bet · GH01KU9 · 1993-11-11 00:00:00 — har bl.a. uttalat (JuU 1975/76:18)att även om valkorporationen är politiskt sammansatt följerdärav inte att nämndemannauppdraget kan uppfattas som förenatmed något politiskt ansvar på samma sätt som är falletbeträffande andra politiska uppdrag.Principen för ersättning till nämndemän lades fast (JuU 1984/85:25). uttalade då att utskottetunder ansett det nödvändigt att få till stånd en merallsidig sammansättning av nämndemannakåren och i detta syfteframhållit att en höjning av arvodena måste ske. Här bakom lågbl.a. intresset att komma till rätta med det otillfredsställandeförhållandet att sådana yrkesarbetande -- bl.a. industriarbetare-- som får vidkännas fullt löneavdrag vid tjänstgöring i rättenär underrepresenterade i nämndemannakåren.Justitieutskottet fann i betänkandet 1990/91:JuU27 medanledning av ett motionsyrkande att en översyn aversättningsnormerna för nämndemännen borde ske. Som enutgångspunkt för denna översyn borde enligt utskottet liggaförslaget i proposition 1990/91:117 om en ny kommunallag att deförtroendevalda skulle få rätt till ersättning för denarbetsinkomst samt de pensions- och semesterförmåner som deförlorar när de fullgör sina uppdrag.Regeringen gav i uppdrag att seöver normerna för ersättning till nämndemän. I maj 1992överlämnade 1992:4 Rekrytering avnämndemän -- Förslag till nya ersättningsnormer. Enligtrapporten är det sättet att utse nämndemän som är denutslagsgivande faktorn när det gäller rekryteringen.Ersättningsnormernas betydelse för rekryteringen har enligtrapporten ökat i takt med det stigande missnöjet medersättningarnas storlek. Dagens ersättningsmodell med arvode ochtilläggsbelopp är enligt otidsenlig. I rapportenföreslås ett nytt ersättningssystem efter mönster av de nyaersättningsreglerna för förtroendevalda enligt kommunallagen,vilket innebär en kombination av ersättning för nedlagt arbeteoch ersättning för inkomstbortfall.Av budgetproposition, bilaga 3, s. 126, framgår attDomstolsverkets förslag skulle leda till merkostnader på 15,7miljoner kronor. Justitieministern anför att hon har förståelseför önskemålen att höja ersättningen till nämndemännen menföreslår med hänsyn till det statsfinansiella läget ingenändring i gällande bestämmelser. (bet.1992/93:JuU26) delade justitieministerns uppfattning ochtvingades med beklagande konstatera att det saknas ekonomisktutrymme för ens en försiktig höjning av nämndemännens ersättningoch avstyrkte de motioner i vilka förslag framförts om höjdaersättningnivåer.I en reservation anförde de socialdemokratiska ledamöterna attdet är angeläget att ersättningen till nämndemännen snarastförbättras. Enligt reservanterna borde ersättningen höjas till800 kr per dag från . Enligt en annan reservationav de socialdemokratiska ledamöterna beräknas en sådan höjninguppgå till ca och detta belopp föreslås blianvisat utöver av regeringen föreslaget belopp.Regeringen har tillsatt en utredning,Domstolarnas ställning inför 2000-talet (dir. 1993:47). Enligtdirektiven skall utredningen kartlägga behovet av att stärkadomarnas ställning. Utredningen skall bl.a. belysa frågan ommöjligheten att utse nämndemän på annat sätt än genom direktaval av politiska församlingar. Utredningen skall redovisas föreden 1 juli 1994.Konstitutionsutskottet har tidigare i samband med behandlingenav proposition 1990/91:117 Ny kommunallag avstyrkt motioner medliknande innehåll som den nu aktuella (bet. 1990/91:KU38). Efteratt ha erinrat om departementschefens uttalande i proposition1975/76:187 (se ovan) ansåg utskottet att det självfallet är avvikt att de förtroendevalda inte hindras från att åta sigkommunalt förtroendeuppdrag på grund av sin arbetssituation.Utskottet ansåg det emellertid inte i ärendet klarlagt att den imotionen begärda lagstiftningen var påkallad. Utskottet utgickfrån att regeringen följer tillämpningen av den här aktuellabestämmelsen och behovet av eventuella lagstiftningsåtgärder påområdet. I reservation (v) ansågs kompletterande lagstiftningnödvändig. följde utskottet.Vid sin behandling av en liknande motion (v) vid förrariksmötet fann utskottet (bet. 1992/93:KU4) det inte klarlagtatt det finns något behov av en översyn av de aktuellaledighetsreglerna avseende förtroendeuppdrag i kommunerna ochsom nämndeman. Utskottet pekade på att uppmärksammatvikten av en allsidig sammansättning av nämndemannakåren ochframhöll ånyo att det självfallet är av vikt att förtroendevaldainte hindras från att åta sig kommunala förtroendeuppdrag pågrund av sin arbetssituation. Utskottet utgick från attregeringen även fortsättningvis följer behovet av eventuellalagstiftningsåtgärder på området och avstyrkte motion K603. I enmeningsyttring (v) anfördes att de aktuella lagbestämmelsernaborde bli föremål för en översyn. följde utskottet.8.3 Utskottets bedömning8.3.1 NärvarorättUtskottet erinrar om sina tidigare uttalanden om attvalutslaget bör ha företräde framför minoritetsintresset när detgäller partiernas representation i nämnderna och att det finnsen möjlighet för fullmäktige att enligt 4 kap. 23 §kommunallagen medge närvarorätt för partier som inte av egenkraft kan erhålla representation i nämnderna. Utskottet ärliksom inte berett att medverka till att bestämmelsenblir tvingande för kommunerna. Slutligen erinrar utskottet omatt närvarorätten enligt kommunallagstiftningen endast gällerför förtroendevalda, dvs. ledamöter och ersättare i fullmäktige,styrelsen, övriga nämnder och beredningar. Förtroendevaldarevisorer har dock inte närvarorätt.Med hänvisning till vad som här anförts avstyrks motion K612.8.3.2 Rätt till ledighetUtskottet erinrar om sitt tidigare uttalande om vikten av enallsidig sammansättning av nämndemannakåren och att deförtroendevalda inte hindras från att åta sig kommunala uppdragpå grund av sin arbetssituation. Utskottet utgår från attregeringen följer behovet av eventuella lagstiftningsåtgärder ifråga om regler för ledighet i samband med utövandet avkommunala uppdrag. Utskottet konstaterar vidare att vissakategorier bland befolkningen av praktiska skäl har svårigheteratt ta på sig förtroendeuppdrag, såväl kommunala uppdrag somuppdrag som nämndeman.Utskottet finner, när det gäller frågan om förtroendevalda medskiftarbete, att problemet med rätt till ledighet kvarstårolöst. Det framgår inte av förarbetena till vare sig 1977 årskommunallag eller kommunallag hur det nämnda problemetkan lösas.Mot denna bakgrund bör regeringen enligt utskottets mening pålämpligt sätt se över reglerna om de förtroendevaldas rätt tillledighet från sina anställningar som behövs för uppdragen.Reglerna återfinns i 4 kap. 11 § kommunallagen. börsom sin mening ge regeringen till känna vad utskottet, medanledning av motionen i denna del, anfört.Vad gäller frågan om nämndemännens arbetsvillkor arbetar somframgått ovan en statlig utredning med frågan om nämndemännensställning, bl.a. avseende möjligheten att utse nämndemän påannat sätt än genom val av politiska församlingar. I detföregående har också redovisats att det sätt på vilketnämndemännen utses bedömts ha en avgörande betydelse förrekryteringen. Ett annat sätt att utse nämndemän än detnuvarande kan enligt utskottets mening komma att bidra till attminska en del av de redovisade problemen. Med hänvisning tilldetta och i avvaktan på det pågående utredningsarbetet avstyrkerutskottet motion K805 i denna del.9. Jävsregler för förtroendevalda revisorer9.1 MotionenI motion 1992/93:K622 hemställer () attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om en ändring av kommunallagen med innebörd attjävsreglerna för förtroendevalda revisorer förstärks.Motionären erinrar om att den nya kommunallagen övertagitförvaltningslagens jävsregler när det gäller förtroendevalda inämnderna och anställda i kommunerna. Detta gäller emellertidinte för de förtroendevalda revisorerna. Reglerna omrevisionsjäv i kommunallagen avser endast att hindra att någonredovisningsskyldig eller dennes anhöriga deltar i revision avverksamhet där de själva är redovisningsskyldiga.Vid införandet av alternativa driftformer i kommunerna medförrollbyten från anställd och redovisningsskyldig till entreprenören markant förändring i ekonomiska relationer mellan kommunenoch en enskild person. Särskilda krav ställs därvid på deförtroendevalda och anställda i fråga om ett opartiskt ochobjektivt förhållningssätt till företrädare för alternativadriftformer utanför kommunen.Enligt motionären är en förstärkning av jävsreglernanödvändig. Det kan ske genom att ett särskilt stadgande förrevisorer införs i 9 kap. kommunallagen eller att reglerna i 6kap. samma lag görs tillämpliga på förtroendevalda revisorer.9.2 BakgrundI 6 kap. 24--27 §§ kommunallagen regleras jäv förförtroendevalda, utom revisorerna, och anställda i kommuner ochlandsting. För fullmäktige gäller jävsreglerna i 5 kap. 20 §.Enligt 6 kap. 24 § kommunallagen får den som är jävig i ettärende hos en nämnd inte delta eller närvara vid handläggningenav ett ärende. Enligt 25 § 1 är en förtroendevald eller enanställd hos kommunen eller jävig om saken angårhonom själv eller hans make, sambo, förälder, barn eller syskoneller någon annan närstående eller om ärendets utgång kan väntasmedföra synnerlig nytta eller skada för honom själv eller någonnärstående. Andra grunder för jäv är om en förtroendevald elleranställd eller någon närstående är ställföreträdare för den somsaken angår eller för någon som kan vänta synnerlig nytta ellerskada av ärendets utgång (2), om vederbörande fört talan somombud eller mot ersättning biträtt någon i saken (3) eller omdet i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad attrubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet (4).Enligt 6 kap. 26 § bortses från jäv när frågan om opartiskhetuppenbarligen saknar betydelse.Enligt 6 kap. 27 § skall, om ett ärende hos en nämnd berör ettaktiebolag där kommunen eller äger minst hälften avaktierna eller en stiftelse där kommunen eller utserminst hälften av styrelseledamöterna, jäv enligt 25 § 2 eller 4inte anses föreligga enbart på grund av att den som handläggerärendet är ställföreträdare för bolaget eller stiftelsen ellerpå något annat sätt är knuten dit. Jäv enligt 25 § 4 skall inteheller anses föreligga enbart på grund av att den som handläggerett ärende hos en nämnd har deltagit i handläggningenav ärendet hos en annan nämnd.När det gäller fullmäktige får en ledamot enligt 5 kap. 20 §kommunallagen inte delta i handläggningen av ett ärende sompersonligen berör ledamoten själv, ledamotens make, samboföräldrar, barn eller syskon eller någon annan närstående.Före tillkomsten av kommunallag tillämpades två olikajävsregler i den kommunala förvaltningen, delsförvaltningslagens regler, dels en mera inskränkt jävsregel ikommunallagen (3 kap. 9 § andra stycket kommunallag).I förarbetena till den nya förvaltningslagen utgick man från attreglerna om jäv i förvaltningslagen skulle ersätta jävsregeln ikommunallagen och göras generellt tillämpliga i allärendehantering hos kommunala myndigheter (prop. 1985/86:80,bet. 1985/86:KU21). På initiativ (bet. 1986/87:KU11)gjordes dock ytterligare överväganden i frågan. På denna grundlät utarbeta en promemoria Jäv i kommuner (DsC 1987:12). Även kommunallagsgruppen (betänkandet Ds C 1988:52)och kommunallagskommitté (betänkandet SOU 1990:24) harbehandlat frågan.De olika utredningarna har funnit att det finns starkaprincipiella skäl som talar för en strängare och i grundenenhetlig jävsregel för all förvaltning.Förslagen i propositionen (prop. 1990/91:117) om nykommunallag innebar i korthet att förvaltningslagens regler omsakägarjäv, intressejäv, ställföreträdarjäv, ombudsjäv ochdelikatessjäv görs tillämpliga i hela den kommunalaförvaltningen. Enligt förslaget skall dock vissa särreglerfinnas vid dubbla engagemang i nämnder och kommunala företagsamt då ärenden först handläggs i en nämnd och sedan i en annannämnd. Förslaget föranledde inga erinringar från Lagrådet.Utskottet (bet. 1990/91:KU38 s. 65) tillstyrkte också förslaget.Det grundläggande syftet med att införa de nya jävsreglernahar varit att öka förtroendet för den kommunala förvaltningenoch skapa garantier för en större objektivitet och opartiskhet(m.fl., a.a., s. 246).Jävsreglerna gäller i fråga om all ärendehandläggning, alltsåinte bara sådana ärenden som innefattar myndighetsutövning. Ävenverkställighet av beslut torde ingå om det inte gäller rentexpeditionella åtgärder. Reglerna enligt 6 kap. 25 §kommunallagen gäller för förtroendevalda och anställda.I kommunallagspropositionen (prop. 1990/91:117 s. 98 f.) togsfrågan om s.k. dubbla engagemang upp. Där konstateras attjävsreglerna inte får vara så inskränkande att de verkarhindrande för personer som är engagerade i andra verksamheteratt åta sig ett kommunalt förtroendeuppdrag. Vissa undantag hardärför införts beträffande tillämpningen av ställföreträdar- ochdelikatessjäv vid dubbla engagemang i nämnder och kommunalaföretag respektive föreningslivet. Jävsreglerna behandlar ävenfall där en förtroendevald är engagerad i flera nämnder, i vilkafall delikatessjävet inte gäller.Revisionsjäv regleras i 9 kap. 4--5 §§ kommunallagen. Enligt 4§ får den som är redovisningsskyldig till kommunen ellerlandstinget inte vara revisor eller revisorsersättare förgranskning av verksamhet som omfattas avredovisningsskyldigheten (1). Den redovisningsskyldige får inteheller delta i val av revisor eller revisorsersättare som skallgranska sådan verksamhet (2) eller delta i handläggningen avärenden om ansvarsfrihet för verksamheten (3). Det som står iförsta stycket skall tillämpas även på make, sambo, föräldrar,barn eller syskon eller annan närstående till denredovisningsskyldige.Enligt 5 § får enskilda förtroendevalda mot vilka anmärkningkan riktas enligt 9 kap. 15 § andra stycket kommunallagen deltai fullmäktiges överläggningar, när revisionsberättelsen över denverksamhet som de har ansvar för behandlas. Ordföranden och viceordföranden i en nämnd får också delta i fullmäktigesöverläggning när verksamheten inom den egna nämnden behandlas.Det som sägs i 5 § gäller även om de förtroendevalda inte ärledamöter i fullmäktige.Bestämmelserna motsvarar i huvudsak 5 kap. 2 § i 1977 årskommunallag. En nyhet i sak är att enskilda förtroendevaldagetts rätt enligt 9 kap. 5 § kommunallagen att delta ifullmäktiges överläggning när revisionsberättelsen behandlas.Det hänger samman med att också enskilda förtroendevalda nu kanha revisionsansvar. De har getts närvarorätt för att de skallkunna försvara och förklara sitt handlande för fullmäktige.Bestämmelserna innebär att det finns särskilda jävs- ochobehörighetsregler för skilda situationer som har samband medrevisionen och som beror på revisionens speciella funktion ikommunala sammanhang (se ovan). Jävs- och obehörighetsreglernautgår från begreppet redovisningsskyldighet, som infördes ikommunallagstiftningen . Begreppet avser bådeförtroendevalda och anställda som i sin befattning ärredovisningsskyldiga till kommunen eller beslutar med stöd avdelegering.Att jäv för de förtroendevalda revisorerna regleras i särskildordning hänger samman med att uppdraget som revisor är ensärskild form av kommunalt förtroendeuppdrag. Revisorernasfunktion är att vara fullmäktiges instrument för att granska denkommunala verksamheten. Det anses att revisorernas roll somlekmannagranskare och deras goda kännedom om verksamheten ochdess speciella villkor utgör ett viktigt demokratiskt inslag iden kommunala självstyrelsen (, I. m.fl., a.a., s. 296).Bestämmelserna om revision moderniserades i 1977 årskommunallag med hänsyn till revisionens ökade betydelse somkontrollinstrument. Vid den senaste kommunallagsrevisionen 1991infördes i sak främst den förändringen att revisionsansvarnumera också kan avkrävas en enskild förtroendevald, vilkethänger samman med bestämningen av kretsen av revisionsansvariga.I kommunallagspropositionen (prop. 1990/91:117 s. 129 f.)anfördes bl.a. att den då gällande ordningen med kollektivtrevisionsansvar inte var tillfredsställande. I propositionenhänvisas till fall där en nämnd inte beviljats ansvarsfrihettrots att felaktigheten begåtts av en enskild förtroendevaldutan nämndens vetskap. Därför finns ett behov att kompletteradet kollektiva ansvaret med ett individuellt ansvar. Deanställda bör inte omfattas av revisionsansvar, eftersom de ärunderställda nämnderna och inte har något direkt ansvar motfullmäktige. Motsvarande förhållanden gällerförvaltningscheferna, som inte heller bör omfattas avrevisionsansvar.Vid sin behandling av kommunallagspropositionen hade utskottet(bet. 1990/91:KU38 s. 80) inga erinringar mot förslaget vadgäller jävsbestämmelserna för revisorer. Dock föreslog utskottetett tillägg till 9 kap. 7 § med innebörd att granskningsarbetetskall ske i den omfattning som följer av god revisionssed.Utskottet framhöll att god revisionssed inte är något en gångför alltid fastslaget begrepp utan det förändras över tiden. Detär enligt utskottet väsentligt att det tillämpas på ett sätt somtar hänsyn till den kommunala sektorns särart, bl.a. attkommunal revision utövas av förtroendevalda revisorer och underoffentlig insyn. följde utskottet.9.3 Utskottets bedömningSom framgått av redovisningen ovan har nya och enhetligaregler om jäv för förtroendevalda införts i 1991 årskommunallag. Syftet med detta har varit att öka förtroendet förden kommunala förvaltningen och skapa garantier för en störreobjektivitet och opartiskhet. De särskilda reglerna om jäv förrevisorer infördes redan vid den förra kommunallagsrevisionen1977. Att det finns särskilda jävsregler för revisorerna grundarsig på att uppdraget som revisor är en särskild form avförtroendeuppdrag, där lekmannakaraktären och kravet på en godkännedom om verksamheten är framträdande.Mot denna bakgrund finner utskottet inget motiv för att ändrareglerna för revisionsjäv i riktning mot en högre grad avöverensstämmelse med de allmänna jävsreglerna förförtroendevalda, varför motion K622 avstyrks.10. Antalet ledamöter i fullmäktige10.1 MotionenInger () yrkar i motion 1992/93:K602 att en översyn avreglerna för antalet ledamöter i kommunfullmäktige kommer tillstånd.Motionären anser att reglerna för minsta antal ledamöter ifullmäktige, som regleras i 5 kap. 1 § kommunallagen, ärstelbenta och dåligt anpassade till verksamheten i dagenskommuner. Minimiantalet varierar mellan 31 i de minstakommunerna och 101 i och landsting med mer än300 000 röstberättigade.I tidigare diskussioner om att förenkla bestämmelsen harföreslagits att det skulle vara fritt för fullmäktige att utöverett lägsta antal besluta om hur många ledamöter som skallväljas. De nuvarande reglerna har dock behållits med hänsyn tillintresset att garantera en bred folklig förankring förfullmäktige och att förbättra de mindre partiernas insyn ocharbetsförhållanden i övrigt. Dessa intressen bör kunnatillgodoses på annat sätt än genom detaljerade regler om antaletfullmäktigeledamöter, anser motionären. ,som bl.a. har till uppgift att följa upp den nya kommunallagen,bör enligt motionären kunna ta upp frågan.10.2 BakgrundFrågan om minsta antal ledamöter i fullmäktige regleras i 5kap. 1--4 §§ kommunallagen. Enligt 1 § skall antalet ledamöterbestämmas till ett visst udda tal mellan 31 och 101, som ärrelaterat till antalet röstberättigade i kommunen ellerlandstinget. Det minsta antalet ledamöter för en kommun ellerett landsting anges inom olika intervaller. Som exempel kannämnas att en kommun med högst 12 000 röstberättigade invånareskall ha minst 31 fullmäktigeledamöter. Samma antal gäller förett landsting med högst 140 000 röstberättigade. I kommuner medmellan 12 000 och 24 000 röstberättigade skall minsta antaletledamöter vara 41. Över denna gräns anges intervallerna 51respektive 61 ledamöter för kommuner och 51 respektive 71ledamöter för landsting. I och i landsting medöver 300 000 röstberättigade invånare skall antalet ledamöterbestämmas till minst 101. Syftet med regleringen är attgarantera en bred medborgerlig förankring.Fullmäktige bestämmer genom majoritetsbeslut antaletfullmäktige. Endast om antalet röstberättigade i kommunen ellerlandstinget ökat och passerat en intervallgräns behöverfullmäktige fatta beslut om fullmäktiges antal inför ettförestående val.Vid skilda tillfällen har det föreslagits att latitudsystemetskall ersättas med en fast minimigräns, t.ex. minst 31 ledamöter(1974:99, SOU 1985:29). Någon ändring har dock integenomförts bl.a. med det motivet att en fast minimigräns skullekunna utnyttjas som en form av småpartispärr och därmed motverkade kommunaldemokratiska intressena (SOU 1990:24, prop.1990/91:117). Någon maximigräns finns inte i kommunallagen.Den senaste kommunallagsrevisionen ledde inte till någraförändringar av bestämmelserna om antalet fullmäktige. Däremotinfördes en grundläggande regel om att det skall finnasersättare för ledamöterna.I en motion (s, m, fp, c) i anledning avkommunallagspropositionen yrkades att kommuner och landsting börges större frihet att själva fastställa antalet ledamöter än vadförslaget i propositionen innebar. Bl.a. föreslogs att antaletledamöter i skulle sättas till lägst 51och över denna gräns bestämmas fritt.Utskottet delade bedömningen i propositionen att de gällandereglerna borde behållas av demokratiska skäl och avstyrktemotionen i denna del (bet. 1990/91:KU38).Lokaldemokratikommittén har i sitt slutbetänkande (SOU1993:90) tagit upp frågan om antalet ledamöter i fullmäktige.Kommittén konstaterar att i frågan om regleringen av antaletledamöter i fullmäktige står den kommunala självstyrelsen motriksdagens yttersta ansvar att värna och främja den demokratiskautvecklingen i landet som helhet liksom i kommunerna.Det gängse försvaret för att bibehålla latitudsystemet går ihuvudsak efter två linjer. Den ena innebär att fullmäktige skallåterspegla väljaropinionen, dvs. att relationen mellanväljarnas partipreferenser och fullmäktiges sammansättning sålångt möjligt bör överensstämma. Den andra innebär att en regelom ett lägsta antal ledamöter skulle kunna fungera som en reellminoritetsspärr, om även större kommuner skulle väljaminimiantalet. Kommittén menar att dessa argument väger så tungtatt någon ändring i bestämmelserna inte bör göras.Kommittén pekar också på att systemet möjliggör en merflexibel tillämpning än vad som verkar vara brukligt i en delkommuner och landsting. Enligt kommittén kan en ökning frånexempelvis 31 till 41 ledamöter te sig som ett stort steg, menen sådan ökning sker endast om kommunen legat på minimiantaletoch förflyttar sig till nästa minimigräns. I det aktuella falletskulle man kunna tänka sig att kommunen lagt sig på en nivåmellan de båda gränserna. En mer flexibel tillämpning avkommunallagens regler skulle enligt kommittén undanröja en stordel av de problem kommuner och landsting anser sig ha i dettahänseende.10.3 Utskottets bedömningUtskottet erinrar om sitt tidigare uttalande att de gällandereglerna om antalet ledamöter i fullmäktige bör behållas avdemokratiska skäl. Utskottet hänvisar tillLokaldemokratikommitténs bedömningar, enligt vilka en allmänregel om ett lägsta antal ledamöter skulle kunna fungera som enreell spärr för de mindre partierna. Enligt kommittén skulle enmer flexibel tillämpning av bestämmelserna kunna undanröja del av de föregivna problemen.Mot denna bakgrund och i avvaktan på den fortsatta beredningenav betänkande avslås motion K602.11. Telefonsammanträden i nämnd11.1 MotionenI motion 1992/93:K616 yrkar m.fl. (s) attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om möjlighet för nämnd att ordnatelefonsammanträden.Motionärerna erinrar om att det i och för sig inte finns någotuttryckligt förbud för en nämnd att sammanträda pertelefon men att det på olika sätt framgått att det i praktikenär förbjudet. I kommunallagspropositionen (prop.