bet · GH01JuU11 · 1993-11-30 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet ett regeringsförslagsom innebär skärpningar av trafiknykterhetslagstiftningen. Bl.a.föreslås att promillegränsen för grovt rattfylleri skall sänkasfrån 1,5 till alkohol i blodet och motsvarandesänkning för alkoholhalten i utandningsluften. Vidare föreslåsatt maximistraffet för grovt rattfylleri skall höjas från etttill fängelse. Motsvarande höjning av maximistraffetföreslås för bl.a. grovt sjöfylleri.I propositionen görs vidare uttalanden angående principernaför påföljdsvalet vid grovt rattfylleri som i princip innebär enåtergång till vad som gällde före den 1 juli 1990.Propositionen innehåller också förslag om ett nytt rekvisitför brotten grovt vållande till annans död och grovt vållandetill kroppsskada eller sjukdom samt om höjda maximistraff fördessa brott.Utskottet tillstyrker regeringsförslagen men föreslår attikraftträdandet flyttas fram till den 1 februari 1994.Socialdemokraterna tillstyrker förslaget om en sänkning avpromillegränsen och går i huvudsak emot övriga förslag.I samband med propositionen behandlar utskottet ett antalmotioner som väckts med anledning av propositionen samt yrkandeni ett antal motioner från den allmänna motionstiden medanknytning till trafiknykterhetslagstiftningen. Med anledning aven av motionerna föreslår utskottet en regel om bl.a. protokollvid s.k. sållningsprov. Utskottet avstyrker bifall till övrigamotioner.I ärendet föreligger ett yttrande från lagutskottet, se bilaga2.Till ärendet har fogats sju reservationer (s resp. nyd) ochett särskilt yttrande (nyd). I proposition 1993/94:44 har regeringen() föreslagit att antar de ipropositionen framlagda förslagen till1. lag om ändring i ,2. lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissatrafikbrott,3. lag om ändring i sjölagen (1891:35 s. 1),4. lag om ändring i lagen (1976:1090) omalkoholutandningsprov,5. lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157).Lagförslagen, som granskats av Lagrådet, har fogats tillbetänkandet, se bilaga 1.Propositionens huvudsakliga innehåll redovisas på s. 7 f. Motioner väckta med anledning av propositionen1993/94:Ju11 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att straffbelägga s.k. eftersupning.1993/94:Ju12 av () vari yrkas1. att avslår propositionen beträffande s.k.drogfylleri enligt vad som anförts i motionen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av att ytterligare utreda fråganom drograttfylleri,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadLagrådet anfört om att lagstifta genom motivuttalanden.1993/94:Ju13 av () vari yrkas att riksdagenbeslutar om ändring av 2 § lagen om utandningsprov i enlighetmed vad i motionen anförts.1993/94:Ju14 av och (fp, c) variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om promillegräns vid sjöfylleri.1993/94:Ju15 av m.fl. (s) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att det /95 bör satsas 30miljoner kronor extra på ökad trafikövervakning ochtrafiknykterhetskontroller,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om valet av påföljder vid rattfylleribrott,3. att beslutar avslå förslaget om straffskärpningvid grovt rattfylleri samt motsvarande bestämmelser i 30 §järnvägssäkerhetslagen samt 325 a § sjölagen om grovtsjöfylleri,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en fortsatt beredning av bestämmelserna i3 kap. 7--8 §§ ,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om de ekonomiska konsekvenserna av förslagen.Motioner väckta under den allmänna motionstiden år 19931992/93:Ju603 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om alkohol och trafik.1992/93:Ju605 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom lagskärpning avseende förverkansregler.1992/93:Ju606 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsangående behovet av kraftfulla åtgärder mot rattfylleri.1992/93:Ju610 av m.fl. (nyd) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att straffen måste skärpas förvållandebrott med dödlig utgång eller allvarliga personskador,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att straffmaximum för brotten grovtvållande till annans död och grovt vållande till kroppsskadaeller sjukdom måste höjas,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att det görs en översyn av rekvisiten ochde omständigheter som grundar straffbarhet för vållandebrott,särskilt i fråga om brott med dödlig utgång eller allvarligapersonskador i trafiken,4. att hos regeringen begär ett utarbetat lagförslagtill en särskild brottstyp som kallas bildråp, att utformas ihuvudsaklig överensstämmelse med vad i motionen anförts.1992/93:Ju611 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag innebärande attskyddstillsyn i kombination med behandlingsprogram blirhuvudregel vid rattfylleribrott.1992/93:Ju621 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till sådan lagändring atttillfälligt beslag av fordon blir möjligt enligt vad i motionenanförts.1992/93:Ju623 av och ()vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om "Uppsalamodellen" som metod för attförhindra återfall i rattfylleribrott,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av en lagändring så att även desom förblir körkortslösa efter rattfylleribrott nås medmedicinsk rehabilitering i samband med brottet.1992/93:Ju626 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts angående omräkningsfaktorn vidalkoholutandningsprov,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av att se över säkerhetsavdragetvid blodprov.1992/93:Ju638 av m.fl. (nyd) vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att den som gjort sig skyldig tillrattfylleri omgående skall tas om hand och frihetsberövas isyfte att finna lämplig vårdform om det är påkallat,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att vård av missbrukare skall kunna skemed missbrukarens personliga ansvar för ett positivtvårdresultat,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att straffskalan skall vara utformad såatt den som inte är mottaglig för vård mot missbruk eller därannan påföljd än fängelse inte kan komma i fråga skall ådömasett kännbart och avskräckande fängelsestraff,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att staffen bör göras starkt progressivavid återfall i likartad trafikbrottslighet,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att vid allvarliga trafikbrott får böter,som ensamt straff eller i förening med annan påföljd, barautdömas om beloppet med all sannolikhet kan drivas in, i ställetskall annan mera ingripande påföljd kunna väljas,7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att reglerna måste ändras så att det blirbetydligt större möjligheter att förverka fordon som varitinblandade i trafikbrottslighet, oavsett bilens värde,8. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att utreda förutsättningarna för attinföra särskilt medhjälpsbrott för passagerare och andra i ettfordon som framförs av en berusad person,9. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att dödsoffrets anhöriga alltid skall fårätt att processa på statens bekostnad i såväl brottmål somtvistemål rörande rattfylleri,10. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om rapportering till den dömdestrafikförsäkringsbolag.1992/93:Ju639 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom försök med inmontering av alkolås i bilar.1992/93:Ju641 av och () variyrkas1. att hos regeringen begär att den snabbtförelägger en proposition byggd på Väg- ochsjöfyllerikommitténs betänkande i avsikt att förbättratrafiksäkerheten på väg.1992/93:Ju646 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom en förändring av lagstiftningen om omhändertagande av fordonvid trafiknykterhetsbrott så att polisen får lagstöd för åtgärdsom är både lämplig och praktisk.1992/93:Ju703 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omprövning av trafikmål och körkortsingripande. RattfylleriAllmän bakgrundTrafiknykterhetslagstiftningen har genomgått en betydandeutveckling alltsedan de första straffbestämmelserna efterinitiativ från infördes (prop. 1925:114,1LU 34, rskr. Ansvarsområdet har successivt utvidgats, ochkravet på nykterhet i trafiken har efter hand skärpts. Ettbetydelsefullt led i utvecklingen var när frihetsstraff år 1934infördes som en regelmässig påföljd för rattfylleri (prop.1934:208, 2LU 35, rskr. 286).År 1941 infördes de s.k. promillebestämmelserna (prop.1941:159, 1LU 36, rskr. Dessa regler medförde attmöjligheterna att bekämpa trafiknykterhetsbrott förbättradeseftersom det inte längre behövde föras bevisning om att förarenskörförmåga varit nedsatt i det särskilda fallet, utanstraffansvaret kunde direkt knytas till alkoholkoncentrationen iförarens blod. Reformen innebar också atttrafiknykterhetsbrotten delades in i två svårhetsgrader, avvilka det svårare brottet senare fick beteckningen rattfyllerioch det lindrigare i allmänhet kom att benämnas rattonykterhet.Straffskalorna för dessa brott -- fängelse i högst ,eller, vid mildrande omständigheter, böter för rattfylleri resp.böter eller fängelse för rattonykterhet --förblev oförändrade fram till den 1 juli 1990.Genom lagstiftning (prop. 1951:30, 2LU 30, rskr. 336)fördes bestämmelserna om trafiknykterhetsbrott till en ny lag,lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott(trafikbrottslagen). I trafikbrottslagen infördes enföreskrift om s.k. drograttfylleri.Trafiknykterhetsbestämmelserna har ändrats fleragånger. sänktes den nedre promillegränsen vidrattonykterhet från 0,8 till (prop. 1957:72, 1LU16, rskr. Promillereglerna ändrades på nytt , då såatt straffansvar inträder även när promillegränsen förrattfylleri eller rattonykterhet inte har uppnåtts under självafärden utan först efter dennas slut (prop. 1974:154, JuU37,rskr. Därmed försvann praktiskt taget det s.k.tillbakaräkningsproblemet som tidigare ofta kompliceradeutredningar om brott av denna typ. I samband med lagändringeninfördes vidare en tidsbegränsad lagstiftning omförsöksverksamhet med rutinmässiga alkoholutandningsprov.Denna lagstiftning ersattes av lagen (1976:1090) omalkoholutandningsprov (prop. 1975/76:162, JuU 1976/77:15,rskr. 94).Promillereglernas tillämpningsområde omfattade fram till år1978 inte vissa traktorer, men genom en lagändring detta årutvidgades tillämpningsområdet så att det numera omfattar allamotordrivna fordon utom sådana som är avsedda att föras avgående (prop. 1977/78:77, JuU21, rskr. 156).År 1982 gjordes bestämmelserna om rattfylleri ochrattonykterhet tillämpliga även på förare av maskindrivnajärnvägsfordon och tunnelbanetåg (prop. 1981/82:204, JuU58,rskr. Dessa bestämmelser fördes med vissaändringar in i järnvägstrafiklagen (1985:192) som då trädde ikraft (prop. 1983/84:117 och 1984/85:33, LU 1984/85:27, rskr.201). Dessutom infördes ett straffansvar också för andrajärnvägs- och tunnelbanetjänstemän som utför uppgift avväsentlig betydelse för säkerheten och därvid är så påverkade avberusningsmedel att det måste antas att uppgiften inte harkunnat utföras på ett betryggande sätt.Möjligheter att förverka fordon som har använts vid bl.a.trafiknykterhetsbrott infördes (prop.1986/87:81, JuU24, rskr. 200).Genom lagstiftning som trädde i kraft fåralkoholutandningsprov användas som bevismedel i mål om ansvarför trafiknykterhetsbrott; utökades polisensmöjligheter att ta rutinmässiga alkoholutandningsprov (prop.1988/89:118, JuU27, rskr. 314).De senaste lagändringarna företogs . Då sänktes gränsenför straffbar alkoholpåverkan i trafiken från en blodalkoholhaltpå 0,5 till . En motsvarande sänkning gjordesbeträffande alkoholhalten i utandningsluften där gränsen förstraffbarhet nu är per liter utandningsluft.Liksom tidigare delades trafiknykterhetsbrotten in i tvåsvårhetsgrader. Det s.k. enkla brottet, som närmast är attjämföra med det brott som tidigare betecknades rattonykterhet,benämns rattfylleri medan det allvarligare brottet, somnärmast är att jämföra med det brott som tidigare betecknadesrattfylleri, benämns grovt rattfylleri.1990 års ändringar i trafikbrottslagen innebar i princip enskärpt syn på trafiknykterhetsbrotten; såväl ansvarsområdet sommöjligheten att bedöma ett brott som grovt utvidgades.Det brott som före benämndes rattfylleri hörtill de brott som i tidigare rättspraxis och uttalanden i olikalagstiftningsärenden normalt ansetts föranleda fängelsestraff. Iförarbetena till den nu gällande trafiknykterhetslagstiftningengavs emellertid uttryck för ett nytt synsätt, som lämnar störreutrymme för icke frihetsberövande påföljder än tidigare (prop.1989/90:2 s. 39 f, JuU2 s. 23 f). Bl.a. framhöll dåvarandedepartementschefen att de principer för val av påföljd somkommit till uttryck i den nya (från och med den 1 januari 1989gällande) strafflagstiftningen (30 kap. 4 § första stycketbrottsbalken, BrB) var allmänt tillämpliga och således gälldeäven valet av påföljd för rattfylleri.Uttalandena beträffande principerna för påföljdsvalet vidgrovt rattfylleri som gjordes i förarbetena till 1990 årsändringar medförde en förändrad påföljdspraxis. Användningen avfängelsestraff för grovt rattfylleri minskade och antaletvillkorliga domar ökade. En uppskärpning har senare skett.Förändringen av domstolspraxis föranledde kritik, främstavseende ökningen av andelen villkorliga domar.Även domstolarnas praxis beträffande brottet vållande tillannans död i samband med trafiknykterhetsbrott haruppmärksammats i olika sammanhang. Kritik har riktats mot delspåföljdsvalet, dels längden av utdömda fängelsestraff.Påföljderna har enligt den kritik som framförts inte stått iproportion till brottets allvar.Den mildring av påföljdspraxis som den nya regleringenmedförde ledde till att regeringen tillsatte enparlamentarisk kommitté med uppdrag att skyndsamt se överlagstiftningen om grovt rattfylleri samt reglerna om sjöfylleri.Översynen skulle avse dels promillegränsen och påföljden förgrovt rattfylleri, dels frågan huruvida promilleregler skulleinföras för sjötrafiken. Kommittén antog namnet . överlämnade kommittén sittbetänkande (SOU 1992:131) Grovt Rattfylleri och Sjöfylleri.De nu aktuella förslagen bygger på Väg- ochsjöfyllerikommitténs betänkande och Trafikpolisutredningensbetänkande (SOU 1992:81) Trafikpolisen mer än dubbelt bättre(såvitt avser alkoholutandningsprov). Härutöver föreligger en inomJustitiedepartementet upprättad promemoria -- Ansvar för grovtvållande till annans död m.m. samt Förverkande av fordon.Ytterligare åtgärder mot de grova trafiknykterhetsbrotten.Promemorian har varit föremål för en hearing iJustitiedepartementet.Propositionens huvudsakliga innehåll m.m.I propositionen läggs fram förslag till ändringar i bl.a.lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott(trafikbrottslagen), vilka syftar till att främjatrafiksäkerheten.Enligt förslaget skall gränsvärdet för grovt rattfyllerisänkas från 1,5 till alkohol i blodet medmotsvarande sänkning för alkoholhalten i utandningsluften.Motsvarande ändring föreslås i järnvägssäkerhetslagen(1990:1157).Maximistraffet för grovt rattfylleri höjs enligt förslagetfrån ett till fängelse. Motsvarande ändring föreslåsbeträffande grovt sjöfylleri och trafiknykterhetsbrott somfaller under järnvägssäkerhetslagen.I propositionen uttalar regeringen att normalpåföljden förgrovt rattfylleri skall vara fängelse. En icke frihetsberövandepåföljd skall kunna väljas endast om det föreligger särskildaskäl. Villkorlig dom skall -- i likhet med vad som gällde före1990 års ändringar i trafikbrottslagen -- användas med mycketstor restriktivitet.Enligt förslaget bör fängelsedömdatrafiknykterhetsbrottslingar genomgå alkoholavvänjandebehandling under anstaltsvistelsen.Yttrande från frivårdsmyndighet bör, enligt regeringensbedömning, normalt infordras i mål om grovt rattfylleri.I propositionen föreslås vidare en ändring i BrB som innebären skärpt bedömning av brotten vållande till annans död ochvållande till kroppsskada eller sjukdom, när gärningarna begåttsi samband med trafiknykterhetsbrott. Förslaget innebär attsådana brott som huvudregel skall bedömas som grova omgärningsmannen var berusad.Maximistraffet för vållande till annans död och för vållandetill kroppsskada eller sjukdom höjs enligt förslaget till sexresp. fyra år.I propositionen föreslås också en ändring i 7 §trafikbrottslagen som ökar möjligheterna att förklara fordonförverkade när de använts vid brott mot den lagen.Lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov föreslås ändrad såatt polisen ges generell rätt att ta alkoholutandningsprov påbl.a. förare av motordrivet fordon.Några promillegränser för sjötrafiken föreslås för närvarandeinte. I stället bör få i uppdrag attutvärdera de ändringar i sjöfylleribestämmelserna som trädde ikraft den 1 juli 1991.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1994.Gällande bestämmelserTrafikbrottslagenDe nu gällande bestämmelserna trädde i kraft den 1 juli 1990.Enligt 4 § första stycket trafikbrottslagen skall den dömasför rattfylleri som fört ett motordrivet fordon eller enspårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådanmängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färdenuppgått till i hans blod eller 0,10 milligramper liter i hans utandningsluft (s.k. promillerattfylleri).Regeln bygger uteslutande på alkoholkoncentrationen i förarensblod eller utandningsluft. För rattfylleri skall vidare enligt 4§ andra stycket den dömas som vid förande av ett motordrivetfordon eller en spårvagn varit så påverkad av alkoholhaltigadrycker eller något annat medel att det kan antas att han intepå ett betryggande sätt kunnat föra fordonet (s.k. klinisktrattfylleri). Den senare regeln tillämpas främst i de fall dådet inte finns någon bevisning om alkoholhalten i blodet ellerutandningsluften. Dessutom tillämpas den då någon har fört ettfordon under påverkan av annat medel än alkohol. Regeln kantillämpas också i de sällsynta fall där alkoholkoncentrationen iblodet eller utandningsluften ej är så hög att föraren kan dömasför promillerattfylleri men föraren likväl bevisligen varit såpåverkad som förutsätts för kliniskt rattfylleri (jämförLagrådets yttrande i prop. 1989/90:2 s. 64 f).Straffet för rattfylleri är böter eller fängelse i högst sexmånader.Är brottet att anse som grovt, skall föraren enligt 4 a §trafikbrottslagen dömas för grovt rattfylleri till fängelsei högst ett år.Frågan huruvida ett rattfylleribrott är att anse som grovtskall avgöras med beaktande av samtliga omständigheter vidbrottet. Emellertid skall särskilt beaktas, om1. föraren har haft en alkoholkoncentration som uppgått tillminst i blodet eller per literutandningsluft,2. föraren annars har varit avsevärt påverkad av alkohol ellernågot annat medel, eller3. framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara förtrafiksäkerheten.Även andra omständigheter kan kvalificera brottet som grovt.Det är å andra sidan också möjligt att brottet inte är att ansesom grovt trots att någon av de särskilda omständigheter somnämnts har förelegat, exempelvis vid förande av moped då förarenutgjort en fara huvudsakligen för sig själv.Bestämmelserna om trafiknykterhetsbrotten är tillämpliga påförare av motordrivna fordon och spårvagnar. Begreppetmotordrivet fordon har samma innebörd i trafikbrottslagen som ivägtrafikkungörelsen (1972:603) och avser alltså motorfordon,traktorer, motorredskap och terrängmotorfordon. Från den 4 §första stycket trafikbrottslagen intagna promilleregelnstillämpningsområde har emellertid i 4 § tredje stycketundantagits förare av motordrivna fordon, som är avsedda attföras av gående, t.ex. motorgräsklippare.Enligt 4 § fjärde stycket trafikbrottslagen gällerstraffbestämmelserna inte när förandet av fordonet har ingåttsom ett led i en vetenskaplig eller därmed jämförligundersökning som regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer har lämnat tillstånd till. Syftet med dennabestämmelse är att ge möjligheter till experimentella försökinom ramen för forskning kring prestationsnedsättande effekterav olika slags droger.Försök till trafiknykterhetsbrott är inte straffbelagt.Däremot har i rättspraxis de allmänna reglerna om ansvar förmedverkan ansetts vara tillämpliga (se t.ex. NJA 1949 s. 689 ochNJA 1985 s. 496).Straffbestämmelser, motsvarande dem i 4 och 4 a §§trafikbrottslagen, finns i 30 § järnvägsssäkerhetslagen(1990:1157) såvitt gäller förare av maskindrivet spårfordon påjärnväg eller i tunnelbana. Där föreskrivs straffansvar ocksåför andra järnvägs- och tunnelbanetjänstemän som utför uppgifterav väsentlig betydelse för säkerheten och därvid är så påverkadeav alkohol eller annat medel att det kan antas att dessauppgifter inte kan utföras på ett betryggande sätt. För brott avdenna personalkategori är straffet böter eller fängelse i högstett år.Vållande till annans död m.m.I 3 kap. 7 § BrB anges att den som av oaktsamhet orsakarannans död skall dömas för vållande till annans död tillfängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter.Om brottet är grovt kan enligt andra stycket dömas till fängelsei lägst och högst . Bestämmelsen infördes isamband med BrB:s tillkomst och har varit oförändrad.Ansvar för vållande till annans död förutsätter attgärningsmannen orsakat den dödliga utgången och att detta harskett genom oaktsamhet. Det krävs dessutom att oaktsamhetenvarit relevant i förhållande till den inträffade effekten.Brottet vållande till annans död kan förekomma i olikasituationer av mycket skiftande karaktär. Inte sällan döms förbrottet i konkurrens med annat brott, särskilt misshandel. Oftaförekommer emellertid brottet vållande till annans död i sambandmed vägtrafik. En inte obetydlig andel av dessa fall utgörsituationer där den vållande varit påverkad. Av propositionenframgår att av totalt sammanlagt 542 fall av vållande tillannans död --1991, hade 74 fall samband medtrafiknykterhetsbrott.I flertalet av de fall där det döms till ansvar för vållandetill annans död som huvudbrott bestäms påföljden till villkorligdom, vanligen i kombination med ett bötesstraff. De fall dåfängelse utdöms för sådant brott torde huvudsakligen utgöras avfall då också annan samtidig brottslighet, särskilt misshandels-eller rattfylleribrott, förekommit.I lagtexten har inte angivits vilka omständigheter som börföranleda att ett brott bedöms som grovt. Ett exempel på grovtbrott kan vara att någon utövat grovt våld mot annan, utan attuppsåt förelegat i förhållande till den dödliga effekten (set.ex. NJA 1992 s. 85). I övrigt torde som anförs i propositionengrovt brott föreligga särskilt när gärningsmannen gjort sigskyldig till medvetet risktagande av allvarlig art, exempelvisgenom att resa livsfarligt vapen mot annan.Enligt 3 kap. 8 § BrB döms den som av oaktsamhet åsamkar annansådan kroppsskada eller sjukdom som inte är ringa för vållandetill kroppsskada eller sjukdom till böter eller fängelse . Är brottet grovt kan dömas till fängelse . Straffbestämmelsen är utformad på i huvudsak samma sättsom bestämmelsen om vållande till annans död, med denskillnaden, att den brottsliga effekten skall vara enkroppsskada eller sjukdom. Någon ringa form av brottet finnsemellertid inte. Även vållande till kroppsskada eller sjukdomförekommer inte sällan i samband med onykterhet i trafik.