bet · GG01LU22 · 1993-03-25 00:00:00 — Utskottet såg sådana samtal som enviktig åtgärd när det gäller att åstadkommasamförståndslösningar för barnets bästa och därmed förhindra förbarnet skadliga konsekvenser av föräldrarnas separation.Under senare delen av 1980-talet och harriksdagen gett regeringen till känna attfrågan om hur familjerådgivningen skall kunna tryggas iframtiden skyndsamt bör tas upp av regeringen (se bet. SoU1986/87:22, SoU 1987/88:14, 1990/91:SoU7 och 1992/93:SoU2). Iårets budgetproposition (prop. 1992/93:100, bil. 6) uttalarsocialministern att han delar bedömning attfamiljerådgivningen är en viktig del av det förebyggande socialaarbetet. Han avser att senare återkomma till regeringen medförslag om familjerådgivningens framtida organisation ochfinansiering.Utskottet vidhåller sin tidigare inställning att en frivilligfamiljerådgivning har betydande fördelar framför återinförandeav obligatorisk medling. Vidare förutsätter utskottet, medhänsyn till de uttalanden som socialministern gör i åretsbudgetproposition, att möjligheter till familjerådgivning fördem som så önskar kommer att tryggas . Mot bakgrundav det anförda finner utskottet inte skäl till någottilkännagivande i enlighet med vad som begärs i motion1992/93:L402.Med anledning av vad som föreslås i motionerna 1992/93:L410och 1992/93:L417 vill utskottet erinra om attDomstolsutredningen i betänkandet (SOU 1991:106) Domstolarnainför har diskuterat om det -- efter finländskförebild -- går att ändra på arbetsfördelningen mellan domstolenoch socialnämnden i vårdnadsmål. Enligt finländsk rätt kanföräldrarna, efter en lagändring , i stor utsträckninglösa vårdnads- och umgängesfrågor genom avtal, som fastställs avsocialnämnden. Föräldrarna kan avtala att vårdnaden skall varagemensam, att barnet skall bo hos den ena föräldern, omföräldrarna inte bor tillsammans, att den ena föräldern ensamskall ha vårdnaden och att barnet har rätt till umgänge med denförälder som barnet inte bor hos. Ett avtal angående vårdnad ombarn och umgängesrätt skall ingås skriftligt och det skall förfastställelse föreläggas socialnämnden i den kommun där barnethar sin hemvist. När socialnämnden prövar om avtalet skallfastställas, skall den beakta barnets bästa och barnets egnaönskemål. Ett avtal som fastställs av socialnämnden är gällandeoch kan verkställas såsom ett lagakraftvunnet domstolsavgörande.Socialnämnden åtar sig att i samband med avtal om vårdnad ellerumgängesrätt hjälpa föräldrarna att avtala om underhållsbidrag.Däremot hjälper inte nämnden till med frågor om bodelning isamband med föräldrarnas separation eller om underhåll tillmake.Domstolsutredningen anser att ett system sådant som det ovanbeskrivna har vissa fördelar. Det öppnar enligt utredningen enmöjlighet att lösa vårdnadsfrågor utan att gå via domstolarna.Härigenom kan man, framhåller utredningen, skapa störreförutsättningar för lösningar som är grundade på frivilligaöverenskommelser. kan det medföra en avlastning fördomstolarna. Det finns därför enligt meningmycket som talar för att en lösning baserad på den finländskaförebilden skulle vara en framkomlig väg också i . Mendet krävs viss ytterligare utredning. Framför allt måste manskaffa sig en uppfattning om de konsekvenser som skulle uppståför kommunerna när det gäller personalbehov. Det kan knappastenligt utredningens mening komma i fråga att tillskapa enlösning som medför avsevärda kostnader för kommunerna. Samtidigtär att beakta att det torde vara en förutsättning för attsystemet skall bli lika användbart som i attsocialnämnderna hjälper till med att räkna ut underhållsbidrag.Domstolsutredningen har inte kunnat göra den ytterligareutredning som behövs utan framhåller att frågan får övervägas iannat sammanhang.Utredningens betänkande har remissbehandlats, och mångaremissinstanser har varit positiva till ett fortsattutredningsarbete i enlighet med utredningens förslag. SeRemissammanställningen (Ds 1993:5), Del A s. 204. Enligt vadutskottet erfarit övervägs frågan om det fortsattautredningsbehovet inom Justitiedepartementet.Utskottet kan konstatera att ett fortsatt utredningsarbete påsätt som förordat skulle innebära etttillgodoseende av vad som föreslås i motionerna 1992/93:L410 och1992/93:L417. De pågående övervägandena inom regeringskanslietbör dock enligt utskottets mening inte föregripas. Utskottetavstyrker därför bifall till motionerna 1992/93:L410 och1992/93:L417 yrkande 1.Processuella frågor m.m.Mål om vårdnad och umgänge samt om överflyttning av vårdnadenhandläggs av de allmänna domstolarna, dvs. i första handtingsrätt med möjlighet för den förlorande parten att överklagaavgörandet till hovrätt och därefter, under vissaförutsättningar, till . Frågor om verkställighetav allmän domstols avgörande i vårdnads- och umgängesmålhandläggs, såsom tidigare framgått, av förvaltningsdomstolarna,dvs. i första instans av länsrätt vars avgörande kan överklagastill kammarrätt och därefter, under vissa förutsättningar, tillRegeringsrätten.I gällande rätt finns inga särskilda behörighetskrav ellerkrav på speciella kunskaper för domare i vårdnads- ochumgängesmål. Av förordningen (1979:572) medtingsrättsinstruktion framgår emellertid att sådanaarbetsuppgifter som kräver särskild erfarenhet inte fårtilldelas en tingsfiskal.Den gängse metoden för att tillföra en domstol särskildsakkunskap i ett tvistemål är att domstolen utser en sakkunnigenligt 40 kap. . Den sakkunnige fullgör sinuppgift först och främst genom att avge ett yttrande tilldomstolen, men han kan också delta vid de muntliga förhandlingarsom förekommer och höras vid dessa. Den sakkunniges utlåtandeoch hans eventuella muntliga uppgifter utgör bevisning i målet.I mål om vårdnad och umgänge har rätten en skyldighet enligt 6kap. 19§ FB att se till att frågorna blir tillbörligt utredda.Innan rätten avgör ett sådant mål eller ärende skallsocialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Har nämndentillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågansbedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådanaupplysningar. Om det behövs ytterligare utredning, får rättenuppdra åt socialnämnden att verkställa sådan. Rätten fårfastställa riktlinjer för utredningen och bestämma en viss tidinom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs fårrätten förlänga . Rätten skall se till att utredningenbedrivs skyndsamt. Barnet får höras inför rätten, om det äruppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras.Bengt () anser i motion 1992/93:L401 att vi iSverige bör fånga upp de fördelar som finns bl.a. i denaustraliska rättsordningen med särskilda familjedomstolar,som har tillgång till egna utredningsresurser och specialister ibl.a. sociala frågor och psykologi, vilket leder till att detövervägande antalet mål inte behöver gå till process. Högdomarkompetens och breda beslutsunderlag leder till godaslutresultat, vilket utgör en förstärkt garanti för att barnetsätts i centrum och de rättsliga avgörandena tillgodoser barnetsbästa. Den föreslagna ordningen behöver, enligt motionären, inteinnebära tillskapande av specialdomstolar. Syftet kan enligt vadsom anförs uppnås genom inrättande av specialavdelningar påallmänna domstolar och genom regionala "specialinstanser", vilkaäven bör handlägga mål om verkställighet. I motionen yrkas etttillkännagivande om vad som sålunda anförts omfamiljerättsdomstolar.Utskottet vill med anledning av motionen erinra om attutskottet i samband med en studieresa till iseptember 1992 gavs tillfälle till information om de australiskafamiljedomstolarna. En sådan domstol består av en chefsdomaresamt andra domare. Till domare i en familjedomstol får utsesendast domare i andra federala eller delstatsdomstolar ellervissa advokater. Som ett ytterligare kvalifikationskrav gälleratt domaren genom sin utbildning, erfarenhet och personligaläggning skall vara lämpad att handlägga familjemål. Viddomstolen skall vidare finnas anställda familjerådgivare(trained counsellors), som i regel har akademiska examina iämnen såsom psykologi och socialkunskap. Vid domstolen tjänstgörockså notarier (registars). Reglerna för handläggningen avvårdnadsmål utgår från att parterna så långt det är möjligtskall försöka komma överens i vårdnadsfrågan. Rådgivning ochmedling är därför obligatorisk i alla tvistiga vårdnadsmål.Intentionerna i lagstiftningen synes ha uppnåtts, och i omkring95 % av alla mål enas föräldrarna om vem av dem som skall havårdnaden om barnen. Rådgivningen och medlingen utförs av de vidfamiljedomstolen anställda familjerådgivarna. Vid sammanträdenadeltar också i regel parternas juridiska ombud. Vid medlingenfår parterna först information om gällande regler därefter träffar parterna familjerådgivaren på nytt,varvid man påbörjar själva förhandlingsarbetet. I de fall därparterna inte kan komma överens om vårdnaden kommer målet atthandläggas av en domare, som innan han avgör tvisten kan beslutaom en vårdnadsutredning. En sådan utredning utförs i regel av envid domstolen anställd notarie.Enligt utskottets mening finns det onekligen vissa fördelarmed det australiska systemet med specialdomstolar förfamiljemål. Det är emellertid ytterligt tveksamt om systemet kanpassas in i den svenska domstolsorganisationen. Därtill kommeratt det australiska systemet bygger på en delvis annanrättstradition än det svenska. De tankegångar som förs fram imotionen ligger inte heller i linje med de ställningstagandenriksdagen tidigare gjort beträffande den framtida svenskadomstolsorganisationen. uttalade justitieutskottetvid behandlingen av proposition 1989/90:71 om någraprocessrättsliga frågor i sitt av godkända betänkande1989/90:JuU32 att man vill slå vakt om principen om de allmännadomstolarnas breda sakliga kompetens och den därmedsammanhängande tanken att en domare bör ha så djup kunskap ochgod överblick över hela det juridiska fältet som möjligt. Undersenare år har justitieutskottet vid ett stort antal tillfällenbehandlat frågan om specialdomstolar, (bet.1991/92:JuU20). ställningstaganden innebäratt man i princip har den uppfattningen att antaletspecialdomstolar bör minska.Enligt vad som anges i årets budgetproposition (prop.1992/93:100, bil. 3) kommer en departementspromemoriamed en närmare utredning om specialdomstolar att sändas ut påremiss. Inriktningen är att antalet specialdomstolar skall bliså litet som möjligt. Vidare framgår av budgetpropositionen attdet inom pågår ett omfattande arbete somgäller förändringar av de allmänna domstolarnas och de allmännaförvaltningsdomstolarnas framtida organisation. Ibudgetpropositionen förklarar justitieministern att denfortsatta inriktningen för arbetet är att förbereda ettgenomförande av huvuddelarna av förslag,och åtgärder förbereds för att bl.a. överföra uppgifter som intebestår i rättskipning från domstolar tillförvaltningsmyndigheter samt göra en bättre fördelning avmåltyper mellan de allmänna domstolarna ochförvaltningsdomstolarna.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion1992/93:L401.I två motioner framställs yrkanden som gäller utbildning avdomare som handlägger familjemål. I motion 1992/93:L16 av LenaÖhrsvik och (båda s) anförs att det ärviktigt att domare som handlägger mål om vårdnad och umgänge fåradekvat utbildning. I den typ av mål som det är fråga om måste,enligt motionärerna, krav ställas på att särskild kunskap ombarn och barns utveckling finns hos domarna, vilket riksdagensom sin mening bör ge regeringen till känna (yrkande 3).Liknande synpunkter förs fram i motion 1992/93:L412 av EvaZetterberg m.fl. (v, s, m, fp, c, kds, nyd). Motionärerna görgällande att det är ett problem att domare, advokater och andrasom har med barn att göra i vårdnadsärenden har så dåligutbildning när det gäller psykologiska samband,utvecklingspsykologi och hur barn fungerar. I motionen yrkas attriksdagen hos regeringen begär att i samarbetemed anordnar fortbildningskurser medinriktning på barn enligt vad som anförts om behovet avpsykologisk utbildning av domare och advokater (yrkande 2).Som utskottet anförde (bet. 1990/91:LU13) vidbehandlingen av liknande motionsyrkanden är det sjävfalletviktigt att domare som handlägger mål om vårdnad och umgänge harerforderlig kompetens och erfarenhet, men frågan omkvalifikationskraven måste lösas inom ramen för vad som ärmöjligt med utgångspunkt i varje domstols organisation.Utskottet vill vidare peka på att kontinuerligtanordnar kurser och seminarier som riktar sig tilldomstolspersonal. Vid verket finns en särskildutbildningssektion som fastställer utbildningsprogram för varjebudgetår. På programmen står bl.a. seminarier om vårdnadsmål somvänder sig till domare vid allmän domstol och vidförvaltningsdomstol samt till advokater med erfarenhet avvårdnadsmål. Syftet med ett sådant seminarium kan t.ex. vara attge deltagarna tillfälle att utifrån sina olika erfarenheterdiskutera handläggningen av vårdnadsmål samt ge en orienteringom bl.a. förslag till ändrad lagstiftning och handläggningen avsådana mål i andra nordiska länder.Av ett programförslag till ett seminarium , somutskottet tagit del av, framgår att det vid seminariet kommeratt behandlas frågor om vårdnadsutredningar och samarbetssamtal,psykiaterns erfarenheter om barn och föräldrar vid skilsmässa,handläggningen av vårdnadsmål i och samt denframtida handläggningen av vårdnadsmål m.m. med utgångspunktfrån förslag. Vidare kommer deltagarna attorienteras om islamsk familjerätt. Bland de medverkande märksföreträdare för psykiatrisk sjukvård, socialförvaltning ochSocialstyrelsen. Vidare medverkar erfarna domare från såvälallmän domstol som förvaltningsdomstol, en advokat med mångårigerfarenhet av familjerätt och en professor i ämnet islamologi.Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att det ärangeläget att domare som handlägger mål om vårdnad och umgängehar erforderlig kompetens. Som ovan redovisats görs dock olikautbildningsinsatser. Det av anordnadeseminariet utgör ett bra exempel på sådan verksamhet. Utskottetförutsätter att liknande seminarier och annan värdefullutbildning också fortsättningsvis kommer till stånd. Motbakgrund av det anförda finner utskottet att motionerna1992/93:L16 yrkande 3 och 1992/93:L412 yrkande 2 inte påkallarnågon åtgärd. Beträffande sistnämnda yrkande villutskottet tillägga att det inte ankommer på vare sig riksdageneller regeringen att göra några uttalanden om den verksamhet somSveriges advokatsamfund bedriver.En fråga som gäller utredningen i vårdnads- ochumgängesmål tas upp i motion 1992/93:L15. () anser att det trots föreliggande förslag till ändring i 6kap. 15§ FB fortfarande finns risk för felaktiga bedömningarpå grund av domstolars ringa kompetens i vissa trosfrågor. Föratt minska och i möjligaste mån utesluta risken förfelbedömningar bör domstolen enligt motionären inhämtaUtrikesdepartementets synpunkter i fall där tveksamhet kan råda,särskilt i mål där ena parten bekänner sig till islamsktrosuppfattning. I motionen yrkas tillkännagivande om detsålunda anförda.Utskottet vill erinra om att domstolen i vårdnads- ochumgängesmål har en skyldighet att se till att frågorna blirtillbörligt utredda. I den mån domstolen anser att ett yttrandefrån t.ex. en myndighet behövs i en viss fråga kan domstolenalltid besluta om att ett sådant skall inhämtas i målet. Vidarestår det parterna fritt att inge och åberopa i målet relevantayttranden från exempelvis en expert på ett visst område. Någonobligatorisk skyldighet för domstolen att begära yttrande frånen viss myndighet är utskottet inte berett att förorda. Detförtjänar att också i detta sammanhang peka på att enorientering i islamsk familjerätt ingår som en del i det avDomstolsverket planerade seminariet fördomstolspersonal. Med det anförda avstyrker utskottet bifalltill motion 1992/93:L15.Enligt 6 kap. 15§ FB kan allmän domstol besluta om ett barnsumgänge inte bara i förhållande till en förälder, som inte ärvårdnadshavare, utan också i förhållande till någon annan somstår barnet nära. Frågor om barns umgänge med någon annan än enförälder prövas av domstolen endast på talan av socialnämnd.Kaj och (båda s) anför i motion1992/93:L420att det sedan den nuvarande bestämmelsens tillkomst inteförekommit ett enda fall där socialnämnd väckt talan.Motionärerna begär därför i yrkande 3 ett införande av ensjälvständig talerätt för mor- och farföräldrar iumgängesfrågor.Utskottet erinrar om att ett likalydande motionsyrkandeavslogs . I sitt av godkända betänkande1991/92:LU30 anförde utskottet att bestämmelsen i 6 kap. 15§FB utgår från synsättet att vårdnadshavaren skall se till attbarnet får sitt behov av umgänge med olika personertillfredsställt. Härmed åsyftas inte bara att barnet bör fåträffa olika personer som det längtar efter utan att barnetskall få träffa anhöriga m.fl. som det är berikande för barnetatt vara tillsammans med. I vårdnadshavarens ansvar ligger,anförde utskottet vidare, att han eller hon på olika sätt skalluppmuntra barnet att träffa inte bara den förälder som inte harvårdnaden utan också andra personer som står barnet särskiltnära, t.ex. mor- och farföräldrar. Reglerna på området innebär,framhöll utskottet, givetvis också att vårdnadshavaren skall tastörre hänsyn till barnets egen inställning i umgängesfrågor itakt med barnets utveckling.Vid bedömningen av den då aktuella motionen anförde utskottetvidare att det måste beaktas att umgängesreglerna i FBtillkommit i barnets intresse. Det är således uteslutandebarnets intresse och behov av att träffa t.ex. mor- ochfarföräldrar som skall tillgodoses, inte mor- ochfarföräldrarnas intresse av att träffa sitt barnbarn. mening är nuvarande ordning, som innebär attsocialnämnden genom stämning -- efter utredning och bedömning omdet är till fördel för barnet -- får ta upp frågan omumgängesrätt med annan person än en förälder, till fyllest. Detbehov som ett barn i ett enskilt fall kan ha av att träffa sinamor- och farföräldrar torde i regel, anförde utskottet, kunnatillgodoses i samband med att den umgängesberättigade föräldernhar barnet hos sig. En särskild talerätt för mor- ochfarföräldrar skulle dessutom, framhöll utskottet, komma att ståi strid med strävandena mot att i så stor utsträckning sommöjligt begränsa processandet när det gäller vårdnad ochumgänge.Vad utskottet sålunda uttalade för mindre än ägerfortfarande giltighet. Utskottet motsätter sig således att ensjälvständig talerätt för mor- och farföräldrar i fråga omumgänge med barn införs, och utskottet avstyrker därför bifalltill motion 1992/93:L420 yrkande 3.Liisa Rulander vill i motion 1991/92:L424 ha till stånd etttillkännagivande från att umgängesrätt i störreutsträckning än skall förenas med föreskrift omatt kontaktperson skall finnas med när umgängesrättenutövas. Motionären menar att det finns anledning att påtalabehovet av utökade möjligheter att döma till umgänge med barnunder överinseende av en kontaktperson. I fall där man kanförutse att det föreligger kulturkrockar eller andra uppenbaraproblem som skadar relationerna mellan föräldrar och barn skulledet, menar motionären, vara en trygghet för alla parter att haen neutral person som garanterar barnets möjlighet till umgängemed båda föräldrarna.Utskottet erinrar om att gällande rätt innebär att domstolennär den beslutar om umgänge kan föreskriva att umgänget skallske i närvaro av t.ex. en av socialnämnden utsedd person. Likasåkan rätten föreskriva att umgänge får utövas endast i (se som exempel rättsfallen NJA 1969 s. 455 och NJA 1981 s.916). Den föreslagna ändringen i 6 kap. 15§ FB syftar, somovan framgått, till att umgängesbeslut skallutformas med särskilt beaktande av risken för att barnet t.ex.förs utomlands av den umgängesberättigade föräldern. Det finnsdärför skäl att utgå från att umgängesbesluten i änstörre utsträckning kommer att förenas med särskilda villkor medkrav på närvaro av annan person. Utskottet förutsätter att enutvärdering av rättspraxis i umgängesfrågor kommer till stånd ilämpligt sammanhang med anledning av den nu föreslagna ändringeni FB:s umgängesregel. Om det därvid skulle visa sig att detföreligger behov av lagändringar i syfte att möjliggöra attumgänget i större utsträckning förenas med särskildaföreskrifter utgår utskottet från att regeringen återkommer tillriksdagen med erforderliga förslag.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion1991/92:L424.Underhållsskyldighet och kostnader för umgänge med barn m.m.Enligt 7 kap. 2§FB skall förälder fullgöra sinunderhållsskyldighet genom att betala underhållsbidrag tillbarnet, om föräldern inte har vårdnaden om barnet eller harvårdnaden om barnet gemensamt med den andra föräldern, menbarnet varaktigt bor tillsammans med endast den andra föräldern.Underhållsbidrag fastställs genom dom eller avtal. Talan omunderhållsbidrag tas upp av tingsrätten i den ort där denunderhållsskyldige har sin hemvist. Finns inte någon behörigdomstol tas målet upp vid . Fråga omunderhållsbidrag kan väckas även i samband med mål omfastställande av faderskap till barn, äktenskapsmål eller mål omvårdnaden om barn.När underhållsbidrag bestäms får den bidragsskyldigeförbehålla sig ett belopp för eget eller annans underhåll(förbehållsbelopp) enligt bestämmelserna i 7 kap. 3§ FB.Förbehållsbeloppet för den bidragsskyldiges eget underhållinnefattar alla vanliga levnadskostnader. Bostadskostnadenberäknas för sig efter vad som är skäligt. De andralevnadskostnaderna beräknas med ledning av ett normalbelopp somper år utgör av gällande basbelopp. Om det finns särskildaskäl får ett belopp förbehållas för underhåll åt make som denbidragsskyldige bor tillsammans med. Med make jämställs annansom den bidragsskyldige varaktigt bor tillsammans med, om de hargemensamma barn. Ett sådant förbehållsbelopp skall normalt vara60 % av basbeloppet. Om den bidragsskyldige har hemmavarandebarn får han vidare förbehålla sig ett belopp som tillsammansmed vad som utges till barnet av den andre föräldern eller fördennes räkning utgör av gällande basbelopp. Rättenkan dock i särskilda fall om det är motiverat bestämma ett annatförbehållsbelopp.Dom eller avtal om underhållsbidrag kan jämkas av rätten, omändrade förhållanden föranleder det. Avtal om underhåll kanockså jämkas om avtalet är oskäligt med hänsyn tillomständigheterna vid dess tillkomst och förhållandena i övrigt(7 kap. 10§ FB).För underhållsberättigade barn kan utgå bidragsförskott avallmänna medel enligt lagen (1964:143) om bidragsförskott.Bestämmelserna innebär att staten förskotterar detunderhållsbidrag som den underhållsskyldige föräldern har attutge. Om detta bidrag understiger en viss del av basbeloppetutgår ett särskilt utfyllnadsbidrag. Bidragsförskott lämnas inteom vårdnashavaren uppenbarligen utan giltigt skäl underlåtit attvidta eller medverka till åtgärder för att få underhållsbidragfastställt. Bidragsförskottet inkl. utfyllnadsbidraget uppgårvid det nuvarande basbeloppet till maximalt 13 760 krper år. Antalet barn för vilka bidragsförskott lämnas har /94 beräknats till 291 000, och medelsbehovet ärberäknat till . Ärenden ombidragsförskott handhas av och de allmännaförsäkringskassorna.Gällande regler om bidragsförskott och underhållsbidrag har ipraktiken ett nära samband. I departementspromemorian Ds 1992:53Ensamförälderstöd har de beskrivits som kommunicerande kärl. Imånga fall är möjligheten att få bidragsförskott lika angelägenför den bidragsberättigade föräldern som att fåunderhållsbidrag. Det som vårdnadshavaren inte får somunderhållsbidrag ges i flertalet fall i stället ut sombidragsförskott. Endast om det underhållsbidrag som blivitfastställt uppenbarligen understiger vad den underhållsskyldigebör erlägga i bidrag lämnas inte bidragsförskott med högrebelopp än underhållsbidraget.När en umgängesberättigad förälder är bosatt på annan ort änbarnet kan utövande av umgängesrätten vara förenat med särskildakostnader.