bet · GG01SfU15 · 1993-05-19 00:00:00 — Enligt dessa beräkningar kan denförsäkringsmässiga besparingen för nästkommande budgetår istället för bli så hög som 430 miljonerkronor och för /. Pågrund av att avslog regeringens förslag omförändringar i delpensionsförsäkringen skall beloppen justerasned i någon omfattning. Det anges vidare att de beräknadebeloppen är mycket konjunkturkänsliga. Utskottet har också frånföreträdare för fått uppgift om, att underförutsättning att varje person som till föjd av propositionensförslag är kvar på arbetsmarknaden efter hindrarungdomar som erhåller ersättning i form av kontantarbetsmarknadsstöd (KAS) och utbildningsbidrag med enmedelersättning på beräknas de ökade utgifterna förarbetslösa ungdomar till för nästkommandebudgetår.Utskottet har begärt arbetsmarknadsutskottets yttrande, delsöver i vilken omfattning förslaget om ändradpensioneringstidpunkt beräknas påverka arbetslöshetstalen förnästa och närmast följande budgetår, dels över vilkaåldersgrupper som kan beräknas bli berörda av en ökadarbetslöshet till följd av förslaget, dels över vilkamerkostnader som en sådan ökad arbetslöshet kan beräknas medförai form av såväl direkta utgifter för ersättningar tillarbetslösa som för arbetsmarknadsåtgärder.Arbetsmarknadsutskottet har inhämtat () yttrande. AMS har i sitt yttrande anfört attsysselsättningsgraden bland 64-åringar successivt har sjunkitoch att den låg på . Enligt AMSkommer antalet sysselsatta 64-åringar att fortsätta att sjunkaunder de kommande två budgetåren. I sina beräkningar har AMSantagit att sysselsättningsgraden kommer att stanna på . Medhänsyn till bl.a. konkurrensen om lediga platser är det enligtAMS rimligt att anta att en utebliven höjning av pensionsålderni första hand påverkar arbetslösheten bland erfaren arbetskraft,men att sysselsättningstillfällen för ungdomar kan komma attöppnas i ett andra eller tredje steg, i interna eller externaanställningskedjor. Den beräkning i form av kostnader somredovisas i socialförsäkringsutskottets promemoria och somenbart utgår från att ungdomarbetslösheten påverkas (KAS)underskattar enligt AMS mening kostnaderna. AMS anser det varaett rimligt antagande att de genom förslaget om höjdpensionsålder tillkommande arbetslöshetsmånaderna fördelar sigpå KAS, ersättning från arbetslöshetskassa, ocharbetsmarknadspolitiska åtgärder som arbetslösheten i stort. AMSberäknar mot bakgrund härav de arbetsmarknadsrelateradeutgifterna för den föreslagna höjningen av pensionsåldern till494 för /94 och till för /95.Arbetsmarknadsutskottet uppger i sitt yttrande att enligt debedömningar AMS gör i sin vårprognos 1993 kommer arbetslöshetenatt fortsätta att öka och första halvåret 1994trots större insatser än någonsin inom arbetsmarknadspolitiken.För år 1993 beräknas den genomsnittliga arbetslösheten till 8,mot . Arbetslösheten förväntas fortsättaatt öka till . Inräknatpersoner i arbetsmarknadspolitiska åtgärder kan avarbetskraften då komma att stå utanför den reguljäraarbetsmarknaden. anser att de antagandensom AMS utgår från i sin beräkning av kostnadsökningen förarbetsmarknadsinsatser till följd av detföreliggande förslaget om höjd pensionsålder framstår somrimliga. framhåller vidare att enligtutskottets mening måste ansträngningarna främst vara inriktadepå att motverka utvecklingen mot de synnerligen högaarbetslöshetstal som kan förutses under nästa budgetår, och attför detta talar både samhällsekonomiska och sociala skäl.Pensionsarbetsgruppen har i en promemoria (Ds 1992:89)redovisat vissa preliminära ståndpunkter för sitt arbete. Enligtdenna skiss är det väsentligt att pensionssystemet behåller sinväsentliga funktion att tillförsäkra en inkomsttrygghet åt helabefolkningen för ålderdomen. En annan grundläggande fråga är omden framtida ålderspensioneringen skall vara ett obligatoriumeller om den för framtiden skall utformas med större ellermindre inslag av frivillighet. Ett nytt system bör enligtarbetsgruppen vara konstruerat så att det kan bestå . Andra utgångspunkter för gruppens arbete är attåstadkomma en ökad direkt koppling mellan avgifter och förmåneroch att ett nytt system bör präglas av stor flexibilitet när detgäller övergången från förvärvsarbete till ålderspension samtatt stor valfrihet bör medges de försäkrade i detta hänseende.Avsikten är att pensionsarbetsgruppen skall lämna sitt förslagom det framtida penionssystemet under hösten 1993.Utskottet anser att vad som framkommit genomarbetsmarknadsutskottets yttrande talar för att någrabesparingar i en storleksordning som gör det motiverat att redanden påbörja en ändring av pensioneringstidpunkteninte finns. Tvärtom finns en risk att de besparingar som harberäknats uppkomma inom pensionssystemet helt uteblir till följdav ökade kostnader för arbetslöshetsförsäkringarna. Ävenmerparten av övriga förväntade statsfinansiella effekter i formav ökade socialavgifter och höjda skatteintäkter skulle utebli,om 65-åringar som blir kvar i förvärvslivet hindrar arbetslösaatt få arbete i den omfattning som AMS förutsatt. Någrasocialavgifter betalas inte för ersättningar från det statligatrygghetssystemet och skatteintäkterna ökar även från varjearbetslös person som bereds plats på arbetsmarknaden.Det anförda innebär att utskottet inte av besparingsskäl kanförorda att pensioneringstidpunkten ändras redan fr.o.m. den 1oktober eller ens från den 1 januari 1994.Enligt utskottets mening talar mycket för attpensionsarbetsgruppen bör få i uppdrag att ytterligare beredafrågan om en höjd pensionsålder för att frågan skall få ensamlad bedömning i anslutning till arbetsgruppens övervägandenom ett utvecklat system för en flexibel pensionsålder. Det fårankomma på regeringen att göra den slutliga bedömningen av nären höjning av pensionsåldern lämpligen bör ske. Riktpunkten harvarit att den successiva höjningen skall vara fullt genomfördden . Huruvida denna riktpunkt fortfarande kan ägagiltighet beror till stor del på arbetsmarknadsläget under dekommande åren. Utskottet kan för sin del tänka sig att höjningenav pensionsåldern sker i snabbare takt än ,antingen genom att höjningen sker i taget i taget, om arbetsmarknadsläget förbättras i sådangrad att de åsyftade besparingarna kan uppnås vid den nämndatidpunkten.Det anförda innebär att den föreliggande propositionen böravslås av . Härigenom tillgodoses motionsyrkandena.Utskottet vill i övrigt ge några synpunkter på detföreliggande förslaget som kan tjäna som ledning för ettkommande förslag. Arbetsmarknadens parter har genom dettaförslag fått en på sig att omförhandla gällandepensionsavtal. Utskottet anser det rimligt att ett kommandeförslag ger parterna bättre rådrum för att överväga nödvändigaändringar i avtalen. Utskottet anser också att den konstruktionsom den senarelagda utbetalningstidpunkten för pensionerna fått,och som innebär att pensionen skulle börja utbetalas kvartaletefter det att den försäkrade fyllt , är mindretillfredsställande. Utskottet förutsätter att man försöker finnaen konstruktion som är mer rättvis mellan olika försäkrade,t.ex. att pensionsutbetalningarna påbörjas månaden efter den dåden försäkrade fyller 66 år.Den faktiska pensionsåldern till följd av samtliga allmännaförtidspensioner, sjukbidrag, långa sjukfall, förtidspension pågrund av avtal m.m. är 59--. Alla faktorersom bidragit till detta bör prövas förutsättningslöst. Utskottetär övertygat om att en höjning av den faktiska pensionsåldernmed ett eller fler år genom att framför alltförtidspensioneringar för yngre och medelålders personer undviksi möjligaste mån är den bästa åtgärden för att långsiktigtminska kostnaderna för pensionssystemet. Fr.o.m. den 1 januari1992 infördes i AFL regler om rehabiliteringspenning ochrehabiliteringsersättning. Avsikten med dessa regler var bl.a.att minska antalet förtidspensioner. Enligt utskottetsuppfattning har arbetet i dessa avseenden ännu inte lyckats såsom var förutsatt. Detta kan till stor del bero på attarbetsgivarna har det omedelbara ansvaret för rehabiliteringen,och att det rådande arbetsmarknadsläget försvårar för dem attleva upp till detta ansvar. För att ett rehabiliteringsarbeteskall ha framgång krävs också betydande resurser hosförsäkringskassorna i form av såväl kompetent personal somekonomiska tillgångar. Utskottet anser det vara av största viktatt dessa synpunkter beaktas vid utvecklingen av det fortsattaarbetet med rehabilitering.Utskottet föreslår att som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört om åtgärder för att höja denfaktiska pensionsåldern.Proposition 1992/93:178Sjukersättning vid långvarig sjukskrivningRiksdagen beslöt (prop. 1992/93:31, bet. SfU9,rskr. 157) att införa en karensdag och ändradekompensationsnivåer för ersättning vid sjukdom. Enligt beslutet,som i denna del kommer att tillämpas först fr.o.m. den 1 juli1993, skall sjukpenning fr.o.m. den 366:e dagen i en sjukperiodutges av den sjukpenninggrundande inkomsten.I proposition 1992/93:31 förutskickade föredragandestatsrådet, i anslutning till förslaget om en sänkning avkompensationsnivån efter den 365:e dagen i ett sjukdomsfall, atthan avsåg att, innan den nya kompensationsnivån börjadetillämpas, återkomma till med förslag om särskildaregler för dels personer som varit sjukskrivna mensom efter en begränsad tids medicinsk behandling kom att återgåtill arbete, dels personer som hade livshotande sjukdomar.Vidare anförde han att det kunde finnas ett behov av en spärrgenom sammanläggning av sjukperioder så att den åsyftadeeffekten av nivåsänkningen uppnåddes.I proposition 1992/93:178 föreslås att för tid under vilken enförsäkrad på grund av sjukdom genomgår medicinsk behandlingeller medicinsk rehabilitering skall sjukpenning av densjukpenninggrundande inkomsten kunna utges även efter den 365:edagen i sjukperioden. I propositionen framhålls att någonändring av möjligheterna att erhålla sjukbidrag ellerförtidspension inte är avsedd. Motivet till införandet av sänktaersättningsnivåer i sjukförsäkringen är regeringens strävan attminska omfattningen av de mycket långa sjukfallen. Bland deförsäkrade som varit sjukskrivna finns de somantingen kommer att återgå i arbete eller vara föremål förarbetslivsinriktad rehabilitering eller prövas för sjukbidrageller förtidspension. För den övriga gruppen som varitsjukskriven finns, enligt propositionen, de somännu inte är medicinskt färdigbehandlade eller varsarbetsförmåga inte beräknas vara nedsatt ytterligare minst ettår. Enligt statsrådets uppfattning bör bestämmelsen om sänktersättningsnivå till inte tillämpas för vissa av dessapersoner och en undantagsregel införas så att sjukpenning ivissa särskilda fall kan utges av densjukpenninggrundande inkomsten även efter den 365:e dagen isjukperioden. En sådan undantagsregel kan, anför han, ge upphovtill svåra avgränsningsproblem. För att inte sjukdomens artskall avgöra ersättningsnivån har han valt att knyta nivån tilltid då den försäkrade genomgår medicinsk behandling ellermedicinsk rehabilitering. Som villkor för att få ersättningenligt den högre nivån föreslås gälla att behandlingenordinerats av läkare och ingår i en behandlingsplan som hargodkänts av . Avsikten är dock inte attförsäkringskassan skall godkänna behandlingen som sådan. I enbehandlingsplan bör enligt statsrådet ställas krav på att denförsäkrade har regelbunden kontakt med den behandlande läkaren,varvid det är lämpligt att föreskriva att läkarbesök skallföretas i vart fall en gång . Sjukpenning avden sjukpenninggrundande inkomsten bör enligt propositionenkunna utges så länge behandlingen pågår.I propositionen föreslås också regeländringar som skallförhindra att en försäkrad på ett alltför enkelt sätt undgår ensänkning av ersättningsnivån till . Förslaget i denna delinnebär att sjukpenning på denna nivå skall utges om denförsäkrade haft sjukperioder somsammanlagt omfattar minst . Tid före ett30-dagarsuppehåll räknas inte. Sjukpenning på nivån skallutges till dess att friskanmälan följs av en period somöverstiger . Spärregeln har enligt propositionenutformats så att den inte motverkar rehabilitering och skallvara lätt att administrera för försäkringskassorna samt lätt attförstå för den försäkrade.I motion Sf25 av m.fl. (v) yrkande 5 begärmotionärerna avslag på propositionens förslag till ändringar ibestämmelserna avseende kompensationsnivån med hänvisningtill att de anser att kompensationsnivån under hela sjukperiodenskall vara . I yrkande 6 begär de förslag från regeringenhärom. Motionärerna anför att den sänktaersättningsnivån kommer att öka förtidspensioneringarna. Demenar även att det regelsystem som tillskapats genom de olikaåtgärder och förslag som den sittande regeringen åstadkommit görsocialförsäkringssystemet än mer snårigt.Utskottet anser att bör vidhålla sitt nyligenfattade beslut om sänkta kompensationsnivåer inomsjukförsäkringen och avstyrker bifall till motion Sf25 yrkandena5 och 6.Vad avser propositionens förslag om att sjukpenning skallutges av den sjukpenninggrundande inkomsten även efterden 365:e dagen i sjukpenningperioden till en försäkrad somgenomgår medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering harutskottet ingen annan erinran än att utskottet anser attbegreppen medicinsk behandling och medicinsk rehabilitering börpreciseras närmare för att undvika tolkningsproblem. Medmedicinsk behandling skall avses aktiva insatser som syftar tillatt bota eller förbättra sjukdomstillståndet och återställaarbetsförmågan. Den som med hjälp av sjukvårdspersonalregelbundet får behandling i form av t.ex. injektioner,omläggning antingen i hemmet eller på sjukvårdsinrättning skallanses genomgå medicinsk behandling. Behandling i form avsamtalsterapi kan ingå i planen i de fall terapin ges avpsykiater, leg. psykolog eller leg. psykoterapeut. Däremot anserutskottet att behandling i form av kostregim ibantningssyfte eller liknande inte skall godkännas i planen.Inte heller bör enstaka besök för åtgärder hos sjukvårdspersonalgodkännas i planen. I propositionen uttalas i detta hänseendeatt i planen bör ställas krav på regelbunden kontakt med denbehandlande läkaren, varvid det är lämpligt att föreskriva attläkarbesök skall företas i vart fall en gång per månad.Utskottet kan acceptera att så som en månad kanförflyta mellan läkarbesöken under förutsättning att det mellandessa besök också sker annan medicinsk behandling. Med medicinskbehandling skall vidare avses behandling av sådana sjukdomar somfortlöpande försämrar patientens hälsotillstånd och som kanbedömas som livshotande. Behandlingen kan i de senare fallenäven bestå av enbart smärtlindring.Med medicinsk rehabilitering skall enligt utskottetsuppfattning avses aktiva åtgärder som syftar till att förkortasjukdomstiden och att helt eller delvis häva nedsättningen avarbetsförmågan. De aktiviteter som skall kunna godkännas avförsäkringskassan i en plan skall vara sådana som kräver insatsav sjukvårdspersonal och den försäkrade tillsammans. Egenträning på gymnastikinstitut eller liknande bör sålunda integodkännas. Enstaka besök för åtgärder hos sjukvårdspersonal börheller inte kunna godkännas i planen. Inte heller bör alltföroregelbundna aktiviteter kunna godkännas.Utskottet vill i sammanhanget understryka att det för denenskilde är av största vikt att möjlighet till såväl medicinsksom arbetslivsinriktad rehabilitering erbjuds den som önskar fårehabilitering och för vilken rehabilitering är meningsfull,eftersom det inte är acceptabelt att den försäkrade skall fåersättning enligt en lägre sjukpenningnivå på grund av attsamhällets rehabiliteringsresurser är otillräckliga. Utskottetförutsätter att fortlöpande följer upputvecklingen i detta avseende och, om det skulle visa sig atttillräckliga resurser saknas för rehabilitering av vissa grupperförsäkrade, uppmärksammar regeringen på detta.Utskottet har i sitt yttrande SfU4y till finansutskottet överkompletteringspropositionen tagit upp frågan om vilka ekonomiskaeffekter som kan följa av kompensationsnivån på efter den365:e dagen i ett sjukfall, och utskottet vill även i dettasammanhang beröra denna fråga.I proposition 1992/93:31 beräknades de årliga besparingarnainom sjukpenningförsäkringen med anledning av denna lägre nivåtill . I samband med beslutet om enkompensationsnivå på för längre sjukfall uttalades såväl ipropositionen som av att målet borde vara att ingenlångtidssjukskriven som passerar ettårsgränsen får sinsjukpenning sänkt utan att andra alternativ än fortsattsjukpenning prövats.De alternativ som kommer att finnas med de förslag som nulagts fram i proposition 178 är medicinsk rehabilitering ochbehandling på en kompensationsnivå av , arbetslivsinriktadrehabilitering på en kompensationsnivå av och -- omarbetsskadelivränta beviljas för den tid rehabilitering sker --, eller förtidspension/sjukbidrag när rehabilitering inteär meningsfull och nedsättningen av arbetsförmågan kan väntasbli varaktig eller bestående . Dessutom kanden som vägrar att underkasta sig rehabilitering utan giltiganledning få sin sjukpenning helt indragen. Med dessa alternativförutser utskottet att relativt få personer vid en avsedd ochriktig tillämpning av reglerna kommer att få sjukpenning påkompensationsnivån . Besparingarna torde därmed bliblygsamma i förhållande till vad som tidigare beräknats. Däremotkan förekomsten av den lägre nivån som sådan påskynda enrehabilitering, vilket har ett värde i sig. Den kan å andrasidan också påskynda en förtidspensionering. Mot denna bakgrundanser utskottet att det är angeläget att effekterna avnivåsänkningen till noga följs upp och möjligtutvärderas. Utskottet anser att som sin mening bör geregeringen detta till känna.Med det anförda tillstyrker utskottet propositionens förslag inu berörd del. Utskottet tillstyrker också förslaget om ensammanläggningsregel.Övriga frågorRiksdagen har (rskr. 321) på förslag avsocialutskottet i betänkande 1992/93:SoU19 beslutat om ändringari 2 kap. 6 § och 4 kap. 10 § lagen (1982:381) om allmänförsäkring vilka skall träda i kraft den 1 januari 1994.Riksdagen har därefter (rskr. 335) på förslag avsocialförsäkringsutskottet i betänkande 1992/93:SfU17 beslutatom andra ändringar i samma lagrum redan fr.o.m. den 1 juli 1993.Socialförsäkringsutskottet föreslår att förenämndabeslut vad avser de nämnda lagrummen anpassas tillbeslutet i enlighet med vad som framgår av bilaga 2. beträffande höjd pensionsålderatt med anledning av motionerna 1992/93:Sf23,1992/93:Sf24, 1992/93:Sf261 yrkande 4 och 1992/93:Sf286dels avslår proposition 1992/93:155,dels som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört om höjd pensionsålder och om åtgärder för atthöja den faktiska pensionsåldern,2. beträffande kompensationsnivån inom sjukförsäkringenatt avslår motion 1992/93:Sf25 yrkandena 5 och 6,men. (v) - delvis3. beträffande medicinsk behandling m.m.att med bifall till proposition 1992/93:178 i dennadeldels antar det av utskottet i bilaga 1 framlagdaförslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmänförsäkring,dels som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört om uppföljning och utvärdering avkompensationsnivån ,men. (v) - delvis4. beträffande övriga frågoratt med ändring av sitt beslut (rskr.321) såvitt gäller lagen om ändring i lagen (1962:381) om allmänförsäkring beslutar att 2 kap. 6 § och 4 kap. 10 § sistnämndalag skall ha de som utskottets förslag betecknade lydelserna somframgår av bilaga 2.Stockholm den 19 maj 1993På socialförsäkringsutskottets vägnarGullan LindbladI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (),(), (), (), HansDau (m), (), (), ArneJansson (nyd), (), () ochLiselotte Wågö (m).Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten ()närvarit vid den slutliga behandlingen av ärendet.Särskilt yttrandeArne (nyd) anför:Såsom framgår av utskottets betänkande skulle betydligt störrebesparingar inom pensionssystemet kunna uppkomma genom enhöjning av den faktiska pensionsåldern än genom en enbartformell höjning av den allmänna pensionsåldern med ett år.Möjligheterna att höja den faktiska pensionsåldern är i höggrad beroende av om arbetslösheten kan minskas. Jag anser därföratt det är av vital betydelse att villkoren för företagen --speciellt de små och medelstora företagen -- förbättras och attarbetsmarknadslagstiftningen reformeras för att man skall kunnafå en positiv utveckling på arbetsmarknaden, och Ny demokratikommer att i annat sammanhang verka för detta.Meningsyttring av suppleantMeningsyttring får avges av suppleant från Vänsterpartieteftersom partiet inte företräds av ordinarie ledamot iutskottet.Berith () anför:I betänkandet anges att det får ankomma på regeringen att göraden slutliga bedömningen av när en höjning av pensionsåldernlämpligen kan ske samt att utskottet kan tänka sig att höjningenav pensionsåldern sker i snabbare takt än över en fyraårsperiod.Jag anser att utskottet borde ha föreslagit attavslå regeringens förslag om höjd pensionsålder utan angivandeav nämnda åsikter. Enligt min mening kan åsikterna verkahämmande för pensionsarbetsgruppen i det fortsatta arbetet meden reformering av pensionssystemet. I betänkandet borde därfördet stycke på s. 2 som börjar med "Vidare anser" och slutar med"nämnda tidpunkten" samt det stycke på s. 12 som börjar med "Detfår" och slutar med "nämnda tidpunkten" utgå.Vad gäller kompensationsnivån inom sjukförsäkringen ochmedicinsk behandling m.m. (mom. 2 och 3) befarar jag att denredan genomförda sänkningen av ersättningsnivåerna till 70 och80 % kommer att leda till ökad förtidspensionering och till ettännu mer snårigt system. För att få en bättrefördelningspolitisk effekt och för att bibehålla sjukförmånernaför människor med inkomster , anserjag att lägsta kompensationsnivå skall vara och att man istället skall sänka ersättningstaket från 7,5 basbelopp till 5,5basbelopp. Därmed behöver man inte göra särlösningar förpersoner som genomgår medicinsk rehabilitering m.m. och någottillkännagivande om uppföljning och utvärdering avkompensationsnivån behövs inte heller. Regeringen börsnarast lägga fram förslag om höjning av kompensationsnivån ochsänkning av ersättningstaket i enlighet med det anförda.Mot bakgrund av det anförda anser jag att utskottet under mom.2 och 3 borde ha hemställt:2. beträffande kompensationsnivån inom sjukförsäkringenatt med anledning av motion 1992/93:Sf25 yrkandena 5och 6 som sin mening ger regeringen till känna vad ovan anförtsi denna del,3. beträffande medicinsk behandling m.m.att antar det av utskottet i bilaga 1 framlagdaförslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmänförsäkring.Av utskottet framlagt lagförslag Förslag tillLag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkringHärigenom föreskrivs att i lagen (1962:381) om allmänförsäkring skall införas två nya paragrafer 3 kap. 4 c och 4 d §§av följande lydelse.Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 kap.4 c § Om den försäkrade under de närmast föregående haft sjukperioder som omfattat sammanlagt minst , skall hel sjukpenning för dag utges med högst av den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst delad med 365 eller, vid sjukpenningberäkning enligt 10 a §, med motsvarande arbetstidsfaktor. Detta gäller till dess förflutit sedan en sjukperiod avslutats utan att en ny sjukperiod påbörjats. Vid beräkningen av antalet sjukperioddagar beaktas inte dagar före ett uppehåll mellan sjukperioder på . Högre sjukpenning kan utges enligt 4 b, 4 d och 7 b §§. 4 d § Den allmänna kan efter ansökan av den försäkrade besluta att hel sjukpenning för dag som annars skulle ha utgivits i stället skall utges av den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst delad med 365 eller, vid sjukpenningberäkning enligt 10 a §, med motsvarande arbetstidsfaktor. Ett sådant beslut får meddelas för en period när den försäkrade på grund av sjukdom genomgår medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering. Som villkor gäller att behandlingen eller rehabiliteringen har ordinerats av läkare och ingår iNuvarande lydelse Föreslagen lydelse en av godkänd plan. Beslutet gäller från och med den dag då ansökan gjordes hos , om inte annat sägs i beslutet.