger fara för att barnet förs ur landet eller om saken avannan anledning brådskar, kan länsrätten enligt 21 kap. 10§första stycket FB förordna att barnet skall tas omhand på lämpligt sätt. Om ett sådant beslut inte kan avvaktas,får polismyndigheten enligt andra stycket samma lagrum, oavsettom något mål pågår, vidta sådana omedelbara åtgärder som kan skeutan skada för barnet.Förutsättningarna för polishämtning föreslås i propositionenbli särskilt reglerade lag. Förslaget innebär att närlänsrätten förordnar om verkställighet eller överflyttning skallden få besluta att barnet skall hämtas genom polismyndighetensförsorg. Är det fråga om umgänge, skall länsrätten få besluta omhämtning av barnet endast om det finns särskilda skäl att antaatt verkställighet annars inte kan ske (18§).Också när det gäller åtgärder för att säkerställaverkställighet eller överflyttning föreslås en särreglering i1989 års lag. Enligt förslaget skall länsrätten kunnaförordna att barnet skall tas om hand på lämpligt sätt.Länsrätten skall därvid kunna meddela föreskrifter om villkoreller tidpunkt för umgänge med barnet. Länsrätten skall också isamband med dom eller beslut om verkställighet elleröverflyttning kunna föreskriva att barnet tillfälligt skall tasom hand på lämpligt sätt för att underlätta att barnetöverflyttas. Om länsrättens beslut inte kan avvaktas, skallpolismyndigheten kunna omhänderta barnet eller vidtaandra omedelbara åtgärder som kan ske utan skada för barnet(19§).Propositionens förslag i dessa delar har inte föranlett någotmotionsyrkande, och utskottet tillstyrker förslagen. Isammanhanget vill utskottet peka på att förslagen inte innebärnågra förändringar i bestämmelserna om hur hämtningen skallutföras. Sålunda skall även någon som kan vara tillstöd för barnet närvara vid hämtningen. Finns det enkontaktperson för barnet enligt socialtjänstlagen (1980:620) bördenne anlitas. Om möjligt skall också en barnläkare,barnpsykiatriker eller barnpsykolog medverka. Om barnet på grundav sjukdom inte bör flyttas eller om det möter något annatsärskilt hinder, skall hämtningen uppskjutas (21§ lagoch 21 kap. 9§ FB). Vidare skall rätten fortfarande kunnaförordna att barnet skall undersökas av läkare (21§ 1989 årslag och 21 kap. 11§ FB). Det effektiviserade förfarandet ledersåledes inte till att skyddet för barnet försämras vidhämtningen.I likhet med vad utskottet uttalade i samband med tillkomstenav de nu gällande bestämmelser om hämtning i 21 kap. FB (se bet.LU 1982/83:41) vill utskottet också understryka vikten av attett beslut om hämtning verkställs så snart som möjligt.Fördröjningen av själva verkställigheten måste nämligen enligtutskottets mening vara synnerligen påfrestande både för parternaoch, inte minst, för barnet. Ett snabbt genomförande avhämtningsbesluten ligger också i linje med syftet med deföreslagna ändringarna i övrigt.Med det anförda tillstyrker utskottet propositionens förslagockså i denna del.I propositionen föreslås att lagändringarna skall träda ikraft . Riksdagsbehandlingen har emellertidkrävt än vad som förutsattes i propositionen.Utskottet föreslår att ikraftträdandedagen bestäms till den1 juni 1993.Sten (-) anser i motion 1992/93:L14 (delvis) attdomstolarna skall vara skyldiga att underrättaUtrikesdepartementet om mål enligt lag eller attUtrikesdepartementets medverkan i sådana mål skall varaobligatorisk. En sådan ordning skulle enligt motionären bl.a.bidra till en enhetlig rättstillämpning.Utskottet utgår från att i sin egenskapav centralmyndighet följer rättsutvecklingen och tar deinitiativ till författningsåtgärder som kan visa sigerforderliga. Däremot kan det inte komma i fråga attUtrikesdepartementet skulle ges möjlighet att påverkadomstolarnas handläggning av enskilda mål enligt lag.En sådan ordning skulle strida mot 11 kap. 2 § regeringsformen.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion1992/93:L14 också i denna del.Föräldrabalkens regler om vårdnad och umgänge m.m.Ändring i umgängesreglernaAv 6 kap. 15§ FB framgår att barnets vårdnadshavare haransvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inteär vårdnadshavare så långt som möjligt tillgodoses. Barnet hardessutom rätt till umgänge med annan som står barnet särskiltnära. Vårdnadshavaren är också skyldig att lämna bl.a.umgängesföräldern sådana upplysningar om barnet som kan främjaumgänget, såvida inte särskilda skäl talar mot det. Om barnetsvårdnadshavare motsätter sig det umgänge som begärs av enförälder som inte är vårdnadshavare, skall rätten på begäran avden föräldern besluta i umgängesfrågan efter vad som är bäst förbarnet. I syfte att motverka s.k. umgängessabotage infördes den1 också en särskild regel, 6 kap. 6 a§ FB, som slårfast att frågan om barnets behov av kontakt med båda föräldrarnaskall ges en särskilt framträdande plats vid valet avvårdnadshavare (prop. 1990/91:8, bet. LU13).I propositionen påstås att bestämmelsen i 6 kap. 6 a§ FBfelaktigt kommit att uppfattas så att vårdnadshavaren skullevara skyldig att medverka till umgänge även när detta riskeraratt skada barnet. I propositionen föreslås mot denna bakgrundatt det i 6 kap. 15§ FB skall föras in ett nytt fjärde styckesom uttryckligen anger att rätten vid bedömande av enumgängesfråga skall beakta risken för att barnet i samband medumgänge utsätts för övergrepp, olovligen bortförs ellerkvarhålls eller annars far illa. Den föreslagna bestämmelsensyftar till att i vissa avseenden precisera när umgänge börkomma till stånd. Bestämmelsen kan därmed enligt föredragandestatsrådets mening bidra till att undanröja missförstånd omräckvidden av 6 kap. 6 a§ FB.Lena och (båda s) anser i motion1992/93:L16 att uttrycket "annars far illa" bör preciserasytterligare. I motionen yrkas tillkännagivande härom (yrkande1). Enligt motionärerna föreligger det en stor skillnad mellanlagstiftarens mening och vad som i psykologisk mening avses medatt fara illa. I vissa situationer kan barn fara illa avtillfälliga umgängen utan att den person som barnet skall umgåsmed behöver ses som en risk eller fara för barnet. Bara detfaktum att barnet flyttas från sin invanda miljö till en okändomgivning kan, menar motionärerna, verka skrämmande ochhämmande, särskilt när det gäller små barn. I motionen yrkasvidare tillkännagivande om att en helhetsbedömning av samtligaomständigheter skall göras vid beslut i umgängesfrågor (yrkande2 delvis).Behovet av en helhetsbedömning poängteras också i motion1992/93:L14 (delvis) av (-). Motionären menar attumgängesfrågor liksom vårdnadsfrågor skall avgöras efter ennoggrann bedömning av samtliga omständigheter i det enskildafallet. Att framhålla vissa omständigheter i lagtexten måste motdenna bakgrund anses som mindre lämpligt. De missförstånd hosallmänheten som 6 kap. 6 a§ FB kan ha föranlett bör i stället,anser motionären, åtgärdas genom en ändring av den bestämmelsen.Om regler motsvarande de föreslagna ändå kommer att införas ärdet enligt motionären av vikt att det i lagtexten klargörs attomständigheterna endast är en del av en helhetsbedömning och attde angivna omständigheterna skall beaktas som en del i dennabedömning. Det ifrågasätts vidare i motionen om inte ettklarläggande bör placeras i nära anslutning till den bestämmelsesom påstås ha orsakat missförstånd, nämligen 6 kap. 6 a§.I samband med tillkomsten av bestämmelsen i 6 kap. 6 a§ FBframförde utskottet i sitt betänkande 1990/91:LU13 viss kritikmot den praktiska tillämpningen av umgängesreglerna. Såledesuttalade utskottet förståelse för att schablonmässigaumgängesbeslut -- såsom att barnet skall umgås med den intevårdnadshavande föräldern varannat veckoslut, varannan storhelg,vartannat sportlov och viss angiven tid -- kanorsaka svårigheter i praktiken. Stereotypa beslut av denna naturmedger inte, påpekade utskottet, att umgänget anpassas tillbarnens växlande förhållanden. Det är inte hellersäkert att ett sådant umgänge alltid är det bästa för barnet.Utskottet såg också en risk för att en schabloniserad bedömningav umgängesfrågor leder till att ett barn får umgängemed en förälder trots att något umgänge över huvud taget intebör förekomma med hänsyn till barnets bästa. I likhet med vadsom anfördes i några då aktuella motioner ansåg utskottet att enstörre flexibilitet och anpassning av förhållanden i detenskilda fallet var önskvärd vid avgörande av umgängesfrågor.Det finns därför starka skäl för att vikten av en individuellprövning bör komma till klarare uttryck, framhöll utskottet. Medhänvisning till att i ett rättsfall (NJA 1988 s. 559) tagit avstånd från schablonmässigt bestämdaumgängestider och framhållit betydelsen av att prövningenföretas under beaktande av omständigheterna i det särskildafallet ansåg utskottet att den fortsatta utvecklingen bordeavvaktas innan spörsmålet om en mera allmän ändring avumgängesreglerna tas upp till prövning. Utskottet utgick vidarefrån att en utvärdering av rättspraxis i umgängesfrågor skullekomma till stånd i lämpligt sammanhang.Även om det i den nu aktuella propositionen inte görs någonnärmare utvärdering av utvecklingen i praxis i umgängesmål efterHögsta domstolens avgörande anser utskottet att de skälsom anförs för förslaget är tillräckliga för att det börgenomföras. Bara det förhållandet att den praktiskatillämpningen av umgängesreglerna hos många inblandade inteupplevs som tillfredsställande -- trots de uttalanden omönskvärdheten av en individualiserad prövning som utskottetgjorde -- talar för att ett förtydligande behövs.Den föreslagna bestämmelsen innebär också en uppmaning tilldomstolar, föräldrar och andra inblandande att fästa direktuppmärksamhet på betydelsen av att barn inte kommer till skada isamband med utövande av umgänge.Enligt utskottets mening ger bestämmelsen med den föreslagnalydelsen en tillräckligt vid ram för att kunna begränsaumgängesrätten i de fall där det finns behov därav. Somframhålls i propositionen behöver det inte vara ställt utom allttvivel att förhållanden kommer att inträffa som kan leda tillatt barnet far illa för att det skall inverka på beslutet omumgänge. Det räcker med att det föreligger konkretaomständigheter som talar för att det finns en risk för det. Denföreslagna bestämmelsen medför också att det är möjligt fördomstolen att vid bestämmande av umgänge också väga in sådanaomständigheter som framhålls i motion 1992/93:L16. Någotsärskilt förtydligande av uttrycket "annars far illa" anserutskottet därför inte erforderligt. Att i lagtexten ange alla deomständigheter som skall beaktas i samband med ettumgängesavgörande torde inte vara möjligt.Tanken bakom det nu föreslagna tillägget i 6 kap. 15§ FB äratt direkt fästa uppmärksamheten på vissa omständigheter somskall beaktas i samband med umgängesavgörandet. Lagändringen fårdäremot inte innebära att önskvärt umgänge inte kommer tillstånd. Utskottet vill åter understryka att det skall vara frågaom konkreta omständigheter som talar för att barnet kan kommatill skada. Behovet av en noggrann helhetsbedömning i varjeenskilt fall -- med utgångspunkt i vad som är bäst för barnet --kvarstår i allra högsta grad också med den föreslagna nyalydelsen av 6 kap. 15§ FB. Enligt utskottets mening gerlagtexten klart utrymme för ett sådant betraktelsesätt. Någonannan placering av den föreslagna bestämmelsen än i 6 kap. 15§FB anser utskottet inte kan komma i fråga.Med det anförda tillstyrker utskottet bifall till denföreslagna ändringen i FB och avstyrker motion 1992/93:L14 idenna del och motion 1992/93:L16 yrkande 1 och yrkande 2 i dennadel.Av samma skäl som ovan redovisats -- i anslutning tillutskottets behandling av föreslagna ändringar lag --förordar utskottet att ikraftträdandedagen för den föreslagnaändringen i FB bestäms till den 1 juni 1993.Utskottets ovan gjorda ställningstagande till propositionenfår anses innebära att den del av yrkandet i motion 1992/93:L404av och (båda s) om ett tillkännagivandefrån om att domstol skall kunna vägra umgängesrätt ifall där det föreligger risk för olovligt bortförande ärtillgodosett. I motionen begärs också ett tillkännagivande omatt fängelsestraff skall utdömas för den som för bort ett barntill ett annat land i strid med vårdnadsbeslut. Utskottet villmed anledning härav erinra om att den som obehörigen skiljer ettbarn från någon som har vårdnaden om barnet kandömas för egenmäktighet med barn till fängelse.Justitieutskottet har i betänkandet 1992/93:JuU16tillstyrkt regeringens förslag i proposition 1992/93:141 om enskärpning av fängelsestraffet för egenmäktighet med barn. Ibetänkandet anför justitieutskottet att det är angeläget -- inteminst mot bakgrund av den ökade förekomsten av internationellafamiljebildningar -- att föräldrar och andra inte själva tar sigrätt genom att obehörigen bemäktiga sig barn. Straffskärpningenär avsedd att träda i kraft . -- Med det anfördaavstyrks motionen i nu behandlade delar.Utskottet behandlar i detta sammanhang också motion1992/93:Ju802 av () om vissa frågor somgäller sexuella övergrepp på barn. I motionen anförs bl.a.att det måste anses fel och ur barnets synpunkt helträttsvidrigt att se på och bedöma incest som en vårdnadstvist.Det går inte enligt motionären att dölja de svåra problem somincest innebär genom att se förbi de uppenbara signaler ochvittnesmål som bl.a. barnet, den andra föräldern,daghemspersonal, lärare och andra ger. En fråga om incest får irättsliga sammanhang inte göras till en fråga om vårdnad. Imotionen yrkas tillkännagivande om det sålunda anförda (yrkande4).Utskottet kan konstatera att i de fall där det genom enlagakraftägande dom är klarlagt att den ena föräldern gjort sigskyldig till ett sexuellt övergrepp mot barnet innebär redannuvarande regler att såväl vårdnad som umgänge är uteslutet fören sådan förälder. Med den ovan förordade ändringen av 6 kap.15§ FB kommer också fall där det föreligger konkretaomständigheter som talar för att det finns en risk för sådanaövergrepp att påverka umgängesbesluten.I sammanhanget vill utskottet också peka på att det under desenaste åren skett en utveckling i arbetet med barn som variteller misstänks ha varit utsatta för sexuella övergrepp.Kunskaperna om övergrepp har ökat, vilket lett till en ökadbenägenhet att göra anmälningar både till polis ochsocialtjänst. Vidare har bildats samarbetsgrupper medsocialsekreterare, läkare, psykologer, kuratorer, poliser,åklagare och socialkonsulenter, vilka bl.a. utarbetatriktlinjer, gett ut informationsbroschyrer, ordnat utbildningaroch på annat sätt strävat till att utveckla det svåra arbetetmed att handlägga ärenden och hjälpa barn och ungdomar där detfinns en misstanke om övergrepp. har också gettut Allmänna råd (1991:3) om handläggningen av ärenden rörandesexuella övergrepp mot barn, som i första hand riktar sig tillpersonal som i sitt arbete möter barn som utsatts för ellermisstänks ha varit utsatta för sexuella övergrepp. Rådeninnehåller bl.a. en kunskapsöversikt samt råd ochrekommendationer när det gäller handläggning och utredning. Enarbetgrupp inom () med företrädareför bl.a. berörda myndigheter har utrett frågor om sexuellaövergrepp mot barn. Arbetsgruppens huvuduppgift har varit attmot bakgrund av bl.a. resultaten från BRÅ:s forskningsprojekt geen förbättrad information i syfte att upptäcka övergrepp, seöver handläggningen av övergreppsärenden och samordningen avinsatser samt bedöma om alternativa behandlingsmodeller förförövare av övergrepp bör prövas i . Gruppensarbetsresultat har redovisats i ett antal rapporter ochpromemorior (se bl.a. BRÅ-PM 1992:4, Domare, läkare, poliser,socialtjänstemän m.fl. om sexuella övergrepp mot barn).Även om det ovan redovisade arbetet inte är direkt inriktat påhandläggning av vårdnads- och umgängesmål där det görspåståenden om övergrepp mot barn kommer arbetsresultatetgivetvis till nytta också vid handläggningen av sådana mål.Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att det inte ärpåkallat med något tillkännagivande från sida medanledning av vad som anförts i motion 1992/93:Ju802 yrkande 4.Barns ställning i vårdnads- och umgängesmålFrågor som gäller barns ställning och inflytande i vårdnads-och umgängesmål tas upp i flera motioner. ochMargareta (båda s) vill i motion 1992/93:L16 (yrkande2 delvis) ha till stånd ett tillkännagivande från riksdagenssida om att barnets egen uppfattning bör tillmätas storbetydelse vid sådana avgöranden.I motion 1992/93:L412 anför m.fl. (v, s, m, fp,c, kds, nyd) att domstolarna inte i tillräcklig omfattning tarhänsyn till barns integritet och uttalade vilja. Motionärernayrkar att som sin mening ger regeringen till kännabehovet av ändrad lagstiftning så att det vid separationer tasmer hänsyn till barns vilja när det gäller umgängesrätten(yrkande 1).Gudrun m.fl. (v) anser i motion 1992/93:So610 bl.a.att möjligheten att utse kontaktperson eller ombud för barn börutökas. Flera tragiska händelser gör attmotionärerna nu är än mera övertygade än tidigare om att enperson skall utses med uppdrag att se till barnets bästa ikrislägen, t.ex. vid föräldrarnas separation. I motionen yrkastillkännagivande härom (yrkande 9).I motion 1992/93:L419 yrkar m.fl. (s)tillkännagivande om att barn bör ha talerätt i vårdnads- ochumgängesmål. Motionärerna pekar bl.a. på att frågan harövervägts ända utan att något förslag harförelagts riksdagen.Som tidigare redovisats fattade beslutom vissa ändringar i om vårdnad och umgänge (prop.1990/91:8, bet. I samband därmed behandlades frågor ombarns ställning i mål om vårdnad och umgänge med anledning avflera motionsyrkanden. Utskottet redovisade därvid ett förslagom barns talerätt samt rätt till ombud och biträde som hadelagts fram av Utredningen om barnets rätt i betänkandet(SOU 1987:7) Barnets rätt 3. Utredningens förslag innebar attbarn fr.o.m. skall få talerätt i mål om vårdnad ochumgänge, dvs. bli en med föräldrarna i princip likvärdig part isådana mål, och att barn även under skall kunna fåoffentligt biträde som i egenskap av dess särskildaställföreträdare får föra barnets talan inför domstolar ochandra myndigheter. Enligt utskottet hade det varit önskvärt om ipropositionen hade redovisats vilken inställning regeringen hadetill de förslag om talerätt m.m. som lagts fram av utredningenom barnets rätt. Även om förslagen i propositionen var inriktadepå samförståndslösningar ansåg utskottet att man inte kundeavskriva de synpunkter som utredningen om barnets rätt framfört,i vart fall inte förrän man närmare kan överblickaerfarenheterna av tillämpningen av de då föreslagna nya reglernai FB. I linje med vad som framhölls i en av de då aktuellamotionerna ansåg därför utskottet att det fanns anledning attöverväga en ordning som medger att barnets uppfattning ochsynpunkter i vårdnads- och umgängesmål kan tas till vara på ettmer påtagligt sätt än vad gällande rätt erbjuder. Vidare bordebarnets möjligheter att få ett grundläggande inflytande ivårdnads- och umgängesprocesser öka. Enligt utskottets meningvar det emellertid inte givet att en talerätt för barnet medformell partsställning i processen och tillgång till offentligtbiträde och ombud var den enda tänkbara lösningen. Det kundeockså, framhöll utskottet, finnas andra sätt att ge barnet enstarkare och mer framskjuten position i vårdnads- ochumgängestvister. Utskottet var emellertid inte berett att taställning till hur frågan närmare skulle lösas. Spörsmålet bordedärför övervägas ytterligare i lämpligt sammanhang. borde det ankomma på regeringen att bestämma formernahärför.Vad utskottet sålunda anförde gav regeringen tillkänna, och frågan om att stärka barns ställning i mål om vårdnadoch umgänge övervägs inom Justitiedepartementet.Enligt vad regeringen har redovisat kommer frågan att behandlasi en departementspromemoria (skr. 1992/93:15). Medhänsyn härtill anser utskottet att något nytt tillkännagivandefrån sida nu inte är erforderligt.Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motionerna1992/93:L16 yrkande 2 i denna del, 1992/93:L412 yrkande 1,1992/93:L419 och 1992/93:So610 yrkande 9.Åtgärder för att undvika processer om vårdnad och umgängeI tre motioner, som väckts under den allmänna motionstiden1992/93, begärs tillkännagivanden som går ut på åtgärder för attundvika processer om vårdnad och umgänge. I motion 1992/93:L402uttrycker och (båda c) oro över denhöga skilsmässofrekvensen i vårt land. Enligt motionärernaskulle många av de hinder för en någorlunda dräglig gemenskap iäktenskapet kunna undanröjas om samhället kunde ge hjälp tillmakarna i form av rådgivning och samtal. Motionärerna påstår attsamarbetssamtal vid skilsmässa är obligatoriskt i fr.o.m.år 1993, vilket skall stärka barnens rätt och förhindra attäktenskapet upplöses utan grundlig eftertanke. Det svenskasamhällets passivitet inför påfrestningar i familjer som hotasav splittring kan inte försvaras. I motionen yrkastillkännagivande om att medling alltid bör erbjudas människorsom är på väg att skiljas i de fall där barn är inblandade.Gustaf von () anser i motion 1992/93:L410 att man böröverväga tillskapande av en familjenämnd med kommunalthuvudmannaskap inom . När en ansökan omäktenskapsskillnad lämnas in till tingsrätten skall rättenförordna att familjenämnden skall avge yttrande i vårdnads- ochumgängesfrågan. I familjenämnden skall ingå familjeterapeut,barnpsykolog, ekonom och jurist, vilka skall lotsa föräldrarnafram till ett gemensamt beslut som skall föreläggas tingsrätten.Utgångspunkten för familjenämndens arbete skall, menarmotionären, vara gemensam vårdnad om barn, att föräldrarna tarett gemensamt ansvar, reglerar sina rättigheter och skyldigheteri ett avtal och att båda föräldrarnas resurser tas till vara. inte lyckas ena föräldrarna får saken avgöras avtingsrätten sedan familjenämnden avgett ett yttrande. I motionenyrkas tillkännagivande om vad som sålunda anförts omfamiljenämnd.Liknande tankegångar förs fram av () i motionL417. Hon anser att det i regi bör tillskapas särskildasamarbetsteam, med socialtjänstemän, psykologer, jurister ochekonomer, dit familjer som står inför en separation kan vändasig. När föräldrarna tillsammans och i samråd medsamarbetsteamet kommit fram till en lösning upprättas ett avtal,vilket skall godkännas av tingsrätten. Motionären menar att ensådan ordning skulle innebära att man i större utsträckning änför närvarande kan undvika för barnet skadliga vårdnadstvister.I motionen yrkas tillkännagivande om införande av enförsöksverksamhet i enlighet med det anförda (yrkande 1).Utskottet vill erinra om att den obligatoriska medlingen vidäktenskapsskillnad avskaffades och då ersattes med ettsystem som ger möjlighet till frivillig medling (prop. 1973:32,bet. LU20, rskr. Enligt förarbetena till ändringen hadeden obligatoriska medlingen betydande nackdelar. I jämförelsemed medlingen ansågs frivillig familjerådgivning kunna erbjudaväsentliga fördelar när det gällde att förebygga förhastadeskilsmässor. Motioner om återinförande av den obligatoriskamedlingen har därefter avslagits påutskottets hemställan (se bl.a. bet. 1990/91:LU21). När fråganom återinförande av obligatorisk medling behandlades senastvåren 1992 med anledning av en motion från samma motionärer somnu står bakom motion 1992/93:L402 erinrade utskottet bl.a. omden införda möjligheten till s.k. samarbetssamtal ivårdnads- och umgängesfrågor.