bet · GG01AU11 · 1993-03-11 00:00:00 — Men faktumkvarstår att en lokalisering i ett skogslän inte är någotattraktivt alternativ för de flesta icke råvarubaseradeindustriföretagen.Senare tids forskning och erfarenhet från andra europeiskaländer än tyder på att hög arbetslöshet skapararbetslöshet. Långtidsarbetslösa människor slås ut permanentfrån arbetsmarknaden. Det är svårt att säga var den kritiskagränsen egentligen går, men mycket talar för att den gränsenkanske redan passerats exempelvis av . Där har man juhaft en arbetslöshet på europeisk nivå , och ärockså de övriga skogslänen i farozonen för att få en beståendeoch hög arbetslöshet.Problemet är enligt min mening att det nuvarandelönebildningssystemet i stället för att kompensera för de härsvårigheterna så att säga lägger lök på laxen. Systemet medcentrala avtal och principen "lika lön för lika arbete" har letttill att exempelvis en svarvare i får samma lön som ensvarvare i , trots att produktiviteten är lägre i Pajala.Enligt min uppfattning är den regionala lönestrukturen påtjänstemannasidan i industrin mer rimlig än lönestrukturen påarbetarsidan. Tjänstemännen har ju en betydligt friarelönesättning än industriarbetarna. Där kan man se attStockholmslönerna i förhållande till lönerna i övriga landetligger högre än de gör för industriarbetarna. Men man kan ocksåse att lönerna i skogslänen inte är högre än i övriga landet.Jag tror även att det finns en del andra problem med enregional löneutjämning av rättviseskäl. Vi måste ställa fråganvad vi egentligen menar med regional rättvisa. Är det exempelvisrättvist att pressa ihop lönerna som skillnaderna ilevnadsomkostnader -- och här tänker jag främst påbostadskostnader -- ökar mellan olika regioner? Oavsett vad visvarar på den frågan kan vi räkna med att löntagarna i olikaregioner inte bara tar hänsyn till löneläget ellersysselsättningsmöjligheterna när de väljer var de skall bosättasig. Levnadsomkostnader och livskvalitet -- och med det menarjag faktorer som klimat, miljö, kulturutbud och brottslighet --spelar också en roll.Jag skulle vilja poängtera att det alltså inte är den allmännalönenivån som är problemet här. Problemet gör sig gällande ialla konjunkturlägen och beror på alltför små regionalalöneskillnader. Eventuella nollavtal mellan LO och SAF framöverkommer alltså inte att lösa det regionalalönebildningsproblemet.Den här bilden bekräftas också av empiriska studier i ,där man har funnit att en hög relativlön i förhållande tilllönerna i andra regioner kraftigt bidrar till en högarbetslöshet i regionen, även när man tar hänsyn till andrafaktorer som kan påverka arbetslösheten.Nästa fråga blir då: Vad kan vi göra åt det här problemet medpolitiska åtgärder? Kan vi lösa sysselsättningsproblemen medökade insatser av traditionell regionalpolitik? Kanarbetslösheten lindras med mera arbetsmarknadspolitik iskogslänen? Eller finns det andra alternativ?Om vi först synar alternativet med mera regionalpolitik verkardet vettigt att fråga sig: Hur har regionalpolitiken fungerathittills? Regionalpolitik är ju ett ganska omfattande begrepp,och jag kommer därför att begränsa mig till de åtgärder somdirekt syftar till att öka sysselsättningen, dvs. detföretagsinriktade stödet.Målsättningen för den regionalpolitik som jag kommer attdiskutera är dels att skapa arbetstillfällen, dels att skapa såmånga nya jobb som möjligt per satsad krona, dvs. att politikenskall vara så effektiv som möjligt. De här nya jobben kan kommatill antingen genom att redan befintliga företag i regionenutvidgar sin verksamhet eller också genom att företagomlokaliseras till regionen från andra områden i landet. Fråganär då i vilken grad man lyckats uppfylla de här målen.De medel som står till buds kan grovt indelas med hänsyn tillvilken produktionsfaktor som subventioneras. Vi har dåkapitalsubventioner, dvs. lokaliseringsstöd ochinvesteringsbidrag eller lån, och arbetskraftssubventioner, därman exempelvis reducerar arbetsgivaravgifterna.Jag skall nu peka på några principiella problem med de häråtgärderna.De kapitalsubventioner som var helt dominerande inomsvensk regionalpolitik har kritiserats av många ekonomer.Problemet är att det blir relativt billigare att använda kapitalän arbetskraft i produktionen. Det här kan leda till enöverdriven mekanisering och på grund av detta småsysselsättningseffekter i förhållande till kostnaderna för denhär typen av stöd.Arbetskraftssubventioner då? Här gynnas ju så att säga rättproduktionsfaktor, om man exempelvis sänkerarbetsgivaravgifterna. Naturligtvis kan man få en löneökning somreducerar sysselsättningseffekten. Men jag tror att det finnsett allvarligare problem i det här fallet som beror just på denregionala dimensionen. Det har att göra med det s.k.tidsinkonsistensproblemet i ekonomisk politik.Politikerna kan nämligen ha incitament att dra tillbaka stödetnär väl företaget investerat i en stagnerande region. Detta kanske antingen genom att subventionen minskas eller genom attstödområdesindelningen ändras. Det är typiskt för periferaregioner att investeringar där har ett mycket lågtalternativvärde. Det kan alltså finnas ett slagstrovärdighetsproblem med sänkta arbetsgivaravgifter somregionalpolitik. Företagen tror inte att subventionerna kommeratt vara. Detta gör att regionalpolitiken kanske inte blir såeffektiv.Det här trovärdighetsproblemet som jag nämnt finns däremotinte när det gäller kapitalsubventioner. Det kan förklara varförde har varit så dominerande inom regionalpolitiken. Någottillspetsat skulle man kunna uttrycka det så här:Kapitalsubventionerna har varit det minst ineffektiva medlet föratt skapa sysselsättning!Dessa teoretiska invändningar får också stöd i många empiriskautvärderingar av de här åtgärderna. Man har i allmänhet haftganska svårt att konstatera några påtagligasysselsättningseffekter när man har gjort studierna på ettmetodologiskt korrekt sätt, exempelvis när det gäller sänktaarbetsgivaravgifter i Norrbotten.Även om en stödåtgärd är ineffektiv, så kan det finnas mångagrupper som har intresse av att den inte avvecklas. Då kan detvara en fördel att ha oklara målformuleringar för stödet. Ettintressant exempel på det här -- belyst av vidIndustriens i en kommande bok -- ärtaktikspelet runt experimentet med sänkta arbetsgivaravgifter iNorrbotten. En efterföljande utvärdering som gjordes avforskarna vid universitetlyckades inte belägga några positiva sysselsättningseffekter ijämförelse med en kontrollgrupp av företag i sominte hade fått något stöd.Myndigheterna och lokala politiker beslöt då att ändramålsättningen för stödet. I stället för att som tidigare hamålet att stimulera sysselsättningen blev nu målet att stärkaföretagen i stödområdet. beslöts att sänkningen ocksåskulle införas i . Och det här gjorde en fortsattutvärdering av stödet omöjlig!Hur är det då med arbetsmarknadspolitiska åtgärder?Arbetsmarknadspolitiska program skapar ju inga riktiga jobb, menkan ändå hålla arbetslösheten nere i skogslänen. Det kanexempelvis ske genom att man undviker att människor slås utpermanent från arbetskraften genom långtidsarbetslöshet. Enomfattande långtidsarbetslöshet är förmodligen det värsta vi kanråka ut för. Men det finns också forskning som pekar på fleraproblem med arbetsmarknadspolitiska program som en stödåtgärd iutsatta områden. Risken är stor att arbetskraften blir "inlåst"i regioner med hög arbetslöshet. Arbetslösa går och väntar påett beredskapsjobb i stället för att flytta till ett område därdet kanske finns jobb.Det är nog inte någon alltför djärv slutsats att påstå attregionalpolitiken inte skapat så mycket sysselsättning som vihade hoppats. De observerade skillnaderna i arbetslöshet har ivarje fall inte minskat över tiden, oavsett vad det nu kan beropå. Regionalpolitiken har också kostat mycket pengar. Effektenhar kanske i första hand blivit vinstökningar för företagen istället för ökad sysselsättning.De här begränsningarna i regionalpolitikens möjligheter somjag redogjort för leder till slutsatsen att vi måste ställastörre krav på flexibilitet i den regionala lönestrukturen.Hur kan då detta åstadkommas? Jo, med ett förhandlingssystemdär lönebildningen decentraliserats till företagsnivå i ställetför ett system med centrala avtal kan den lokala arbetslöshetenbli den mekanism som åstadkommer lägre löneökningar iskogslänen.En decentralisering är dock ensam knappast tillräcklig för attåstadkomma detta. Det finns exempel på länder medföretagsbaserad lönebildning som har höga löner i regioner medhög arbetslöshet. Vad som förmodligen måste till är någon formav samordning av förhandlingarna på regional nivå. Där kan mantänka sig att man bl.a. förhandlar fram regionalaminimilönenivåer. Det här lönebildningssystemet måste uppfyllavissa grundläggande krav för att vara ett bra system.Minimilönenivån måste bli lägre i skogslänen än i övrigalandet. Här kan det naturligtvis också uppstå problem iexempelvis , om man låter stora statligaindustriföretag -- som traditionellt är svaga förhandlingsparter-- bli normgivande för den regionala lönesättningen. Ett annatkrav är en regional samordning som förhindrar alltför kraftigalöneökningar i storstadsområdena, där det ofta är brist påarbetskraft.Vilket löneförhandlingssystem som är bäst för sysselsättningenoch för tillväxten för landet som helhet är i slutändan tillstor del en subjektiv bedömningsfråga. Både centraliserade ochdecentraliserade system har för- och nackdelar i det avseendet.Men att det nuvarande centraliserade förhandlingssystemet inteklarar av att lösa de regionala sysselsättningsproblemen, tyckerjag är uppenbart.Ett ofta framfört argument mot decentraliserad lönebildning äratt ineffektiva företag får leva kvar alltför länge, så att mankonserverar en ensidig och ålderdomlig industristruktur iskogslänen. Å andra sidan kan man, som för internationell ekonomi gjort, hävda att detnuvarande lönebildningssystemet, där produktivitetsskillnaderinte reflekteras i löneskillnader, innebär att riskerna med eninvestering i skogslänen ökar. Detta bör minska benägenheten attinvestera i nytt kapital.Det går i alla fall att se flera klara fördelar med ettlönebildningssystem där man lyckats med föresatsen att låtaden lokala arbetslösheten få ett större genomslag på lönerna.För det första borde vi rimligtvis slippa detrovärdighetsproblem som vi har med arbetskraftssubventioner.Till skillnad från arbetsgivaravgifterna kan ettlönebildningssystem inte förändras över . Deinstitutionella ramarna för lönebildningen förändras baralångsamt. Ett företag som överväger en lokalisering tillskogslänen, kan ju då räkna med en långsiktig lönekostnadsfördelgentemot företag i andra delar av landet. Det kapital som ärtillgängligt för nyinvesteringar är den mest lättrörligaproduktionsfaktorn.För det andra vet vi att arbetslösheten är mycket känslig förrelativlöneskillnader. Jag tror därför inte att det skullebehövas så stora lönejusteringar för att förbättraarbetsmarknadsläget i skogslänen.För det tredje kan man vänta sig störst lönesänkningar i demest utsatta företagen. Och med en decentraliserad lönebildningpå företagsnivå identifieras dessa företag förmodligeneffektivare än med traditionell regionalpolitik. Det här kangöra att sysselsättningsökningen kommer till stånd på ett merkostnadseffektivt sätt.För det fjärde är det fullt möjligt att en utjämning avsysselsättningsmöjligheterna i sig kan leda till attlöneinflationen minskar. Under de värsta överhettningsåren islutet av 80-talet var arbetslösheten i ändå fyragånger så stor som arbetslösheten i . Om vi hade haften jämnare regional fördelning av sysselsättningen hadelönekostnadsexplosionen säkert kunnat mildras.För det femte får löntagarna i skogslänen större möjligheteratt välja mellan att flytta söderut och att bo kvar hemma medett riktigt jobb. Det är litet svårare att säkert säga hur dettaskulle påverka den geografiska rörligheten. Flyttarna tarnämligen hänsyn till förväntade inkomstskillnader, dvs. bådelöneläget och sannolikheten att få ett jobb.Jag skulle vilja sammanfatta mina slutsatser i två punkter.För det första måste vi ha klart för oss att den lönepolitiksom bedrivs av arbetsmarknadens parter har viktiga implikationerför behovet av regionalpolitiska åtgärder.För det andra måste vi också uppmärksamma att det finnsbegränsningar för den ekonomiska politiken även på regionalnivå.Jag tror, av de skäl som jag har anfört här, att möjligheternaär rätt begränsade att med stödåtgärder korrigera de negativasysselsättningseffekter som orsakas av en regional lönestruktursom inte avspeglar skillnaderna i produktivitet. När det gällerde sysselsättningsproblem som är betingade av andra orsaker,tror jag att det finns större utrymme för stödåtgärder. Somexempel kan jag nämna när företag läggs ned i glesbefolkadeområden, där anpassningen till nya jobb kan ta mycket lång tid.Stödinsatser i sådana lägen, för att underlätta matchningen påarbetsmarknaden, är inte bara mycket motiverade utan förmodligenockså mycket effektiva.Elver : En av Per Skedingers första teser var attlönenivån avgör antalet arbetsplatser. Det kan räcka ett styckeatt påstå det. Men det kan inte vara helt korrekt. Det allmännamarknadsläget, efterfrågan på det som t.ex. industrintillverkar, måste väl ändå spela en stor roll.Den andra synpunkten som jag har gäller den våldsamma salvanmot regionalpolitiken. Det blev ett tag inte mycket kvar. Men islutet av sitt anförande sade Per Skedinger litet försonligt attdet inte har skapats så mycket som vi hade hoppats. Man kan sägaett par saker om det. Det ena är att de oklara regler som PerSkedingar talade om, där man möjligen ändrade förutsättningarna,har väl litet grand att göra med att det är svårt att lägga denraka linjalen, eftersom vi inte har något facit att gå efter.Inte heller något annat land har så mycket att bjuda på i dettasammanhang, såvida inte Per Skedinger har upptäckt något landsom har klarat regionalpolitiken så idealiskt.Jag hade även en liten invändning mot att Per Skedinger sadeatt stora pengar har gått till regionalpolitiken. Ja, det klartatt 1, 1,5, 2 eller 3 miljarder kan vara stora pengar. Men omman ser det i ljuset av vad varven fick och vadbankerna kommer med för växlar , är det ändå snuspengar. Tillsaken hör också att EG -- i den mån EG blir aktuellt för -- satsar mycket på regionalpolitiken. Där har man tydligaregler. En punkt är att man skall vara utpräglat fattig. Detkanske inte gäller norrlänningarna, i varje fall inte . Enannan punkt är att området skall vara mycket glest. Och därklarar vi oss bra. Sedan har man i den s.k. avin fört inunderlaget arktisk miljö. Och där har vi mycket att hämta hem.Slutsatsen är därför att man internationellt satsar mycket påregionalpolitiken. Då är det väl inte värt att nu göratolkningen att vi borde skrota regionalpolitiken.Leif : Jag måste börja med att säga att jag påmånga punkter tyvärr inte håller med Per Skedinger. Det kommerkanske inte som någon överraskning. Jag ifrågasätter också storadelar av det underlag som Per Skedinger presenterade.Om man ser på löneskillnaderna på LO-området, som jag ärmycket förtrogen med, kan man konstatera att någralöneskillnader mellan jämförbara branscher inte finns mellanskogslänen och övriga län, utan möjligen tvärtom, dvs. attskogslänen ligger något lägre om man ser på jämförbarabranscher. Sedan finns det en annan industriell struktur däruppe.Jag skulle kunna tala mycket länge, men jag skall försöka attvara kortfattad. Men det andra som jag skulle vilja säga är attjag ifrågasätter slutsatserna att ett lågt löneläge ger flerjobb. Det finns i varje fall inget som pekar på att de ländersom har de lägsta lönerna också har den lägsta arbetslösheten.Om man får möjlighet att konkurrera genom att ständigt sänkalönerna minskar dessutom omvandlingstrycket. Det går precistvärtemot det som vi har diskuterat här tidigare.När det gäller LO:s lönepolitik finns det en tradition inomLO-området som medger en mycket stor flexibilitet bland LO:sanställda. Vi har inom kollektivavtalen en bred arbetsskyldighetsom går mot den anglosachsiska kulturen. Det som vi har fått istället är en stor lönetrygghet i våra avtal. Detta är en mycketdjupt rotad kultur inom hela LO-kollektivet. Attackerna motdenna lönetrygghet väcker större vrede ute i de djupa leden änpå centralorganisationerna. Detta tror jag att man skall haklart för sig när man diskuterar detta. Den solidariskalönepolitiken, som har varit ledstjärna , har inteförlorat sitt stöd bland LO-medlemmarna.Jag tror därför att om man nu skall diskutera förändringar ilönerna, måste man göra det från några andra utgångspunkter. Viär för en personlig löneutveckling för våra medlemmar, om dengrundas på ökade krav som arbetet ställer och om det är möjligtför våra medlemmar att få den kunskap som gör det möjligt att tatill sig de nya arbetsuppgifterna. Det är en grundläggandeprincip som jag tror är oerhört viktig och som är väldigt djuptrotad i den svenska kulturen över huvud taget, i varje fall påarbetarsidan.Det finns mycket mer att säga om lönepolitiken, och jag skullekunna tala mycket länge om den. Men jag skall sluta , eftersomdet är fler på talarlistan.Harald : Per Skedingers inlägg var en redovisningav historia och nuläget. Men seminariet handlar ju om framtidensarbetsplatser.Det som jag skulle vilja efterlysa är litet synpunkter på hurvi skall sikta. Vad tror Per Skedinger om framtiden? Blir detfråga om livslön? Kan du säga något om nya förhandlingsformer?Kan du spåna litet grand om fackets roll? Vi har ju tendensernär det gäller medarbetaravtal, osv.Monica : Fru ordförande! Som norrbottning kan maninte låta bli att reagera. På något sätt kände jag mig alldelesotroligt utpekad.Jag tycker inte att Per Skedinger gör en riktig beskrivning.Han sveper för mycket. Han talar exempelvis om livskvalitet ochregionala rättvisor. När det gäller rättvisan tog han uppkostnaderna, att det t.ex. skulle vara billigare att bo iskogslänen än i storstäderna. I detta avseende skall jag intesäga emot honom. Men för att göra bilden riktig, måste han ocksåta med de dyrare omkostnader som man har om man bor iskogslänen. Om jag köper ett kilo äpplen i är detbilligare än om jag köper ett kilo äpplen hemma i . Om jagskall åka med mina barn och se en film, kanske jag får åka åttamil med egen bil, eftersom det inte finns någon kollektivtrafik.De fördyringar som det innebär, tyckte jag inte att PerSkedinger tog upp.Sedan kan man diskutera begreppet livskvalitet. Förekaffepausen här fick jag ett intryck av att kanske inte varså attraktivt, eftersom det var så kallt där. Just nu är detkallt där. Kvicksilvret pendlar mellan -20 och -. Ochdå vet jag inte hur det är med livskvaliteten.Sedan sade Per Skedinger att om man skulle ha löneskillnader,skulle människorna själva kunna välja var de vill bo och verka.Detta skulle vara det styrande. För oss i skogslänen är detstörsta bekymret just , när det gäller att locka företag, fåsysselsättning och få saker och ting att fungera, att alldelesför många har flyttat. Vi kan inte bygga upp en framtid påpensionärer. Det går inte.60-talets stora utflyttningar från bl.a. har skapatenorma problem som vi nu får försöka överbrygga medregionalpolitik.Jag skall runda av med att säga att jag tycker att om manskall göra denna bild riktigt rättvis, kanske man också skallfundera över vilka pengar som nationen har fått frånskogslänen. Jag skall nämna det färskaste exemplet som gällerNorrbotten, och det handlar om . 1,5 miljardinlevereras till statskassan . På vilket sätt skall vidå kompensera det om vi skall slå sönder både regionalpolitikoch arbetsmarknadspolitik?Per Skedinger: Det första inlägget var från är helt riktigt att sysselsättningen inte beror på baralöneläget. Efterfrågan spelar också en roll. Men när man ser påsysselsättningens regionala fördelning, spelar de regionalalöneskillnaderna en mycket stor roll. Det tyder den mestaforskningen på området på.Jag tycker naturligtvis också att det är viktigt att man harklara målformuleringar när det gäller det regionalpolitiskastödet. Utan klara målformuleringar är det svårt att utvärderadet. Om man inte har målet att folk skall ha riktiga jobb iskogslänen, utan tycker att det är viktigare att ha en vissbefolkning där, kanske man inte behöver ställa samma krav pådessa åtgärder. Det är helt bestämt utifrån de målsättningar somman har med stödet.Elver tog också upp frågan om hur mycket pengarregionalpolitiken drar. Han jämförde med tidigare stöd tillvarvsindustrin och liknande. Detta tidigare stöd, som mestförekom , kan i princip ses som en typ avregionalpolitiskt stöd, eftersom dessa krisindustrier varlokaliserade och koncentrerade till vissa regioner. Jag tyckeratt man vid en helhetsbedömning av regionalpolitiken gott kaninbegripa denna typ av stöd.Regionalpolitik förekommer också, som sade, imånga andra länder. Frågan är hur det blir i samband med ettframtida EG-medlemskap. Jag tycker att våra skogslän harspeciella problem som man kanske inte har nere i . Jagtänker främst på den glesbefolkade arbetsmarknaden och de långaavstånden, som enligt min mening motiverar ett regionalpolitisktstöd.Leif började med att ifrågasätta bilden avrelativlönerna. Jag vill vidhålla att den bild som jag har gett,vilket naturligtvis är aggregerade siffror, ändå ger en riktigbild av hur det ser ut. Det finns stora löneskillnader inomskogslänen. Exempelvis är lönerna lägre i inlandet och högre ikustområdena. Det finns också mer kapitalintensiv industri där.Men t.ex. trävaruindustrin i har ett högre lönelägeän den har i övriga landet. Det tyder på att det finns någon typav spridningseffekter regionalt som jag anser att skogsläneninte är betjänta av när det gäller att få en hög nivå påsysselsättningen.När det gäller frågan om lönetrygghet, tycker jag att det ärlika välbefogat att tala om jobbtrygghet, att i störreutsträckning än vad som är fallet i dessa områden kunna fåett långvarigt och riktigt jobb. Särskilt unga människor fästerstort avseende vid det.Jag tror att det är svårt att i ett centraltlönebildningssystem, i centrala förhandlingar, ta hänsyn tilldessa problem i olika regioner i tillräckligt stor utsträckning.Med ett sådant system är det också svårt att komma till rättamed problemen när det gäller kompetensutveckling. Man får försmå löneskillnader också mellan olika grupper på arbetsmarknadenmed olika utbildning. Det påverkar viljan att investera i högreutbildning.Harald ställde några allmänt hållna frågor. Jag trorinte att det är någon som riktigt vet var de framtida jobbenkommer att finnas. Det är en mycket svår fråga att svara på. Menvad man kan göra är att skapa förutsättningar för att det skallfinnas så många jobb som möjligt rent allmänt, och särskilt i deområden som behöver mer sysselsättning. Man kan slå flera flugori en smäll med ett annorlunda löneförhandlingssystem. Man kanbåde bättre ta till vara sysselsättningsmöjligheterna iskogslänen och ta till vara möjligheterna att stimulera tillinvesteringar i humankapital, utbildning, med ett merföretagsbaserat förhandlingssystem.En representant från skogslänen, , ställde ocksånågra frågor. Hon gjorde ett mycket riktigt påpekande att detfinns många olika aspekter på livskvalitet. Jag tror inte att vihär skall ägna oss åt att exakt försöka fastställa vilkenlivskvalitet som man har i och i skogslänen. Min poängär att den påverkar löntagarnas beslut om bosättning ochflyttning. Det är riktigt att påpeka att det finns mångafördyrande omständigheter i skogslänen, t.ex. långatransportavstånd. Då är det olyckligt med en höjning avbensinskatten. Det försvårar matchningsproblemen påarbetsmarknaden i skogslänen där man har långa avstånd. Det kanfaktiskt öka arbetslösheten där. Det är inte den bäst valdafinansieringsformen för reformer när det gäller skogslänen. Detär helt klart.Det kan innebära problem om människor flyttar från de glestbefolkade områdena. Man får då s.k. uttunningseffekter sompåverkar dem som bor kvar där. Det blir mindre serviceunderlagför postkontor, butiker, ålderdomshem, skolor och liknande.