bet · GH01AU4 · 1993-11-25 00:00:00 — Motionärerna hävdar att en stor del avarbetslösheten inom exempelvis måleribranschen beror påpermitteringsreglerna. Ändrade regler skulle minskaarbetslösheten och otryggheten för många anställda, spara pengarinom a-kassan, förenkla tillfälliga anställningar och innebäraen solidarisk fördelning av arbetsbristen mellan de anställda,heter det i motionen.Även () anser enligt motion 1992/93:A718 attdet finns behov av att ändra permitteringsreglerna. Det harblivit för dyrt för arbetsgivarna att permittera, vilket ledertill att arbetstagare blir uppsagda trots att företagets nedgångkanske bara är tillfällig. Motionären föreslår en återgång tillde regler som gällde . Permittering skall få omfattahögst per kalenderår. Arbetstagare med fast anställningfår rätt till permitteringslön från a-kassan. Arbetsgivaren börvara skyldig att betala ersättning för ett visst antalkarensdagar . Förordningen om permitteringslöneersättningkan upphävas.Peter Kling m.fl. (nyd) framför i motion 1992/93:A720synpunkter liknande dem i de nyssnämnda motionerna A713 (m) ochA718 (fp). I motionen förordas på samma sätt som i motion A718en återgång till de regler som gällde före 1985.Utskottets övervägandenÅr 1984 ingicks mellan SAF och LO ett avtal som innebar attpermitterade arbetstagare fick rätt till full lön från förstadagen av permitteringen. En motsvarande bestämmelse infördesfr.o.m. genom en lagändring i 21 § LAS (prop.1984/85:62, AU4, rskr. Det innebar att regeln om full lönkom att gälla även utanför det kollektivavtalsreglerade området.Ett system med statsbidrag, permitteringslöneersättning, för atttäcka en del av arbetsgivarnas lönekostnader vid permitteringinfördes samtidigt.Före den aktuella lagändringen var arbetsgivaren enligt LASskyldig att betala lön när en permittering varat mer än tvåveckor. I praktiken hade de flesta arbetstagarna påLO--SAF-området någon ersättning under hela permitteringstiden.Under de fem första dagarna betalades lön enligt ettpermitteringslöneavtal som träffades och under defem följande dagarna utgick arbetslöshetsersättning.I det nämnda lagstiftningsärendet anfördes bl.a. följande.Med permittering förstås att en arbetsgivare på grund avtillfällig arbetsbrist, driftsstörning eller annan liknandeomständighet inte kan sysselsätta en arbetstagare och att handärigenom befriar arbetstagaren från skyldigheten att närvara påarbetsplatsen. Permittering medför inte att anställningenupphör. Tvärtom anses arbetstagaren vara skyldig att underpermitteringstiden stå till arbetsgivarens förfogande och medkort varsel kunna återuppta arbetet så snart som möjligt.På de avtalsområden där permitteringsrätt föreligger anses denrättsliga grunden för möjligheten att tillgripa permitteringligga i det enskilda anställningsavtalet och kollektivavtalet.Några lagregler rörande permitteringsrätten som sådan finnsinte. I LAS finns däremot regler om permitteringslön.Allmänt sett anses att en arbetsgivare saknar rätt att ensidigtbesluta om permittering på hela tjänstemannasektorn ochsannolikt också på de kommunala och landstingskommunala områdenaäven utanför tjänstemannaområdet. För privatanställda arbetare,varmed jämställs arbetare i statliga bolag, är huvudregeln attmånadsavlönade arbetstagare inte är skyldiga att underkasta sigpermittering. Däremot föreligger traditionellt en vidsträcktpermitteringsrätt beträffande timanställda och förveckoavlönade, om permitteringen inte gäller endast del avvecka. Även för ackordsavlönade och arbetstagare som uppbärbetingslön är permittering i allmänhet tillåten.ARK behandlar översiktligt systemet med permitteringslön isitt delbetänkande. Kommittén anför att man i detta betänkandeinte nu föreslår någon ändring av reglerna i 21 § LAS som är endel av permitteringslönesystemet.Ny demokrati föreslår i motion A706 en utvidgning avpermitteringsrätten till att gälla även kollektivt anställda ioffentlig sektor. Man anser också att permitteringstiden böringå i uppsägningstiden. I motion A713 (m) begärs attArbetsrättskommittén skall ges tilläggsdirektiv att se överpermitteringsreglerna, och i motionerna A718 (fp) och A720 (nyd)förordas en återgång till de permitteringsregler som gällde föreår 1985.Arbetsrättskommitténs betänkande bereds inomregeringskansliet. förutsätter attregeringen återkommer i frågan. Någon åtgärd kan därförinte anses påkallad med anledning av motionerna. Utskottetavstyrker således motionerna A706, A713, A718 och A720.Turordningslistor som rör föräldralediga resp. äldreVänsterpartiet begär i sin motion A9 att , motbakgrund av den förekommande diskrimineringen av föräldraledigavid avtalsturordningslistor, beslutar att det alltid skallkrävas godkännande av central arbetstagarorganisation i dessafall.Vänsterpartiet anser vidare enligt motion 1991/92:A707 attlagen bör ändras så att fackligt godkännande skall krävas ävenvid en s.k. lagturlista enligt vilken personer över sägsupp. Det förekommer enligt motionen "svartpensioneringar" ävenvid lagturlistor, genom att det felaktigt uppges att personersom uppnått denna ålder inte har tillräckliga kvalifikationerför de återstående arbetsuppgifterna.Utskottet vill med anledning av dessa motionsyrkanden hänvisatill att ARK:s delbetänkande innehåller överväganden och förslagnär det gäller möjligheterna att genom kollektivavtal träffaundantag om avvikelser från lagens regler. Kommitténs förslaggår i en annan riktning än motioner genom attkommittén anser att det bör vara en uppgift för denkollektivavtalsslutande organisationen att bestämma vilket organsom skall företräda organisationen vidkollektivavtalsförhandlingar. Eftersom frågan således äraktualiserad i , saknas det enligt utskottetsmening anledning för att göra något ställningstagandemed anledning av motionsyrkandena. Dessa avstyrks således.39 § anställningsskyddslagenEnligt 39 § anställningsskyddslagen finns en möjlighet förarbetsgivaren att få anställningsförhållandet upplöst om haninte rättar sig efter en dom som innebär att en uppsägning ellerett avskedande ogiltigförklaras. Arbetsgivaren blir skyldig attbetala skadestånd som beräknas efter en schablon.Vänsterpartiet anser i motion A9 denna möjlighet till "utköp"bör begränsas kraftigt och ges formen av ett principförbud somendast får genombrytas om det finns synnerliga skäl.Skadeståndet borde bestämmas till en viss procent avarbetsgivarens årsomsättning och en del av skadeståndettillfalla staten. Partiet begär ett tillkännagivande frånriksdagen om detta.I motion 1991/92:A707 krävs att regelnavskaffas helt och hållet.Utskottet har tidigare tagit ställning tillliknande yrkanden från och då uttalat att detinte är en praktiskt genomförbar ordning att låta arbetstagarenvälja mellan skadestånd och återgång i arbetet. Om arbetsgivareninte böjer sig för domen, får anställningsförhållandet ansesupplöst så att den ohållbara situationen kan bringas ur världen.Utskottet står fast vid detta och avstyrker därmed motion1991/92:A707.När det gäller synpunkterna i den motion som Vänsterpartietväckt med anledning av propositionen, dvs. att möjligheten till"utköp" inte skall tas bort men väl kraftigt begränsas, villutskottet hänvisa till att även denna fråga omfattas av ARK:sdelbetänkande. Kommittén föreslår att regeln i princip skallfinnas kvar och förordar högre normerat skadestånd i vissa fall.Frågan är därmed aktualiserad inom varförnågon åtgärd inte är påkallad. Även motion A9avstyrks således i motsvarande del.Ogiltigförklaring av uppsägning, uppsägningtider m.m.Vänsterpartiet anser enligt motion 1991/92:A707 attogiltigförklaring skall kunna ske av en uppsägning som stridermot turordningsreglerna på samma sätt som på den offentligaarbetsmarknaden. Innebörden av LAS är i detta hänseende attendast skadestånd kan komma i fråga.Utskottet som tidigare tagit ställning till motsvarandemotionsyrkanden från har inte då varit berett attställa sig bakom motionens förslag. Hänvisning har skett tillatt en sådan lösning skulle innebära att en annan arbetstagare istället måste sägas upp för att bereda den förste anställning,som den skulle innebära en processuell komplikation.Utskottet har dessutom utgått från att frågan skulleuppmärksammas i det kommande utredningsarbetet.Utskottet kan nu konstatera att ARK inte föreslagit någonutvidgning av möjligheten att ogiltigförklara en uppsägning pågrund av arbetsbrist. Utskottet står fast vid sitt tidigareställningstagande och avstyrker följaktligen motionsyrkandet.Motion 1991/92:A707 upptar vidare yrkanden om attpreskriptionsfristen vid ogiltighetsförklaring ochogiltighetstalan skall förlängas till en månad samt att en kopiaav uppsägningshandlingen skall sändas till den fackligaorganisationen.I denna fråga kan utskottet konstatera att ARK föreslårförenklade preskriptionsfrister som medför väsentligt längrerådrum för den arbetstagare som vill yrka ogiltigförklaring aven uppsägning eller ett avskedande. Frågan ingår i det somarbetsmarknadsministern anmält att han skall återkomma tillregeringen med. Någon åtgärd är därför inte påkallad medanledning av motionsyrkandet, som således avstyrks av utskottet.Vänsterpartiet anser också enligt den nyssnämnda motionen attuppsägningstiderna bör förlängas för äldre arbetstagare för attförhindra att de trängs ut från arbetsmarknaden.Uppsägningstiden bör enligt motionen vara vidfyllda , vid och vid fyllda60 år.Utskottets uppfattning var när frågan behandlades förra gångenatt det är tveksamt om förlängda uppsägningstider är den bästalösningen på problemet med den äldre arbetskraftens utslagningfrån arbetsmarknaden. Problemet borde i stället lösas inom ramenför arbetsmarknadspolitiken. Även i detta hänseende stårutskottet fast vid sin tidigare uppfattning. Utskottet kandärtill konstatera att ARK inte föreslagit någon förändring avlagens regler om uppsägningstid. Motionen avstyrks i den berördadelen.SkadeståndI motion A11 av () påpekas att propositionensaknar förslag om ändring av reglerna för sanktioner vid brottmot de arbetsrättsliga lagarna. ARK har däremot föreslagit ettnytt synsätt i frågan. Motionären framför att uppgifter frånframför allt småföretagare visar på brister med de nuvarandebestämmelserna. Utdömda skadestånd står inte i rimlig proportiontill de ofta bagatellartade fel som begås. Hänsyn tas inteheller till företagets ekonomiska bärkraft. Detta sammantagetmed att reglerna är snåriga och svårförutsebara medför att mångaföretagare undviker att nyanställa personal. Motionären begärett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt återkommer tillriksdagen med förslag till ändrad lagstiftning på området.I motion 1991/92:A707 framförs ocksåsynpunkter på skadestånden. De bör vara progressiva ochrelateras till företagens omsättning. De belopp som döms ut ärså låga att de har en preventiv verkan enbart i småföretagen,sägs det i motionen. De allmänna skadestånden till enskilda börenligt dessutom göras skattefria.Utskottet kan med anledning av dessa motionsyrkandenkonstatera att ARK förordat ett nytt synsätt i fråga om allmäntskadestånd. Utredningen anser att man vid den helhetsbedömningsom sker vid skadeståndsbestämningen särskilt, förutom denpreventiva funktionen, skall beakta den skadeståndsskyldigesavsikter och motiv med sitt handlande samt denskadeståndsberättigades eget handlande. Om lag- elleravtalsbrottet framstår som ursäktligt skall något skadeståndinte dömas ut.Som anförts har arbetsmarknadsministern anmält atthan avser att senare återkomma i de delar av ARK:s delbetänkandesom inte behandlas i propositionen. Utskottet anser attskadeståndsfrågan är så angelägen att regeringen skyndsamt böråterkomma till i denna del. Därför saknas anledningatt föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna A11 och1991/92:A707 i dessa delar. De avstyrks därmed.I frågan om skattefrihet för allmänt skadestånd enligt LAS kanutskottet konstatera att sådant skadestånd har direkt sambandmed den skadeståndsberättigades anställning varför det enligtutskottets uppfattning har sådan karaktär att det bör beskattas.Med hänvisning till det avstyrker utskottet det nu behandladeyrkandet i motion A707.Förslag som rör medbestämmandelagenI propositionen föreslås två förändringar som gällermedbestämmandelagen. De gäller dels den fackliga vetorättenenligt 38--40 §§, dels blockader mot enmans- och familjeföretag.Den fackliga vetorättenPropositionenReglerna i 38--40 §§ medbestämmandelagen tillämpas när enarbetsgivare vill låta någon utföra visst arbete för hansräkning eller i hans verksamhet utan att denne därvid skall varaarbetstagare hos honom. Vad det framför allt är fråga om ärentreprenader eller inhyrning av arbetskraft. Reglerna ger denarbetstagarorganisation som arbetsgivaren har kollektivavtal medför det aktuella arbetet möjlighet att i vissa fall lägga inveto om åtgärden kan antas medföra åsidosättande av lag ellerkollektivavtal för arbetet eller om åtgärden annars strider motvad som är allmänt godtaget på parternas avtalsområde.Arbetsgivaren har ålagts en särskild primärförhandlingsskyldighet för att arbetstagarorganisationen skallfå möjlighet att ingripa med veto. Bestämmelserna kan frångåsgenom kollektivavtal.I propositionen redovisas den kritik som framförts motreglerna alltsedan de infördes i lagstiftningen genommedbestämmandereformen 1976. Det har ansetts principielltoriktigt att arbetstagarorganisationer getts långtgåendebefogenheter att övervaka att lagar följs. Reglerna tillgodoserinte befogade krav på rättssäkerhet. Tillämpningen hindrar ensund konkurrens därigenom att den arbetsgivare som inte villeller vågar ta strid med organisationen bara anlitarkollektivavtalsbundna företag trots att det inte finns någrasakliga skäl för det. Vetoreglerna kan missbrukas och användasför ovidkommande syften, t.ex. vid konflikter mellanarbetstagarorganisationer. Vid verksamhet kan sådantmissbruk hindra kommunen från att pröva alternativa former försin verksamhet, vilket kan innebära en inskränkning idemokratin. Det framhålls också att den dåvarandeNäringsfrihetsombudsmannen pekat på attreglerna kan hindra sund konkurrens och försvåra nyetableringar.Vissa kollektivavtal innebär oftast att arbetsgivaren slipper taupp förhandling om varje entreprenad om han väljer att baraanlita kollektivavtalsbundna entreprenörer.I propositionen framförs också uppfattningen att vetoreglernainte är effektiva för sitt syfte.En redogörelse lämnas också för vad som gjorts i tiden eftermedbestämmandereformen för att komma till rätta med de problemoch företeelser som vetoreglerna hade till syfte att motverka.Bl.a. nämns näringsförbud, rådgivningsförbud och företagsbot,förändringar på skatte- och uppbördsområdet samt den s.k.F-skattesedeln.I propositionen erinras också om att in- och uthyrning avarbetskraft har legaliserats liksom att statliga myndighetersupphandling har förändrats. Den upphandlande myndigheten måstekontrollera om den som skall anlitas är registrerad för skatteroch avgifter m.m., varför veto kan utövas mot sådanverksamhet.Enligt arbetsmarknadsministern måste man också beakta fråganom de nuvarande reglerna om vetorätt står i överensstämmelse medEG- och EES-rätt. Genom lagen om offentlig upphandlingtransformeras till svensk rätt. Lagen träder ikraft när börjar gälla och innebär att det lägstaanbudet skall antas utom i vissa undantagsfall. Att ett vetoenligt medbestämmandelagen har utövats eller att ett anlitandeav leverantör skulle kunna medföra sådant som utgör grund förveto medför inte att undantag kan göras från huvudregeln omantagande av lägsta anbudet. Arbetsmarknadsministernsuppfattning är att vetoreglerna är oförenliga med EG-reglerna omoffentlig upphandling. Även med hänsyn tillkonkurrensneutraliteten kan vetoreglerna komma i konflikt medEG-reglerna, enligt den bedömning som görs i propositionen.Arbetsmarknadsministern kommer fram till slutsatsen attmöjligheten att utöva veto bör avskaffas. Om vetorättenavskaffas finns enligt propositionen inte heller något behov avden särskilda förhandlingsskyldighet som ingår ivetorättsreglerna eller av den särskildainformationsskyldigheten i sammanhanget. Även de reglerna kandärför avskaffas enligt propositionen. I sammanhanget erinras omde allmänna bestämmelserna i medbestämmandelagen om informationoch förhandling. Detta innebär att 38--40 §§ medbestämmandelagenföreslås upphävda.MotionernaSocialdemokraterna avvisar i sin motion A8 förslaget om attavskaffa vetoreglerna. Med hänsyn till att det inte har kunnatpåvisas några konkreta olägenheter med nuvarande system menarmotionärerna att det saknas skäl att minska arbetstagarnasinflytande när arbetsgivaren avser att anlita en entreprenör.Inte heller beträffande den fackliga vetorätten mot oseriösaentreprenader har regeringen eller ARK kunnat redovisa någrafall av missbruk eller olägenheter med nuvarande system.Dessutom är påståendet i propositionen att dagens regler stridermot EG-rätten felaktigt enligt motionen. Snarare är det så attdet kan ifrågasättas om ett upphävande av reglerna står iöverensstämmelse med åtaganden i . I vissasituationer är nämligen direktivet om arbetstagarens rätt tillanställningsskydd och inflytande vid företagsöverlåtelsertillämpligt. Det finns därför inga skäl att försvaga de fackligaorganisationernas möjligheter att ingripa mot oseriösa företag.Yrkanden om att vetoreglerna inte upphävs finns också iSocialdemokraternas motioner om ekonomisk brottslighet,1991/92:Ju832 resp. 1992/93:Ju817.Ian m.fl. (nyd) anser i partiets motion1992/93:A715 att den fackliga vetorätten vid entreprenader börupphävas.Även avvisar i motion A9 förslaget att avskaffavetorätten. Regeringens motiv för att genomföra den föreslagnaförändringen är inte hållbara enligt partiet. Det är orimligtatt med utgångspunkt från den s.k. Mondhärvan dra slutsatserbeträffande vetorätten. De fackliga erfarenheterna är attomfattningen av grå arbetskraft minskade drastiskt eftervetorättens tillkomst. Ett avskaffande av bestämmelserna kommervidare att hämma den sunda konkurrensen i näringslivet.Regeringens tolkning att vetoreglerna skulle strida motEG-rättens regler om offentlig upphandling är dessutom felaktig.Annika (-) anser i motion A7 att bör avslåregeringens förslag i denna del och stöder sig därvid på attEG-regleringen inte utgör grund för att avskaffa den fackligavetorätten. De fackliga organisationernas rätt att inlägga vetoriktar sig mot sådana företag som enligt direktiven skalluteslutas från deltagande i upphandlingen. Hon anser vidare bör överväga en rätt för entreprenören att föra talan motvetot.Utskottets övervägandenReglerna i MBL om facklig vetorätt har kritiserats alltsedande infördes för omkring . Helt oavsett om reglernavarit effektiva för sitt syfte eller ej kan man enligtutskottets mening ändå konstatera att det finns en rad skäl somtalar för att avskaffa dem. Utskottet ansluter sig i dettahänseende till vad som anförts i propositionen bl.a. om detprincipiellt felaktiga i att arbetstagarorganisationerna gettsbefogenheter att övervaka efterlevnaden av lagar, om risken föratt en sund konkurrens hindras och om risken för missbruk avreglerna. Utskottet anser att även risken för en felaktigtillämpning -- utan att det behöver rubriceras som missbruk --och konsekvenserna av det bör vägas in. I det sammanhanget kanhänvisas till den redovisning över AD-avgöranden som lämnas iARK:s betänkande. Inte i något av de fall som varit uppe tillprövning har vetot avsett en icke godtagbar åtgärd; vetot har istället faktiskt hindrat arbetsgivaren från att vidta godtagbaraåtgärder. Till detta kommer, såsom påpekas i propositionen, attdet finns betydligt bättre lagliga möjligheter att på olikasätt motverka sådant som avses med vetoreglerna. Sedanvetoreglerna infördes har också s.k. uthyrning av arbetskraftlegaliserats vilket i sig minskat utrymmet för att utöva veto.Mot detta har utskottet inte övertygats av Socialdemokraternasoch argument för att ha reglerna kvar.När det gäller den särskilda frågan om vetoreglernasförenlighet med EG-rätten, som tas upp i de nyssnämndapartimotionerna och även av (-) i motion A7 kandet noteras att vetoreglerna ger fackföreningarna vissa"felmarginaler" när det gäller bedömningen av om en åtgärd kanantas medföra att lag åsidosätts etc. Ett förbud kan såledesinträda även om det visar sig att organisationen har fel i sinbedömning av vad åtgärden kommer att leda till. Det är först omorganisationen "saknar fog" för sin ståndpunkt somrättsverkningen av vetot uteblir. Att arbetsgivaren på grund avvetot är förbjuden att anlita en viss entreprenör är såledesinte alltid liktydigt med att entreprenören är en i någonbemärkelse oseriös företagare.Utskottet anser således att det finns starka att avskaffavetorätten. Därmed finns inte heller något skäl att behålla densärskilda förhandlingsrätt som är knuten till vetorättsreglerna.Motion 1992/93:A715 i motsvarande del får anses tillgodoseddmed utskottets ställningstagande medan motionerna A7, A8, A9,1991/92:Ju832 och 1992/93:Ju817 avstyrks i berörda delar.Blockader mot enmans- eller familjeföretagPropositionenI propositionen föreslås att det i medbestämmandelagen förs inen regel om förbud mot stridsåtgärder mot enmans- ellerfamiljeföretag. Förbudet skall även omfatta stridsåtgärder(sympatiåtgärder) som har till ändamål att stödja någon i enkonflikt med ett sådant företag. I behörig ordning beslutadeanställningsblockader berörs dock inte av förbudet.Enligt allmänna regler föreligger rätt att vidta fackligastridsåtgärder, om inte annat följer av lag eller avtal. I ochmed att kollektivavtal har träffats upphör i princip denna rätt;fredsplikt uppstår. Enmans- eller familjeföretag som träffatkollektivavtal är på samma sätt som andra företag i principskyddade mot stridsåtgärder. Men om kollektivavtal inte harträffats, kan företaget bli utsatt för stridsåtgärder, bl.a.blockader. Företaget kan också drabbas av sympatiåtgärder somvidtas till stöd för organisationens krav på kollektivavtal.I propositionen konstateras att huvudavtalet mellan SAF och LOrent faktiskt ger ett familjeföretag ett effektivt skydd motstridsåtgärder, eftersom detta avtal innehåller ett förbud motstridsåtgärder riktade mot enmans- eller familjeföretag. -- , och -- haremellertid inte undertecknat avtalet.Enligt propositionen är det inte rimligt att enarbetstagarorganisation får anordna stridsåtgärder mot ettfamiljeföretag, när syftet är att uppnå ett kollektivavtal som ipraktiken inte kommer att reglera arbetsvillkoren för någonutanför företagarens egen familj. Ett förbud bör dock intesträcka sig längre än vad som är absolut nödvändigt. Därför börenligt propositionen en förbudsregel begränsas till att avsestridsåtgärder som vidtas för att träffa kollektivavtal ochsympatiåtgärder som vidtas till stöd för sådana strävanden.Utanför förbudet bör enligt propositionen falla t.ex. politiskademonstrationsstrejker och sympatiåtgärder till stöd för lovligaprimärkonflikter. Undantag görs också för anställningsblockader.I frågan om vilka företag som bör omfattas av förbudsregelnföreslås följande. Ett företag som inte har någon arbetstagareomfattas, liksom företag i vilka bara den ende ägaren ärarbetstagare. Detsamma gäller företag i vilket bara den endeägaren eller dennes familjemedlemmar är arbetstagare. Omföretaget har flera delägare som alla är medlemmar av sammafamilj är det fråga om ett äkta familjeföretag som omfattas avförbudet. Om det finns delägare som inte är medlemmar av sammafamilj är det inte längre fråga om ett renodlat familjeföretag.När det gäller de personer som skall anses somfamiljemedlemmar räknas make och släktingar i rätt upp- ochnedstigande led och, om de lever i gemensamt bo eller i sammahushåll, även syskon och avlägsnare släktingar. Sambo bör enligtpropositionen jämställas med make.