bet · GG01LU16 · 1993-05-25 00:00:00 — Den svenska försäkringsavtalsrättens anpassning till m.m. I betänkandet behandlar utskottet proposition 1992/93:222jämte en med anledning av propositionen väckt motion. Ipropositionen föreslås nya lagregler på försäkringsavtalsrättensområde som en följd av . Förslaget går ut på attvissa lagvalsregler i EG-direktiven om livförsäkring ochskadeförsäkring införlivas i svensk rätt genom en särskild lagför vissa försäkringsavtal som har anknytning till stater inomEuropeiska ekonomiska samarbetsområdet. Vidare föreslås att enEG-regel om rätt för försäkringstagaren att säga upp avtal omlivförsäkring skall föras in i svensk rätt genom en ny paragrafi lagen (1927:77) om försäkringsavtal. Tidsfristen föruppsägningen skall enligt förslaget uppgå . I denmed anledning av propositionen väckta motionen yrkas attuppsägningstiden i stället skall vara 30 dagar.Vidare behandlas i betänkandet två väckta motioner, varav den ena gäller diabetikersrätt att teckna personförsäkring och den andra reglerna omdödförklaring.Utskottet tillstyrker bifall till propositionen och avstyrkerbifall till den motion som väckts med anledning avpropositionen. Vidare avstyrker utskottet motionen omdiabetikers rätt att teckna försäkring med hänvisning tillpågående beredningsarbete. När det däremot gäller frågan omdödförklaring förordar utskottet med anledning av motionen etttillkännagivande om en översyn av reglerna härom.Till betänkandet har fogats en meningsyttring (v) i fråga omrätt att säga upp avtal om livförsäkring och i fråga omdiabetikers personförsäkringar. I proposition 1992/93:222 föreslår regeringen() -- efter hörande av Lagrådet -- attriksdagen antar de i propositionen framlagda förslagen till1. lag om tillämplig lag för vissa försäkringsavtal,2. lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal.Lagförslagen har intagits i bilaga till betänkandet. Motion väckt med anledning av proposition 1992/93:2221992/93:L23 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen beslutar att propositionens förslag till lag omändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal, 97 a § förstastycket första meningen, skall ha följande lydelse:Försäkringstagaren har rätt att säga upp försäkringen från den dag då han fick kännedom om att avtaletkommit till stånd.Motioner väckta under den allmänna motionstiden /931992/93:L408 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom behovet av lagändring avseende dödförklaring.1992/93:L604 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om diabetikers rätt att tecknapersonförsäkring på samma villkor som andra grupper i samhället. Ändringar i svensk försäkringsavtalsrätt med anledning avEES-avtaletInledningGenom avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,(prop. 1991/92:170, bet. 1992/93:EU1, rskr. 18) harSverige förbundit sig att införa regler om etableringsfrihet ochom rätt att tillhandahålla tjänster -- bl.a. finansiellatjänster omfattande försäkringsverksamhet -- motsvarande vadsom enligt Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiskagemenskapen () gäller för medlemsländerna i EG.Bland de EG-regler som aktualiserar lagstiftning påförsäkringsområdet märks de regler för försäkringsverksamhet somåterfinns i första och andra skadeförsäkringsdirektiven(73/239/EEG, 88/357/EEG) samt första och andralivförsäkringsdirektiven (79/267/EEG, 90/619/EEG). Direktivenavser huvudsakligen frågor om försäkringsrörelse. InomFinansdepartementet pågår nu arbete med att upprättaerforderliga förslag till ändringar i gällandeförsäkringsrörelselagstiftning och en helt ny lag om utländskaEES-försäkringsgivares verksamhet i . En lagrådsremissbeslutades , och enligt uppgift kommer enproposition att överlämnas senare i år.Från det pågående arbetet inom harundantagits två frågor som hör till Justitiedepartementetsansvarsområde och som behandlas i föreliggande proposition. Denena frågan gäller vilket lands lag som skall tillämpas på avtalom livförsäkring eller skadeförsäkring som behandlas i det andraskadeförsäkringsdirektivet och i det andralivförsäkringsdirektivet. Den andra frågan, som behandlas i detandra livförsäkringsdirektivet, gäller försäkringstagarens rättatt säga upp ett avtal om individuell livförsäkring inom visstid efter det att han har fått kännedom om att avtalet harkommit till stånd.Propositionen grundar sig på en inom Justitiedepartementetupprättad promemoria (Ds 1992:28) EG-anpassning av svenskförsäkringsavtalsrätt. Promemorian har remissbehandlats.Avtal om privat försäkring regleras i i lagen(1927:77) om försäkringsavtal (FAL). Såvitt gällerskadeförsäkring för konsumenter har reglerna i den lagen år 1981ersatts av konsumentförsäkringslagen (1980:38, KFL). Varken FALeller KFL innehåller några internationellt privaträttsligabestämmelser om till vilket lands rättsordning ettinternationellt försäkringsavtal skall hänföras (avtalsstatut).I stället blir allmänna rättsprinciper tillämpliga. I brist påavtalsregler gäller då grundsatsen att lagen därförsäkringsbolaget har sitt säte blir tillämplig somavtalsstatut. Om avtalet ingåtts via ett fast driftställetillämpas i stället lagen på driftsställets ort. Genom avtaletkan emellertid bestämmas att ett annat lands lag skall varaavtalsstatut. Den omständigheten att den utländskarättsordningen inte är förenlig med svensk tvingandelagstiftning anses i princip inte hindra att en hänvisning tillden utländska lagen slår igenom.Någon bestämmelse om rätt för en försäkringstagare att sägaupp ett avtal om livförsäkring finns inte enligt svensk rätt.DirektivenI EG:s andra skadeförsäkringsdirektiv finns regler förbestämmande av vilket lands lag som är tillämplig påförsäkringsavtal som avser risker belägna i medlemsstaterna. Dengrundläggande regeln innebär att om risken är belägen i denmedlemsstat där försäkringstagaren har sin vanliga vistelseorteller centrala förvaltning, lagen i den staten skall tillämpas(artikel 7.1). Försäkringsbolagets säte har alltså, tillskillnad från vad som gäller i , inte någonbetydelse i frågan om lagvalet. Parternas möjligheter att avtalaom tillämplig lag är enligt direktivet begränsade så attparterna kan välja mellan lagarna i de medlemsstater som avtalethar anknytning till. Valmöjligheterna är beroende av vissaomständigheter såsom försäkringstagarens vanliga vistelseort ochriskens belägenhet. Av betydelse är också om den försäkraderisken är hänförlig till näringsverksamhet eller inte (artikel7.1 a--f). Det finns ingenting som hindrar medlemsstaterna atttillämpa internationellt tvingande regler, som finns i resp.lands rättsordning (artikel 7.2 första stycket). I direktivetfinns vidare vissa specialregler för obligatorisk försäkring(artikel 8).Direktivets regler är begränsade till själva lagvalet.Därutöver skall medlemsstaterna tillämpa sina allmännainternationellt privaträttsliga regler för avtalsförhållanden påde försäkringsavtal som omfattas av direktivet (artikel 7.3).Direktivet ger således möjlighet att tillämpa den lag somgäller i försäkringstagarens hemland beträffande försäkringardär detta skydd ansetts särskilt angeläget. Ett övergripandesyfte med bestämmelserna är att försäkringstagaren inte skallbli tvungen att acceptera lagregler som inte är kända för honom.Endast i fråga om vissa s.k. stora risker, närmast olika formerav transportförsäkringar, har parterna enligt det andraskadeförsäkringsdirektivet full frihet vid lagvalet. I dettredje skadeförsäkringsdirektivet (92/49/EEG), som beslutades år1992 och ännu inte omfattas av , har dockavtalsfriheten vid lagvalet utvidgats till att gälla alla storarisker. Det är i dessa fall fråga om försäkringstagare med vissställning eller som har en verksamhet med viss omfattning. Försådana försäkringstagare har ansetts att något skyddsbehovmotsvarande vad som gäller vid andra risker -- s.k. massrisker-- inte behövs.De övergripande syften som ligger bakom reglerna i det andraskadeförsäkringsdirektivet torde också gälla i fråga om detandra livförsäkringsdirektivet. Av direktivet framgår att avtalom livförsäkring skall vara underkastat lagen i den medlemsstatdär försäkringstagaren har sin vanliga vistelseort eller, omförsäkringstagaren är en juridisk person, lagen i denmedlemsstat där han har det driftställe som avtalet gäller för.Om den utpekade lagen tillåter det, får parterna välja någotannat lands lag. I de fall försäkringstagaren är en fysiskperson och har sin vistelseort i en annan medlemsstat än där hanär medborgare, får parterna avtala att lagen i sist nämnda statskall tillämpas (artikel 4).Det andra livförsäkringsdirektivet innebär också skyldighetför medlemsländerna att föreskriva om en rätt förförsäkringstagaren att säga upp avtal om livförsäkring. EnligtEG-reglerna skall tidsfristen för uppsägningen uppgå till minst14 dagar och (artikel 15).Reglerna om lagvalI syfte att uppfylla föreslås i propositionen attlagvalsreglerna i det andra skadeförsäkringsdirektivet och detandra livförsäkringsdirektivet skall införlivas i svensk rätt.Införlivandet föreslås ske genom en särskild internationellprivaträttslig lag -- lag om tillämplig lag för vissaförsäkringsavtal. Av lagens rubrik framgår således att det ärfråga om en internationellt privaträttslig lag samt att den ärtillämplig endast på vissa försäkringsavtal. Tillämpningsområdetföreslås i enlighet med livförsäkringsdirektivet bli sådanaavtal om livförsäkring som har anknytning till två eller flerastater inom EES-området, om försäkringstagaren är en fysiskperson som har sin vanliga vistelseort i en EES-stat eller omförsäkringstagaren är en juridisk person och det driftställe somavtalet gäller för är beläget i en EES-stat. Lagen skall också ienlighet med skadeförsäkringsdirektivet tillämpas på sådanaavtal om skadeförsäkring som har anknytning till två eller fleraEES-stater, om den försäkrade risken är belägen i en EES-stat.Ett särskilt spörsmål i sammanhanget gäller parternasmöjlighet att välja tillämplig lag. Reglerna i direktiven ärutformade som minimiregler på så sätt att den nationella lag somutpekas enligt de grundläggande bestämmelserna kan tillåtaparterna större frihet när det gäller lagvalet. Parterna haralltså möjlighet att avtala om att ett annat lands lag skalltillämpas på avtalet i stället för den lag som pekas ut genomdirektivets grundläggande avtalsregler. Fråga uppkommer då om desvenska lagvalsreglerna för försäkringsavtal skall erbjudaparterna större avtalsfrihet än vad som framgår av dessagrundläggande regler i direktiven.I denna fråga gör föredragande statsrådet bedömningen attendast om försäkringsavtalet avser s.k. stora risker -- dvs.fall där försäkringstagaren åtminstone typiskt sett själv kantillvarata sina intressen gentemot försäkringsgivaren --parterna skall ha full frihet att avtala om tillämplig lag.Härigenom anpassas redan nu den svenska lagstiftningen till dettredje skadeförsäkringsdirektivet. I övrigt skall enligtförslaget de svenska lagvalsreglerna bygga på EG-reglernasminiminivå i fråga om parternas möjligheter att avtala omtillämplig lag. Några förslag om möjlighet för parterna attavtala om att något annat lands lag skall tillämpas i ställetför svensk lag, om svensk lag pekas ut som tillämplig enligtdirektivens grundläggande regler, läggs därför inte fram.Enligt lagförslaget blir huvudregeln för avtal omlivförsäkring att lagen i den EES-stat där försäkringstagaren,om han är en fysisk person, har sin vanliga vistelseort skalltillämpas på försäkringsavtalet. Är försäkringstagaren enjuridisk person, tillämpas i stället lagen i den EES-stat därdet driftställe som avtalet gäller för är beläget.För avtal om skadeförsäkring blir huvudregeln att lagen i denEES-stat där risken är belägen skall tillämpas på avtalet, omförsäkringstagaren har sin vanliga vistelseort eller sincentrala förvaltning i den staten.När det gäller tillämplig lag vid obligatorisk skadeförsäkringföreslås att lagen i den EES-stat som har påbjuditförsäkringsplikten skall tillämpas. Lagvalsreglerna för dennatyp av försäkringar anpassas således till de speciellaförhållandena vid obligatorisk försäkring. I propositionen finnsockså förslag till regler som innebär att EG-direktivenslagvalsregler inte skall hindra tillämpningen av vissa tvinganderegler i domstolslandets lag vid sidan av avtalsstatutet.Den föreslagna lagen är avsedd att träda i kraft den dagregeringen bestämmer och att tillämpas endast på avtal som haringåtts efter lagens ikraftträdande.Utskottet har inga erinringar mot propositionen i nu behandladdel. Såvitt utskottet kan finna svarar lagförslaget i alltväsentligt väl mot önskemålet om en nära anslutning tillEG-direktiven på ifrågavarande område.Rätt att säga upp avtal om livförsäkringEG-regeln om rätt för försäkringstagaren att säga upp avtal omlivförsäkring föreslås i propositionen bli införd i svensk rättgenom en ny paragraf i FAL. Bestämmelsen, som förutsätts blitvingande, innebär en rätt för försäkringstagaren att säga uppen individuell livförsäkring efter det att hanfått kännedom om att försäkringsavtalet har kommit till stånd.Den särskilda uppsägningsrätten skall inte gälla försäkringarmed en avtalad giltighetstid . Omförsäkringstagaren säger upp avtalet, skall han befrias frånalla framtida förpliktelser som annars skulle följa av avtalet.Bestämmelsen föreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmeroch tillämpas endast på avtal som har ingåtts efterikraftträdandet.Som redovisats inledningsvis innebär det andralivförsäkringsdirektivet att tidsfristen för uppsägningstidenskall uppgå till minst och . Fristenskall räknas från den dag då försäkringstagaren informerades omatt ett försäkringsavtal har kommit till stånd.I motion L23 av m.fl. (v) anförs attångertiden bör vara i stället för de somföreslås i propositionen. Motionärerna menar att man bör utgåfrån försäkringstagarens och konsumentens intressen och attkomplexiteten i försäkringsavtal kräver den längsta betänketidensom direktivet tillåter.Som skäl för den föreslagna tvåveckorsfristen anförföredragande statsrådet att ett avtal om individuelllivförsäkring regelmässigt föregås av flera kontakter mellanförsäkringsbolaget och försäkringstagaren. Vanligtvis får därvidförsäkringstagaren information om försäkringen och avkrävs ävenvissa uppgifter om sina personliga förhållanden. Med hänsynhärtill anser föredragande statsrådet att det får anses räckamed för att försäkringstagaren skall kunna ta ställningtill om han skall fullfölja det ingångna avtalet. Vidbedömningen av hur lång frist som erfordras får man också enligthennes mening beakta att försäkringstagaren även senare harmöjlighet att upphöra med försäkringen. Enligt 98§ FAL ärförsäkringstagaren, om premiebetalningen skall ske ,inte skyldig att hålla försäkringen vid makt genom betalning avpremie för en senare period. Vidare påpekas att det är av värdeför försäkringsbolaget att utan alltför lång tidsutdräkt fåklart för sig om avtalet blir bestående.Enligt utskottets mening hade det varit av värde om regeringeni propositionen redovisat vilken tidsfrist för uppsägningsrättensom andra EES-länder, åtminstone de nordiska, valt eller ämnarvälja. Utskottet godtar emellertid de skäl som anförts ipropositionen för den föreslagna tvåveckorsfristen. Isammanhanget vill utskottet också erinra om att det inom en intealltför avlägsen framtid kommer att bli anledning för riksdagenatt göra en fördjupad prövning av frågor som gällerkonsumentskydd i samband med personförsäkringar. I sittbetänkande (SOU 1986:56) föreslagit en regel av innebörd attförsäkringstagaren skall ha rätt att när som helst säga uppförsäkringen. De av kommittén föreslagna bestämmelsernainnehåller också förslag om rätt till återköp och rätt till s.k.fribrev. Betänkandet har remissbehandlats, och inomJustitiedepartementet har bildats en särskild arbetsgrupp föratt bereda ärendet vidare. Beredningsarbetet är enligt uppgiftsnart avslutat och kommer att redovisas i endepartementspromemoria.I övrigt kan utskottet inte finna annat än att propositionenockså i denna del väl svarar mot det lagstiftningsbehov somföreligger med anledning av ifrågavarande EG-direktiv. Med detanförda tillstyrker utskottet regeringens förslag också i dennadel och avstyrker bifall till motion L23.Övriga frågorDiabetikers personförsäkringarEn fråga som berör bl.a. bestämmelserna i tas upp i motionL604 av och (båda c). I motionenanförs att diabetiker bör ha rätt att teckna personförsäkring påsamma villkor som andra grupper i samhället. Trots denmedicinska utvecklingen som gjort det möjligt att med ett givetmedicinskt förhållningssätt och uppmärksam kosthållning leva ettnormalt liv har inte särbehandlingen av diabetiker förändrats isvensk lagstiftning. Skall en diabetiker teckna en sjuk- ellerolycksfallsförsäkring kräver försäkringsbolagen högre pågrund av en bedömd ökad risk. Några bärande motiv att intelikabehandla diabetikerna, utifrån dagens moderna syn på dessafrågor, finns inte enligt motionärernas mening.Försäkringsbolagen bör kunna förmås att inte kräva förhöjdpremie. I annat fall borde samhället träda emellan och svara förden förhöjda andelen av premien. I motionen yrkastillkännagivande av det sålunda anförda.Med anledning av vad som anförts i motionen vill utskotteterinra om att gällande bestämmelser i inte innebär någonskyldighet för försäkringsbolag att i enskilda fall meddelaförsäkring. I praktiken innebär den nuvarande regleringen i FALatt försäkringsbolagen när det gäller exempelvis livförsäkringaroch andra personförsäkringar har stora möjligheter att ensammabestämma försäkringsvillkoren. Bolagen tillämpar emellertid ibetydande omfattning gemensamma riktlinjer vid den individuellaprövningen av om och i vilken utsträckning försäkring skalltecknas. I fråga om personförsäkringar gäller detta bl.a.bedömningen av vilken inverkan den blivande försäkringstagarenshälsotillstånd skall ha på försäkringsvillkoren. I sammanhangetbör vidare påpekas att försäkringsvillkoren i betydandeutsträckning också påverkas av reglerna iförsäkringsrörelselagen (1982:713) som innehåller bl.a.offentligrättsliga bestämmelser om hur försäkringsrörelse skallbedrivas och om tillsyn överförsäkringsbolagen. Denna reglering avser att säkerställa attförsäkringsbolagen kan infria sina förpliktelser enligt ingångnaförsäkringsavtal (soliditetsprincipen) samt att bolagen driververksamheten under iakttagande av principen om skälighet, dvs.att försäkringar erbjuds till kostnader som är skäliga medhänsyn till den risk de skall täcka. Dessa principer innebär attpremierna inom varje försäkringskollektiv måste varatillräckliga för försäkringsbolagets riskåtagande, attkapitalförvaltningen måste ordnas så att försäkringstagarnassparade medel inte äventyras samt att någon övervältring avkostnaderna inte får ske mellan olika försäkringskollektiv ellerriskgrupper.Som redovisats ovan har FAL varit föremål för översyn avFörsäkringsrättskommittén. Förutom det ovan nämnda betänkandet(SOU 1986:56) Personförsäkringslag överlämnade kommittén år 1989betänkandet (SOU 1989:88) Skadeförsäkringslag. I det förstnämndabetänkandet läggs fram förslag till nya bestämmelser om liv-,sjuk- och olycksfallsförsäkringar som skall ersätta FAL:s reglerom sådana försäkringar. En nyhet i förslaget är att enförsäkringssökande skall ha en självständig rätt att teckna denförsäkring som försäkringstekniken medger med hänsyn till hanshälsotillstånd m.m. Avsikten med den nya regeln är dock inte attpåverka den bedömning försäkringsbolagen gör på grundvalav sökandens hälsotillstånd.Motionsyrkanden om rätten för diabetiker att teckna försäkringhar tidigare prövats av . Utskottet hardärvid (se senast bet. 1991/92:LU27) utgått från att spörsmåletingående kommer att övervägas i samband med beredningen avFörsäkringsrättskommitténs betänkanden. Någon åtgärdi saken har därför inte ansetts påkallad.Utskottet konstaterar att frågan alltjämt är föremål föröverväganden inom . I avvaktan påresultatet av det arbete som pågår anserutskottet att motion L604 inte bör föranleda någon riksdagensåtgärd. Utskottet avstyrker således bifall till motionen.DödförklaringOm en person har varit försvunnen utan att höraav sig har anhörig eller annan vars rätt kan bero avdödförklaring möjlighet att hos domstol ansöka om att denbortovarande skall förklaras död. Reglerna härom finns i 25 kap.ärvdabalken (ÄB). För att en ansökan om dödförklaring skall fågöras krävs att har förflutit sedan den bortovarandeveterligen senast var vid liv. Om den bortovarande skulle varaöver räcker det dock med . Kortare tid gäller ocksåom den bortovarande då han veterligen senast befann sig i livetkan antas ha befunnit sig i livsfara. I sådant fall skall tre årha förflutit innan ansökan om dödförklaring får göras. Om det ärutrett att den bortovarande vid försvinnandet befann sig ilivsfara räcker det med ett år.När de angivna villkoren för dödförklaring är uppfyllda skalldomstolen utfärda en kungörelse med kallelse på den bortovarandeatt , dock inte kortare än , anmäla sig hosrätten. När denna tidsfrist gått till ända skall domstolenförklara den bortovarande död på viss i ÄB närmare angiven dag.Dödförklaringens verkan utgörs av en legal presumtion att denbortovarande avlidit den dag som anges i rättens beslut. Medpresumtionen följer att den dödförklarades egendom fårtillträdas av hans arvingar på samma sätt som om man verkligenvisste att han var död. Vidare medför presumtionen attefterlevande make får gifta om sig, att förmynderskap för dendödförklarade upphör, att försäkring på hans liv utfaller ochatt pension efter honom börjar utgå.I fråga om utbetalning av försäkring saknas särskilda reglerför de fall då det är ovisst om en person är död eller inte.Enligt FAL är försäkringsbolaget skyldigt att betala utersättning först sedan försäkringsfallet inträffat, dvs. dådödsfall konstaterats eller dödförklaring meddelats. Någon rätteller skyldighet för bolaget att göra förskottsutbetalningarföljer inte av lagen utan det ankommer på bolaget självt attavgöra frågan.I fråga om uppburen familjepension enligt lagen (1962:381) omallmän försäkring är läget annorlunda. Rätt till familjepension(barnpension, omställningspension och särskildefterlevandepension) kan nämligen föreligga för en försäkradsefterlevande utan att den försäkrade avlidit eller blivitdödförklarad. Förutsättningen härför är att den försäkradeförsvunnit och det kan antas att han avlidit. Vidare krävs attden efterlevande på heder och samvete förklarar att han ellerhon saknar varje underrättelse om den bortovarande. Om denförsvunne sedermera konstateras vara vid liv upphör rätten tillpension. Någon skyldighet att återbära redan uppburen pensionföreligger dock inte (16 kap. 10§).Nuvarande regler om dödförklaring kritiseras i motion L408 avLennart (). Enligt motionärens mening innebärtidsutdräkten för förfarandet i en del fall stora problem förden efterlevande familjen. I fall där den försvunne varit endeeller huvudsaklig försörjare kan man hamna i situationer sominnebär att bostaden måste säljas. Vidare kan det i en del fallfinnas tillgångar av inte obetydlig omfattning, men som inte äråtkomliga utan stora svårigheter om de är den bortovarandesenskilda egendom. Genom en ändring av de nuvarande reglernaskulle, enligt motionärens mening, möjligheter skapas att befriade drabbade familjerna från den ovan beskrivna situationen. Ettytterligare skäl att justera reglerna om dödförklaring är enligtmotionären att försäkringsbolag är skyldigt att utbetalaersättning först sedan försäkringsfallet inträffat, dvs. dådödförklaring meddelats eller ett dödsfall konstaterats.Motionären pekar också på att man i har enlagstiftning som ger bättre möjligheter att skydda den enskilde.I likhet med motionären anser utskottet att det är angelägetatt reglerna om dödförklaring har en utformning som underlättarsituationen för de anhöriga till en försvunnen. Därtill kommeratt dödförklaringen som sådan för de anhöriga i vissa fall kanha ett värde som en officiell bekräftelse på deras övertygelseom att den bortovarande verkligen är död.