bet · GG01SoU16 · 1993-02-25 00:00:00 — 1987 ägnade man sig mer åt städning ochmatlagning i hemmen. 1991 har man lagt ut städningen påentreprenad, och man lämnar matlåda till vårdtagarna.Hos alla individer skattade vi tillsammans deras behov avservice och jämförde med den befintliga service som de erhöll,som bilden visar. Patienter inskrivna i hemsjukvården befanns fåi medeltal av hemtjänst. De ansågs i ställetbehöva , enligt vår samlade bedömning.Hemtjänstpatienterna fick i medeltal iservice från hemtjänst. De bedömdes behöva per vecka.Vi uppskattade då ett deficit -- en mellanskillnad -- mellanbefintlig service och bedömt behov av service till 12511timmar , motsvarande per år.Det motsvarar 325 heltidsvårdbiträden.Vår sammanfattning blev att patienter i öppen vård fårotillräcklig omvårdnad, ett fenomen som förefaller bli alltvanligare.Sten-Åke Tjärnlund: Herr ordförande! Jagheter alltså och kommer från --men jag pratar inte skånska.Helsingborg är Sundets pärla -- med över vattnettill närmaste grannstad, . Det bor ungefär 110000människor i . 20miljoner människor åker övervärldens mest trafikerade sund, som vid Helsingborgfaktiskt är. Det är således väldigt lätt att känna sig som eneuropé i , och emellanåt väldigt svårt att känna sigsom stockholmare -- det måste jag erkänna.Helsingsborgs stad -- heter detstad, och jag försöker att komma ihåg det men ibland säger jagändå kommun -- utför samhällsservice i en organisation baseradpå sex servicenämnder, som på geografisk bas producerar skola,barnomsorg, fritidsverksamhet samt individ- och familjeomsorginom sina resp. områden. Dessutom beställer man primärvård ochäldre- och handikappomsorg av vårdstyrelsen.Vårdstyrelsen är den organisation som jag är förvaltningschefför, och den är stads produktionsorganisation föräldre- och handikappomsorg samt primärvård. Vi bedriver nämligenett primärvårdsförsök. Vi har tagit över ansvarunder en försöksperiod . Vi har alltså även tagit överdistriktsläkarna och den öppna primärvården i kommunens regi.Vårdstyrelsen bildades som servicenämnderna underdet , så vi har inte så värst pånacken. Vi började med att ta över 1800 f.d.landstingsanställda i samband med och övertagandet avprimärvården. Dessutom har vi hela äldreomsorgen inomvårdstyrelsen, vilket gör att organisationen totalt sysselsätterca 4000 personer.Vid ingången av 1992 låg verksamhetens totalkostnad på drygt800miljoner. Vi har målsättningen att vi skallkomma ner till i storleksordningen 720miljoner.Var befinner vi oss då , och hur är det egentligen medutgångsläget för det utvecklingsarbete som vi bedriver?Det vi först skulle vilja göra klart är uppgiften att förenade två olika kulturer som vi möter, med olika förutsättningar,historia och kultur. Om vi förenklar och generaliserar, vilketjag kommer att göra , kan man åtminstone i vårt fallidentifiera den kommunala verksamheten och den tidigarelandstingsverksamheten grovt genom att säga att den kommunalaverksamheten på plussidan, på pluskontot, sedan ett antal årtillbaka jobbat intensivt med ett förändringsarbete som innebäratt man har kommit rätt långt vad gäller decentralisering,lokalt självstyre. Man har stor lokal insikt om förmågan tillekonomiskt ansvarstagande.Milt uttryckt är man förändringsvan i . Manjobbar mycket med aktiviteter runt frågor om kundorientering,och man jobbar med ledarutveckling.När det gäller minussidan, och där kan jag ansluta mig tillnågra av de föregående talarna, tycker vi att den medicinskakompetensen i den kommunala organisationen är för låg iförhållande till uppgiften. Ledarskapet är fortfarandeofullständigt. Fokus ligger fortfarande på den förvaltande iorganisationen. Det finns inslag av "kan själv", suboptimering,revirbyggande samt brister i orienteringen mot medborgarna ochderas behov.Om vi tittar på de f.d. landstingsverksamheterna på samma sättoch ser till plussidan, finner vi hög medicinsk kompetens inommånga olika områden och specialiter. Det finns en lojal ochkunnig personal som har jobbat inom de härverksamheterna.På minussidan är det en mycket traditionell, centralstyrd,anslagsfinansierad och i grunden byråkratisk organisation med enstark fokusering på organisationens inre liv. Vidare noteras enfast förankrad tro på att kompetens -- dvs. lång utbildningstidoch hög formell specialistkompetens -- är det absolut mestavgörande, oberoende av situationen och de problem som skalllösas. En tydlig brist på lokalt ledarskap och en ivrig kamp fördet egna reviret noteras också. Det här är väldigtgeneraliserat, och kanske även litet karikerat.Vilka problem och möjligheter kan vi då se framför oss? Detallt överskuggande och stora problemet härrör från de kulturersom präglar dessa verksamheter. Det finns ett antal yrkesgruppersom ivrigt kämpar för den egna professionen, vilket leder tillrevirstrider och perspektivförskjutningar som definitivt intekommer medborgarna till godo.Samtidigt är möjligheterna naturligtvis väldigt stora. Vidöverlappningen mellan de olika verksamheterna finns det stora,och emellanåt tveksamt utnyttjade, resurser. Mellan sjukhem ochålderdomshem, hemtjänst och hemsjukvård, mellaninneinstitutionerna och det som sker ute i samhället -- alltsåhemma hos människorna -- samt mellan sjukvård och omsorg finnsdet stora möjligheter till förbättringar i fråga om bådekvalitet och produktivitet. Som exempel kan vi jämföra sjukhemoch ålderdomshem. Jag skall inte generalisera, för det här ärett specifikt sjukhem och ett specifikt ålderdomshem. Påsjukhemmet har vi hög personaltäthet med genomsnittligt högmedicinsk kompetens. Där letar man efter det sjuka hosmänniskorna för att bota det. Ålderdomshemmet har relativt settlåg personaltäthet och låg medicinsk kompetens. Där letar manefter det friska för att utveckla det.Om man studerar det här litet noggrannare visar det sig attkunderna, dvs. patienterna eller pensionärerna, är mycket meralika än vad verksamheterna är. Skillnaderna är marginella i deverksamheterna i och med att vårdtyngden påålderdomshemmen har blivit så mycket större än vadorganisationen avspeglar. För mig döljer det stora möjligheter.Vad gör vi då? Det absolut viktigaste är att tydliggörauppgiften, vilken finns i mötet mellan serviceorganisationen ochdess kunder, dvs. medborgarna: att skapa finansieringssystem sombelönar det man gör, inte det man är -- dvs. belönar prestationoch resultat, minimerar anslagsfinansieringen.Vi skall rekrytera och utveckla bra, självständiga och tydligaledare som förstår att service produceras av människorför människor och som förstår att ett gott resultatförutsätter personal som tar ansvar och som är motiverad,engagerad och kompetent.Vi måste skapa handlingsfrihet för att utifrån uppgiften ochde lokala och egna förutsättningarna hitta den arbetsform ochorganisation som är mest lämplig. Vidare måste vi skapauppföljningssystem för innehåll och kvalitet.Konkret innebär detta i att vi lyfter utmyndighetsutövningen ur äldreomsorgen, dvs. biståndsbedömningen,och det som sker enligt socialtjänstlagen osv. lyfts ut urproduktionen och organiseras separat för uppgiften att bedöma,beställa, följa upp och kvalitetskontrollera.Äldreomsorgen inkl. sjukhem och hemsjukvård delas in i elvaproduktionsenheter, som vi kallar för vårdbolag. Vi har intedelat in medborgarna, för helsingborgarna skall fritt kunnavälja vem som skall producera de tjänster som de har rätt till.Tre av de här vårdbolagen läggs ut på privata entreprenader. Deåtta som är kvar blir resultatenheter. Men vi kommer att kalladem för vårdbolag för att försöka tydliggöra självständigheten iuppgiften. Vi rekryterar bolagschefer och ledningsgrupper tillde åtta vårdbolagen. Vi bygger upp en bolagsskola för attutveckla självständighet, entreprenörsanda och ledarskap hosbolagscheferna och deras ledningsgrupper. Vi arbetar medproduktbeskrivningar, kvalitetskrav och normpriser som underlagför förhandlingar med de här vårdbolagen. Vi jobbar faktiskt föratt de nya vårdbolagen skall kunna välja sin personal ochfokusera sitt arbete på utveckling av verksamhet ochorganisation. Det innebär att vi skapar en separat organisationför att arbeta med avveckling.Inom ramen för det möjligas konst försöker vi att skapa sågoda förutsättningar som möjligt för konkurrens på lika villkormed medborgarnas behov, önskemål och åsikter som utgångspunktoch värdemätare.Det här bygger på att vi skall finnas där behoven finns --dvs. vi skall komma till kunden. Kunden skall inte tvingas kommatill oss. Det gör att serviceorientering, flexibilitet ochkompetens blir avgörande.Om två år har vi skapat en organisation som med en mycket höggrad av självständighet och i konkurrens producerar service,vård och omsorg för äldre och handikappade i Helsingborg.Verksamheten är uppbunden i kontrakt, och organisationen är såeffektiv att det enda sättet för politiker attsänka kostnaderna är exempelvis att förändrafinansieringsformen, förändra produkterna eller tjänsternasinnehåll eller förändra volymen. Detta innebär att vi tänkerförpassa osthyveln till den kommunala soptippen.Det här är vad vi vill och vad vi gör. Men det är klart attdet inte räcker med visioner. Vi måste få med alla i samma båt,och det är inte alltid så lätt.Ulla-Britt : Jag heter ochbörjade som sjukvårdsbiträde inom långvården i för14 år sedan. Jag utbildade mig sedan till undersköterska. 1986gick jag över till tjänstgöring i regi och jobbade dåsom föreståndare och hemtjänstassistent.Samtidigt som man diskuterade ÄDEL-reformen startade vi med förberedelserna på hemmaplan. Viföreståndare och hemtjänstassistenter ville se våra kolleger ochmedarbetare från i trevliga och avspända former. Vigjorde därför en revy, där vi anlitade lokala amatörförmågor ochskapade tillsammans pjäsen , som var ett"ädelt" spektakel och som visades för en stor del av personalen.Vi delade ut frågeformulär i anslutning till detta och hadeseminarium för de olika yrkeskategorierna just kring tematKunden i centrum.Vi betonade vikten av att all vård i en grupp tillsammansskulle ge de äldre handikappade och sjuka den bästa omvårdnadoch sjukvård.Vi satsade hårt på ett decentraliserat ansvar, därvårdplaneringsgrupperna, personalen närmast kunden, självaskulle besluta. var en spännande tid.Under hösten bytte några stycken arbetsplats med varandra.Undersköterskorna kom till våra ålderdomshem och våravårdbiträden kom till sjukhem.Sedan kom reformen 1992. Vårdplaneringsgrupper,hemtjänstassistenter, distriktssköterskor och vårdpersonalblev allt viktigare. Vi hittade varandra lättare och vi börjadetala samma språk. Vi märker att vi möter varandra på ettbättre sätt och har lättare för att sätta de gamla i centrum.Inflytandet, möjligheten att påverka och kompetensen gertillsammans ett större engagemang, vilket kommer kunderna tillgodo. Vi har kunnat lyfta bort en del arbete från läkarna, somt.ex. sjukhemsplaceringar, som tidigare krävde remiss.Frågor som "vems bord är detta? ", som förr dominerade debattenmellan landsting och kommun, har helt upphört.Vårdplaneringsgrupperna äger problemet, och alla pengar kommerfrån samma plånbok. Betalningsansvaret för medicinsktfärdigbehandlade patienter har fokuserats, vilket leder tillbetydligt bättre vårdplanering. Inte bara patienter på sjukhus,utan även de som har eget boende får bättre service.Helt klart är att flyttningarna till sjukhem ellerålderdomshem nu går fortare. Detta frigör självklart resurser påvåra kliniker på lasarettet.Eftersom jag har arbetat som undersköterska inom landstingettidigare och inom kommunens äldreomsorg, kanjag själv se att arbetet fungerar bättre , som en direkt följdav ÄDEL-reformen. Det beror mycket på att man har sammahuvudman. Besluten fattas snabbare. Framför allt finns detmöjligheter när man har tillgång till alla resurser som desärskilda boendeformerna innebär.Reformen har medfört att vi har blivit kostnadsmedvetna. Dockär vi, det vill jag särskilt betona med anledning av de debattersom har förts, noga med att alltid välja det som är det bästaför de gamla och de sjuka. skall t.ex. den sjuke liggakvar på klinik. Vi har terminalvård, vård vid livets slutskede,som ger våra gamla rätt att dö värdigt. Där måste sunt förnuftråda.Genom samordning av personalkategorier verkar det som om vihar fått mer personal. Vi har helt enkelt blivit mer rörliga ochkan därför möta problemen där de finns, ute hos kunderna. Vihåller på att lyfta ut personal ur våra institutioner och mötabehovet ute i samhället. Vi skickar inte längre in patienterna ionödan till lasarettet, vilket vi kanske gjorde tidigare.Rent konkret kan ÄDEL-reformen sammanfattas så här vad avserHelsingborg:Antalet medicinskt färdigbehandlade patienter på klinikerna pålasarettet har minskat markant, beroende på att vi har blivitbättre på att tillsammans utreda, bedöma och besluta om behov avinsatser. Vårdplaneringen för kunden görs dessutom på ett myckettidigare stadium , och beslutet fattas på rätt nivå.Ytterligare en effekt är att sjukhemsplaceringarna inte längreär eviga, utan många kan, tack vare aktiva insatser föravlastning och rehabilitering på vårasjukhem, återgå till tidigare boende. Detta har lett till attköerna har minskat, och att vi har fått fler "rörliga" platser.Det enda frågetecknet i ärkonvalescentvården, som inte riktigt har hittat sin roll vadavser betalningsansvar.ÄDEL i blev en bra reform. Arbetet pågårfortfarande med att föra ihop de två kulturerna från landstingoch kommun, med att sudda ut gränserna mellan olikaverksamheter. Allt detta görs för att på ett ekonomiskt sätterbjuda kunden bästa möjliga service.Bo Holmberg: Jag vill hälsa äldreomsorgschef och distriktssköterskan från Lyckselevälkomna.Bo Lennart : Herr ordförande, ärade publik! Jagskall berätta om äldrevården i kommun. För att kunnaberätta om den kommer jag att ge en liten bakgrund, enbeskrivning av den process som fört oss till den punkt där vistår i dag.Lycksele kommun är en glesbygdskommun i inland.Vi har 14200 invånare. 18,är . Detinnebär att 2655 personer är . Därav är 604personer och äldre.I särskilda boendeformer har vi 280 enheter per 1000invånare som är . Det innebär att vi liggerganska precis mitt i rikssnittet. Vår nettobudget är 83 miljonerför 1993.Äldre- och handikappomsorgen är uppbyggd kring socialhemhjälp, men organisatoriskt knuten till särskilda boendeformeroch/eller dagverksamheter. Det innebär att vi arbetar både innei särskilda boendeformer och ute i den sociala hemtjänsten.Arbetet är inriktat mot kvarboende i ordinärt boende genomkommunens målsättning och utifrån resursfördelning.Vi har ett väl utvecklat samarbete med handikapp- ochpensionärsorganisationerna genom medverkan och medinflytande.Kommunen och har samverkat genom ettsamverkansavtal som bygger på kompetensprincipen. Avtalet ärförlängt till att gälla för ordinärt boende även efter . och effekterna av detta harunderlättat genomförandet av ÄDEL.För kommuns del har haft resurser inomden geriatriska kliniken med två sjukhemsavdelningar,tillsammans 48 platser. För hela sjukvårdsdistriktet, somomfattar sju inlandskommuner, har funnits och finns tvårehabiliteringsavdelningar och en avdelning för psykogeriatrik.Kommunen och har gemensamt arbetat med attskapa förutsättningar för kommuninvånarna att bo kvar hemma,även om man har haft ett högt omvårdnadsbehov. Detta haruppnåtts genom gemensamma resurser i form av kvälls- ochnattpatruller samt genom att kommunen har gjort en kraftigutbyggnad av trygghetssystemen och en utökning av de personellaresurserna i särskilda boendeformer.Vi har prioriterat förmedling avservicelägenheter och gruppbostäder till s.k. sjukhemspatienter.Vi har undvikit inläggningar till lokalt sjukhem från särskildaboendeformer. Genom olika projekt har vi samarbetat kring dennaideologi och tillsatt resurser utifrån arbetssättet. Dettautvecklingsarbete har gett oss insikt i att kvalificeratomvårdnadsarbete kan skötas av kommunen. Detta har ävenförberett vår personal inför ÄDEL.Under 1989 gav socialnämnden verksamheten i uppdrag attförbereda ett eventuellt övertagande av ansvar förhälso- och sjukvården inom särskilda boendeformer. Det fattadesäven ett principbeslut, att kommunen skulle nyproduceraersättningsboende för det lokala sjukhemmet och att kommuneninte skulle överta fastigheter och fysisk verksamhet,markundersökningar för nylokaliseringar, samrådsarbete medintresseorganisationer och förankring av idéer hos landstingetspolitiker.1990 tillsattes en gemensam ledningsgrupp förförberedelsearbete kring . utarbetades enkravanalys och ett beställningsunderlag till bostäder,som är kommunens bostadsföretag, för nyproduktion av 44lägenheter i två projekt. tillsattes en arbetsgruppför att arbeta mer koncentrerat med utslussning av medicinsktfärdigbehandlade. Det beslutades om intagningsstopp till lokaltsjukhem.Hösten 1991--har startandet av fem gruppbostäderför åldersdementa och somatiskt långtidssjuka skapat 34bostäder. blev fyra gruppbostäder för 24 boendeinflyttningsklara, vilket innebar att den sistasjukhemsavdelningen kunde stängas.Jag har en bild på hur det här huset ser ut. Det har 24lägenheter och 4 gruppbostäder. Man kan se att 6 lägenheterligger runt ett vardagsrum och ett, som vi kallar det, stortbondkök.Lägenheterna är relativt stora, , medsovrum, vardagsrum, ett väl fungerande hygienutrymme, förråd ochhall samt ett litet pentry. Detta innebär att två personer,alltså även makar eller sambor, kan bo här och även ha var sittsovrum.Jag visar en liten interiörbild på storköket, eller bondköketsom vi kallar det. Fotot är taget i ett mycket tidigtinflyttningsskede, så köket är inte färdigutrustat.Nästa bild är en interiör från vardagsrumsdelen. Här kan manse kopplingen mellan vardagsrummet och lägenheterna. Det innebäratt lägenheterna är anslutna på sådant sätt att man kommer utdirekt i den här gemensamma enheten.Våren 1993 får vi en inflyttning i två gruppbostäder för tolvboende. Dessa bostäder är uppbyggda i stort sett som på den bildjag har visat. Vi har fem stycken medicinsktfärdigbehandlade kvar på sjukhemmet. Kommunen har haft ettbetalningsansvar för alla som har varit kvarinom sjukhemsdelen på lasarettet.Jag ser en del problem som jag kort skullevilja belysa. Det rör sig om våra svårigheter att tillvaratabefintliga kommunala resurser i form av utbildad personal. Jagtänker framför allt på våra före dettaålderdomshemsföreståndare, som har en bra medicinsk utbildningoch som tidigare, , kunde nyttjas. är det, som viser det, nästan omöjligt, på grund av rådande lagstiftning.Jag ser en annan fråga som också är viktig. Det ärKommunförbundets syn på den framtida utbildning somvårdhögskolan skall producera. Den uppfattning vi har är att mantänker sig göra en kombination av hemtjänstassistenter,sjuksköterskor och arbetsterapeuter i en och samma utbildning.Det tror vi är en viktig fråga att titta på.Slutligen är det bostadspolitikens effekter på utvecklingen avboendekostnaderna i ny- och ombyggnationer av bostäder föräldreboende. Den tror jag kan innebära att nyproduktionen kommeratt minska och att det blir svårare att genomföra och tankar.Torgerd : Herr ordförande, ärade publik! Jag heterTorgerd och är distriktssköterska i Lycksele.Jag är en liten kugge i sjukvården i södra , ett områdelika stort som men med bara45988 invånare. Jag arbetar inom primärvården i stad.Landstinget i följde grundprincipen iÄDEL-reformen, och därför har primärvården i ansvar försjukvård i hemmet för patienter med eget boende. Vi har alltsåen delad organisation.Primärvården är lokalmässigt samplaneradmed socialförvaltningen. Detta har inbjudit och stimulerat osstill samverkan. Jag tror inte att man riktigt har begripithur mycket detta har betytt.Vi är vidare organiserade i vårdlag. stad är indeladi fyra vårdlag bestående av en distriktsläkare, tvådistriktssköterskor, del i arbetsterapeut och sjukgymnast. Vikänner vid det här laget lyckseleborna ganska väl. Vi har handom dem från födelsen till livets slut.I finns ett länslasarett, som har bl.a. kirurgisk,medicinsk och geriatrisk klinik. Vi får hjälp från dem när såkrävs på grund av de äldres vårdbehov, t.ex. när de blir akutsjuka eller när de behöver kvalificerad rehabilitering.Den grundsyn som vi har haft när vi har arbetat medÄDEL-reformen är att de äldre skall få en trygg och säker vård.Vi skall samverka och ha tilltro till varandra. Vi vet att intebara primärvården och den kommunala sjukvården utan också denslutna vården behövs. Vi måste samverka för att det skallfungera bra. Vi måste ha en gemensam samsyn inom de olikaområdena.Vi har lärt oss att de äldres vårdbehov är mångfasetterat.Behoven är mycket komplicerade och varierar mycket snabbt. Dettaställer stora krav på oss. För att vi skall fungera bratillsammans har vi måst skaffa oss ingående kunskaper omvarandra. Vi har arbetat mycket med att förmedla informationtill den slutna vårdens personal om den kommunala sjukvården föratt skapa tilltro till den. Vi vill också skapa en sådan tilltrohos patienterna för att underlätta deras hemgång.Jag skall ta upp tre områden där vår samverkan har ställts påsvåra prov: tjänsteköpen, läkarmedverkan och betalningsansvaret.Vad gäller tjänsteköpen kan jag nämna att kommunen, för att viinte skall behöva ha dubbla jourlinjer, köper tjänster avdistriktssköterskorna , och söndagar.Detta har reglerats i avtal. Vi har också samverkat medvarandra.Detta har lett till förändringar för distriktssköterskorna. Vihar fått förändrade rapporteringsrutiner. Detsamma gäller förinformation, journalhantering och ansvarsfördelning. Detta harvi löst i samverkan, och vi tycker att det börjar fungerabättre.Läkarmedverkan är ett oerhört viktigt inslag i en trygg ochsäker sjukvård. Vi har haft brist pådistriktsläkare, och därför har distriktsläkarna köptläkarmedverkan från geriatrikerna. Det är tre överläkare pågeriatriska kliniken som tar hand om de äldre i den kommunalasjukvården. Dessa personer är i regel kända av de här läkarna.De flesta av kontakterna har naturligtvis skötts via telefon,men i takt med att de gamla har flyttat ut från sjukhemmen ökarhembesöken. Vi tycker att hembesök av läkare från den kommunalasjukvården är oändligt viktiga. På det sättet kan vi ge enkvalificerad sjukvård i kommunen och slipper onödigainskrivningar på sjukhus.Distriktsläkaren gör alltid hembesök så snartdistriktssköterskan fordrar det. På det sättet får man tillgångtill en god kompetens.Vi har studerat betalningsansvaret och funnit attvi har haft medicinskt färdigvårdade på geriatrisk klinik och påsjukstugornas akutplatser -- eftersom avstånden är stora har visjukstugor utspridda på olika håll. Detta har stoppat uppverksamhet för de medicinska och kirurgiska klinikerna, somligger ovanför dessa vårdnivåer.Reformen har haft avsedd effekt. Under de gångna tio månadernahar kommunerna tagit hem sina patienter, och detta har medförtatt vi har minskat antalet vårdplatser på geriatrisk klinik med16. Vi kommer också att minska antalet vårdplatser på demedicinska och kirurgiska klinikerna.Lagen om betalningsansvar har medfört att vi har fått behov avgoda meddelanderutiner från den slutna vården. Vi har fåttarbeta oerhört mycket med dessa rutiner. Vi menar att de femvardagar som kommunerna har till förfogande för vårdplaneringskall tas till vara mycket noga. Vårdplaneringen är både denkommunala sjukvårdens och den slutna vårdens angelägenhet.Vi arbetar nu för att hemtjänstassistenten ochdistriktssköterskan skall komma upp till sjukhuset förvårdplanering beträffande stad. Därvid kan patientengöras delaktig och direkt få sin information. Vi kan då skrivaut en trygg och säker patient.Ett problem som vi har haft när det gäller betalningsansvaretär att det är hemkommunen som skall betala, men att patienterinte alltid bor där de är folkbokförda. Detta har lett tilltrassel och gjort att vi har förlorat pengar.Bo Holmberg: Vi skall nu övergå till att höra företrädareför våra pensionärsorganisationer. Den förste är NilsCarlshamre, SPF.Nils Carlshamre: Herr ordförande! Det finns olika sortersutvärderingar. Man kan som på och görautvärderingarna.