bet · GH01KU13 · 1993-11-23 00:00:00 — Redan med den nu föreslagnaavgränsningen av företagen bör man enligt motionären fullföljaoffentlighetsprincipen, såsom den kommer till uttryck inte baragenom handlingsoffentligheten utan också via en fungerandemeddelarfrihet och ett anonymitetsskydd, som stöds av ettefterforskningsförbud.För att förverkliga ambitionen i propositionen krävs enligtmotionären en lösning som gör tryckfrihetsförordningens ochyttrandefrihetsgrundlagens relevanta principer gällande.Motionären föreslår en omformulering av det inledande stycket ipropositionens förslag till lydelse av 1 kap. 9 § sekretesslagenenligt följande.Sådana aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar ochstiftelser där kommuner och landsting utövar ett rättsligtbestämmande inflytande skall vara bundna av vad som enligttryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagenföreskrivs för myndigheter.Formuleringen innebär enligt motionären att tryckfrihets- ochyttrandefrihetslagstiftningen får giltighet för den berördakretsen av företag. Av den följer sålunda att medborgarna fårrätt att ta del av handlingar hos företagen, attmeddelarfriheten erhåller sin förankring, attefterforskningsförbudet aktiveras och att förbudet mot censuroch andra hinder får sitt genomslag. Formuleringen innebärdäremot inte att ställning tas till frågan huruvidagrundlagsbestämmelserna om meddelarfriheten har eller inte haren generell räckvidd. Alternativt kan enligt motionärenövervägas att placera stadgandet i kommunallagen. Det voreprincipiellt en mera tillfredsställande lösning eftersomsekretesslagen väsentligen anger begränsningar av offentlighetenoch inte tvärtom.Kommuner och landsting skall enligt regeringens förslag ansesha ett rättsligt bestämmande inflytande om de ensamma ellertillsammans äger aktier med mer än hälften av alla röster ibolaget eller eljest förfogar över så många röster i det,eller om de har rätt att utse eller avsätta mer än hälftenav ledamöterna i styrelsen. Detta kan enligt motionären behövatydliggöras genom att man i lagtexten sätter in ett "eller"också mellan punkterna 1 och 2 i den av regeringen föreslagna 1kap. 9 § andra stycket sekretesslagen.I motion 1993/94:K6 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ett utbyggt meddelarskydd i kommunalaföretag.Motionärerna delar regeringens mening att allmänhetensintresse av insyn är av större intresse i de kommunalaföretagen, vilka ytterst garanteras av kommunala medel, än i deprivata. I likhet med regeringen anser de också att sammaordning bör gälla för de kommunala företagens verksamhet som ide kommunala myndigheternas, om inte särskilda skäl talar förnågot annat. Som regeringen anför finns det inga sådanasärskilda skäl. Motionärerna menar emellertid att detta synsättinte kommer till fullt uttryck i regeringens förslag i fråga ommeddelarskyddet. Regeringens förslag garanterar endast frihetfrån straffrättsliga sanktioner för den som i ett kommunaltföretag lämnar uppgifter för publicering. Detta är bara en avkomponenterna i meddelarskyddet. I ett sådant skydd ingår ävenfrihet från påföljder också av arbetsrättslig ochskadeståndrättslig art samt ett efterforskningsförbud.Enligt motionärernas mening tar regeringen allt för lätt på desynpunkter som Lagrådet har fört fram. Till skillnad frånregeringen anser motionärerna att de inte är av enbart teoretisknatur. De delar av meddelarskyddet som Lagrådet tar upp är avstor betydelse för att öka möjligheterna till insyn i och allmändebatt om verksamheten hos kommunala företag.En av de stora svårigheterna med Yttrandefrihetsutredningensoch Meddelarskyddskommitténs förslag om utvidgat meddelarskyddvar enligt motionärerna att skyddet skulle gälla i hela denprivata sektorn. Detta anser motionärerna är enlagstiftningstekniskt komplicerad fråga. De kommunala företagenär emellertid en liten och speciell del av denna sektor och detär enligt motionärerna inte givet att ett försök att ytterligarebygga ut meddelarskyddet i de kommunala företagen behöver mötasamma svårigheter. Mot bakgrund av uttalanden om ettförstärkt meddelarskydd på den privata sektorn bör man enligtmotionärernas mening undersöka om det är möjligt med enutbyggnad av meddelarskyddet i de kommunala företagen.Regeringen bör enligt motionärerna se till att frågan blirföremål för utredning.2.3 Bakgrund m.m.2.3.1 Handlingsoffentlighet och sekretess2.3.1.1 Gällande bestämmelserI 2 kap. tryckfrihetsförordningen (TF) regleras allmännahandlingars offentlighet. I sekretesslagen (1980:100) finnsregler om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och om förbudatt lämna ut allmänna handlingar.Enligt 2 kap. TF förstås med handling framställning i skrifteller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller påannat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Handling ärallmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt särskildabestämmelser anses upprättad hos eller är inkommen tillmyndigheten. Begreppet myndighet överensstämmer medregeringsformens myndighetsbegrepp. Med myndighet likställs i 2kap. TF , kyrkomötet och beslutande kommunalförsamling.Enligt 1 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)skall vad som föreskrivs i TF om rätt att ta del av handlingarhos myndigheter i tillämpliga delar gälla också handlingar hosde organ som anges i bilaga till lagen, i den mån handlingarnahör till den verksamhet som nämns där. De i bilagan angivnaorganen skall vid tillämpningen av sekretesslagen jämställas medmyndighet. Denna bestämmelse ger principen om allmännahandlingars offentlighet ett vidare tillämpningsområde utanförmyndighetssektorn. Principen görs tillämplig också hos vissaaktiebolag, föreningar och stiftelser som på statens uppdraghandhar förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövningeller liknande.Enligt 15 kap. 7 § första stycket sekretesslagen skallbestämmelserna i 23--25 §§ förvaltningslagen (1986:223) om hurbeslut överklagas och 30 § första meningen i samma lag omöverklagande av avvisningsbeslut tillämpas också på beslut somhar meddelats av sådana enskilda organ som avses i 1 kap. 8 §andra stycket sekretesslagen.I 3 kap. 16--18 §§ kommunallagen (1991:900) ges bestämmelserom kommunala företag. Enligt 3 kap. 16 § får kommuner ochlandsting genom beslut av fullmäktige lämna över vården av enkommunal angelägenhet, för vars handhavande särskild ordninginte föreskrivits, till ett aktiebolag, ett handelsbolag, enekonomisk förening, en ideell förening eller en stiftelse. Iandra stycket framhålls att vården av en angelägenhet sominnefattar myndighetsutövning dock enligt 11 kap. 6 §regeringsformen får överlämnas endast om det finns stöd för deti lag.Innan en kommun eller ett landsting överlämnar vården av enkommunal angelägenhet till ett aktiebolag där kommunen ellerlandstinget bestämmer ensam, skall fullmäktige enligt 3 kap.17 § vidta vissa åtgärder. Fullmäktige skall fastställa detkommunala ändamålet med verksamheten, utse styrelseledamöter ochminst en revisor och se till att fullmäktige får yttra sig innansådana beslut i verksamheten som är av principiell beskaffenheteller annars av större vikt fattas. Slutligen skall fullmäktigebesluta om att allmänheten har rätt att ta del av handlingar hosföretaget enligt de grunder som gäller för allmänna handlingarsoffentlighet i 2 kap. TF och sekretesslagen. Detsamma skallgälla när kommunen eller ensam bildar en stiftelseför en angelägenhet.Innan vården av en angelägenhet lämnas över till ettbolag eller en förening där kommunen eller bestämmertillsammans med någon annan, skall fullmäktige enligt 3 kap.18 § se till att den juridiska personen blir bunden av devillkor som avses i 3 kap. 17 § i en omfattning som är rimligmed hänsyn till andelsförhållandena, verksamhetens art ochomständigheterna i övrigt. Detsamma skall gälla om kommuneneller tillsammans med någon annan bildar enstiftelse för en angelägenhet.2.3.1.2 Förarbeten, utredningar m.m.Frågan om att utsträcka handlingsoffentligheten tillrättssubjekt utanför myndighetsområdet har varit aktuell vid ettflertal tillfällen.Vid tryckfrihetsförordningens tillkomst pekades bl.a. påsvårigheter att genom allmänna bestämmelser regleraoffentlighetsprincipens tillämplighet på privata rättssubjektshandlingar. Övervägande skäl ansågs då tala för att denna frågaliksom dittills borde regleras utanför grundlagens ram (SOU1947:60 s. 71 f.)I det förslag till nya grundlagsregler om allmänna handlingarsoffentlighet som lade fram år 1966föreslogs att med myndigheter i detta sammanhang skullejämställas enskilda organ såvitt deras åtgärder kunde överprövasav en myndighet (SOU 1966:60 s. 133). Förslaget ledde inte tilllagstiftning, utan en ny utredning -- -- tillsattes. Enligt dennakommitté var det vanskligt att överblicka konsekvenserna av enregel om handlingsoffentlighet hos enskilda organ vilkasverksamhet i viss omfattning var offentligrättsligt reglerad.Någon motsvarighet till den föregående kommitténs förslagförordades därför inte (SOU 1975:22 s. 141). Kommittén tänktesig dock möjligheten av en framtida utvidgning, något som krävdeen särskild utredning (s. 132). Under remissbehandlingen avkommitténs förslag vann denna tanke anslutning av fleraremissinstanser.Utredningen om den kommunala demokratin tog upp frågan i sitthuvudbetänkande (SOU 1975:41 s. 371 f.) demokrati.Utredningen hade diskuterat om man i lag skulle ange attoffentlighetsprincipen i princip skulle vara tillämplig även ikommunala företag. Lagtekniskt skulle detta kunna ske antingengenom en särskild lag för kommunägda företag eller genom att deti tryckfrihetsförordningen angavs att sådana företag skullebetraktas som myndighet i tryckfrihetsförordningens mening.Kommittén diskuterade därefter eventuellt behov av särskildasekretessbestämmelser för de kommunägda företagen och förordadeatt frågan blev föremål för särskild utredning.I den äldre lydelsen av 2 kap. 3 § TF gavs en uppräkning avvad som skulle menas med myndighet. I proposition 1975/76:160 omnya grundlagsbestämmelser om allmänna handlingars offentlighet,föreslogs att det i 2 kap. TF i stället skulle föreskrivas attoffentlighetsprincipen skulle vara tillämplig på myndigheternasamt att med myndighet likställdes , allmänt kyrkomöteoch beslutande församling. Enligt föredragandedepartementschefen (prop. s. 133 f.) talade övervägande skäl föratt man inte borde göra något försök att närmare definieramyndighetsbegreppet i 2 kap. TF, när det gällde frågan vilkenkrets av organ offentlighetsprincipen över huvud taget ärtillämplig på. Det förutsattes att den nya definitionen avmyndighet i 2 kap. TF inte skulle leda till någon begränsning avdet dåvarande tillämpningsområdet för offentlighetsprincipen.Principen ansågs nämligen då tillämplig på även andrasamhälleliga organ än myndigheter i regeringsformens mening,, kommunala beslutande församlingar och allmäntkyrkomöte. Som exempel nämndes publicus och AB Svenskbilprovning -- såvitt angick den obligatoriska --vilka organ inte var myndigheter i regeringsformens mening. Detvar enligt propositionen tydligt att en bestämning avoffentlighetsprincipens tillämpning utifrån begreppet myndighetjämte därtill likställda församlingar inte skulle komma attomfatta dessa enstaka organ på vilka principen då ägdetillämpning. För att komma till rätta med detta borde deytterligare organ för vilka offentlighetsprincipen redan gälldeanges i en annan författning än TF, t.ex. i den nyasekretesslagen. Uppräkningen av de organ det gällde kunde dågöras fullständig och det gick att utan större omgång anpassaden till ändrade förhållanden inom den offentliga förvaltningen.Det angavs här vara fråga om enstaka undantagsfall i vilkaoffentlighetsprincipen inte hade sådan tyngd att principellabetänkligheter talade mot en sådan lösning. Att 2 kap. TFuttryckligen erinrade om denna möjlighet ansågs emellertidonödigt.I 1976 års proposition (s. 18 och 74) förutskickades enutredning om offentlighetsprincipens utvidgning till nyaområden. Överflyttningen av en förvaltningsuppgift från ettmyndighetsorgan till annat organ, t.ex. ett privaträttsligtsubjekt, borde enligt propositionen inte automatiskt få denverkan att handlingsoffentligheten i motsvarande mån begränsas.Enligt departementschefen låg det särskilt nära till hands attbehålla insynen i fråga om handlingar som rördemyndighetsutövning även sedan denna hade tillagts ett enskiltsubjekt. Frågan rymde emellertid enligt föredragandenkomplikationer som inte utan särskild utredning kundeöverblickas och bemästras. En särskild kommitté borde därförtillkallas för uppgiften. Denna uppgift ålades senareKommunalföretagskommittén.En bestämmelse infördes sedan i 1 kap. 8 § den nyasekretesslagen (1980:100) om att handlingsoffentligheten skullegälla också handlingar i de två nämnda organen, Notariuspublicus och samt att dessa organ vidtillämpningen av sekretesslagen skulle jämställas med myndighet(prop. 1977/78:38 s. 41 och prop. 1979/80:2 del A s. 125).Kommunalföretagskommittén avlämnade sitt betänkande(SOU 1983:61) Handlingsoffentlighet utanför myndighetsområdet.Kommittén hade haft i uppdrag att söka former för en utvidgadtillämpning av offentlighetsprincipen. Uppdraget hade föranlettsav en samfälld önskan av riksdag och regering om ökademöjligheter till insyn i statliga och kommunala bolag och hosandra juridiska personer av privaträttslig karaktär medoffentliga uppgifter. Kommittén föreslog attoffentlighetsprincipen skulle utvidgas till att gälla hos vissai särskild lag uppräknade aktiebolag, föreningar, stiftelser ochandra enskilda organ. I den lagen skulle reglerashandlingsoffentligheten medan begränsningar i offentligheten hosorganen reglerades i sekretesslagen på samma sätt som i fråga ommyndigheterna. TF skulle införas en hänvisning tilldenna reglering i vanlig lag.Kommitténs förslag behandlades i proposition /87:151 omändringar i tryckfrihetsförordningen m.m. Föredragandedepartementschefen (s. 148 f.) hade efter överväganden kommitfram till samma slutsats som kommittén hade dragit, nämligen atten utvidgning av offentlighetsprincipens tillämpning utanförmyndighetsområdet borde inriktas på de organ som det framstodsom mest angeläget att reglera från offentlighetssynpunkt,nämligen sådana som handhar myndighetsutövning mot enskilda.Departementschefen konstaterade vidare att frågan om vilka organsom skulle omfattas av en sådan utvidgning borde avgöras efteren prövning av de specifika förhållanden som råder på varjesärskilt område. I propositionen föreslogs att den nyaordningen skulle gälla ca 30 organ och att dessa skulle anges ien bilaga till sekretesslagen i stället för i en särskild lag. Isekretesslagen föreslogs vidare vissa kompletteringar för atttillgodose det sekretessbehov hos berörda organ som förslagetmedförde.Departementschefen (s. 156) ansåg inte att det var påkallatmed en erinran i 2 kap. tryckfrihetsförordningen om att allmännahandlingar kan finnas också hos andra organ än myndigheter. Härgjordes i propositionen en hänvisning till vad som uttalats iden tidigare propositionen 1975/76:160 om nyagrundlagsbestämmelser angående allmänna handlingars offentlighet(se ovan). Lagrådet hade i sitt yttrande över det avdepartementet remitterade förslaget bl.a. ifrågasatt om inte enhuvudbestämmelse borde intas i TF som erinrade om att det i lagfår föreskrivas att även vissa handlingar hos andra änmyndigheter, som handhar förvaltningsuppgifter, skall anses somallmänna handlingar. Lagrådets synpunkter föranledde emellertidinte några ändringar i det av departementet remitteradeförslaget. KU 1987/88:36)tillstyrkte propositionens förslag. 1 kap. 8 § sekretesslagenfick därmed sin nuvarande lydelse.Genom den nya kommunallagen, som trädde i kraft den 1 januari1992, infördes bestämmelser omoffentlighetsprincipens tillämpning i kommunala företag. 3 kap.16--18 §§ kommunallagen fick då sin nuvarande lydelse. Vidbehandlingen av propositionen 1990/91:117 om ny kommunallagbeslöt utskottet (bet. 1990/91:KU38) att inhämta lagrådsyttrandebl.a. vad avsåg regeringens lagförslag gällande handlingarsoffentlighet i kommunala företag m.m.I stället för regeringens förslag om skilda regler för helägdaresp. delägda företag, förordade Lagrådet en enhetlig lagregelom de krav som måste uppställas på företag som skall vårdakommunala angelägenheter. Bestämmelserna borde dock i någrahänseenden ges ett mer preciserat innehåll. Av Lagrådetsyttrande framgick att bestämmelsen var avsedd att tillämpas påföretag som en kommun eller -- vid samverkan -- flerakommuner har ett avgörande inflytande över. Enligt Lagrådet gavtidigare gjorda undersökningar vid handen att kommunerna ochlandstingen endast i ringa omfattning begagnade andra än helägdaföretag för vården av kommunala angelägenheter och att tendensenhade gått i riktning mot att de av kommunerna helt domineradeföretagen hade ökat sin andel.Enligt vad utskottet hade inhämtat förelåg dock delägdakommunala företag i ganska betydande omfattning. Övervägandedelen av dessa utgjordes av fall där en kommun eller ettlandsting samverkade med antingen en enskild genom ettprivaträttsligt organ eller med annan enhet. I en inteobetydlig del av dessa fall var kommunens eller landstingetsägarandel begränsad till en mindre andel av företaget, och något"avgörande inflytande" över företaget förelåg således inte.Enligt utskottets bedömning kom ett antagande av Lagrådetsförslag med all sannolikhet att leda till att en stor del avkommunernas och landstingens nyssnämnda delägda företag skullekomma att avvecklas beroende på att den part kommunerna ochlandstingen samverkade med inte kom att acceptera vissa inslag iden föreslagna regleringen. Utskottet åsyftade då de krav somenligt Lagrådets förslag måste uppställas på de kommunalaföretagen och som bl.a. innefattade att fullmäktige skulle utseföretagets styrelseledamöter. Det kunde dessutom enligtutskottet ifrågasättas om en sådan ordning stod helt iöverensstämmelse med det associationsrättsliga regelsystemet(t.ex. aktiebolagslagen). Utskottet var mot bakgrund av detanförda inte berett att biträda Lagrådets förslag om en enhetligregel för kommunala företag, utan utskottet fann det nödvändigtatt ha olika regler för helägda resp. delägda företag.Som framgått ovan (avsnitt 1.1) förordade Lagrådet i sittyttrande en översyn av sekretesslagen med anledning av den nyakommunallagen, och utskottet delade Lagrådets bedömning. Dennaöversyn, som har gjorts av , ligger tillgrund för den proposition som utskottet nu behandlar.2.3.2 Meddelarfrihet2.3.2.1 Gällande bestämmelser m.m.De grundläggande bestämmelserna om meddelarfrihet finns i 1kap. 1 § tredje stycket TF och i 1 kap. 2 §yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). Enligt dessa står det var ochen fritt att, med endast de undantag som framgår av TF resp.YGL, meddela uppgifter i vilket ämne som helst till författare,utgivare, redaktörer och nyhetsbyråer för offentliggörande itidningar och andra tryckta skrifter samt radio- och TV-program,filmer och ljudupptagningar. Meddelarfriheten innebär, med vissaundantag, att också uppgifter som normalt skall hållas hemligaenligt lagstadgade tystnadsplikter får lämnas ut. Av de undantagfrån meddelarfriheten som enligt TF kan föranledastraffskyldighet kan nämnas uppsåtligt åsidosättande av entystnadsplikt genom att muntligen lämna hemlig uppgift i de fallsom särskilt anges i sekretesslagen. De tystnadsplikter somgäller framför meddelarfriheten anges i 16 kap. 1 §sekretesslagen. Ett annat undantag är oriktigt utlämnande avallmän handling som inte är tillgänglig för envar ellertillhandahållande av sådan handling i strid med myndighetsförbehåll vid dess utlämnande, när gärningen är uppsåtlig.Nära samband med meddelarfriheten har anonymitetsskyddet förbl.a. dem som lämnar meddelanden för publicering tillmassmedierna. Anonymitetsskyddet regleras i 3 kap. TF och 2 kap.YGL och innefattar dels en tystnadsplikt för dem som har tagitbefattning med tillkomsten av en framställning om vem som harlämnat meddelande för publicering, dels ett förbud attefterforska meddelare. Efterforskningsförbudet riktar sig tillmyndighet och annat allmänt organ.2.3.2.2 Förarbeten, utredningar m.m.År 1976 beslutade om en omfattande partiell reformav det tryckfrihetsrättsliga regelsystemet, varav ett avinslagen var nya regler om meddelarfriheten. Reformen trädde ikraft . innebar dessa regler bl.a.att meddelarfrihet inte förelåg för en offentlig funktionär i defall då denne var underkastad en i lag föreskriventystnadsplikt. Enligt i ämnet skall ifråga om såväl offentliga funktionärer som andra personerföreskrifter om tystnadsplikt i stället bryta igenommeddelarfriheten endast i de fall som anges i en särskild lag.I propositionen (1975/76:204) uttalade föredragandedepartementschefen vad gällde omfattningen av dettryckfrihetsrättsliga meddelarskyddet m.m. bl.a. följande (s.95).Jag finner det vidare angeläget att framhålla att straffrihetför meddelare inte betyder att offentliga tjänstemän är skyldigaatt i motsvarande mån lämna upplysningar till t.ex. pressen omkänsliga förhållanden. Innebörden av en särskildtryckfrihetsrättslig meddelarfrihet är i stället den att detallmänna -- med tanke på de viktiga intressen sominformationsfriheten representerar -- överlåter åt den enskildeatt, utan risk för repressalier, själv bedöma om det är önskvärteller försvarligt att förmedla vissa uppgifter föroffentliggörande. Man kan räkna med att han därvid beaktar deskyddsintressen som en vanligtvis gällande tystnadspliktsregelvärnar om, liksom sin uppfattning om hur informationsmottagarenkommer att handskas med stoffet. Sammanfattningvis anser jagalltså att farhågorna för att ett särskilt skydd för dem sommeddelar uppgifter till publicister skall leda till återkommandeskador är överdrivna. Liksom bör man för framtiden istor utsträckning kunna förlita sig på massmediernas ochuppgiftslämnarnas omdöme och ansvarskänsla.Det vore trots det sagda orealistiskt att bortse från attmeddelarfriheten kan leda till oönskade konsekvenser i form avpublicitetsskador. Enligt min mening kan dock någon tvekan interåda om att det, allmänt sett, är ett mindre ont att i vissafall omständigheter som bort förtigas uppenbaras än attmissförhållanden i allmän eller enskild verksamhet får fortgåopåtalt eller att den offentliga debatten i någon allmänangelägenhet uteblir eller kommer i obalans på grund av brist påinformation.Min slutsats blir alltså att de som meddelar sig med presseneller annars med publicister bör åtnjuta en vidsträckt frihet.Att emellertid denna frihet -- liksom flertalet andrarättigheter -- har sina begränsningar ligger i öppen dag.Enskildas personliga integritet och ekonomiska intressen kaninte heller i detta sammanhang lämnas utan varje skydd. Ocksåmycket betydelsefulla allmänna intressen kräver sitt beaktande.Det blir nödvändigt att göra en avvägning mellan motstående ochsvårjämförbara intressen, en avvägning som oundvikligen fårkaraktären av en kompromiss.Under hösten 1977 antog rikdagen en lag (1977:1035) om ansvarpå tryckfrihetsförordningens område för brott mot tystnadsplikt.Denna lag var ett provisorium i avvaktan på den nyasekretesslagen. I proposition 1979/80:2 om ny sekretesslag m.m.hänvisade föredragande departementschefen i den allmännamotiveringen beträffande tystnadsplikt och meddelarfrihet (s.104 f.) till proposition 1975/76:204 och anförde bl.a. följande.Meddelarfriheten har sin grund i att de vanligasekretessbestämmelserna ger uttryck för ganska allmännaavvägningar mellan insyns- och sekretessintressena på de berördaområdena. Detta innebär att önskemålet om insyn i ett särskiltfall kan vara starkare än det sekretessintresse som harföranlett den aktuella sekretessregeln. Det kan vidare förhållasig så att en regel om skydd t.ex. för ett enskilt intresseibland på ett olämpligt sätt hindrar insyn i en myndighets sättatt fullgöra sina uppgifter. Offentlighetsprincipen skulle inteförverkligas till fullo om de offentliga funktionärerna isituationer av nu nämnt slag vore förhindrade att bidra meduppgifter till den allmänna debatten.