bet · GH01SoU8 · 1993-10-12 00:00:00 — Inom ramen för detta uppdrag haruppmärksamhet särskilt riktats mot missbruk blandinvandrare och flyktingar, drogförebyggande insatser inomarbetslivet samt samordning av insatser på regional nivå.I årets budgetproposition betonas att det internationellasamarbetet mot narkotika är mycket betydelsefullt, inteminst mot bakgrund av den pågående europeiskaintegrationen och de genomgripande förändringarna iCentral- och . Medel finns beräknade för stöd tillinternationellt samarbete inom alkohol- ochnarkotikaområdet under anslaget Utredningar, utveckling,samverkan på statsbudgeten. deltar mycket aktivt idet internationella samarbetet mot narkotika inom FNoch och hör till de länder som ger destörsta frivilliga bidragen till FN:s arbete mot narkotika.Sverige är medlem i FN:s och ingårockså i den s.k. Dublingruppen, som är en informellinternationell grupp för utbyte av information om framförallt biståndsinsatser för att bekämpa narkotika. På nordisknivå finns ett särskilt kontaktmannaorgan förnarkotikafrågor.Enligt uppgift från ser enarbetsgrupp inom över frågan omkonsekvenserna av gränskontrollernas slopande.Under våren 1993 beslutade om skärpning avnarkotikastrafflagen (1968:64) vid ringa narkotikabrott(prop. 1992/93:142, JuU17, rskr. att fängelse fördes in i straffskalan för ringa fallav eget bruk av narkotika. Genom denna skärpning blir detmöjligt att ta t.ex. urinprov för att kontrollera misstänktnarkotikabruk och döma den som brukat narkotika till enpåföljd som innefattar behandling av missbruket. Vidarebeslutades om en ändring i lagen (1974:203) omkriminalvård i anstalt. Ändringen innebär ökademöjligheter att använda drogkontroller i kriminalvården ochsyftar bl.a. till att ge möjligheter att ingripa tidigt ochmed kraft förhindra att unga människor fastnar i missbrukoch att förbättra behandlingen av de missbrukare somavtjänar straff. har ävenbeslutat om ändringar i lagen (1992:860) om kontroll avnarkotika (prop. 1992/93:186, SoU24, rskr. 323).Ändringarna innebär att hanteringen av vissa kemiska ämnensom kan användas vid olaglig narkotikatillverkningkontrolleras.Regeringen tillkallade den s.k.Fängelseutredningen (dir. 1992:36) för att se överkriminalvården i anstalt. I utredningens uppdrag ingår attta ställning till om det behövs utvidgadekontrollmöjligheter för att förhindra införsel och bruk avnarkotika på anstalterna. Utredningen överlämnade sitthuvudbetänkande till regeringen den 30 augusti 1993.Lokaldemokratikommittén har i sitt delbetänkandeSekretesslagen i en fri nämndorganisation (SOU1992:140) lämnat förslag till ändringar i sekretesslagen isyfte att åstadkomma bättre samarbetsförhållanden mellanolika verksamhetsområden inom en kommun.När det gäller forskning i olika narkotikafrågor utgårbetydande stöd via bl.a. , , som har till uppgift att främja ochstödja forskning inom socialvetenskap, socialpolitik ochfolkhälsovetenskap samt sprida information om forskning ochforskningsresultat inom rådets ansvarsområde. Rådet,liksom dess föregångare Delegationen för social forskning,DSF, ger stöd till flera olika forskningsprojekt som gällernarkotika. Forskningen om missbruk är i ettsocialvetenskapligt perspektiv inriktat på såväl bruk sommissbruk av alkohol, narkotika och andraberoendeframkallande medel (prop. 1992/93:170, SoU25, rskr.394).Inom program alkohol ochnarkotika har fr.o.m. en forskningsmeriteradbefattningshavare engagerats på heltid för forskningsfrågorinom sakområdet.Tidigare behandlingUtskottet har vid ett mycket stort antal tillfällenbehandlat olika frågor om narkotika och narkotikamissbruk.I bl.a. betänkandet 1992/93:SoU2 vidhöll utskottetsin inställning att målet för narkotikapolitiken är ettnarkotikafritt samhälle. Insatserna för att bekämpanarkotikabrottslighet och missbruk har hög prioritet.Utskottet hänvisade till att omfattande insatser görs ellerförbereds på dessa områden. Vidare anfördeutskottet att regeringen med stor uppmärksamhet följerutvecklingen på området, och utskottet förutsatte därföratt regeringen också tar de initiativ som behövs. Utskottetansåg att det inte behövdes något tillkännagivande avriksdagen när det gällde insatser för att bekämpamissbruket av narkotika. Aktuella motioner avstyrktes.Motioner om åtgärder mot langning behandlades avutskottet i samband med dess behandling avfolkhälsopropositionen (prop. 1990/91:175, SoU23, s.53). Utskottet avstyrkte motionerna med hänvisning till attåtgärder mot langning är ett särskilt prioriterat tema iFolkhälsoinstitutets alkoholpreventiva arbete. I utskottetsbetänkande om alkoholpolitiken (1992/93:SoU17)behandlade utskottet ett antal olika yrkanden påalkoholområdet. Utskottet uttalade bl.a. med anledning avmotioner om langning att såväl kan ta upp frågor som berörs imotionerna och att något initiativ från sidadärför inte behövdes. Motionerna avstyrktes.Riksdagen beslöt (SoU 1979/80:44, rskr. 385)att anta en ny sociallagstiftning -- socialtjänstlagen(1980:620) och lagen (1980:621) med särskilda bestämmelserom vård av unga. antogs lagen (1981:1243) omvård av missbrukare i vissa fall. Dessa tre lagar somträdde i kraft ersatte de tidigare lagarna ombarnavård, nykterhetsvård, socialhjälp och socialcentralnämnd. Socialnämnderna som enligt den nya lagenskulle inrättas i varje kommun ersatte bl.a. de dåvarandenykterhetsnämnderna.Socialtjänstlagen har utformats som en målinriktadramlag. Den är uppbyggd kring mål och delmål på olikanivåer och ger kommunerna stor frihet att själva bestämmahur verksamheten skall vara utformad. Enligtsocialtjänstlagen skall varje kommun svara försocialtjänsten inom sitt område. Kommunen skall ha detyttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får detstöd och den hjälp som de behöver. För att fullgörakommunens uppgifter inom skulle det -- framtill -- i varje kommun finnas ensocialnämnd. Kravet på att det skulle finnas särskildasocialnämnder avskaffades genom en ändring i 4 §socialtjänstlagen i anslutning till att den s.k.Ädelreformen genomfördes (prop. 1990/91:14, SoU9).Samtidigt trädde en ny kommunallag i kraft (prop.1990/91:117, KU38). Den nya kommunallagen innebär attkommuner och landsting fått ökad frihet att inom despecialreglerade områdena bestämma vilka nämnder som skallfinnas för att fullgöra uppgifterna och att bestämma derasverksamhetsområden och inbördes förhållanden.Utskottets bedömningMålet för den svenska narkotikapolitiken är att skapa ettnarkotikafritt samhälle. Utskottet konstaterar attomfattande insatser görs eller förbereds för att bekämpanarkotikabrottsligheten och drogmissbruket även när detgäller nya missbruksmedel och nya missbrukargrupper.Sverige deltar också mycket aktivt i det internationellasamarbetet mot narkotikaproblemen. Samlade bedömningar avdrogutvecklingen i görs av CAN i samarbetemed . En ny landsomfattande kartläggningav det tunga narkotikamissbrukets omfattning har nyligengenomförts, och resultatet av undersökningen kommer attpresenteras . Något initiativ från sidabehövs inte med anledning av motionerna So228 (c), So238(fp), So255 (kds) och So260 (-). Ävenmotion So284 (kds) avstyrks.Vård av missbrukareMotionernaI motion So223 av () begärs etttillkännagivande om vad som anförs om tvångsvård av vuxnamissbrukare. Motionären anser att staten bör samordnatvångsvården av narkotikamissbrukare. Kriminalvården börbli huvudman för vården. Fängelserna kan ansvara förbehovet av inlåsning och drogfrihet -- vilket enligtmotionären är en nödvändighet vid inledningen av varjeseriöst vårdförsök. Fängelserna kan tillägna sigbehandlingskompetens och även ansvara för driften avöppnare institutioner.I motion So246 av m.fl. (s) hemställsom ett tillkännagivande till regeringen om vad som anförtsom den kooperativa missbrukarvården. Motionärerna påtalaratt en förstudie om möjligheterna att starta ettarbetskooperativ för missbrukare med italienska som förebild har genomförts av fyrakommuner. I motionen sägs vidare att det nu är dags för detpraktiska genomförandet av projektet. Motionärerna anserdet vara mycket angeläget att verksamheten, som beräknasstarta , följs upp från samhällets sida ochfår erforderligt stöd. Viktigt är också att erfarenheteroch kunskaper om verksamheten sprids till övriga kommuner ilandet och till personer som är ansvariga förmissbrukarvården.I motion So273 av och (s) begärs ett tillkännagivande om vad somanförts om åtgärder inom missbrukarvården (yrkande 1).Motionärerna påpekar att samhällets intentioner om enkraftfull kamp mot narkotikan hotas genom besparingar inomolika områden. Motionärerna ser med oro på attnarkomanvården håller på att nedrustas i när nyapreparat introduceras på marknaden och porten till EGöppnas. Motionärerna pekar på att bristerna inom denoffentliga vården och avsaknaden av ett varierat utbud inomprivat vård samt bristen på samordning och styrning hargjort att utvecklingen inom missbrukarvården inte stämmeröverens med behoven. Tunga missbrukare med dålig prognos,kvinnor, psykiskt störda och hivpositiva har mycket fåmöjligheter att få den hjälp de behöver, sägs det vidare imotionen.I tre motioner tas vården av kvinnliga missbrukareupp.I motion So318 av m.fl. (s) begärsett tillkännagivande om behovet av fler EWA-enheter påolika håll i landet, där kvinnor snabbt kan få behandling(yrkande 10).I motion So475 av m.fl. (fp)hemställs om ett tillkännagivande om behovet av åtgärdermot alkoholmissbruk bland kvinnor (yrkande 15). Imotionen betonas vikten av att de goda erfarenheterna avbehandlingsprogram för kvinnliga missbrukare måste tas tillvara på fler platser i landet. Motionärerna anser attFolkhälsoinstitutet, skolan, mödrahälsovården,arbetsgivarna m.fl. bör kraftsamla kring information ochopinionsbildning med syfte att skapa respekt bland kvinnorför alkoholen och dess risker.I motion A811 av m.fl. (c) hemställs omett tillkännagivande av vad som i motionen anförts dels ombehovet av vårdmöjligheter för kvinnor med alkoholberoende,dels om förstärkning av mödravårdens resurser (yrkandena30 och 31). I motionen anförs att den traditionellaalkoholistvården har misslyckats när det gäller vården avkvinnor. Kvinnor mår enligt motionärerna bättre om de fårvård i vårdenheter där det endast finns kvinnor. Det krävsökad forskning och flera projekt som syftar till att gekvinnor ett adekvat omhändertagande. Av betydelse för attförebygga och spåra missbruk är ocksåmödravårdscentralernas arbete. Mödravårdens förebyggandearbete får därför inte försämras i den förändradesjukvårdsorganisationen.BakgrundAllmäntSedan mitten av har betydande medel satsats påen offensiv narkomanvård. Inom ramen för detta har etthundratal öppenvårdsenheter byggts upp för vuxnamissbrukare. Också institutionsvården och familjevården harbyggts ut väsentligt. fanns det drygt 8 200platser på institutioner för vuxna missbrukare av alkoholoch narkotika. En offensiv narkomanvård har av riksdagenbetraktats som en förutsättning för att förebygga spridningav hiv bland intravenösa missbrukare. Målet är att nåsamtliga missbrukare för provtagning, avgiftning, vård ochbehandling. Enligt bedömning har av injektionsmissbrukarna hivtestats en eller fleragånger.Socialstyrelsen har arbetat medutbyggnaden av narkomanvården inom ramen för uppdragetOffensiv narkomanvård. Inriktningen av detta arbetepreciserades 1984 i rapporten narkomanvård II(Ds S1984:11). Enligt rapporten skall insatser göras föratt på nivå utveckla metoder för narkomanvård, ochsamarbetet mellan socialtjänst, polis och kriminalvårdskall utvecklas. gav regeringen uppdrag att genomföra en kartläggning av dagensnarkomanvård och behoven av insatser samt att utarbeta ettprogram för det fortsatta hivförebyggande arbetet blandnarkotikamissbrukare. Uppdraget redovisas i rapportenEffekter av en offensiv narkomanvård (Socialstyrelsenföljer upp och utvärderar 1993:1). I rapporten lämnas enredovisning av vad staten önskade uppnå med satsningenOffensiv narkomanvård och hur medlen använts. Vidare lämnasen analys av om målen uppfyllts och ett förslag tillfortsatt program. Ett av delmålen för satsningen har varitatt alla missbrukare som kommer i kontaktmed skall erbjudas behandling och alla som har behov avvård på behandlingshem skall kunna få det. Socialstyrelsenanför att utbyggnaden av en specialiserad öppennarkomanvård har lett till att inte bara nya missbrukarenåtts, utan det har också inneburit att klienter som avandra skäl varit kända inom harkunnat identifieras som missbrukare. Ett iblandslentrianmässigt ekonomiskt bistånd har därmed kunnatersättas av ett aktivt motivationsarbete, vård ochbehandlingsinsatser. Vidare sägs i rapporten att tendenseni dag till skillnad från när satsningen på en offensivnarkomanvård inleddes tycks vara att det finns ettöverutbud av behandlingsplatser i förhållande tillkommunernas efterfrågan. Institutionsvården för missbrukarehar byggts ut kraftigt som kommunerna av bl.a.ekonomiska skäl är mer restriktiva när det gällerplaceringar. För vissa grupper, t.ex. missbrukare medpsykiska störningar, saknas dock fortfarande platser.Enligt mening skulle vårdutbudet generelltbehöva differentieras ytterligare utifrån missbrukarnasbehov och förutsättningar. En större variation avöppenvårdalternativ skulle också behöva utvecklas.Styrelsen anser att en sådan omstrukturering bör kunna skeinom ramen för befintliga resurser.I årets budgetproposition (prop. 1992/93:100, s. betonas vikten av att satsningen på en offensivnarkomanvård fullföljs av kommunerna. Av särskild betydelseär enligt regeringen att fortsatta ansträngningar görs föratt förbättra samverkan mellan bl.a. socialtjänst,kriminalvård och psykiatri när det gäller vård ochbehandling av narkotikamissbrukare. är detväsentligt att genomföra analyser av hur samhälletsresurser används inom vårdområdet och hur dessa resurserkan användas effektivare. har under1992 haft regeringens uppdrag att genomföra en sådananalys. En rapport överlämnades till regeringen i februari1993. I rapporten föreslår bl.a.försöksverksamhet för att bättre samordna behandlings- ochrehabiliteringsåtgärder. Även särskilda tillsynsinsatserföreslås för att följa upp att de psykiskt stördamissbrukarna får sina behov tillgodosedda.När det gäller samordning av tvångsvården av bl.a.missbrukare bör nämnas att harbeslutat om ett statligt huvudmannaskap för de särskildaungdomshemmen och LVM-hemmen och att inrätta en ny statligmyndighet, ,med ansvar för planering och drift av dessa hem (prop.1992/93:61, SoU10, rskr. 106).I rapporten av en offensiv narkomanvård (s. beskrivs arbetet med att utveckla samarbetsformermellan och kriminalvården. Syftet har varitatt bedriva uppsökande arbete bland narkotikamissbrukareinom kriminalvården och att motivera dessa till vård ochbehandling. Satsningen har enligt varitframgångsrik när det gäller dessa delar.När det gäller den kooperativa missbrukarvården harSocialstyrelsen lämnat bidrag till läkemedelsmissbrukare, RFHL, för en förstudie angåendemöjligheterna att starta ett arbetskooperativ förmissbrukare i samarbete med , , Nynäshamnoch kommuner. Förebild för projektet har varit detsjälvförsörjande missbrukarkooperativet iItalien. Projektet kommer att följas av ochenligt uppgift även av Socialdepartementet.Särskilt om kvinnliga missbrukareVid finns enEWA-enhet (treatment, Women, Alcoholicaddiction), där kvinnor med tidiga alkoholproblem utredsoch behandlas. Vid enheten -- som omfattar både sluten ochöppenvård -- har omhändertagits ca 200 kvinnor frånStockholms län. EWA-enheterna försöker att nå kvinnorna iett tidigt stadium av deras missbruk och att utvecklabehandlingsprogram för denna patientkategori. Anhöriga ärockså välkomna för rådgivande samtal. Hänsyn tas till attkvinnors behov av vård och behandling är annorlunda änmäns. Behandlingstiden är normalt . Majoriteten avpatienterna är socialt väletablerade och med ett föromgivningen okänt alkoholproblem.Socialstyrelsen har , bl.a. på uppdragav regeringen, ägnat frågan om kvinnors missbruk ökaduppmärksamhet. Styrelsen har i promemorian Kvinnor ochmissbruk (1991) redovisat behov av ytterligare kunskaps-och metodutveckling. Dessutom behövs enligt promemorianbättre samarbete mellan , sjukvården ochföretagshälsovården för att på ett tidigare stadium nåkvinnor som missbrukar. Andra områden som särskilt böruppmärksammas är eftervården för kvinnor som genomgåttbehandling, insatser riktade till gravida missbrukare ochinsatser för barn till missbrukare.Styrelsens pågående insatser inom området avser bl.a. attförbättra det arbete med missbrukande blivande mödrar ochmissbrukande föräldrar som bedrivs av kommunerna och inombarn- och mödrahälsovården. avser också attgenomföra seminarier och andra utbildningsinsatser för atthöja kompetensen inom området.Socialstyrelsen har också lämnat stöd till utveckling avalternativ inom missbrukarvården och för att möta kvinnligamissbrukares specifika vårdbehov. En stor del avutvecklingsarbetet när det gäller vården av kvinnligamissbrukare, har bedrivits av stiftelsen ,vars verksamhet fått ekonomiskt stöd inom ramen försatsningen Offensiv narkomanvård. genomförutbildningar och seminarier riktade till särskildayrkesgrupper och bedriver egen forskning rörande kvinnligtmissbruk. Även stöderforskningsinsatser inom alkohol- och narkotikaområdet.Institutet har också ett särskilt program inriktat påkvinnors hälsa.Under perioden 1986--1991 har gettekonomiskt stöd till fem nya behandlingshem förnarkotikamissbrukande kvinnor. Enligt styrelsens bedömningär behovet av särskilda hem för kvinnliganarkotikamissbrukare nu i huvudsak täckt.En av uppgifterna för (dir.1991:124) är att göra en översyn av vården föralkoholmissbrukare och att bedöma behoven i fråga omvårdens form och innehåll. De kvinnliga missbrukarnasvårdbehov skall därvid särskilt uppmärksammas.Alkoholkommissionen skall vidare överväga hur detopinionsbildande och attitydpåverkande arbetet påalkoholområdet kan förstärkas. Kommissionens arbete skallvara avslutat före utgången av år 1993.Information och opinionsbildning ingår också som ett ledi Alkohol- och narkotikaprogram.Institutet planerar bl.a. en massmediekampanj våren 1994som stöd till och förstärkning av det lokaladrogförebyggande arbetet. Vidare skall institutet under detnärmaste året verka för samordning av det drogförebyggandearbetet, bl.a. inom arbetslivet, och av de opinionsbildandeinsatser som bedrivs av myndigheter och organisationer.Vidare skall institutet förstärka det alkoholförebyggandearbetet inom primärvården genom stöd till metodutveckling.Tidigare behandlingRiksdagen har som tidigare nämnts beslutat om statligthuvudmannaskap för institutionerna för tvångsvård avungdomar och missbrukare (1992/93:SoU10). I betänkandetanförde utskottet att ett statligt huvudmannaskap för desärskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen ger ökademöjligheter till ett väl differentierat vårdutbud ochadekvat vård till de mest utsatta grupperna, vilket ocksåutgjorde viktiga argument för tidigareprincipbeslut om en huvudmannaskapsförändring. Utskottetbetonade vikten av att det alltid måste finnas beredskapatt ta hand om vårdbehövande ungdomar och missbrukareoavsett den ekonomiska situationen i samhället. Det ärdärför viktigt att de kommande statsbidragen utformas såatt inte ekonomin styr valet av vårdform, anfördeutskottet. Vidare framhölls att kommunernas ansvar förungdomar och missbrukare enligt socialtjänstlagen inteförändras genom huvudmannaskapsreformen.När det gäller alternativa behandlingsformer uttaladeutskottet i betänkandet 1992/93:SoU2 att det ärangeläget att samhällets åtgärder mot drogmissbruksuccessivt utvecklas och att nya behandlingsformer prövas.Utskottet ansåg det vara positivt att missbrukarvård iexempelvis kooperativ form prövas här i landet. Någotinitiativ från sida behövdes dock inte, ansågutskottet. följde utskottet.Utskottet har behandlat motioner omkvinnliga missbrukare och därmed sammanhängande frågor. Ibetänkandet 1992/93:SoU2 anförde utskottet medanledning av motioner med liknande innehåll som de nuaktuella att missbrukande kvinnors situation på senare århar ägnats allt större uppmärksamhet. Behov finnsemellertid av ytterligare insatser för denna grupp. mening behövdes såväl fortsatt forskning omkvinnor och missbruk som bättre förebyggande insatser förvård där de kvinnliga missbrukarnas speciella problemsärskilt beaktas. liksom olikautredningar på området bör kunna lämna väsentliga bidragnär det gäller att bygga upp nödvändig kompetens ochförstärka insatserna för missbrukande kvinnor. Det behövdesenligt utskottet därför inte något tillkännagivande tillregeringen. följdeutskottet.Utskottets bedömningInom ramen för en offensiv narkomanvård har enkartläggning skett av narkomanvården och behovet avinsatser. Utskottet anser det angeläget att satsningen påden offensiva narkomanvården fullföljs av kommunerna.Regeringen bör fortsätta ansträngningarna att förbättrasamverkan mellan socialtjänst, kriminalvård och psykiatrinär det gäller vården och behandlingen avnarkotikamissbrukare. Utskottet konstaterar vidare attStatens institutionsstyrelse inrättats medansvar för planering och drift av de särskildaungdomshemmen och LVM-hemmen. När det gäller denkooperativa missbrukarvården har lämnatbidrag till en förstudie. Projektet följs av styrelsen ochSocialdepartementet. Något initiativ från sidabehövs inte med anledning av motionerna So223 (s), So246(s) och So273 (s) yrkande 1.När det gäller vården av kvinnliga missbrukare vidhållerutskottet sin tidigare inställning och avstyrker motionernaSo318 (s) yrkande 10, So475 (fp) yrkande 15 och A811 (c)yrkandena 30 och 31.Nordiska insatser för socialt utsatta grupperMotionenI motion So216 av () begärs etttillkännagivande om nordiska insatser för socialt utsattagrupper. Motionären anser att en samlad nordisk översiktöver de socialt utsatta gruppernas omfattning och villkorbör sammanställas under ett gemensamt perspektiv och ensamlad målsättning. Arbetet, som kräver projektstöd, börytterst sikta till att utarbeta en strategi för att uppnåjämlikhet i hälsa och levnadsvillkor enligt WHO:s "equityin health", sägs det i motionen.BakgrundNordiska rådets socialutskott har 1992 behandlatmedlemsförslag med liknande innehåll som den nu aktuellamotionen (A 987/s). antog den 11 november1992 med acklamation följande rekommendation efter förslagfrån utskottet (rekommendation nr 42/1992)rekommenderar Nordiska ministerrådetatt företa en kartläggning av de socialt utsattagruppernas omfång och villkor i de nordiska länderna samtgöra denna tillgänglig genom ett ömsesidigt kunskaps- ocherfarenhetsutbyte för att främja insatser för socialtutsatta grupper.Enligt av utskottet inhämtad uppgift är rekommendationenför närvarande föremål för nationell beredning och kommeratt tas upp på Nordiska socialpolitiska kommitténs möte ioktober 1993.Utskottets bedömningFrågan om nordiska insatser för socialt utsatta grupperövervägs inom Nordiska ministerrådet.Riksdagen bör inte ta något initiativ i frågan. MotionSo216 (s) avstyrks.BostadslösaMotionernaI motion So242 av och ()begärs ett tillkännagivande om behovet av en inventering avantalet bostadslösa och uteliggare i (yrkande1).I motion So243 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen hos regeringen begär sådana lagändringar attkommunerna åläggs att se till att var och en som har behovdärav skall få tak över huvudet nattetid.Tidigare behandling, m.m.I betänkandet 1992/93:SoU5 erinrade utskottet om attdet uttryckt sin oro över situationenmed de många bostadslösa i samhället. Utskottet ansåg attförhållandena på detta område fortfarande var oacceptablaoch att det är viktigt att kommunerna kontinuerligt ägnarde bostadslösa stor uppmärksamhet och ser till attstödinsatserna blir så effektiva som möjligt. Vidare ansågutskottet det angeläget att en ny kartläggning görs avantalet bostadslösa/hemlösa och uteliggare och att dennakartläggning omfattar hela landet. Utskottet ansåg detockså angeläget att en enhetlig terminologi används sommöjliggör jämförelser mellan olika delar av landet och övertiden samt att kartläggningen också avser de bakomliggandeorsakerna till hemlösheten.