bet · GH01JuU3 · 1993-10-12 00:00:00 — I debatten antydde ministern också att s.k. elektroniskövervakning möjligen skulle kunna vara ett hjälpmedel i dettasammanhang.Utskottet har tidigare (1992/93:JuU7 s. 9 f) behandlat frågorsom rör livvaktsskydd och punktbevakning. Utskottet avstyrkte dedå aktuella motionsönskemålen under hänvisning till denförsöksverksamhet med livvaktsskydd som då inletts och till attpunktbevakning av presumtiva våldsmän är något som redan nu kanbeslutas av polismyndighet.Utskottet konstaterar att Kommissionen om våld mot kvinnorenligt sina direktiv har bl.a. dels att undersöka frågor rörandepunktbevakning av de våldsverkande männen och därmedsammanhängande frågor, dels att inhämta erfarenheter från denverksamhet med larm m.m. och livvaktsskydd som leds av RPS ochsom utvärderats.Motionerna Ju809, Ju816 och Ju822 bör sålunda med hänvisningtill det pågående utredningsarbetet inte nu föranleda någonåtgärd från , och utskottet avstyrker bifall till dem inu behandlade delar.VåldtäktsmottagningI motionerna Ju809 (c, m, fp, kds) och Ju839(fp, s, kds, nyd, v) förespråkas inrättande av särskildavåldtäktsmottagningar för kvinnor som utsatts för grovasexualbrott och som har behov av medicinsk och psykiatrisk vårdeller socialt stöd.Utskottet har tidigare (se 1992/93:JuU7 s. 13 f), medhänvisning till att frågan om det bör inrättas särskildavåldtäktskliniker eller inte är en sak som skall prövas avsjukvårdshuvudmännen, avstyrkt likalydande motionsönskemål.I direktiven till kommissionen om våld mot kvinnor (s. 17)sägs i denna del att ett förslag om våldtäktskliniker börredovisas . I direktiven understryksatt inrättandet av sådana kliniker i första hand är en fråga försjukvårdshuvudmännen men att behovet av en eller flera klinikerbör övervägas.Utskottet, som anser att det är angeläget att behovet av vårdför de drabbade kvinnorna tillgodoses, konstaterar att det intefinns skäl för att i detta sammanhang ta ställning ifrågan. Utskottet avstyrker motionerna Ju809 och Ju839 i nubehandlade delar.Övergrepp m.m. på barnTillämpligheten av svensk lag vid sexuella övergrepp utomlandsI motionerna Ju608 (m, c, fp, kds), Ju647 (nyd) och U640 (fp)yrkas att svenska medborgare som gjort sig skyldiga tillsexuella övergrepp på barn utomlands skall kunna lagföras iSverige. I motion Ju647 yrkas dessutom att straff skall kunnautdömas i även om gärningen inte är straffbelagd ilandet där den begåtts. I motionen yrkas också en ordning enligtvilken en person som ådömts ett lindrigt straff för sexuelltövergrepp utomlands skall kunna åtalas på nytt i och härådömas ett nytt strängare straff.Utskottet kan konstatera att brottsligheten blivit alltmerainternationell i takt med livligare kommunikationer mellanländerna. De rättsvårdande myndigheterna har allt oftare att taställning till fall då gärningsmannen är hemmahörande ifrämmande land eller då brott har begåtts utomlands av svenskamedborgare. För att skapa möjligheter till internationelltsamarbete bl.a. för verkställighet av utländska brottmålsdomaröppnades för undertecknande inom enkonvention om brottmålsdoms internationella rättsverkningar(brottmålsdomskonventionen). Konventionen innehåller också ettsärskilt avsnitt om brottmålsdoms internationella rättskraft.Konventionsstaterna förpliktas att med vissa undantag ge dommeddelad i annan konventionsstat samma effekt som följer med domsom meddelats i den egna staten. Principen att ansvar förgärning som har prövats genom lagakraftvunnen dom inte på nyttfår tas upp till prövning (med ett latinskt uttryck "ne bis inidem", ej två gånger samma sak) infördes därmed på detinternationella planet.Brottmålsdomskonventionen föreskriver (prop. 1972:98 s. 74)sålunda att samma gärning inte på nytt får tas upp till prövningom den dömde har frikänts för brottet. Detta gäller även närfrikännandet grundas på det förhållandet att den åtaladegärningen inte är straffbar i den konventionsstat där domen harmeddelats. Efter fällande dom får ny lagföring inte heller skeom den ådömda påföljden är verkställd eller verkställighetenpågår även om straffet är betydligt lindrigare än vad som skulleha blivit fallet om gärningen hade prövats i den egna staten(prop. s. 55). Fällande dom hindrar också ny lagföring (medförs.k. res judicata-effekt) när påföljden har bortfallit enligtden dömande statens lag på grund av nåd, amnesti ellerpreskription. Ny lagföring för samma brott får inte heller ske,om den dömde har förklarats skyldig utan att någon påföljdådömts. har tillträtt brottmålsdomskonventionen.Kravet på s.k. dubbel straffbarhet för svensk strafflagstillämplighet på brott begångna utomlands infördes sålunda tillföljd av att i stort sett godtogbrottmålsdomskonventionens "ne bis in idem"-regler (prop.1972:98, JuU26, rskr. Regleringen, som återfinns i 2 kap.2 § BrB, innebär att en gärning som är fri från ansvar enligtlagen på den ort där den begåtts undantas från den svenskajurisdiktionsrätten. Även de regler om preskription som gällerpå gärningsorten skall beaktas. Som en följd av regeln om kravetpå dubbel straffbarhet skall en domstol vid lagföring för brottsom begåtts utom riket också ta hänsyn till gärningsortens lagäven på det sättet att i denna föreskrivet straffmaximum skallrespekteras vid bestämmande av påföljd.I konventionen finns möjligheter till vissa förbehåll motbestämmelser i denna. I 2 kap. 3 § BrB görs för vissa uppräknadespecialfall undantag från de begränsningar i den svenskakompetensen som är stadgade i 2 kap. 2 §. Sålunda görs undantagbl.a. för brott där minimistraffet är fängelse . Frågaom ansvar för sådana gärningar kan alltså tas upp vid svenskdomstol och prövas enligt svensk lag utan hinder av bl.a.lagakraftägande dom meddelad i den främmande stat där gärningenförövats oberoende av om den tilltalade fällts eller frikäntsför brottet. Lagföring i kan i sådana fall emellertidske endast efter särskild åtalsprövning (5 a §).Sammanfattningsvis kan sägas att huvudregeln (2 kap. 2 § BrB)innebär att en svensk medborgare, eller utlänning med hemvisthär, som begått brott utomlands kan lagföras i enligtsvensk lag under förutsättning att gärningen är straffbelagdinte bara i utan även där den begicks.I FN:s konvention om barnets rättigheter , somSverige har ratificerat, åtar sig konventionsstaterna bl.a. attskydda barn mot alla former av sexuellt utnyttjande och sexuellaövergrepp. För att förhindra att barn utnyttjas sexuellt, t.ex.för prostitution eller i pornografiska sammanhang, skallkonventionsstaterna vidta alla lämpliga åtgärder såväl på detnationella som på det internationella planet. Efterlevnaden avkonventionen regleras genom bestämmelser om en kontrollerandekommitté och ett rapportsystem.I ett interpellationssvar (prot.1992/93:28 s. 33) angående bestraffning av sexualbrott som skettutomlands anförde justitieministern att det framför allt krävsutredningsmaterial från det land i vilket brottet begåtts föratt vi i praktiken skall kunna komma åt svenska s.k. sexturistersom gör sig skyldiga till sexuella övergrepp utomlands.Justitieministern anförde vidare att regeringen har för avsiktatt i lämpligt sammanhang diskutera ett intensifierat samarbetemed de thailändska myndigheterna i syfte att förmå dem att iökad utsträckning ingripa mot och utreda aktuell brottslighetsamt att uppnå förbättrade möjligheter att erhålla bevismaterialm.m. Ministern framhöll också att det är viktigt att det vidtasåtgärder för att försöka lösa problemen även på andra sätt än pårent straffrättsliga vägar.Utskottet har tidigare (/92:JuU7 s. 16) behandlatoch med hänvisning till regleringen i BrB avstyrkt motionerrörande frågor som sammanhänger med förutsättningarna för attsvenska medborgare skall kunna dömas enligt svensk lag och vidsvensk domstol för sexualbrott begångna utomlands.Utskottet konstaterar att flertalet av världens länder harratificerat om barnets rättigheter och att mångaländer som inte ratificerat konventionen har undertecknatdensamma. (En förteckning över vilka länder som ratificerat ochvilka som undertecknat konventionen är införd som bilaga till1992/93:UU3.) Det sagda innebär att det normalt bör varastraffbart även i andra länder att förgripa sig sexuellt påbarn. Ett sådant brott kan då som framgår av den gjordaredogörelsen i normalfallet också föranleda straff i Sverige.Utskottet kan för sin del ha förståelse för syftet med härbehandlade motionsyrkanden. Utskottet konstaterar medtillfredsställelse att den nuvarande regleringen som regel germöjligheter att ingripa med straffrättsliga sanktioner i Sverigeunder förutsättning att saken inte redan prövats utomlands. Enutvidgning av den svenska jurisdiktionen i övriga fall -- utöverde undantag som finns i 2 kap. 3 § BrB -- skulle strida såvälmot grundläggande principer i den internationella rättskulturen(prop. 1972:98 t.ex. s. 55 och 99) som mot Sverigesinternationella åtaganden. Detta kan utskottet inte tillstyrka.Utskottet avstyrker således bifall till motionerna Ju608, Ju647och U640 i här behandlade delar.Internationellt samarbete m.m.I motion Ju608 (m, c, fp, kds) förespråkas att skallmedverka i internationellt och internordiskt samarbete förbekämpning av sexualbrott mot barn. I motion U640 (fp) yrkas attsvensk polispersonal, som stationerats i förnarkotikabekämpning, bör få i uppdrag att också förmedlainformation om svenska medborgares eventuella sexuellautnyttjande av minderåriga därstädes.I det interpellationssvar som justitieministern lämnade den 20november 1992 på frågor rörande bestraffning av sexualbrott somskett utomlands, vilket nämnts ovan (prot. 1992/93:28 s. 33 f),anförde hon i fråga om internationella engagemang attSverige har varit och alltjämt är aktivt i när detgäller att utarbeta rekommendationer för att med internationellainsatser bekämpa barnprostitution och utnyttjande av barn förpornografi. Justitieministern anförde vidare att äveninom ramen för FN:s kommission för de mänskliga rättigheternadeltar aktivt i arbetet som syftar till att bekämpa förekomstenav barnprostitution, handel med barn och barnpornografi.Ministern tillade att det enligt hennes sätt att se sakenframför allt är med breda internationella insatser som resultatkan uppnås.Regeringen beslutade att uppdra åtRikspolisstyrelsen (RPS) att verka för ett ökat samarbete medutländsk polis för att bekämpa brottslighet som består i attsvenska medborgare begår sexuella övergrepp mot barn utomlands.I beslutet anförs att möjligheten att använda sådanapolissambandsmän som har stationerats eller verkar i de aktuellaländerna särskilt skall beaktas. Regeringen har också beslutatatt för innevarande budgetår beräkna medel för ett ökatsamarbete med utländsk polis för att bekämpa sådan brottslighet.RPS skall före utgången av till regeringen inkommamed en utförlig redovisning av samarbetet och dess resultat.Utskottet noterar med tillfredsställelse regeringens åtgärderpå det internationella planet mot utnyttjande av barn. Någraytterligare åtgärder behöver inte aktualiseras.Utskottet avstyrker bifall till motionerna Ju608 och U640 i nubehandlade delar.Information m.m. till domare och nämndemänI motion Ju608 (m, c, fp, kds) förespråkas att domare ochnämndemän i svenska domstolar skall ges en ökad information ombarnsexturismen.Utskottet behandlade frågor om utbildningsinsatser ochinformation rörande sexuella övergrepp mot bl.a. barn så sentsom i samband med budgetpropositionen. Utskottet anfördei sitt av godkända betänkande (1992/93:JuU24 s. 11)bl.a. att anordnat regionala utbildningsdagar vidflera länsrätter i detta ämne och att verket också bekostatdeltagande för domare i kurser och konferenser anordnade avt.ex. (), Rädda barnen och Barnensrätt i samhället (). Utskottet konstaterade att BRÅ t.ex.anordnat flera konferenser i ämnet under medverkan av bl.a.domare (se BRÅ-PM 1992:4), att Rädda barnens länsförbundplanerar att --1995 anordna regionala seminarierom sexuella övergrepp på barn och barnmisshandel för bl.a.domare samt att Rädda barnen också har framställt en videofilmom sexuella övergrepp på barn vilken inköpts av Domstolsverketför utlåning till domstolarna. Information sprids också,konstaterade utskottet, skriftligen till domstolarna genom t.ex.BRÅ-rapporter angående sexualbrott mot barn (se t.ex.BRÅ-rapporter 1990:6, 1990:8, 1991:1 och 1992:4 samt BRÅ-PM1992:4).Beträffande information till nämndemännen konstateradeutskottet att nämndemännen, genom sina organisationer och medekonomiskt stöd från , arrangerar seminarier,studiebesök och föredrag där också frågor om sexuella övergreppmot barn behandlas.Vid utskottets behandling av medelstilldelningen tilldomstolarna (prop. 1992/93:100 bilaga 3, JuU24, rskr. 289)förordade utskottet en anslagsökning med bl.a.för att möjliggöra ökade utbildningsinsatser inom domstolarnanär det gäller det sexualiserade våldet, något som enligtutskottets mening framstod som angeläget.Utskottet kan konstatera att det inom domstolsväsendetkontinuerligt pågår utbildning och lämnas information tilldomare och nämndemän i aktuella frågor. Under innevarandebudgetår har möjligheterna till utbildning och information idessa frågor förbättrats ytterligare genom det resurstillskottsom på utskottets initiativ tillförts domstolsväsendet.Utskottet anser att motion Ju608 i nu behandlad del får ansestillgodosedd och avstyrker bifall till den.I motion Ju805 (fp) yrkas att domstolarna tillförs ett bättrekunskapsunderlag för att rätt kunna bedöma frågor som rör våldmot och kränkningar av barn samt att lagstiftningen på områdetförtydligas. I motionen pekas på att en domstol i ett fall, därett barn utsatts för våld, funnit att barnet varit så litet attdet inte förstått mycket av vad det utsatts för och därför intekunnat bli kränkt vad avser dess personliga integritet m.m.I det aktuella fallet ändrade hovrätten tingsrättens dom ifråga om skadestånd till ett barn, en vid tiden för brottet 17månader gammal pojke, som av sin far utsatts för mordförsök.Hovrätten sänkte det av tingsrätten utdömda skadeståndet ochanförde i den delen bl.a. att ett så litet barn inte kan upplevaden form av kränkning det var fråga om i målet; pojken hadekastats ut från ett fönster på tredje våningen i ett bostadshus7,över markplanet och därvid erhållit skrapsår ochblåmärken samt vållats en lindrig gångrubbning. Hovrätten fannatt ersättning för lidande enligt 1 kap. 3 § skadeståndslagenavseende kränkning av barnets människovärde kunde utgå endastunder förutsättning att barnet när det blivit större och fåttveta vad det utsatts för måste antas bli kränkt. Hovrätten, somfann det tveksamt om en kränkning av barnets människovärde kundebetraktas som en förutsebar skadeföljd, ansåg attersättningsgill skada i denna del inte styrkts och lämnadeyrkandet om ersättning för kränkning utan bifall.Högsta domstolen () anförde i dom , nr DT205, bl.a.: Sådant lidande som -- -- -- ger underlag för rätttill ersättning enligt 1 kap. 3 § skadeståndslagen kan ta sigskilda uttryck beroende bl.a. på arten av den brottsligagärningen och på vem som har utsatts för denna. En delpåfrestningar som olika brott typiskt sett kan medföra saknaraktualitet om det är ett helt litet barn som har drabbats, medanandra -- såsom känslor av obehag, skräck eller ångest -- är attbeakta även i sådana fall. HD fann att det, med hänsyn till detifrågavarande brottets beskaffenhet och de omständighetervarunder det utfördes, måste förutsättas att pojken genom denaktuella gärningen tillfogades lidande av det slag som avses medbestämmelsen i 1 kap. 3 § skadeståndslagen och att han varberättigad till ersättning enligt denna bestämmelse.I sitt delbetänkande (SOU 1992:84) Ersättning för kränkninggenom brott uttalar Kommittén om ideell skada bl.a. (s. 236):Det förekommer att även mycket små barn utsätts för övergrepp avolika slag. Inte ens spädbarn är förskonade härifrån. kandet vara fråga om övergrepp som barnet självt inte upplever somett övergrepp och givetvis än mindre förstår innebörden av. Atten person t.ex. försiktigt berör ett spädbarn i avsikt att väckaeller tillfredsställa sina egna sexuella lustar torde, även omdet är straffbart, inte förorsaka barnet något lidande i denmening som avses i 1 kap. 3 § skadeståndslagen. I sådana fallkan följaktligen inte heller någon ersättning för lidande utgå.Exemplet torde dock vara mera av principiell än av praktiskbetydelse, eftersom övergrepp av detta slag sällan kommer tillpolisens kännedom. Annorlunda förhåller det sig om det är frågaom övergrepp av allvarligare slag. I sådana fall måste enligtkommitténs mening utgångspunkten vara att även de minsta barnentillfogas lidande.Kommittén om ideell skada föreslår nya regler om ersättningför lidande m.m. som innebär höjningar av ersättningsnivåernai många fall. Förslagen har remissbehandlats och bereds vidare iJustitiedepartementet.Enligt utskottets uppfattning saknas det anledning förriksdagen att nu göra några uttalanden i frågan. Utskottetavstyrker bifall till motion Ju805.Barn som brottsofferI motion Ju802 (kds) yrkas att barn som brottsoffer ges ettökat stöd samt att det skall sättas större tilltro till barnsvittnesmål i rättsliga sammanhang.Beträffande barn som brottsoffer i allmänhet konstaterarutskottet att det aktualiserats en serieolika åtgärder i syfte att stärka ställningen för dem och förandra som har utsatts för brott. En mängd förslag har antingenredan genomförts eller är föremål för beredning iregeringskansliet. Utskottet har i inledningen till dettabetänkande redovisat flera av dessa åtgärder.Frågor om värdet m.m. av vittnesmål och annan bevisning irättsliga sammanhang regleras i första hand i 35 kap. 1 § RB. Idetta lagrum fastslås den fria bevisprövningen somgrundsats för prövningen av vad som är bevisat i ett mål. -- Ikorthet innebär denna bl.a. att domaren har att fritt bedömavärdet av den förebragta bevisningen. Värdet av ett bevisbestäms alltså av domarens på samvetsgrann prövning grundadeövertygelse och inte av legala regler. Regeln om domarens frihetvid bevisvärderingen innebär emellertid inte att han får grundasitt avgörande på en rent subjektiv uppfattning rörande de olikabevisens värde, utan hans övertygelse måste vara objektivtgrundad och sålunda stödjas på skäl som kan godtas av andraförståndiga personer. Enligt den legala bevisteorin, vilkenövergivits i modern rättsskipning, bestämdes i lagen dels detvärde rätten skulle tillerkänna olika bevis, dels vilkenbevisning som fick föras fram.Mot bakgrund av det anförda kan utskottet inte finna att detbehövs några uttalanden från sida såvitt avser barnsom brottsoffer i allmänhet. Anledning att frångå principen omden fria bevisprövningen saknas. Utskottet avstyrker bifall tillmotion Ju802 i nu behandlade delar.I motion A811 (c) yrkas att incestoffer skall få sinaterapikostnader betalda.Utskottet behandlade (1991/92:JuU18 s. 5 f)motioner rörande kostnaderna för psykoterapi för incestoffer ochredogjorde i detta sammanhang utförligt för de olika möjlighetersom föreligger att få ersättning bl.a. för sådana kostnader.Utskottet konstaterade därvid att frågan om ersättning ur detoffentliga sjukförsäkringssystemet för kostnader för psykoterapiär uppmärksammad och att det för incestoffer finns särskildamöjligheter att få kostnaden för psykoterapi ersatt av statligamedel genom brottsskadenämnden.Utskottet tillade att det faller sig naturligt attinformationen till brottsoffer i olika sammanhang också omfattarmöjligheten till psykoterapi i krisbearbetande ellerrehabiliterande syfte.Utskottet fann att det inte fanns något behov av uttalandenfrån sida i frågan.Utskottet är fortfarande av denna uppfattning och avstyrkerbifall till motion A811 i nu behandlad del. Utskottet vill härtillägga att brottsskadenämnden har tilldelats särskilda medelför information om möjligheterna till ersättning av staten(prop. 1992/93:100 bil. 3 s. 135). I sammanhanget vill utskottetäven peka på att det i departementspromemorian (Ds 1993:29)Brottsoffren i blickpunkten i samband med förslaget ominrättande av en brottsofferfond bl.a. anförs (s. 84) att ensådan fond skulle kunna lämna bidrag till bl.a. sådana projektsom mer direkt hjälper och stöttar i det enskilda fallet --t.ex. inrättande av våldtäktskliniker och kristerapiverksamhet.Preskriptionsbestämmelser vid sexualbrottI motionerna Ju627 (m, s, fp, c, kds, nyd, v) och A811 (c)förespråkas att preskriptionstiden för sexualbrott förlängs. Imotion Ju628 (nyd) yrkas att preskriptionstiden förlängs,alternativt att preskription av sådana brott helt slopas.Utskottet behandlade (1991/92:JuU7 s. 14 f) frågorrörande preskriptionsbestämmelser m.m. för sexualbrott.Utskottet redovisade där utförligt gällande rätt m.m., och sombakgrund hänvisar utskottet till denna redogörelse.Utskottet uttalade då bl.a. att starka skäl måste kunnaåberopas för en avvikelse från den generellt gällandepreskriptionstiden, i all synnerhet när det är fråga om attförlänga den. Utskottet anförde vidare att utskottet docktidigare inte avvisat tanken på en särlösning för vissa brott omsådan påkallas. Utskottet förordade en översyn beträffandesexualbrotten. Vad utskottet anförde om en översyn gav riksdagensom sin mening regeringen till känna (rskr. 159).Utskottet konstaterar att en departementspromemoria som bl.a.redovisar möjligheterna till en förlängning avpreskriptionstiderna för sexualbrott utarbetasinom Justitiedepartementet.Det finns inte skäl för att nu ta ställning tillfrågan. Utskottet avstyrker bifall till motionerna Ju627, Ju628och A811 i nu behandlade delar. beträffande kvinnovåldskommissionatt avslår motionerna 1992/93:Ju813, 1992/93:Ju818,1992/93:Ju832, 1992/93:Ju845 och 1992/93:Ju846 yrkande 19,2. beträffande kriminalisering av prostitutionskontakteratt avslår motionerna 1992/93:Ju616 och1992/93:Ju622,3. beträffande oetisk kontaktförmedling m.m.att avslår motion 1992/93:Ju803,4. beträffande översyn m.m. av lagen om besöksförbudatt avslår motion 1992/93:Ju816 yrkande 2,5. beträffande livvaktsskydd och punktbevakning m.m.att avslår motionerna 1992/93:Ju809 yrkande 1,1992/93:Ju816 yrkande 1 och 1992/93:Ju822 yrkande 3,6. beträffande våldtäktsmottagningatt avslår motionerna 1992/93:Ju809 yrkande 3 och1992/93:Ju839 yrkande 1,7. beträffande tillämpligheten av svensk lag vid sexuellaövergrepp utomlandsatt avslår motionerna 1992/93:Ju608 yrkande 1,1992/93:Ju647 yrkandena 2 och 3 samt 1992/93:U640 yrkande 4,8. beträffande internationellt samarbete m.m.att avslår motionerna 1992/93:Ju608 yrkande 3 och1992/93:U640 yrkande 5,9. beträffande information m.m. till domare och nämndemänatt avslår motion 1992/93:Ju608 yrkande 2,10. beträffande kränkning av barnatt avslår motion 1992/93:Ju805,11. beträffande barn som brottsofferatt avslår motion 1992/93:Ju802 yrkandena 1 och 3,12. beträffande terapikostnader för incestofferatt avslår motion 1992/93:A811 yrkande 36,13. beträffande preskriptionsbestämmelser vid sexualbrottatt avslår motionerna 1992/93:Ju627, 1992/93:Ju628och 1992/93:A811 yrkande 37.Stockholm den 12 oktober 1993På justitieutskottets vägnarBritta BjelleI beslutet har deltagit:Britta Bjelle (fp),(),(),(),(),(),(),(),(),(nyd),(),(),() ochAlf (). Sammanfattning 1Motioner 1Utskottet 4Inledning 4Pågående utredningsarbete m.m. 6Övergrepp m.m. på kvinnor 7Kvinnovåldskommission m.m. 7Kriminalisering av prostitutionskontakter 7Oetisk kontaktförmedling m.m. 8Översyn m.m. av lagen om besöksförbud 9Livvaktsskydd och punktbevakning m.m. 10Våldtäktsmottagning 11Övergrepp m.m. på barn 11Tillämpligheten av svensk lag vid sexuella övergrepputomlands 11Internationellt samarbete m.m. 14Information m.m. till domare och nämndemän 14Barn som brottsoffer 16Preskriptionsbestämmelser vid sexualbrott 18Hemställan 18