bet · GG01JoU15 · 1993-05-04 00:00:00 — Sådan planering är ett led i det s.k.ståndortsanpassade skogsbruket som slår igenom alltmer.Utskottet har i detta avseende ingen annan mening än den somframförs i motion Jo71 om att näringsläckaget från våraskogsmarker måste hejdas. Till skillnad från motionärerna anserdock utskottet att det ingår i det ståndortsanpassadeskogsbruket att det vid varje avverkningstillfälle görs sådanabedömningar att näringsläckaget nedbringas till ett minimum. Denya dikningsreglerna har samma syfte. Förslagen om kalkning ochvitaliseringsgödsling innebär ytterligare åtgärder motnäringsläckaget. Med det anförda avstyrks motion Jo71yrkande5.Luftföroreningarna och deras följder är som jordbruksministernframhåller ett av de största miljöproblemen i vårt land.Särskilt i södra och västra har de orsakat mätbaraeffekter i form av direkta skador på träden och markskador. Ävende globala hot om klimatförändringar och ökad ultraviolettstrålning som föreligger på grund av växthuseffekten och ettuttunnat ozonskikt bör uppmärksammas i detta sammanhang.Bekämpningen av orsakerna kräver internationell samverkan. Närdet gäller försurningen ger även egna nationella åtgärderbetydande effekt. har desvenska svavelutsläppen minskat . Svavelskatten harbidragit till detta. En följd är att endast en åttondedel avsvavelnedfallet över härrör från svenska källor.Kväveutsläppen har dock inte kunnat minskas i den utsträckningsom förutsetts. En skatt på kväveoxidutsläpp har därföraviserats av regeringen. Därutöver krävs särskilda åtgärder föratt restaurera bl.a. mark och vatten som tagit skada avluftemissionerna. För skogsmarkens del kan detta ske i form avkalkning och s.k. vitaliseringsgödsling.Utskottet har i olika sammanhang uttalat övertygelsen attkraftfulla åtgärder krävs för att vi skall komma till rätta medbåde försurningsproblemen och de globala atmosfäriskamiljöhoten. är med hänsyn till den geologiska strukturensärskilt känsligt för sura nedfall av svavel- och kväveoxider.Åtgärder måste vidtas både på det nationella planet och iinternationell samverkan. Ett mångformigt skogsekosystemmed en god ekologisk anpassningsförmåga innebär dock i sigsjälvt en viktig förebyggande åtgärd mot den ökade stress somluftföroreningar och atmosfäriska förändringar kan komma attmedföra.Vad avser produktionsmålet för skogsbruket vill utskottetbetona skogens och skogsbrukets stora betydelse för landetsekonomi och vårt välstånd. Skogen har under överskådlig tidvarit en viktig försörjningskälla i vårt land. Den ger råvaraför vår skogsindustri och den kan även förse oss medenergiråvara. Skogsindustrin är vår främsta exportnäring.Nettoexportvärdet är mer än dubbelt så stort som för verkstads-och bilindustrin tillsammans.Med hänsyn till skogsnäringens grundläggande betydelse försvensk ekonomi framstår enligt utskottets mening ett effektivtoch rationellt bedrivet skogsbruk som en nödvändig förutsättningför en fortsatt välståndsutveckling. I stora delar av Sverigesysselsätter skogsnäringen en betydande del av arbetskraften.Den snabba modernisering av skogsbruket som ägt rum under senareår bör tillsammans med en aktivt bedriven utbildning av de iskogen yrkesverksamma möjliggöra en fortsatt utveckling mot ettvarierat, ståndortsanpassat skogsbruk som drivs i samklang medde ekologiska behoven.Utskottet delar även jordbruksministerns optimistiska syn påframtiden. Befolkningsutvecklingen talar för ett fortsatt ökatbehov av de produkter som skogen kan ge. Internationellaprognoser visar på en fortsatt stadig efterfrågeutveckling påmassa och papper. Det är emellertid nödvändigt att skogsnäringenvidgar perspektivet. Svensk skogsnäring och skogsindustrin börta till vara de särskilda förutsättningar som vi har. Enuthållig tillväxt som nationellt och globalt kan försörja enväxande världsbefolkning måste ha en produktion som baserar sigpå förnybara råvaror och en ökad återanvändning. I detperspektivet talar det mesta för att träbaserade produkterfortlöpande skall ersätta produkter som i huvudsak tillverkasmed utnyttjande av fossil energi.Utskottets ställningstagande beträffande utgångspunkten förskogspolitiken och den dubbla målsättningen för denna ligger iväsentliga delar i linje med den diskussion som förs i motionJo81. Denna bör alltså inte föranleda någon särskild åtgärd frånriksdagens sida såvitt nu är i fråga (yrkande1).Vad utskottet anfört är även ägnat att i hög grad tillgodosesyftet med motion Jo74 yrkande1. Skogsnäringens storabetydelse för den svenska ekonomin måste som nämnts ständigthållas i minnet vid avvägningen mellan hänsynen tillproduktionsmål och miljömål. Någon ytterligare åtgärdmed anledning av yrkandet påkallas alltså inte.Utskottet föreslår alltså att godkänner vad somförordats i propositionen om miljömålet och produktionsmålet förskogsbruket.Medlen i skogspolitikenPropositionenAllmäntRegeringen bedömer att medlen i skogspolitiken liksom hittillsbör vara av rättslig, ekonomisk och administrativ art.Avvägningen mellan dem bör dock förändras.Jordbruksministern erinrar om att han har betonatkravet på långsiktighet i skogspolitiken och att målen förskogspolitiken måste ha en sådan inriktning. När det gällerutformningen av medlen behövs en större flexibilitet. Medlenmåste, även om de syftar mot samma mål, kunna anpassas närförhållandena förändras och nya kunskaper tillförs. Vissstabilitet i medlen är dock önskvärd.Den skogspolitik som bör läggas fast kännetecknas vadgäller medlen av tre förändringar i förhållande till gällandepolitik. För det första innebär det en ökad frihet förskogsägaren att agera inom de ramar som staten ställer upp. Deninnebär för det andra ett ökat ansvar för skogsägaren: dels föratt i den nya friheten tillgodose de av statsmakterna fastlagdaskogspolitiska målen, dels ekonomiskt för sitt skogsbruk som enmotprestation till de minskade skatter och avgifter som harbeslutats. För det tredje förutsätter den nya skogspolitikenbättre kunskaper hos skogsägaren. Genom de förändringar som nuredovisats uppnås en integrering av naturvårdsintressena.Sammantaget leder detta till att skogspolitikens medel bör gesen annan sammansättning än . I likhet medkommittén bedömer jordbruksministern dock att de även ifortsättningen bör rymma rättsliga, ekonomiska ochadministrativa delar. Skogsvårdslagstiftningen bör somhittills ange ramarna för hur skogsbruket bör bedrivas.Lagstiftningen är i sina grundläggande delar allmänt accepterad.Den har skapat normer som svenska skogsägare finner riktiga ochrimliga. är det nu dags att förenkla lagstiftningen.-- -- --Förslagen i det följande innebär även att visst skydd mot enexploatering av skogarna behålls.Viktigare i sammanhanget är enligt min mening attföreskrifterna till lagen görs mindre detaljerade och attallmänna råd till lagstiftning verkligen framstår som sådana förskogsägaren och inte som bindande föreskrifter. Det är alltsånödvändigt att de bemyndiganden som lagen kommer att innehållainte utnyttjas för att skapa en ny, omfattande och kompliceraddetaljreglering för skogsägarna. Härigenom får skogsägaren denhandlingsfrihet som kommittén har förordat och som leder till ennödvändig och önskvärd diversitet i skogsbruket. En sådanavreglering bidrar också till att stärka äganderätten. Detta äri linje med grunderna för det arbete som pågår inomÄganderättskommittén.-- -- --Flera bestämmelser i naturvårdslagstiftningen utgör delar iden lagstiftning som reglerar skogsbruket. Med den ökade tyngdsom miljöfrågorna bör ges i skogspolitiken framstår det somalltmer tydligt att dessa lagbestämmelser kompletterarskogsvårdslagen. Detta ställer särskilda krav på samordningmellan lagarna. Motsvarande kan sägas om vissa bestämmelser ilagen (1988:950) om kulturminnen m.m.-- -- --Med den nya inriktning som skogspolitiken bör ges blir detnödvändigare än någonsin att skogsägaren själv har eller kan gessådana kunskaper om skogsbruk och miljöfrågor att deövergripande målen tillgodoses i verksamheten. En ökande andelskogsägare saknar den naturliga förankring i lantbruket somhittills har kännetecknat de svenska skogsägarna.Skogsfastigheter förvärvas i ökad utsträckning ikapitalplaceringssyfte eller av andra skäl än att bilda underlagför sysselsättning och permanent boende. Många blir skogsägaregenom arv.Under hela 1900-talet har rådgivning varit ett viktigtkomplement till skogsvårdslagen. Rådgivningen har betonatskraftigt i de skogspolitiska besluten och anges särskilt i nugällande lag. Den nya inriktningen av skogspolitiken förstärkerrådgivningens betydelse. Politiken kräver också att rådgivningenbreddas väsentligt för att omfatta även ekologi i vid mening ochkulturmiljön.-- -- --För dem som yrkesmässigt verkar på olika nivåer och inom olikasektorer i skogsbruket är en adekvat utbildning viktig. Frågorom skogsutbildningen har tagits upp av regeringen i proposition1992/93:170 om forskning för kunskap och framsteg.-- -- --I proposition 1992/93:179 om åtgärder mot klimatpåverkan m.m.tas upp frågan om fortsatta statliga insatser för utvecklingenav biobränsleanvändningen, en fråga med stark och betydelsefullanknytning till skogsbrukets framtid.-- -- --Statligt ekonomiskt stöd bör kunna ges en mindre framträdanderoll i skogspolitiken. Generellt innebär regeringensnäringspolitik en ökad frihet för företagarna. Det tar sig bl.a.uttryck i en minskad skatte- och avgiftsbelastning förföretagen. I gengäld får företagen klara sig utan eller medminskat statligt stöd. Skogsbruket har som andra sektorer inäringslivet fått del av den minskade skattebelastningen. Mendessutom har skogsvårdsavgiften avskaffats. Skogsvårdsavgiftenhar finansierat bl.a. statligt stöd till skogsbruket. När den nufaller bort finns det ingen anledning att annat än iundantagsfall behålla statligt ekonomiskt stöd.I det föregående har jag gjort den bedömningen att skogsbruketkommer att spela en viktig roll för sysselsättning ochförsörjning i vårt land och därmed för att behålla en levandelandsbygd. Det måste emellertid stå helt klart att antaletsysselsatta i näringen aldrig kommer att vara på långt när såstort som . Behovet av rationaliseringar ochkostnadssänkningar kommer att finnas kvar. Emellertid kommerskogsbruket även i fortsättningen att vara viktigt för att skaparegional balans. Skogsbruket rymmer också möjligheter tillsysselsättning i verksamheter som kan vara viktiga investeringarför framtiden. I de fall staten behöver göra utvecklingsinsatsereller insatser för sysselsättning i skogsbygder, bör därförskogsbruket liksom kunna komma i fråga för dessa inomramen för regionalpolitiken. Insatserna bör administreras avskogsmyndigheten.Skogsbrukets sektorsansvar för miljövårdenDet sektorsansvar som skogsbruket redan har förnaturmiljövården och kulturmiljövården måste utvecklas ochstärkas.-- -- --Skogsbrukets sektorsansvar för miljön lades fast i 1988 årsmiljöpolitiska beslut. Den generella principen omsektorsansvaret för naturmiljön preciserades av genom1991 års miljöpolitiska beslut. Där anfördes bl.a. att deareella näringarna måste bygga på principen om en god ochlångsiktig hushållning med naturresurserna. Bevarandet av arterbör vara en angelägenhet för skogssektorn och inte ses som enseparat naturvårdsfråga. Naturvårdsarbetet bör enligt beslutetdelas in i tre nivåer som skall styra insatserna i form avprioritering, kostnadsfördelning och ansvar för arbetet. På denförsta nivån, det s.k. vardagslandskapet, skall ansvaret ochkostnaderna för naturvården främst ligga på näringsutövarna inomde olika samhällssektorer som nyttjar naturen i sinaverksamheter. Det framhölls att det krävs en ökad hänsyn tillnaturvården på denna nivå. Den andra nivån omfattar områden medhögre naturvärden där speciella insatser för skydd och vårdbehövs för att uppfylla målsättningarna. Den tredje nivån utgörsav särskilt värdefulla områden och omfattar bl.a. de naturtyperoch arter som på grund av sin känslighet bara tål liten elleringen mänsklig påverkan och därför kräver ett mer eller mindrefullständigt skydd med stöd av naturvårdslagen.Genom beslut infördes ett nytt institut inaturvårdslagen för småbiotoper. Därmed kompletteras regelverketmed skydd för mindre mark- och vattenområden på ett sätt somsvarar mot de krav som den nya skogspolitiken ställer. Dennärmare utformningen av biotopskyddet återstår, men målet är attdet skall fylla det gap som har ansetts finnas mellanskogsvårdslagens hänsynsbestämmelser och naturvårdslagensreservatsbestämmelser. Jordbruksministern utgår från attbiotopskyddet så långt rättssäkerheten medger kommer att vara avgenerell natur och att skogsägarna med utgångspunkt i ökadekunskaper och bättre information om vilka värden som finns påderas fastigheter skall ha en positiv inställning tillbiotopskyddet. I vissa fall kan förhållandena dock vara sådanaatt naturvårdslagens bestämmelser om naturvårdsområde är bättreatt tillämpa. I sådana sammanhang kan det vara aktuellt attanvända civilrättsliga avtal. Det gäller t.ex. skydd för sådanakänsliga skogsbiotoper som kommittén har hänvisat till och somfaller utanför det lagstadgade biotopskyddet. Här behövs somkommittén betonar ett aktivt engagemang av skogsägaren.Sammanfattningsvis anser jordbruksministern att skogsbruketssektorsansvar för miljövården bör stärkas och att detta bör skeinom ramen för befintlig lagstiftning.Myndigheters sektorsansvar för miljönMyndigheternas sektorsansvar för miljön bör enligtjordbruksministerns bedömning fördelas enligt principerna i 1991års miljöpolitiska beslut. I den proposition som låg till grundför beslutet framhölls också att övervägande skäl talade för attskogsvårdsmyndigheten skall handha tillämpningen av det nyabiotopskyddet på skogsmarker. godtog detta.Jordbruksministern anser att det nu är dags att fullfölja dennalinje på det sätt som kommittén har förordat utom i fråga omvåtmarksdikning och jakt och viltvård. I övrigt anser han attden fördelning av ansvaret som ochSkogsstyrelsen har redovisat (i bet. SOU1992:76 s.140--142)är väl avvägd och i linje med statsmakternas intentioner.MotionernaEnligt motion Jo70 (s) bör ersättningsreglerna för intrångändras till vad som gällde års beslut då markägarnasmöjligheter till ersättning utökades och hänsyn som tidigarevarit obligatorisk nu blev ersättningsberättigad. Formelltbestod den ändring som då gjordes i att intrånget inte längrerelaterades till hela fastigheten utan till "berörd del" avdenna, framhåller motionärerna som anser att möjlighet därmedöppnades för markägaren att manipulera bort hänsynen genom attmodifiera avverkningsytans storlek (yrkande1).I motion Jo74 (kds) yrkas att samförstånd ochkunskapsuppbyggnad skall vara det viktigaste medlet till att nåsåväl produktions- som miljömålen (yrkande2). Motionärenframhåller särskilt att skall vi klara av att nå de mål somställs upp måste vi ha skogsägarna med oss och inte mot oss.Skogspolitiska kommitténs förslag bygger på samförstånd mellanskogsägare och myndigheter.Enligt motion Jo79 (s) bör göra ett tillkännagivandeom skogsbrukets roll för den regionala utvecklingen. De förslagsom läggs innebär sammantaget betydande försämringar förlandsdelar med långa avstånd till avsättningsorter, framhållermotionären. Framför allt gäller detta inland. Enregional konsekvensbedömning av den skogspolitiska propositionenskulle visa att den har näst intill förödande regionalpolitiskakonsekvenser (yrkande1).I motionen yrkas vidare att gör uttalanden omskogsbrukets kollektiva sektorsansvar för skogsmiljön(yrkande8) och om skogsbrukets roll i miljövården(yrkande10). Motionären hänvisar till uttalanden isamband med miljöproposition då jordbruksutskottetframhöll att det är viktigt att åstadkomma en lämplig fördelningav ansvaret för naturvården mellan samhället och den enskilde.Skogsbrukets sektorsansvar, dvs. skyldigheten förskogsbrukarna/skogsägarna att bruka skogen på ett sätt somsäkrar den biologiska mångfalden och den genetiska variationen,har varit utgångspunkten för ändringarna i naturvårdslagen.Enligt motionen finns det anledning att ifrågasätta tesen, atten avreglering och borttagande av skötselföreskrifter gynnarnaturvården, att den ger ökad mångfald och ett mångfasetteratskogsbruk.Enligt motion Jo64 (-) bör begära utredning om ochförslag till åtgärder för att främja en ökad användning avskogsenergi (yrkande14). I motion Jo82 (c,kds) betonasbiobränslenas betydelse för både sysselsättningen ochenergiproduktionen. Motionärerna begär ökad användning avbiobränslena (yrkande1), fäster vikt vid biobränslenasregionalpolitiska nytta (yrkande2) och föreslårtillkännagivande om ökat behov av utbildning avpannkonstruktörer och i panndrift (yrkande3).I några motioner diskuteras särskilt det nya biotopskyddetenligt naturvårdslagen. Enligt motion Jo64(-) yrkande 1 bör iden kommande biotoppropositionen tillfredsställande redovisas påvilket sätt reglerna om skyddet av den biologiska mångfaldenpåverkar skogsnäringen, såväl vad gäller produktionsmål sommiljömål. Enligt motion Jo73(kds) bör göra etttillkännagivande om problemen med biotopskydd ochnyttjanderättsavtal (yrkande1). Enligt motion Jo78(c) börunderlag för beslut om skydd av småbiotoper redovisas i sambandmed jordbruksutskottets behandling av den skogspolitiskapropositionen (yrkande1). I den fristående motionenJo304(nyd) yrkas att såväl reglerna om biotopskydd somvåtmarksdikning avgörs som antar en nyskogspolitik (yrkande1), att vid regelutformningen av en nybiotopskyddsparagraf en helhetslösning måste göras där specielltskogsvårdslagens och naturreservatens föreskrifter samt decivilrättsliga avtalen skall beaktas (yrkande2), attbiotopskyddets kommande bestämmelser inte utformas som generelltgällande föreskrifter (yrkande3) samt att antalet biotoper börbegränsas och handläggningen ske objektvis och på etträttssäkert sätt (yrkande4).Utskottets övervägandenUtskottet erinrar om att en viktig del av den kritik somriktats mot skogspolitiken har gällt denadministrativa belastningen av skogsägarna och den högadetaljeringsgrad som präglat kraven från myndigheterna inför enskoglig åtgärd. De förenklingar av de skogspolitiska medlen somgörs i propositionen bör ses som uttryck för en störreflexibilitet. Som jordbruksministern framhåller måste medlenkunna anpassas när förhållandena ändras och nya kunskapertillförs. Regeringens förslag syftar till att ge skogsägarenökad frihet att agera inom de ramar som staten ställer upp.Samtidigt får skogsägaren ökat ansvar, både vad gällerkostnaderna och miljöhänsynen, för att de skogspolitiska målenskall bli tillgodosedda. Den nya skogspolitiken förutsätter godakunskaper hos skogsägaren och övriga i skogsbruketverksamma.På myndighetsnivån innebär förslagen att föreskrifterna tilllagen görs mindre detaljerade och att allmänna råd tilllagstiftningen verkligen framstår som sådana för skogsägaren ochinte som bindande föreskrifter. Som jordbruksministern påpekarär det nödvändigt att de bemyndiganden som lagen kommer attinnehålla inte utnyttjas för att skapa en ny, omfattande ochkomplicerad detaljreglering för skogsägarna.Utskottet vill även betona vikten av att det finns medel attingripa för den händelse den ökade friheten i det enskildafallet inte skulle motsvaras av ökat ansvarstagande eller högkunskapsnivå. Därför bör sådana grundläggande bestämmelserfinnas kvar som behövs för att tillgodose de övergripande målenoch som bl.a. innefattar visst skydd mot en exploatering avskogarna.Den höga ambition som innefattas i den nya, dubblaskogspolitiska målsättningen gör inte i och för sig skogsvårdenmindre komplicerad. Eftersom det är angeläget att skogsbrukarnauppfattar lagstiftningen som positiv finns det enligt utskottetsmening ett stort behov av avreglering. Skogsbrukets företrädarehar redan i stor utsträckning antagit erbjudanden om utbildningi ekologiska skogsbruksmetoder. Utskottet förutsätter att dennautbildningsverksamhet fortsätter och intensifieras bland de iskogsbruket yrkesverksamma.Utskottet delar mot den angivna bakgrunden den allmänna syn påavregleringen som jordbruksministern anlägger. Som framhålls imotion Jo74 om kommitténs betoning av samförstånd mellanskogsägare och myndigheter måste sådant samförstånd till för attden nya skogspolitiken skall bli framgångsrik. Utskottet utgårfrån att både myndigheter och näringens företrädare i storutsträckning delar dessa värderingar. Något särskiltriksdagsuttalande med anledning av yrkande2 i motionen synesinte påkallat.Det anförda innebär att utskottet avstyrker förslaget i motionJo79 yrkande10 att utöver den ökade ambitionsnivå sominförandet av ett miljömål innebär även behålla det nuvaranderegelverket intakt. Risken finns att ett bifall till motionen idetta avseende skulle motverka sitt syfte. Näringens företrädarehar mottagit kommitténs och regeringens förslag positivt ochuttalat intresse för att bedriva ett ekologiskt anpassatskogsbruk med hänsynstagande till behovet att bevara faunans ochflorans arter.Utskottet har ingen annan mening än den som framförs i motionJo79 om att skogsnäringen har stor betydelse försysselsättningen i svenskt näringsliv och att skogsbruket har enviktig roll att spela för att behålla en levande landsbygd. Detmåste emellertid stå helt klart att antalet sysselsatta iskogsbruket aldrig kommer att återgå till den höga nivå som denlegat på tidigare. Behovet av rationaliseringar ochkostnadssänkningar kommer att finnas kvar. Emellertid kommerskogsbruket även i fortsättningen att vara viktigt för att skaparegional balans. Skogsbruket rymmer också möjligheter tillsysselsättning i verksamheter som kan vara viktiga investeringarför framtiden. I de fall staten behöver göra utvecklingsinsatsereller insatser för sysselsättning i skogsbygder bör därförskogsbruket liksom kunna komma i fråga för dessa inomramen för regionalpolitiken. Insatserna bör administreras avskogsmyndigheten. Regeringen har numera ikompletteringspropositionen föreslagit medel förregionalpolitiska satsningar i skogsbruket. Utskottet återkommerhärtill i den fortsatta framställningen.Vad utskottet anfört synes ägnat att i viss mån tillgodosesyftet med motion Jo79 yrkande1. Motionsyrkandet bör inteföranleda någon ytterligare åtgärd.Skogsbrukets sektorsansvar för miljövården preciserades avjordbruksutskottet och beslut ommiljöpolitiken. Sedermera har frågan närmare diskuterats av denovan omnämnda arbetsgruppen i betänkandet (Ds1991:87)Naturvårdshänsyn och de areella näringarna.Bevarandet av arter bör enligt beslutet vara en angelägenhetför skogssektorn och inte ses som en separat naturvårdsfråga. I"vardagslandskapet" skall ansvaret och kostnaderna ligga främstpå näringsutövarna, medan speciella insatser för skydd ochvård behövs i de områden som betecknas som en andra nivå. Entredje nivå innefattar områden som kräver mer eller mindrefullständigt skydd i form av nationalparker eller andra typer avskyddsområden. Dessutom infördes genom beslutet ett nyttskyddsinstitut kallat småbiotoper. Enligt beslutet beräknades deersättningar som skall betalas ut till markägare för skydd avsmåbiotoper bli begränsade.När det gäller skogsbrukets kostnadsansvar för miljövårdenär det, som jordbruksministern framhåller, i enlighet med 1991års beslut att skogsbrukets ökade ansvar för naturmiljön börkunna tillgodoses inom ramen för sektorsansvaret. Förvaltande avnaturen och den biologiska mångfalden bör bli ett normalt inslagi verksamheten och i princip inte förutsätta statliga bidrag.Som jordbruksministern vidare påpekar tar skogsbruket redan nuett kostnadsansvar för resurshushållning och miljövård.Även i frågan om ersättningsrätten ansluter sig utskottet tillregeringens uppfattning. Som framgår av propositionen anserregeringen att markägaren alltid skall svara för den kostnad sommotsvarar ett intrång upp till den s.k. kvalifikationsgränsensamt att underlaget för beräkningen av denna gräns börbegränsas. Bagatellartade intrång skall inte läggas till grundför ersättning. Vidare konstateras att en höjning i övrigt avkvalifikationsgränsen för ersättning inte kan göras utan att manfrångår det grundläggande riksdagsbeslutet omersättningsprinciperna.