bet · GG01SoU16 · 1993-02-25 00:00:00 — Sedanvar det faktiskt en rätt så snabb och rätt smärtfri förlossning.Så här långt kan man väl säga att ungen är någorlunda välskapt.Men man skall komma ihåg att den faktiskt bara är 10 månadergammal. Det finns massor av saker som vi måste göra för att denskall bli bra som vuxen elefant också.Om man skall titta framåt -- det var ju det vi skulle göra --är det viktigt att påminna sig om vilka hörnstenarna var som vipratade om från början: tryggheten, valfriheten, integritetenoch normaliseringen. För att dessa skall bli verklighet och, ivissa fall, förbli verklighet kommer det att krävas ett antalstora insatser, både i nära framtid och längre fram i tiden. Dithör t.ex. personal, anhöriga, frivilliginsatser, boende-ochkompetensfrågorna. Jag tänkte beröra detta, eftersom allt hängerihop med ordet trygghet -- en av hörnstenarna.Om jag börjar med kompetensen. får man en känsla av attdet när vi överförde sjukhemmen från landstingen till kommunernaplötsligt var så, att vi tog bort all medicinsk kompetens.Sanningen är ju att de ser precis likadana ut , urmedicinsk kompetenssynpunkt, som de gjorde tidigare. Men det ärprecis som säger: Det är inte samma huvudman. Dåkan jag också tillägga att när vi satt mitt i ÄDEL-arbetet varett av våra krav från att vi skulle få med ossläkarna. De tackade nej. tackar de ja. Det hälsar jag medstor tillfredsställelse. Ni är varmt välkomna i arbetet!Det finns en hel del frågor på den här sidan som vi måste tatag i. Det är självklart att vi måste få en högre kompetens, detär självklart att vi måste arbeta med rehabiliteringsfrågorna,och det är självklart att vi måste se till att vi har en bättrevård i livets slutskede.Kommunförbundet tycker inte att man skall använda dödshjälp.Jag blev faktiskt litet rädd när jag lyssnade på LarsWernersson. Det må så vara att resultatet av en snabb enkät,bland ett antal människor på konferens, kunde bli det det blev.Men var snäll och se det inte som ett uttryck för en hållningsom står för. Jag tror att vi har exakt sammasyn på dödshjälp. och jag har ofta deltagit på samma sidai den debatten.Jag sade att alla de här grupperna: personal, anhöriga, osv.är kopplade till ordet trygghet. Och trygghet är det som är detallra viktigaste när man blir gammal. Personalen är det allraviktigaste. Vi är jättebra på att räkna kvadratmeter när vidiskuterar äldreomsorgen, men det är personalen som avgör om manär trygg eller om man är otrygg när man är gammal. Den fara somjag ser, både nu och framåt i tiden, består i att lagstiftarna,och de som finns i den här salen, med ena handen plockarin pengar ifrån kommunerna och med andra handen säger att manskall tillhandahålla lagstiftning för att klara barnomsorgen, haen särlagstiftning för handikappade och lagstifta ombostadsanpassningsbidrag. Man skall lagstifta om allt, utomäldreomsorgen, som just är den del där vi måste koncentrera dekommunala resurserna. Det går faktiskt inte att göra på detsättet. Då kommer vi ifrån att behöva kräva enlag om äldreomsorg. Annars kommer vi inte att få resurser tilljust det.De anhöriga och frivilliginsatserna, nämnde delar hans uppfattning. Utan ett bra arbete tillsammans medanhöriga och frivilliga kommer vi inte att klara det här. Därtycker jag att man kan ha ett visst hopp. Därför att det pågårett intensivt utvecklingsarbete, och det finns organisationersom arbetar mycket med det här.Det finns en del av tryggheten som vi väldigt sällan talar om,och det är vad man känner från omvärlden som gammal person. Mankan säga att medias förhållningssätt till äldreomsorgen harlugnat sig efter den stora . Men just nuuppträder de här fenomenen. Vi har haft ,och det fanns ett program i TV som hette Getingboet, där manvisade en gammal kvinna som fick vandra mellan korridorerna därhon satt . Sedan fick hon gå till olika rum ochsova . Och så fanns det en spöklik reporterstämma somsade: Detta är resultatet av . Några har redan hunnit dö.Det hade totalt förbigått reportern i fråga att över huvudtaget inte har berörts av . är nämligen landstingsfrikommun.Vi har ett stort ansvar, också alla som sitter här, att ha brakontakter med media och se till att journalisterna vet vad detär de talar om och vad det är för bilder de för fram.Tryggheten har jag pratat om. Valfriheten är ett annat sådanthär ord som hålls fram väldigt mycket just . Det är ensjälvklarhet att vi skall ha valfrihet i boendet t.ex. Boendetär själva kärnan i ÄDEL-reformen. Då behöver vi inte hålla påatt etikettera boendeformerna . Det kanske inte är såhimla viktigt om de kallas för sjukhem eller bostadsgrupper. Detsom är viktigt är att personaltätheten är sådan att man kännertrygghet i den situation som man befinner sig i.Valfrihet handlar just nu väldigt mycket om vårdcheckar. Jagtror att det är så, att man behöver få en större valfrihet iäldreomsorgen i den delen där de gamla faktiskt behöver få varamed och bestämma, t.ex. om man vill ha städat eller omman hellre vill ha en sockerkaka eller få blommornaomplanterade. har valfriheten resulterat i att man skall fåen check i handen. Kan ni se framför er den 85-åriga, en aningsenildementa, damen som med lust och glädje skall gå ut ochvälja entreprenör? För mig är det inte framtidens äldreomsorg.Jag håller faktiskt ett par spänn på sockerkakan i det fallet.Så till boendet. För mig är det alldeles avgörande att om viinte klarar att bygga ut en mångfald i äldreboendet klarar viinte heller att göra det som vi hade tänkt oss med . Underde har det byggts väldigt mycket. Och det harbyggts mycket äldrebostäder. Det kan ni alla se iSocialstyrelsens redovisning. Men det vi vet, och det vet allasom sitter här, är att det finns en överhängande risk för attdet kommer att byggas mycket litet . Detsom möjligen skulle kunna byggas är just äldrebostäderna. Men dekan byggas bara under en förutsättning, och det är att vi fårett kommunalt bostadstillägg som faktiskt gör att de gamla kanflytta in i det som vi bygger.Socialstyrelsen har skrivit ett utmärkt remissvar påKBT-utredningen, där man just talar om att KBT måste varautformat så, att de pensionärer som har de lägsta inkomsternaockså kan flytta in i de nyproducerade bostäderna. Problemet ärnämligen att det är de som behöver flytta till denyproducerade bostäderna, när de t.ex. har brutit lårbenshalsen.Det är dessa pensionärer som har bott ganska risigt till.Mitt huvudbudskap är, för det första, att det inte går attbåde dra in pengar och lagstifta om de andra sakernaoch hoppas att det som vi skall koncentrera oss på i kommunernaär äldreomsorgen. För det andra: Se till att KBT fungerar. Setill att vi har en bostadsfinansiering som faktiskt gör att vikan klara av äldreomsorgen.Till sist har jag ett förslag till socialutskottet. Ganskamånga av er har varit djupt involverade i tillkomsten avsocialtjänstlagen. I socialtjänstlagen kräver ni att vi ikommunerna skall se till att fårmedverka i samhällsplaneringen och i bostadsförsörjningen. Hurskulle det vara om man lade fram motsvarande förslag när detgäller socialutskottet, att ni skall medverka? Jagtror att det skulle vara hemskt bra om ni gav finansutskottet enmatch . Jag kan lova att om ni dessutom låter bli attlagstifta och tafsa på det kommunala självstyret skall vi hjälpatill att slåss för er i den kommunala världen.Bo Holmberg: Jag får sedan, i andra sammanhang, prata medmin partivän om skillnaden mellan regering och riksdag. Men detskall vi ta vid ett annat tillfälle.Vi tackar för de här inläggen, och sedan har vi då tid på ossfram . Den tidpunkten håller vi hårt på,eftersom våra gäster har planerat sina resor efter dettatidsschema.Jan : Jag tyckte att det sistnämnda i sistainlägget var uppfriskande på det sättet att vi alltid har sålätt att se problemen och så svårt att se möjligheterna. Om vitittar på utvecklingen när det gäller andelenmycket gamla, och tittar på den framtida utvecklingen, är detså, att vi har haft den här processen . Vifortsätter den här processen, och jag menar att vi faktiskt harklarat den svenska äldreomsorgen ganska bra. Det var enkommentar.Boendet var jag delvis inne på tidigare. Jag tror att det varBengt som visade utvecklingen för dementa i olikaboendeformer, t.ex. ålderdomshem och sjukhem. En annaninriktning, eller målsättning, som vi har haft är att detegentligen är vården och omsorgen som skall flytta till denenskilde och inte, som det ibland har varit i den svenskaäldreomsorgen, den enskilde som skall flytta till olikainstitutioner beroende på hur den äldre utvecklas.Jag frågar mig: Har det hänt någonting på ålderdomshemmen,sjukhemmen och i de olika boendeformerna på grund av denutveckling som har skett, och som sker? Den utvecklingen kommerockså att ske . Är man beredd att ändrainriktningen, eftersom de äldre förändras där de bor, alltsåflytta vården och omsorgen till den äldre och inte tvärtom?En annan fråga rör det här med prioriteringar. Det pågår juprioriteringar inom äldreomsorgen. tog upp att viborde vara tydligare och att det borde vara mindre flumsnackbland politiker. Det är väl riktigt, i allmänhet, att vi iblandförsöker att skönmåla tillvaron. Jag skulle ändå vilja frågadig: Om du ser den här utvecklingen framför dig, vilkaprioriteringar tycker du själv att vi skall göra för att kunnaha en god äldreomsorg ?Jag har sett siffror på antalet hemtjänsttimmar under 60-,70-och 80-talet, där det faktiskt framgår att det var enkraftig ökning ända fram till . Vad somhände det allra vet jag inte. Men ända fram till dessvar det en kraftig ökning av antalet timmar, däremot inte avantalet vårdtagare, eller det antal som fick ta del avhemtjänsten. Jag vill att du kommenterar det också.Leif : Jag skulle vilja be litet det hon nämnde om att den medicinska kompetensenhar följt med oförändrat -- det gick rätt hastigt förbi. Vihörde förut på det svar, när det togs upp, från bl.a., att hon inte upplever att den har gjort det.Jag kan säga, efter arbete med samma sak, att jaginte heller upplever att den har följt med. Det är faktiskt enskillnad. Och det, menar jag, berör kärnpunkten i äldreomsorgen.Vi kan göra vilken organisation vi vill och vilka boendeformersom helst. Sviker tryggheten, som du mycket riktigt nämnde, äräldreomsorgen väldigt illa ute. Jag tror att de flesta problem,, faktiskt är sjukdomar som rör äldre. Börjar mantvivla på att den medicinska kompetensen följer med, får viverkligen oro bland anhöriga och bland gamla för att det härinte är en bra form. Då kan vi bo hur vi vill, så att säga,eftersom det inte är det som är det viktiga, utan det är justkänslan av att den här tryggheten finns.Jag skulle vilja att du litet grand utvecklade vad du har förbelägg för att det faktiskt blev så att kompetensen följde med.För, som sagt var, min upplevelse är inte heller att den gjordedet riktigt. Det var riktigt, i och för sig, att manmedikaliserade för mycket. har man gått åt andra hållet. Detär som sade: Pendeln kan aldrig stanna på envettig plats, utan den slår i väg väldigt långt. har det istället blivit så, att man tror att de medicinska problemen inteär av så stor betydelse.Rosa Östh: Jag hade samma kommentar som , så den kanjag avstå ifrån. Men jag ska ta upp en annan fråga. Vi har jufått bekräftat här det vi visste tidigare, att vi får allt flermycket gamla människor och att vi får allt fler som ärdemenssjuka. har pekat på att vi får färreplatser, relativt sett, inom omsorgen och vården. Han har ocksåsagt att det blir färre hjälptimmar och att gapet vidgas när detgäller behoven kontra insatserna. Men det som han också nämnde,och som gjorde mig glad, var anhörigvårdsinsatsen. Han pekadeockså på att det är nödvändigt att göra någonting för att viskall ha kvar den här resursen . Det gör mig glad,eftersom jag ofta möter den här kunskapen. Man vet att det äranhöriga som står för, det brukar nämnas, av all vård osv.Men så lyfter man på hatten och går vidare, och man drar intenågra riktiga slutsatser av det här.Mot bakgrund av detta framtida vårdbehov skulle jag gärna, omdet är tillåtet, ställa en fråga till . Hurbeaktar man ifrån detta faktum att man haranhörigvårdare i så stor utsträckning? Tar man med detta i sinframtida planering över behov kontra resurser? Finns det någonplanering för hur man åtgärdar bristerna, som bevisligen finnsoch som måste åtgärdas för att man skall kunna räkna med den härresursen ? Det skulle vara väldigt värdefullt att fåhöra det.Bo Holmberg: Får vi då börja med att be Gun-BrittMårtensson om ett svar på fråga. Enligtriksdagsbeslutet har ju nu kommunen ansvaret för det samladebehovet av olika boendeformer. Är det så att boendeformernautformas efter de gamlas behov eller utformas de efter besluteni kommunfullmäktige?Gun-Britt : Jag tycker nog att man kan seväldigt tydligt att det finns en utveckling som har ettmedborgarperspektiv, till skillnad från det producentperspektivsom vi hade tidigare. Då delade vi väldigt tydligt upp i vad somvar ansvar och vad som var kommunernas ansvar. Detär dock viktigt att se att boendeutveckling är någonting som taren oerhört . Men alla tendenser tyder på att vi är påväg mot att hitta mer flexibla boendeformer, där vi alltså intebehöver etikettera på det sätt som vi gör . Det skall vararimligt att man skall kunna flytta dit och sedan kunnavara kvar där man bor också när man behöver vård i livetsslutskede. Att man skall kunna klara av det tror jag är enviktig trygghetsfråga. Men svaret är ett ja. Det finns enskillnad.Bo Holmberg: Kan du då också svara på frågan som ställdesom huruvida den medicinska kompetensen helt och fullt verkligenföljt med som ett resultat av ÄDEL-reformen?Gun-Britt : Utgångspunkten för reformen var, attalla de grupper vi bestämde skulle följa med och som harsjukvårdskompetens, alltså 55000 personer. finns de, defacto, hos kommunerna med kommunen som huvudman.Den grupp som inte fördes över var läkarna, som inte villefölja med i detta skede. För varje landstingsområde har vi då istället köpt upp den del av kompetensen som vi tidigare hade isjukhemmen. Om detta inte fungerar någonstans, har man antingenvalt att inte köpa resurserna eller så har landstingen valt attinte bidra med resurserna. Utgångspunkten för ÄDEL-reformen varatt just denna kompetens skulle finnas med framåt.Bo Holmberg: Detta är väldigt viktigt. Hela förmiddagenhar präglats av en oro från långvårdsmedicinen över attprofessionen inte skall få fortsätta att utvecklas. Vi har setthur vårdbehovet ökar med äldretillväxten. För trovärdigheten iden medicinska delen av reformen är det viktigt att man rättartill det som eventuellt kan ha gått snett.Gun-Britt : Någonting som är väldigt viktigt attgöra nu är att se till att man verkligen har det som Bengtpratade om, dvs. den medicinska kedjan. Då spelar det faktisktingen roll vem som är huvudman. Det som spelar roll är att setill att gemensamt utbilda personal och att kedjan fungerar förde gamla. Där är det möjligt att vi från kommunsidan skall lägganer mer engagemang i att plocka in alla delarna i kedjan.Bo Holmberg: fick en chans att tipsapolitikerna om hur de skall prioritera. Har du något tips tillJan ?Mats : Nej, jag är ju forskare och studerarverkligheten...Om jag får börja med det som är enklast skulle jag direktbörja röra i försörjning av hjälpmedel och hörapparater. Där harvi system som fungerar uruselt, med alla mått mätt. Jag kanmycket väl tänka mig att vi skulle kunna sluta att subventioneradem.Man är van att köpa glasögon, och man kan köpa hörapparaterockså. Jag tror dessutom att det skulle innebäraproduktutveckling om vi gjorde det. Men det är naturligtvispeanuts i det här sammanhanget.Jag tycker att det i högsta grad är rimligt att vi, i densituation vi är, får eller tvingar anhöriga att bidra -- med ettvisst stöd.I övrigt är det politiska beslut som skall fattas. Det viktigaär att vi diskuterar i klarspråk så att vi i demokratisk ordningkan bestämma vilka som skall få och vilka som inte skall få.Bo Holmberg: undrade hur ser påolika former av stöd och hjälp till de anhöriga.Madeleine : Jag kan berätta att Socialstyrelsenfick ett regeringsuppdrag. har fördelats till67 olika projekt som rör stöd till anhöriga.Anhöriga som vårdar gamla eller handikappade är en ganskaosynlig grupp. Det gällde i första hand att fånga upp dessamänniskor och att hitta dem. Drygt 10000 anhöriga deltog iprojektet.Man synliggjorde deras situation i och med detta projekt, ochkom fram till vilka olika hjälpinsatser som behövdes. Man sågatt det var mycket viktigt att kunna ge god vård och omsorg ochden rehabilitering som behövdes för den gamle ellerhandikappade. Detta var viktigt också för att kunna stödja denanhörige.Dessa projekt har gett en mängd olika förslag och möjlighetertill vad man kan göra för anhöriga. Man får inte glömma bort attdet rör sig om så skilda situationer -- olika åldrar på deanhöriga och olika livssituationer -- så man måste hjälpaväldigt individuellt.Vår förhoppning är att dessa projekt och dessa förslag tillåtgärder skall sprida sig i landet, och att kommuner ochlandsting tar del av det.Bo Holmberg: Kan du komma ihåg och konkretisera t.ex. detvå viktigaste hjälpinsatser som man ropar efter?Madeleine : I projekten såg man att man förstskall satsa på den som behöver hjälp, och på så sätt avlasta. Omden gamle eller handikappade fick god rehabilitering och vårdoch omsorg, inte minst inom sjukvården, var det lättare för deanhöriga att orka ta emot den andra hjälpen, t.ex.anhöriggrupper eller avlastning på olika sätt.Jerzy : Jag vill först tacka ochGun-Britt för vad de sade i klarspråk omdifferentiering genom rättighetslagar bland de vård-ochomsorgsbehövande. Man sätter tydligen av någon anledning enspärr , vilken betraktas som någon sorts magiskålder. Jag tackar för det ni sade.Jag har tre frågor. Den första är till hade på dig, och du avslutade ditt anförande medatt peka på, som du tyckte, disproportionen mellan sociala ochmedicinska insatser . Kan du förklara vad du menarmed detta? Du bara nämnde det i den sista meningen.Mats talade klarspråk och sade att den offentligtfinansierade servicen och vården inte kommer att räcka till förframtida behov. Jag tycker själv att detta påstående närmaststöddes av de prognoser som , ochandra redovisade.Eftersom vi diskuterar ÄDEL-reformen vill jag fråga dig omdenna ändå har underlättat optimalt utnyttjande av de begränsaderesurser som finns, om den har försvårat detta eller inte allspåverkat det?Så den sista frågan, som gäller vården av dem som inte kanbotas, dvs. den palliativa vården. Vid den sompågick i går såg jag hur uppenbart det äratt man i flertalet europeiska länder har en tradition att tatill vara frivilliga insatser. Denna tradition har inte vi.Man har klart uttalat att de frivilliga inte ersättersjukvårdspersonalen, men att de kommer med en ny dimension ivården. Inte med sprutor eller tabletter, utan de läser böckeroch pratar osv.Jag undrar varför vi inte har någonting sådant i . Trorni att det finns möjligheter att bygga upp den struktur sombehövs för selektion, utbildning och stöd åt de frivilligakrafter som vill hjälpa till i vården av gamla? Jag vet inte omden frågan skall gå till eller till BengtMollstedt.Ulla Orring: Jag har, som , varit ute ochrest i världen. Jag har varit i , och däravslutades just nu det årtionde då man skulle uppmärksamma deäldre i världen.Varje månad blir en miljon människor i världen över sextio år.Denna grupp ökar alltså med en miljon människor. Man väntar attdet skall finnas 600 miljoner människor i åldern 60 åroch äldre. Detta är ju inte bara ett problem i , utan ihela världen. Det visar sig också att denna dramatiska ökning aväldre till sker i utvecklingsländerna.Jag vill föra in frågan på ÄDEL-reformen, vilken vi nu sombäst håller på att genomföra. tog upp enundersökning han gjort. Jag vill fråga honom eller någon annanom det finns en risk att de äldre som omfattas av ÄDEL-reformensomsorg vårdas på för låg nivå? var också delvisinne på detta.Jag skulle också vilja ställa fråga nummer två till BengtWinblad. Tror du att man, mer än man gör , kan stimuleraför att förhindra riskfaktorer som ensamboende, inaktivitet vidpensionering och svält? Med svält menar jag inte bara brist påmat utan även brist på kulturella insatser.Kan man på något sätt göra åldrandet mer uthärdligt, så kan få ut mer av ? Det tycker jag skulle varaintressant att veta.Gun-Britt har delvis svarat på min fråga omkompetens och utbildning. Vilka är framtidsvyerna när det gälleratt stärka utbildningen för de människor som skall vara ute ivårdarbetet? Jag tänker inte bara på läkarutbildningen utan allakategorier. Det behövs, som jag ser det, oändligt storainsatser.Bertil : Jag menade med den sista meningen i mittanförande att man skall vara uppmärksam på balansen mellanmedicinska och sociala åtgärder. Tanken var att tydliggöraskillnaderna inom det stora begreppet äldreomsorg mellan vad somär medicinska och vad som är sociala stödåtgärder.Visserligen skall de bedrivas parallellt, oftast hos sammaindivider, men vi har hört att ÄDEL-reformen kaninnebära en avtrappning av medicinsk kompetens t.ex. påsjukhemmen.Jag tror att man skall vara uppmärksam på att äldreomsorg intebara är socialt stödomhändertagande av friska och sjuka äldre.Man skall vara medveten om de stora behov av medicinsk kompetenssom finns, inte bara på t.ex. geriatriska kliniker utan också påsjukhem och inom äldreomsorgen för övrigt.Det talades tidigare om trygghet. För mig innebär det intebara trygghet i den vanliga bemärkelse som har exemplifieratshär , utan också tryggheten att ha chansen att bli utredd,diagnostiserad och rehabiliterad när man är lika väl somnär man är . Detta har inte bara en humanitär betydelse,utan också en samhällsekonomisk.Vi gjorde en undersökning där 100--200 patienter som kom intill oss med diagnosen demens, i princip färdiga att placeraspå sjukhem, utreddes ordentligt. Det visade sig att intealls hade någon demens, utan botbara bristtillstånd,depressioner osv. I många fall var de hemma efter en eller ettpar veckor. Man kan säga att inte är mycket, men i självaverket är det en kolossalt stor grupp individer som kan varafriska hemma i stället för att vara på ett sjukhem.Detta har delvis att göra med det berättar omgapet mellan behov och tillgång. Det är kanske så att det, somMats säger, med nuvarande politik är svårt attminska detta gap. Vi skall heller inte öka gapet, utan vi skallse till att de äldre genom diagnostik och rehabilitering kan fåchansen att bli bra och inte alls bli föremål för denna omsorg.Bo Holmberg: Vi får säkert anledning att återkomma tillfrågan om detta gap.Jag vill ställa en fråga till : Du pekade på detökade vårdbehovet till följd av höftledsoperationer, och dusäger att man kan förebygga detta genom att inte röka,vara mer aktiv etc. Betyder detta att dina förutsägelser omvårdbehov inte i realiteten slår igenom, därför att professionenkommer att utveckla förebyggande insatser som gör att behovetkanske bara blir hälften så stort?Bertil : Ja, det är ju en from förhoppning. Det är iden riktningen vi måste arbeta -- för de tillstånd som ärmöjliga att påverka. Det är tveklöst så, att vi när vi noggrantanalyserar ökningen av benskörhet och höftfrakturer ivästländerna ser att de faktorer som slår igenom hårdast ärfysisk inaktivitet och rökning. Kan vi eliminera eller minskadessa får vi självfallet en bättre situation. Det är en avanledningarna till att alla sådana prognoser måste vararullande. Det händer väldigt mycket eller två i sådanahär avseenden.Bo Holmberg: frågade omÄDEL-reformen underlättar, försvårar eller inte alls påverkarförmågan att ta emot det växande äldrebehovet. Det är en sådandär liten enkel fråga...: Jag vet inte svaret, och Socialstyrelsenkommer inte att veta det utifrån sin utvärdering. Det går heltenkelt inte att utvärdera ÄDEL-reformen på ett sätt så att mankan svara enkelt på det.På vissa ställen bekräftar den en utveckling man haft lokalt;den bara manifesterar det sätt på vilket man redan jobbar ochtänker.