bet · GG01AU20 · 1993-05-28 00:00:00 — Som utskottet ser det är möjligheten att ekonomisktkompensera arbetstagare som blir övertaliga enförutsättning för att en nödvändig strukturomvandling skallkunna komma till stånd. Det är inte uteslutet att en regel omobligatorisk samordning mellan sådana utbetalningar ocharbetslöshetsersättningen skulle kunna försvåra önskvärdaomstruktureringar. Utskottet anser att denna frågeställningborde analyseras närmare.Vidare bör uppmärksammas att det på arbetsmarknaden finnsflera exempel på kollektivavtal som innehåller regler omavgångsersättningar. Från det statliga området kan nämnasAvtalet om trygghetsfrågor som föreskriver att den som blivituppsagd på grund av arbetsbrist har rätt till avgångsersättningutöver arbetslöshetskassa/kontant arbetsmarknadsstöd.Ersättningen utgörs av ett belopp som tillsammans medarbetslöshetskassan motsvarar av den tidigare månadslönenoch utgår som A-kassa/KAS. Om särskildaomständigheter föreligger kan förlängd avgångsersättning utgålängst till dess har förflutit frånentledigandetidpunkten. En sådan förlängd avgångsersättningutgör av den tidigare månadsinkomsten.Det i propositionen framlagda lagförslaget tar enligt sinordalydelse sikte på ersättningar som den försäkrade får frånarbetsgivaren. Motsatsvis bör den enligt utskottet förstås såatt den inte omfattar ersättningar som med stöd avkollektivavtal utbetalas via av parterna inrättade fonder,stiftelser eller liknande. Enligt vad utskottet erfarit om denpraktiska tillämpningen sker normalt ingen samordning mellanersättning av detta slag och arbetslöshetsersättningen. Frågankan enligt utskottets mening ställas om det är motiverat attgöra åtskillnad mellan olika slag av ersättningar, beroende påvem utbetalaren är. Utan att på något sätt ta ställning tillvilken räckvidd en regel om samordningen bör ha i nu berörthänseende anser utskottet att ett förslag bör föregås av sådanaöverväganden. I sammanhanget bör även regeln i 20 § femtestycket lagen om arbetslöshetsförsäkring uppmärksammas.Över huvud taget bör en regel om samordning grunda sig på ettställningstagande om i vilka fall det framstår som mindretillfredsställande att en person uppbär parallella ersättningareller utfyllnadsersättning. Man kan i sammanhanget inte bortsefrån att företeelsen genom kollektivavtalen får anses somaccepterad på stora delar av arbetsmarknaden. Det är inte hellerotänkbart att sänkta ersättningsnivåer i försäkringen ökarintresset av att kompensera arbetstagare som sagts upp på grundav arbetsbrist. Enligt utskottets mening kan det ocksåifrågasättas om ersättningar som otvetydigt grundar sig påideell skada alls bör omfattas av en samordningsregel.Vidare bör övervägas alternativa modeller att konstruera ensamordningsregel. Om en regel av det slag som regeringen lagtfram förslag om är att föredra -- den försäkrade skall då inteanses som arbetslös i försäkringens mening -- bör det uthur detta förhåller sig till de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna. Skall med andra ord någon kunna anvisas en åtgärdtrots att åtgärden förutsätter att personen är arbetslös? Vilkaekonomiska villkor skall i så fall gälla?Den av regeringen föreslagna konstruktionen reser även andrafrågor. Skall samordning ske redan på grund av ett avtal omavgångsvederlag eller skall en förutsättning vara att beloppetfaktiskt betalas ut? Avtalets fullgörande kan ju hindras t.ex.av arbetsgivarens insolvens. Skall samordning ske trots attersättningen betalats ut -- och kanske förbrukats -- innanfrågan om samordning aktualiserats?Av det anförda följer att utskottet inte är berett att ställasig bakom det framlagda förslaget i dess nuvarande utformning.Propositionen avstyrks således i den berörda delen. Utskottetförutsätter att regeringen skyndsamt återkommer till riksdagenrörande de frågor som utskottet berört i det föregående.Företagares arbetslöshetArbetsmarknadsutskottet har i det av riksdagengodkända betänkandet 1992/93:AU17 Vissa frågor omarbetslöshetsförsäkringen behandlat frågor om företagares rätttill arbetslöshetsersättning. Utskottet har bl.a. förordat ettmindre vidsträckt företagarbegrepp och ansett att det börankomma på regeringen att skyndsamt återkomma med lagförslag.PropositionenI propositionen konstateras att det framförts kritik mot enalltför restriktiv praxis för anställda anhöriga ifamiljeföretag. Anhöriga till företagare, om de som anställdaaktivt deltagit i rörelsen, har kommit att jämställas medföretagare även om de inte ägt någon andel i företaget. En sådanpraxis skulle kunna få som yttersta konsekvens att den somarbetat åt t.ex. sin make eller annan familjemedlem redan pågrund av släktskapsförhållandet diskvalificeras frånarbetslöshetsersättning.Arbetsmarknadsministern instämmer i bedömning attföretagarbegreppet givits en alltför vidsträckt tolkning. Ipropositionen föreslås att det i arbetslöshetsförsäkringslagenoch i lagen om kontant arbetsmarknadsstöd slås fast att endastden som äger någon del av en näringsverksamhet som han eller honaktivt deltar i och som han eller hon dessutom har ettväsentligt inflytande över bör betraktas som företagare.Anställda närstående skall vid arbetslöshet behandlas på sammasätt som andra anställda. Skulle det uppstå tveksamheter om detföreligger en verklig arbetslöshetssituation bör enligtpropositionen arbetslöshetskassan eller länsarbetsnämnden kunnabegära intyg om detta av t.ex. auktoriserad revisor i företageteller annan betrodd person.Vid bedömningen huruvida en arbetslös är att anse somföretagare måste hänsyn tas till ett flertal aspekter, sägs deti propositionen. Att klarlägga om den arbetslöse är delägare inäringsverksamhet och aktivt deltar i denna ställersig mindre problematiskt än att avgöra om den arbetslösedessutom har ett väsentligt inflytande över verksamheten. Enligtarbetsmarknadsministerns åsikt bör med väsentligt inflytandemenas att den arbetslöse har haft ett inflytande på verksamhetentotalt som har varit så starkt att det ekonomiska utfallet tillstor del berott på dennes kompetens och dennes åtgärder ochställningstaganden i verksamheten. För att avgöra detta måsteenligt propositionen en sammanvägning av samtliga relevantaomständigheter göras i varje enskilt ersättningsärende.När det gäller arbetslöshetsbegreppet för företagare innebärnuvarande regler i princip att företagaren definitivt skall haupphört med sin rörelse för att betraktas som arbetslös. Ipropositionen anförs att det är en prioriterad uppgift förregeringen att skapa förhållanden som ger nya företag ochtillväxt i små och medelstora företag. Det är också av storbetydelse att kunna ge rimliga förhållanden för dem som villstarta ett eget företag. Det är en viktig förutsättning för attkunna lösa den nuvarande arbetslöshetskrisen att justföretagandet ökar. Därför framstår det enligtarbetsmarknadsministern som orimligt att ersättningssystemettvingar många arbetslösa att göra sig av med företaget, som oftaär deras möjlighet att åter få fotfäste på den reguljäraarbetsmarknaden. Detta står inte i överensstämmelse medarbetsmarknadspolitikens målsättningar, och därför finns detstarka skäl att förändra de regler som innebär att företagarenmåste ha definitivt upphört med sin rörelse för att varaberättigad till arbetslöshetsersättning.En möjlighet som bör övervägas är att arbetslöshetsersättningskall kunna utges i samband med tillfälliga uppehåll. Vid ettsådant uppehåll skulle kunna ställas krav på viss karenstid. Föratt kunna bedöma om arbetsbrist som motiverar ett uppehållföreligger, skulle intyg kunna krävas från auktoriserad revisoreller annan betrodd person.Arbetsmarknadsministern förklarar att han inte är beredd att idetalj redogöra för hur en reglering skulle kunna utformas. Hanvill bl.a. invänta överväganden från den förutnämnda Utredningenom en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. I propositionenföreslås att regeringen ges rätt att meddela föreskrifter omundantag.De nu redovisade förslagen genomförs som en ändring i 4 §lagen om arbetslöshetsförsäkring resp. 4 § lagen om kontantarbetsmarknadsstöd.Utskottets övervägandenI det förutnämnda betänkandet AU17 hemställdearbetsmarknadsutskottet om ett klarläggande genom lag angåendevem som skall betraktas som företagare iarbetslöshetsförsäkringen. Det var utskottets mening attföretagarbegreppet kommit att ges en alltför vidsträckttolkning. Utskottet uttalade -- med anledning av vad somframkommit om den praktiska tillämpningen -- att engrundläggande förutsättning för att anses som företagare börvara att man själv äger någon del i företaget. En anhörig somdeltar i verksamheten utan att själv äga någon del i företagetskall således inte kunna anses som företagare.Det nu framlagda förslaget innebär att den försäkrade skallanses som företagare, och därmed omfattas av det särskildaarbetslöshetsbegreppet för företagare, om han äger eller ärdelägare i en näringsverksamhet som han är personligt verksam ioch som han har ett väsentligt inflytande över.Frågan huruvida den arbetslöse är delägare inäringsverksamheten och aktivt deltar i denna bedömsenligt propositionen vara mindre problematisk att klarlägga.Utskottet instämmer i detta, men vill för sin del betona att detsärskilt i de fall då den som söker ersättning har arbetat åt ennära anhörig finns anledning att noga granska de uppgivnaägandeförhållandena.Med väsentligt inflytande menas enligt propositionen "att denarbetslöse har haft ett inflytande på verksamheten totalt somhar varit så starkt att det ekonomiska utfallet till stor delberott på dennes kompetens samt de åtgärder ochställningstaganden som han eller hon gjort i verksamheten". Detsägs att för att avgöra om så varit fallet måste självfallet ensammanvägning göras i varje enskilt ärende av samtliga relevantaomständigheter.Enligt utskottets mening bör inte bara den som genom sinkompetens, sina åtgärder och sina ställningstaganden till stordel avgjort det ekonomiska utfallet anses ha väsentligtinflytande över verksamheten. Även en person som, utan att hahaft ett inflytande av det angivna slaget, i kraft av sittägande har haft möjlighet att fatta för verksamheten avgörandebeslut bör anses som företagare. En majoritetsägare som deltagiti verksamheten skall således omfattas av företagarbegreppet.Även en delägare, som visserligen inte ensam genom sittdelägarskap kan bestämma över företaget, men som genom att varaensam firmatecknare, eller som är både firmatecknare ochstyrelsemedlem, eller som är verkställande direktör bör enligtutskottets mening kunna anses som företagare.Utskottet vill understryka att en grundläggande förutsättningför att betraktas som arbetslös företagare är att man varitpersonligen verksam i rörelsen.Med de nu gjorda förtydligandena godtar utskottet de ipropositionen framlagda förslagen till ändring i lagen omarbetslöshetsförsäkring resp. lagen om kontantarbetsmarknadsstöd. En justering bör dock göras i förhållandetill propositionens lagtext för att markera att även den somindirekt genom sitt aktieinnehav äger eller är delägare inäringsverksamheten omfattas. Vad utskottet anfört bör godkännasav riksdagen.När det gäller arbetslöshetsbegreppet för företagare läggsi propositionen fram ett förslag om att regeringen skall medgesrätt att meddela föreskrifter om undantag från det annarsgällande kravet att rörelsen skall ha upphört annat äntillfälligt för att en företagare skall kunna anses somarbetslös.I det av godkända betänkandet AU17 harutskottet med anledning av motionsyrkanden uttalat sig ommöjligheten till arbetslöshetsersättning vid tillfälligauppehåll i rörelsen. Därvid lämnades en redogörelse för motiventill den princip som de nuvarande reglerna bygger på, nämligenatt arbetslöshetsersättningen till företagare inte får bli eninkomstutfyllnad i mindre lönsamma företag (prop. 175f.). Detta är grunden för det principiella kravet att rörelsenskall ha upphört definitivt. Det var utskottets mening att dennaprincip alltjämt måste upprätthållas. Utskottet var således inteberett att ansluta sig till motionärernas tanke att det skullevara möjligt att "lägga företaget i malpåse". Utskottet utgickfrån att den förut berörda Utredningen om en obligatoriskarbetslöshetsförsäkring skulle överväga frågan hur ett skydd förföretagare borde konstrueras som å ena sidan är ekonomiskt ochsocialt acceptabelt men å andra sidan inte snedvriderkonkurrensen.Utskottet instämmer i och för sig med vad som sägs ipropositionen om vikten av att åstadkomma förhållanden somskapar nya företag och ger tillväxt i små och medelstoraföretag. Från den synpunkten kan man ifrågasätta ett regelsystemsom kan innebära att en arbetslös måste göra sig av med sittföretag för att ha rätt till ersättning ur försäkringen.Företaget är ju ofta den möjlighet som ges att åter få fotfästepå arbetsmarknaden. Som anförs i propositionen kan dettaknappast heller anses stå i överensstämmelse medarbetsmarknadspolitikens målsättningar. Denna aspekt måste dockvägas bl.a. mot risken för konkurrenssnedvridning. Utskottetanser därför att frågan ifall arbetslöshetsersättning skallkunna utges även i samband med tillfälliga uppehåll är av sådanart att den bör beredas sedan den nyssnämnda utredningenframlagt sitt betänkande, bl.a. då det inte kan uteslutas attlagstiftning blir erforderlig. Utskottet är således inte berettatt nu medge regeringen rätt att föreskriva undantag frånregeln, men förutsätter att regeringen skyndsamt återkommer ifrågan. I sammanhanget skall dock erinras om att lagen medger vissa undantag, nämligen i de fall särskilda skälföreligger. Vad som avses är enligt förarbetena bl.a. forcemajeure-situationer (prop. 1973:56 s. 176).Vad utskottet anfört med anledning av förslaget omarbetslöshetsbegreppet för företagare bör ges regeringen tillkänna.Utskottet vill tillägga följande. Lagens innebörd är somnämnts att en företagare enligt huvudregeln anses som arbetslösnär hans verksamhet i rörelsen upphört annat än tillfälligt.Något absolut krav på att en företagare skall ha sålt fastegendom och rörelsetillgångar för att betraktas som arbetslösuppställs emellertid inte. I proposition 1973:56 med förslagtill lag om arbetslöshetsförsäkring m.m. anförs på s. 175 attett fortsatt innehav av fastighet eller annan rörelsetillgång avbetydande värde kan vara skäl att ifrågasätta om sökandenspersonliga verksamhet i den tidigare rörelsen verkligen harupphört. Tillsammans med andra omständigheter kan en sådanoförändrad rätt till rörelsetillgång utgöra skäl för att avvisaansökan om ersättning, sägs det i propositionen. Innebörden ärsåledes att det från fall till fall får prövas om den personligaverksamheten i rörelsen verkligen har upphört om företagareninte har avyttrat rörelsetillgångarna.I detta sammanhang vill utskottet även erinra om sinauttalanden i det förutnämnda betänkandet AU17 när det gäller densom vid sidan av sitt förvärvsarbete är delägare i etthandelsbolag.Innebörden av gällande regler är att rätt till ersättningföreligger för det inkomstbortfall som uppstår när anställningenupphör under förutsättning att verksamheten i företaget inteutökas i samband med arbetslösheten. Verksamheten får inteheller hindra den försäkrade från att anta lämpligt arbete.Enligt vad som redovisas i AMS regelbok förarbetslöshetskassor om uppkommen praxis har som riktlinjer gälltatt anställningen skall ha omfattat minst ochverksamheten i företaget . Dessutom fården genomsnittliga inkomsten före skatt från företagetinte överstiga den högsta dagpenningen iarbetslöshetsförsäkringen.Utskottet kan konstatera att lagen inte innebär att ettdelägarskap i ett bolag i sig är diskvalificerande för rätt tillarbetslöshet från en anställning, och detta oavsett omanställningen avsett heltid eller deltid. Det avgörande förrätten till ersättning är att verksamheten i företaget ärbegränsad, att den inte utökas i samband med arbetslösheten ochatt den inte hindrar personen från att söka och anta arbete.Samordningen av arbetslöshetsersättningen och vissa pensionerI det förutnämnda av godkända betänkandet AU17behandlade utskottet en motion som avsåg samordningen avarbetslöshetsersättningen och vissa pensioner enligt reglernai 20 och 21 §§ lagen om arbetslöshetsförsäkring. Dagpenningen ärför närvarande normalt av den försäkrades dagsförtjänst.Till den som har tillerkänts ålderspension av visst slag lämnasdagpenning av dagsförtjänsten (20§ första stycket).Enligt 21 § skall dagpenningen sättas ned med 1/260 avårspensionen.I motionen åskådliggjordes effekterna av dessasamordningsregler med några exempel hämtade från HandelsflottansPensionsanstalt (HPA). Dessa visade att samordningen kunde ledatill att den som har rätt till pension vid arbetslöshet hamnar iett sämre ekonomiskt läge än den som inte har pension.Utskottet instämde med motionärerna i att samordningen med sinnuvarande utformning i vissa fall kan få orimliga effekter.Reglerna borde därför ses över för att bättre överensstämma medsitt syfte att förhindra överkompensation. biföllutskottets hemställan om att hos regeringen begära förslag tilllagändring i enlighet med vad utskottet anfört.Något förslag har ännu inte framlagts av regeringen. Frågan omsamordningen och de otillfredsställande effekter som reglernakan leda till är enligt utskottets mening emellertid såangelägen, att en möjlighet bör öppnas redan nu att göra avstegfrån de annars gällande reglerna. Utskottet åsyftar därvid bl.a.sådana situationer där samordningsreglerna leder till att denarbetslöse blir sämre ställd i ekonomiskt hänseende än vad hanskulle ha varit utan rätt till pension. Regeringen bör ges rättatt om sådana särskilda skäl föreligger föreskriva om undantagfrån reglerna. Utskottet förutsätter att sådana föreskrifterutfärdas med stor skyndsamhet, och att regeringen återkommertill med en redovisning i ämnet.Med utnyttjande av sin initiativrätt enligt 3 kap. 7 §riksdagsordningen föreslår utskottet att , såsom 21 a §lagen om arbetslöshetsförsäkring, antar en bestämmelse avföljande lydelse: "Vad som föreskrivs i 20 § första stycketandra meningen och i 21 § skall inte gälla om regeringen avsärskilda skäl föreskriver annat." Den nya bestämmelsen börträda i kraft den 1 juli 1993.Ikraftträdande m.m.Utskottets ställningstaganden föranleder förutom ändradeövergångsbestämmelser en annan lydelse i ingressen till resp.lagförslag. Förslag om detta läggs fram i utskottets hemställan. beträffande avslag på proposition 1992/93:150 bilaga 8 ifråga om karensdagar för arbetslöshetsersättningarnaatt avslår motion 1992/93:Fi117 yrkandena 25 och 26,res. 1 (s) - motiv.men. (v) - delvis2. beträffande period för karensvillkoretatt med anledning av regeringens förslag till lagarom ändring i lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och ilagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd antar 13 § förstastycket i de nämnda lagarna i enlighet med Utskottetsförslag i bilaga 1 resp. bilaga 2,3. beträffande utformningen i övrigt av systemet medkarensatt antardels 11 §, 13 § andra stycket samt 15, 16 och 30 §§ iregeringens förslag till lag om ändring i lagen omarbetslöshetsförsäkring,dels 11 §, 13 § andra stycket, 15 § första och andrastyckena samt 16 och 27 §§ i regeringens förslag till ändring ilagen om kontant arbetsmarknadsstöd,4. beträffande karenstid vid deltidsarbeteatt riksdagendels antar 24 § i regeringens förslag till lag om ändringi lagen om arbetslöshetsförsäkring samt 15 § tredje stycket iregeringens förslag till lag om ändring i lagen om kontantarbetsmarknadsstöd,dels som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört om redovisning av föreskrifter som utfärdatsmed stöd av i de båda lagarna givna bemyndiganden i ämnet,5. beträffande karensvillkoret under löpandeersättningsperiodatt med avslag på motionerna 1992/93:A13 och1992/93:Fi120 yrkandena 26 och 28 i motsvarande delar bifallerregeringens förslag i motsvarande delar,res. 2 (s)6. beträffande karenssystemets ikraftträdandeatt med anledning av regeringens förslag imotsvarande del och motion 1992/93:A12 godkänner vad utskottetanfört om systemets tillämpning fr.o.m. måndagen den 6 september1993,7. beträffande dagersättning och kompensationsnivåatt med bifall till regeringens förslag och medavslag på motionerna 1992/93:Fi117 yrkandena 27 och 28 samt1992/93:Fi120 yrkandena 25 och 27 i motsvarande delar antardels 17 och 20 §§ i regeringens förslag till lag omändring i lagen om arbetslöshetsförsäkring,dels 18 § i regeringens förslag till lag om ändring ilagen om kontant arbetsmarknadsstöd,res. 3 (s)men. (v) - delvis8. beträffande reformering av arbetslöshetsförsäkringenatt avslår motion 1992/93:Fi93 yrkande 8,res. 4 (nyd)9. beträffande avgångsvederlagatt avslår regeringens förslag till lag om ändring ilagen om arbetslöshetsförsäkring och till lag om ändring i lagenom kontant arbetsmarknadsstöd såvitt avser 7 § i bådalagförslagen,res. 5 (nyd) - motiv.10. beträffande företagarbegreppetatt godkänner vad utskottet anfört,res. 6 (nyd) - motiv.11. beträffande arbetslöshetsbegreppet för företagareatt med avslag på regeringens förslag i motsvarandedel som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört,res. 7 (nyd) - motiv.12. beträffande lagbestämmelserna om företagareatt antar 4 § i regeringens förslag till lag omändring i lagen om arbetslöshetsförsäkring och 4 § i regeringensförslag till lag om ändring i lagen om kontantarbetsmarknadsstöd med den ändringen att paragraferna erhåller ibilaga 1 resp. 2 som Utskottets förslag betecknade lydelser,13. beträffande samordning av arbetslöshetsersättningen ochvissa pensioneratt beslutar att i regeringens förslag till lag omändring i lagen om arbetslöshetsförsäkring skall införas en nyparagraf, 21 a §, med lydelse i enlighet med Utskottetsförslag i bilaga 1,14. beträffande ikraftträdande- och övergångsbestämmelsernai övrigtatt med anledning av regeringens förslag tillikraftträdande- och övergångsbestämmelser till lagarna omändring i lagen om arbetslöshetsförsäkring resp. ändring i lagenom kontant arbetsmarknadsstöd och med avslag på motionerna1992/93:A13 och 1992/93:Fi120 yrkandena 25--28 i motsvarandedelar beslutar införa ikraftträdande- och övergångsbestämmelsertill de aktuella lagarna med lydelse i enlighet med Utskottetsförslag i bilagorna 1 och 2,res. 8 (s) - villk. 2 och 315. beträffande lagförslagens rubriker och ingresseratt beslutar om rubriker och ingresser i enlighetmed regeringens förslag med de ändringar som framgår avUtskottets förslag i bilagorna 1 och 2.Stockholm den 28 maj 1993På arbetsmarknadsutskottets vägnarIngela ThalénI beslutet har deltagit: (), (), (), (m), (),(), (), (),(), (nyd), IsaHalvarsson (fp), (), () och BeritAndnor (s).Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten () närvaritvid den slutliga behandlingen av ärendet. Avslag på proposition 1992/93:150 bilaga 8 i fråga omkarensdagar för arbetslöshetsersättningarna (mom. 1,motiveringen), , , ,och (alla s) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 5 börjarmed "Enligt utskottets" och slutar med "berörda delarna" bort haföljande lydelse:Arbetslöshetsförsäkringen befinner sig i en finansiell kris.Det är nödvändigt att snabbt uppnå en rimlig och hållbarfinansiering av arbetslöshetsförsäkringen men också att på någotsätt minska utgifterna. Det är mot den bakgrunden som utskottetkan acceptera regeringsförslaget om införande av karensdagar iförsäkringen och vid kontant arbetsmarknadsstöd. I det rådandeläget måste alltså även de arbetslösa vara med och betala förarbetslösheten. Utskottet vill dock betona att karensdagarna ärbara en av flera åtgärder för att minska utgifterna och ökaintäkterna i Arbetsmarknadsfonden. I Socialdemokraternasmotioner Fi92 och Fi120 läggs fram förslag som innebär attfondens intäkter ökar med drygt 10 miljarder kronor.2.