bet · GG01AU11 · 1993-03-11 00:00:00 — Där kunde inte konstruktöreroch produktionstekniker -- båda tjänstemannagrupper, den enacivilingenjörer och den andra huvudsakligen gymnasieingenjörer-- förmås att samarbeta. Vi har påbörjat en mödosam väg, men denär alldeles avgörande.Harald tog upp frågan om kvalitetssäkring. Det ärnödvändigt att vi blir bättre på kvalitet. Men egentligen är detinte kvalitet i sig som är det fundamentala, utan det ärkvalitet till en rimlig kostnad. Ett internationelltparadexempel är . Där satsar man förvisso alltid påkvalitet, men kostnaden är mycket högre än vad som vore möjligtom man ägnade sig åt modernt kvalitetsarbete med temat "rättförsta gången". På har man den egenheten att manproducerar en bil med ca 200 fel, som sedan åtgärdas innan detsläpps ut en felfri . Men åtgärderna kostar mer än attproducera bilen. myntade begreppet "Das Beste oderNichts" 1902. har man nu kommit fram till tanken kanske skulle göra rätt från början.Här finns det ju valmöjligheter. Rätt många i väljeren föråldrad metod för kvalitetsarbetet, nämligen metoden attväldigt noga i juridisk mening göra en specificering på sammasätt som man gör vid en ISO-certifiering. Jag tror mer påtotalkvalitetslinjen, att man skall se på alla processer ochsätta poäng för hur bra de fungerar. i är detvanligast med ISO-arbete och väldigt litet totalkvalitetsarbete.Att så är fallet belyses bl.a. av den svenskakvalitetspristävlingen, då 14 företag vågade skicka in ansökan.Men det är flera tusen som jobbar med ISO, fast det är enenklare och mer ålderdomlig form av kvalitetsarbete. Det är dockett steg i rätt riktning.Torbjörn Stjernberg: ställde en direkt frågaom chefsutbildning på högskolorna. Det är en viktig fråga. Minallmänna uppfattning är att den inriktning som studenterna harockså är beroende av moden. uppstod problemet attväldigt många studenter var inriktade på den finansiellaarbetsmarknaden snarare än på produktion. Förhoppningsvis skerdet nu en förändring.Vad vi på högskolorna nu kan göra är att ge en bra bredd. Dettycker jag att åtminstone vi från den värld jag känner harlyckats med ganska bra. Det är också spännande att det i ett större intresse och en större möjlighet förstudenterna att ta in en internationell del i sin utbildning.Det är mycket som är positivt när det gäller högskolansmöjlighet att ge en grund. Men det viktiga är ju vad som sedansker i företagen, hur man tar till vara denna grund, vilketnaturligtvis kan variera.En sak som har en viss koppling till detta medarbetsorganisation och som oroar mig mycket är resultatet av enstudie som gjordes på , då vitittade på eldsjälar i förändringsarbetet, dvs. de personer enbit ner i hierarkin som tog på sig rollen att verkligen drivanya idéer i resp. företag. Det var alldeles uppenbart attsystemen i dessa företag oftare bestraffade än belönade sådanainsatser. Detta har nog delvis att göra med modevågorna. Eneldsjäl lägger ned väldigt mycket av sin energi på attförverkliga en idé i en liten enhet, som modevågornaseglar förbi honom eller henne så att säga ovanför huvudet. Inomarbetslivet är man väldigt dålig på att integrera de olikamodevågorna. En eldsjäl blir ofta betraktad som passé, även omde konkreta arbetsorganisatoriska lösningarna kanske inteskiljer sig så mycket när det gäller 70-talet och början av80-talet.Georg : Inom pedagogiken pågår en ständig debattom betygssystemets roll när det gäller lagarbete, ombetygssystemet motverkar viljan och förmågan till lagarbete.Inom arbetslivet finns det i olika sammanhang behov av ettlagarbete, som det finns en allt starkare strävan motindividuell lönesättning. Finns det några studier över hurindividuell lönesättning påverkar vilja och förmåga tilllagarbete?Åke : Det har här i salongen talats om taylorismoch posttaylorism. Posttaylorismen går ut på att de hopslagna,rika arbetsuppgifterna är de önskvärda och också kanske deproduktiva. Uppdelningen i arbetare och tjänstemän skulle kunnases som en del i taylorismen, en kvarsläpande del av ett gammaltsätt att organisera arbetet. Som var inne påspeglar de fackliga organisationerna delvis denna uppdelning. Avdet skälet kommer de fackliga organisationerna ibland att varamotståndare till nya arbetsorganisationsformer.På den punkten vill jag tillägga att flera internationellastudier -- bl.a. i och -- antyder att en viktigförklaring till att integrering av arbetsuppgifter i imånga branscher har kunnat gå längre än i är de starkafackliga organisationerna och den fulla sysselsättningen. Bådadessa faktorer skapar betingelser för att människor iproduktionen skall våga släppa på den detaljkontroll som man somindivid och som facklig organisation tillskansar sig genom attspegla just taylorismen med oerhört detaljeradebefattningsbeskrivningar som låser individen till en befattningtill vilken lönen är knuten.När individerna gemensamt och individuellt på andra vägar harett inflytande över arbetet genom medbestämmande och de fackligaorganisationerna, kan man släppa på detaljkontrollen. Detta ärviktiga förutsättningar för en fortsatt utveckling av deposttayloristiska organisationerna i . De är ocksåförklaringar till att vi har kommit rätt långt i ochtill att man i t.ex. amerikansk bilindustri släpar efter med eni mycket högre grad tayloristisk organisation.Torsten : Jag vill vända mig till rent allmänt kommentera den svåra fråga som han tog upp. Manvet inte så mycket, eftersom många av de intressantastearbetsplatserna inte är öppna. I t.ex. japanskt arbetsliv harman regeln att personalen inte skall besväras längre än i undersökningssammanhang. Det är ett hårt krav somutestänger det mesta.I transplants finns det däremot studier gjorda, liksom i enlång rad andra företag. Det är väldigt viktigt hur man ser pålagarbete och på samarbete, i vilken mån det ger poäng ochbelönas. och Toyota, t.ex., har två drastiskt olikasystem.På väljer man ut personer som skall passa i ett lag,vilket inte innebär att man väljer personer som är mestmeriterade, utan det viktiga är att det blir den rättarollbesättningen för ett lag. Det finns olika roller vikta, ochsedan rekryterar man för dessa roller. Tonvikten läggs påkollektiv bedömning och belöning.På Toyota använder man sig av individuella tester för attkunna plocka ut de bästa som sedan blir ett lag. Men dessapersoner är på intet sätt förberedda på att ingå i ett lag, utande är alla bäst. Konkurrensen inom laget blir mördande.Belöningarna är konsekvent individuella. Det rör sig alltså omett sammansatt system där belöningssystemet bara utgör en länk.Man måste se till helheten. Utfallen kan bli väldigt olika.Marianne Frankenhaeuser: När man som forskare försökerbidra till diskussionen kring dessa stora problem funderar manständigt över vad det är som samhället är skyldigt att klara ut,vad som faller på organisationerna och vad det är som faller påden enskilde individen. Jag tror att forskningen här kan hjälpatill att bena upp situationen och tala om var insatserna skallsättas in.Vems sak är det t.ex. att se till att vi kommer åt denbegåvningsreserv -- inte minst den kvinnliga begåvningsreservsom vi alla är överens om är sämst utnyttjad -- som finns isamhället? Här kan man på arbetsorganisatorisk väg åstadkomma enhel del genom radikala modeller för flextid. Ett sådantinitiativ kan inte tas av enskilda människor, utan det behövsåtgärder på högre nivå. Jag tänker på t.ex. möjligheten attlägga in en karriärpaus , som på ett helt annat sättskulle göra det legitimt att kliva av arbetslivet för att underen tid kunna ägna sig åt familjen, något som visat sig vara ettav de stora hindren för kvinnor att utvecklas i derasyrkesroller. Det finns andra radikala försök som det harexperimenterats med litet här och var, men det finns ingenting istor skala. Sådant vore värt att ta upp och göra litet mera av.Flexibilitet i arbetslivet handlar inte bara om den flextidöver arbetsdagen som finns, utan om flexibilitet överlivscykeln. skall i stort sett allting ske mellan 30 och 45års ålder. Stresskurvorna visar en oerhörd anhopning av stress,arbetsbelastning och känsla av brist på kontroll under dennaperiod av livet. Det borde finnas möjligheter att ta en störredel av livscykeln i anspråk. Då skulle man slippa en hel del avstressen och vinna väldigt mycket av människors kreativitet ochförmåga.Ordföranden : Vi går in på det avslutandearbetspasset: Var finns framtidens arbetsplatser? Jag hälsarGunnar från välkommen.Gunnar : Tack! Det är väldigt trevligt att varahär, även om ni kanske inte kommer att gilla allt som jag haratt säga. Det är tråkigt att jag inte kunnat sitta med helatiden och lyssna på allt. Agendan är väldigt väl komponerad ochger möjlighet till en helhetsbild, när allt sätts samman.När ringde upp mig var min första reaktion pårubriken att den inte var bra, att frågan var fel ställd ochinte kunde besvaras, åtminstone inte på det sätt som den börbesvaras. Därefter tänkte jag: Låt frågan stå, jag besvarar enannan fråga i stället. Den ni bör få svar på.Jag tänker inte ställa några prognoser. Det är ingen som vetvar de framtida arbetsplatserna kommer att finnas. Det får vise. Det gäller både på kort och på lång sikt. Vi vet däremotnågot om karaktären på den typ av jobb som kommer att finnas iframtiden, jämfört med dem som finns i dag.Jag tänker inte ägna så mycken tid åt det kortsiktigaproblemet, även om jag misstänker att det just nu ligger ervarmast om hjärtat. I stället betonar jag hur viktigt det är attsvensk struktur och svensk arbetsmarknad kommer rätt på långsikt, och jag vänder på problemet med frågan: Hur får vi på långsikt tillväxt i ekonomin? Får vi tillväxt i ekonomin, ordnar detsig med jobben, även om vi inte vet den exaktakaraktären på den typ av jobb som skapas.Vilka förutsättningar föreligger för att få godtillväxt i ekonomin? Självfallet finns förutsättningarna ibetydande utsträckning på arbetsmarknaden. Är arbetsmarknadensorganisation den rätta för att skapa tillväxt? Hur ser det ut påutbildnings-, kompetens-, kvalitets- och arbetskraftssidan? Hurbidrar man på dessa områden till tillväxten och iframtiden? Hur ser allokeringen -- som vi ekonomer så fintuttrycker det, nämligen fördelningen av arbetskraft med olikakompetens -- ut på arbetsmarknaden? Bidrar denfördelningen till tillväxt, eller finns det andra fördelningarsom med dagens typ av arbetskraft skulle ge mer tillväxt ochhögre produktion? Hur påverkar relativlönerna tillväxten ,och hur påverkar en annan lönestruktur tillväxten? De härfrågorna är typiska när det kommer politik med i bilden, och detfinns olika typer av svar.Med i bilden skulle man även kunna ta frågan om företagensorganisation är den rätta för tillväxten. Enligt minprincipiella uppfattning är företagens organisation en del avaffärstekniken, affärskunnandet, som förmodligen sköts allrabäst i företagen. Spridningen i lösningarna skall vara stor. lösningar är dåliga, en del är bra. De företag som inteklarar detta, går det inte bra för.Med i bilden, politiskt sett, kommer även frågan om hur brettpå arbetsmarknaden som företagen har möjlighet att ordna sininterna organisation och flexibilitet, för att kunna bidra tillden långsiktiga tillväxten. Som framgår av formuleringen av minafrågor påverkar naturligtvis politiken indirekt möjligheternaatt få i gång tillväxt och att skapa jobb.På institutet forskar vi ganska mycket på dessa områden, ochdet är lätt att frestas till långa och djupgående föredrag,något som jag skall försöka undvika genom att inte visaOH-bilder -- utom möjligtvis en enda. I morse hörde jag var ochen göra reklam för sina böcker här, och därför gör även jag det.Vill ni ha dokumentation, finner ni det mesta i denna bok, medtiteln . Boken är både ny och fräsch. Den kom ut förraåret. Jag tänker nu i en skiss försöka fånga en helhetsbild avdagens läge. Jag antyder mer hur sammanhangen ser ut än angernågra siffror.Vi utgår från att vi vill ha tillväxt. I utredningar och iandra sammanhang såg vi gärna industrinsom en jättelik maskin, som matades med arbetstimmar ochkapital. Ökade man investeringarna och kapitalet växte såsmåningom industrin. har det talatsom att fler insatsfaktorer behövs. Det behövs exempelvis merkunskap. Man matar då lätt på med utbildningsinvesteringar,utökar skolsystemet, för att den vägen få mer tillväxt.Det fungerar inte så. Även om jag mycket kommer att betonautbildningens betydelse, så äger den förmodligen viktigasteutbildningen rum utanför skolan. Det gäller för det förstakunskapsutvecklingen i företagen, inom industrin, den privatatjänstesektorn och den offentliga sektorn. Kunskap utvecklas ibetydande utsträckning i anslutning till arbetsplatserna.På denna punkt kommer jag att avvika något från det ni hörde . Jag saknade nämligen ett medvetande om den väldigaförändring som äger rum, särskilt när det gäller de delar avproduktionen som ligger i marknaden. Jag vill betona fyranyckelord. Två av dessa har redan tagits upp, två av dem saknadejag.Det första nyckelordet är nyetablering. Det som startasnytt ger effekter på mycket lång sikt, men det är ändå viktigtatt nyetableringar ständigt pågår. Det är kanske så att vi i daghar problem med det som inte hände -- kanske för30 år sedan.Det andra nyckelordet är omorganisation, förändring avföretagen. En väldigt stor del av förnyelsen består i att manomorganiserar internt i företagen. Det här gäller särskilt förett land som , med i förhållande till befolkningsmängdenmånga mycket stora industriföretag.Det tredje nyckelordet är mer effektivdrift. Genomrationaliseringar och förbättringar producerar man mer medmindre insats av arbetskraft.Det fjärde, inte minst viktiga, nyckelordet är avveckling.Det som inte går att få ordning på måste fasas ut, för att iandra änden skapa resurser till förnyelse.Dessa fyra nyckelord representerar tillsammans en ekonomistillväxtprocess. Stannar förändringen upp, stannar tillväxtenupp. I en ekonomi som den svenska uppstår det då så småningomproblem, eftersom ekonomin är så internationellt integrerad ochutsatt för den internationella konkurrensen. Det faktum att viär integrerade med världen i övrigt gör att vår levnadsstandardbestäms av detta förhållande.Det verkar som om vi nu har fått problem med balansen mellande fyra faktorerna. Det har framgått av diskussionen att avvecklingssidan inte är särskilt trevlig. Men manskulle kanske klara det här med avveckling genom att företag ochproduktionsorganisationer får hjälp med att förnya sig,möjligtvis genom satsning av offentliga pengar. Jag äremellertid mycket skeptisk till sådana förslag. Erfarenheternafrån såväl industrin som den privata tjänstesektorn säger attförnyelse i första hand handlar om nyföretagande och nystartandeoch i andra änden avveckling. Det finns mycket dokumentation omhur den här förnyelseprocessen går till. Prognosen när detgäller att ta tag i något gammalt som har gått snett för attförsöka få i gång det igen är inte särskilt god. Misstagen blirfler än om nya företag får prova på. Och det här tror jag att viskall ta fasta på.Det betyder att förändring är ett viktigt inslag i denförnyelseprocess som leder till tillväxt och som skapar jobb.Det innebär också att karaktären på de jobb som skapas ärannorlunda än de gamla jobbens, vilket markerar att kompetens iolika avseenden behövs för att kunna skapa förnyelse. Det behövsockså kompetens hos individerna för att klara förändringen.Häri ligger det även att på marknadens initiativ finna formerför denna förändring, så att den kan äga rum på policy-sidan,dvs. på den ekonomisk-politiska eller strukturpolitiska sidan.Det gäller även att hjälpa till att finna rätt kompetens, därföratt en del av kompetensutvecklingen ligger på statsmaktensansvar. Jag vill erinra om att i den gamla svenskapolicy-modellen, som fungerade väl till ungefär slutet av60-talet, kan man märka att det fanns en insikt om dessaförhållanden.Låt mig peka på tre tendenser, som jag tror är viktiga. Det ärinte hundraprocentigt dokumenterat att tendenserna kommer attgälla , men jag hävdar det. Men om ni inte tror mig,och om ni skulle råka få rätt, är det ändå farligt att i dagbygga upp föreställningar och politik på någon annanuppfattning.I den amerikanska forskningen och ekonomin är tendensernanågorlunda dokumenterade. På institutet har vi lärt oss att detbästa sättet att i göra prognoser är att studerahändelseutvecklingen i och haka på med tio årseftersläpning. Man kan då ställa en god prognos överhändelseutvecklingen i de flesta europeiska länder. I viss månfungerar denna metod fortfarande.En känd pågående trend är utvecklingen mot mindre skala iindustriproduktionen när det gäller tillverkningen. Utvecklingenär relativt väl dokumenterad. De företag som arbetar i mindreskala växer snabbare än de stora tunga fabriksanläggningarna. Vifår här en förskjutning mot mindre skala i flera olika led.Lägger man sedan till den privata tjänsteproduktionen -- vilketman bör göra -- blir detta förhållande än mer markerat. Denprivata tjänstesektorn växer fortare än industrin, särskilt iUSA, där småskaligheten dominerar. avviker från det härmönstret. Jag återkommer till det. Det konstituerar både enpositiv och en negativ utveckling, men på olika sikt.En annan trend, som har pågått ända sedan den industriellarevolutionens början -- men brutits -- är att lönearbetets andelav den totala arbetsinsatsen stadigt har ökat. Trenden har sedan20 år tillbaka brutits i , och egenföretagandet är på vägupp. Vi har ingen dokumentation härvidlag i , men detverkar gå åt samma håll även här. Den här företeelsen går attkoppla till teknologins utveckling och till möjligheterna attarbeta i mindre skala. Förändringen i arbetsmarknadensorganisation är spontan och beror på en teknologisk utveckling.Jag föreställer mig att vi finner samma tendens i om viundersöker utvecklingen närmare -- något som inte har gjorts --och att vi även bör räkna med att tendensenfortsätter. Flera olika faktorer talar för detta.Så till ytterligare en trend som är viktig att lägga påminnet, och som hänger ihop med den föregående trenden.Alltsedan den industriella revolutionen har en klar uppåtgåendetrend mot höjd relativlön för relativt enkla jobb kunnat ses.Det ligger i den industriella fabriksorganisationens karaktär. IUSA bröts den trenden för 15--, och därefter haravkastningen när det gäller utbildning och kompetensutvecklingökat kraftigt i USA.Det pågår en diskussion om orsakerna till detta, bl.a. attteknologin utvecklas, för att återknyta till det som LennartOhlsson sade. För att kunna växa i de här nya sektorerna behövsdet kompetent arbetskraft, som efterfrågas och som sugs upp avindustrin. Det amerikanska utbildningssystemet har svarat uppmot detta behov och utbildat fler människor. Stimulansen harbestått i högre avkastning på utbildning, dvs. högrerelativlöner.Eftersom vi inte ser samma bild här i , kan man frågasig om det har något att göra med att utbildningssystemet iSverige inte har svarat upp mot den ökade efterfrågan. Jag ärinte riktigt säker på att man kan dra en så enkel slutsats.Man kan klart se att den nya typen av industrier går mot enmer kompetensintensiv, småskalig produktion, med tyngdpunkten påen tjänsteintensiv produktion i skärningspunkten för privattjänsteproduktion och industriproduktion, vilket också är rättsjälvklart, eftersom man i de rika industriländerna måste varaduktig för att kunna upprätthålla den relativa välfärden. Det ärhär som en stor del av den industriella förnyelsen äger rum.Det symptomatiska för är att inte har varitsärskilt bra på den här punkten, utan har varit en avvikare. ISverige har vi haft en synnerligen framgångsrik storindustri, enstorindustri som arbetat i relativt traditionellaverkstadstekniska branscher, med tillverkning av produkter förmogna branscher. Industrin har arbetat i stor skala när detgäller den internationella marknadsföringen, så att avkastningenpå produktutvecklingssatsningar, som är huvuddelen avFoU-verksamheten, har lönat sig.Tack vare denna utveckling klarade man den svenska tillväxtenunder 80-talet, även om den var långsam. En mycket intressantfråga är: Hur kommer framtiden att se ut för de här företagenunder 90-talet? Och den frågan har med frågorna om var jobbenfinns och hur jobben kommer att se ut att göra. Vi bör nog räknamed att framtiden inte blir lika framgångsrik som perioden under80-talet, vilket kommer att medföra förändringar.Står vi då rustade för tillväxt i den typ av industrier somhar vuxit snabbt i och i ? Dessa storföretag dominerarhela den svenska arbetsmarknaden, särskilt när det gällerindustrin, men även indirekt när det gäller privata tjänster.Nyföretagandet på lång sikt -- här får vi räkna med -- har inte varit så vitalt som man skulle önska med tankepå den framtida utvecklingen i . Det gäller även vid enjämförelse med andra länder såsom , men även med länder istora delar av Europa.Småföretagen i växer inte i samma utsträckning som iandra länder. Vi diskuterade varför det är så.Den svenska tjänstesektorn har inte heller varit så avancerad.Det har inte hänt så mycket där. På den privata tjänstesektornhar t.o.m. en del negativa saker hänt. Bilden när det gäller denamerikanska ekonomin är här mycket annorlunda. Stora delar avden innovativa förvandlingen i industrin försiggår, som jagnämnde, tillbaka i skärningspunkten mellan privatatjänster och tillverkningsindustri.I bilden ligger även att de svenska storföretagen ärinternationella. Om vi ser på marknadsandelarna finner vi attbilderna över perioden ser olika ut försvensk industri och för industri. Vi ser ingen nedgångi de svenska internationella företagens leveranser. Där går detganska bra.Man ser även att en del avancerade tillverkningsanläggningaretableras utomlands i stället för i . Det var precistvärtom 10--. Det här signalerar att detfinns något problem på tillverkningssidan som har med Sverigeatt göra. Det kan t.ex. gälla tillgång till kompetentarbetskraft och flexibiliteten på arbetsmarknaden. Baksidan avdetta är att det inte kommer att skapas jobb inom detta område.Det som jag nu har sagt räcker för att markera att vi harproblem på tillväxtsidan.Låt mig formulera en slutsats på den här punkten. Det verkarsom om vi kan se att arbetskraften inom den privataproduktionssektorn, privata tjänster och industrin -- även om viser till hela ekonomin, men vi skall inte diskutera denoffentliga sektorn --, inte är fördelad över helaarbetsmarknaden på ett sådant sätt att producerar devärden uttryckta i internationell valuta som motsvararkonsumtionsnivån. Det sker en ineffektiv allokering avarbetskraften, och då särskilt av kompetensen.Vi står inför ett gigantiskt allokeringsproblem påarbetsmarknaden. Om människorna omfördelades skulle vi få störreproduktionsvärden uttryckta i internationell valuta. Jaganvänder det uttrycket eftersom det är så vi gör mätningarna pådet här området.Just nu tvingas dessa förändringar på oss av detinternationella finanssystemet. Det beror på obalanserna i bådeutrikeshandeln och den offentliga sektorn. Vi har interåd att hålla tillbaka utvecklingen med hjälp av olika typer avoffentliga bidrag och genom att låta den offentliga sektorn växasom . Jag utgår från att här finns både det kortsiktigaoch det långsiktiga perspektivet. Det finns ingen mjuk och snabblösning på problemet. Jag återkommer strax till detta.Jag skall ge ytterligare några fakta som kan vara bra attkomma ihåg när vi diskuterar dessa frågor. Vi är ofta oroadeöver att den produktionsmaskin vi kallar industrin har blivitför liten. Industrin har blivit en för liten motor för att drivaden svenska ekonomin. Sedan pekar vi på industristatistiken. Detvisar sig då att industrin minskar som en andel av BNP. Framförallt minskar statistiskt sett sysselsättningen inom industrinsom en andel av BNP. Andelen har minskat även i andra länder,och man har haft precis samma diskussion där. Vi vill gärna attden här andelen skall växa så att det blir större kraft iframför allt exporten. Jag återkommer till frågan om tillväxten.Nu är bilden inte så enkel. Vi har gjort en kalkyl för attkontrollera läget.