bet · GH01JuU12 · 1993-12-07 00:00:00 — I detta betänkande tillstyrker utskottet ett regeringsförslagom utvidgad rätt till målsägandebiträde och förbättrat rättsligtbistånd till brottsoffer utomlands.Till betänkandet har fogats två reservationer (s). I proposition 1993/94:26 har regeringen() föreslagit att antar de ipropositionen framlagda förslagen till1. lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429),2. lag om ändring i lagen (1973:137) om ekonomiskt biståndtill svenska medborgare i utlandet m.m.,3. lag om ändring i lagen (1988:609) om målsägandebiträde.Lagförslagen, som granskats av Lagrådet, har fogats tillbetänkandet, se bilaga. 1993/94:Ju8 av m.fl. (s) vari yrkas1. att avslår förslaget till ändring av 3 § i lagen(1988:609) om målsägandebiträde,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om finansieringen av propositionens förslag. BakgrundBegreppet målsägande definieras i 20 kap. 8 § (RB) som den mot vilken ett brott har blivit begånget eller somhar blivit förnärmad av brottet eller lidit skada av det.Målsäganden är i formellt hänseende att anse som part i enrättegång endast när han för talan, dvs. framställer ett yrkandeom ansvar eller skadestånd. Sedan åklagaren väckt åtal, kanmålsäganden biträda åtalet (20 kap. 8 § RB). Det innebär attmålsäganden inträder i processen som åklagarens medpart och harvissa möjligheter att agera självständigt i rättegången när detgäller ansvarsfrågan. Om åklagaren har beslutat att inte väckaåtal kan målsäganden i allmänhet väcka enskilt åtal (20 kap. 8 §RB). Om åklagaren lägger ned ett väckt åtal därför att detenligt hans bedömning inte finns tillräckliga skäl för att denmisstänkte är skyldig till brottet, kan målsäganden ta överåtalet (20 kap. 9 § RB). Målsäganden kan i mål om allmänt åtalpå egen hand överklaga ansvarsfrågan till högre rätt omåklagaren inte överklagar (20 kap. 8 § RB). Vidare kanmålsäganden i anslutning till åtal för brottet framställayrkanden om enskilt anspråk i anledning av brottet och fåskadeståndstalan handlagd i brottmålet (22 kap. 1 § RB).Målsäganden kan föra sin talan genom ombud eller med hjälp avbiträde (12 kap. 1 och 22 §§ RB).Under senare år har åtgärder vidtagits för att underlättasituationen för målsäganden i samband med förundersökning ochrättegång. Genom en ny regel i infördes (prop. 1983/84:105, JuU25, rskr. 332) en möjlighet förmålsäganden som behöver personligt stöd under rättegången attåtföljas av en s.k. stödperson (numera 20 kap. 15 § RB).Stödpersonen får anlitas i alla slags brottmål där målsägandenhörs. Förutsättningen är endast att målsäganden med hänsyn tillbrottets art eller annars kan antas vara i behov av ettpersonligt stöd. Stödpersonens uppgift är enbart att vara ettpersonligt stöd åt målsäganden. I en departementspromemoria, (Ds1993:29) Brottsoffren i blickpunkten -- åtgärder för att stärkabrottsoffrens ställning, föreslås att 20 kap. 15 § RB ändras såatt målsäganden i princip själv får bestämma om han eller honskall åtföljas av en stödperson.I sammanhanget bör också nämnas de möjligheter som finns attenligt socialtjänstlagen (1980:620) utse en särskild s.k.kontaktperson med uppgift att hjälpa den enskilde och hansnärmaste i personliga angelägenheter. Kontaktpersonens uppgifterbestäms av den enskildes behov och kontaktpersonen kan ocksåfungera som stödperson i samband med en rättegång.I samband med riksdagsbehandlingen av den ovannämndaproposition 1983/84:105 anförde utskottet i anledning avregeringens förslag beträffande s.k. stödperson bl.a. att de nyareglerna borde utvärderas, och om det visade sig finnasett uttalat behov av juridiskt biträde som stöd åt målsägandeunder förundersökning och rättegång borde man undersöka sakenmed sikte på att åstadkomma en önskvärd ordning (JuU 1983/84:25s. Vad utskottet anfört gav som sin meningregeringen till känna.Som en följd av tillkännagivande uppdrog regeringeni åt (Ju 1982:01) att ta uppfrågan om formerna för en utvidgad rättshjälp åt i första handkvinnor som utsatts för sexualbrott eller vissa andravåldsbrott. Kommittén redovisade sina överväganden islutbetänkandet (SOU 1986:609) Målsägandebiträde.Förslagen i betänkandet resulterade i lagstiftning i form avlagen (1988:609) om målsägandebiträde, som trädde i kraft den 1juli 1988 (prop. 1987/88:107, JuU33, rskr. 318).På initiativ av utskottet uppdrog åtregeringen att skyndsamt lägga fram förslag till utvidgningar irätten till målsägandebiträde (1989/90:JuU5, rskr. Den 1januari 1991 skedde en sådan utvidgning (prop. 1989/90:158,1990/91:JuU4, rskr. 16), och lagen om målsägandebiträde fickdärmed sin nuvarande utformning.Enligt 1 § första stycket lagen om målsägandebiträde gälleratt målsägandebiträde i mål om brott enligt 6 kap BrB skallförordnas, sedan förundersökning har inletts, om det inte äruppenbart att målsäganden saknar behov av sådant biträde. Regelninnebär att domstol i mål om sexualbrott i princip skallförordna biträde för alla som önskar det.Enligt 1 § andra stycket i lagen kan målsägandebiträdeförordnas även i mål om brott enligt 3 eller 4 kap. BrB, påvilket fängelse kan följa, samt i mål om brott enligt 8 kap. 5eller 6 § BrB eller försök, förberedelse eller stämpling tillsådant brott, om det med hänsyn till målsägandens personligarelation till den misstänkte eller andra omständigheter kanantas att målsäganden har behov av biträde.Målsägandebiträdet skall enligt 3 § ta till vara målsägandensintressen i målet samt lämna stöd och hjälp till målsäganden. Ibestämmelsen anges också att det inte ingår imålsägandebiträdets uppgifter att bistå målsäganden med att föratalan om enskilt anspråk i anledning av brottet, om detta görsav åklagaren.De avslutande bestämmelserna i lagen om målsägandebiträdereglerar bl.a. behörighetskraven för och ersättningen till ettmålsägandebiträde samt ersättningen för målsägandens kostnader imålet.Vid behandlingen av budgetpropositionen togutskottet ställning för att rätten till målsägandebiträde bordeutvidgas till ytterligare brottstyper. I samma ärende anfördeutskottet att det fanns skäl att se över målsägandebiträdetsuppgifter vid överklagande av dom. Detta gav som sinmening regeringen till känna (prop. 1990/91:100 bil. 4, JuU21,rskr. 217)En målsägande som behöver juridisk hjälp utöver den sompolisen, åklagaren, målsägandebiträdet eller domstolen bistårmed kan enligt bestämmelserna i rättshjälpslagen (1972:429) fåjuridisk rådgivning eller, under visssa förutsättningar, allmänrättshjälp med biträdesförordnande. Rådgivning i rättsligaangelägenheter enligt rättshjälpslagen lämnas av en jurist påadvokatbyrå under högst mot en fast avgift som i vissafall kan sättas ned eller efterges. Allmän rättshjälp kanbeviljas fysisk person i en rättslig angelägenhet, om hanbehöver sådant bistånd och hans beräknade årsinkomst inteöverstiger ett visst belopp, för enperson utan försörjningsbörda. För att allmän rättshjälp skallkunna beviljas måste det vara fråga om en rättslig angelägenhet.Detta krav är uppfyllt om målsäganden framställer ett egetyrkande och därmed blir part i rättegången.Den som har blivit utsatt för brott utomlands kan också i vissutsträckning beviljas allmän rättshjälp. En förutsättning fördetta är att det föreligger särskilda skäl för rättshjälp. Denpraxis som utvecklats på området är mycket restriktiv ochförmånerna har begränsats till biträdeshjälp ochutomprocessuella utredningskostnader. Någon ersättning förmålsägandens kostnader för inställelse vid den utländskadomstolen utgår inte.Riksdagen har genom tillkännagivanden och våren1991 gett regeringen i uppdrag att lägga fram förslag omförbättringar av stödet till dem som utsatts för brott utomlands(1990/91:JuU4, rskr. 16 och 1990/91:JuU27, rskr. 260).Vid sidan av det nu nämnda rättsliga biståndet bör även nämnasatt brottsoffer i vissa fall kan få s.k. brottsskadeersättningenligt bestämmelserna i brottsskadelagen (1978:413). Här börockså framhållas det betydelsefulla arbete, i huvudsak på ideellbasis, som utförs av samtRiksorganisationen för kvinnojourer i (ROKS) och delokala kvinnojourerna.Som framgår av propositionen (s. 13 f) har också gjortvissa internationella åtaganden på brottsofferområdet.I promemorian (Ds 1992:24) Några brottsofferfrågor -- utvidgadrätt till målsägandebiträde och förbättrat rättsligt biståndtill brottsoffer utomlands som upprättats inomJustitiedepartementet föreslås mot bakgrund av bl.a. riksdagensovannämnda tillkännagivanden vissa ändringar i lagen ommålsägandebiträde, rättshjälpslagen och lagen (1973:137) omekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m.Promemorian, som remissbehandlats, ligger till grund för deförslag som läggs fram i propositionen.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen behandlas frågor om utvidgad rätt tillmålsägandebiträde och förbättrat rättsligt bistånd tillbrottsoffer utomlands.Enligt förslaget skall målsägandebiträde, utöver vad som nugäller, kunna förordnas i samtliga mål om brott enligtbrottsbalken, om fängelse kan följa på brottet och om det medhänsyn till målsägandens personliga förhållanden och andraomständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starktbehov av biträde.Målsägandebiträdets uppgifter skall kvarstå även om talanavskiljs för att handläggas som ett särskilt tvistemål. Undantaggäller för det fall tvistemålet handläggs som ett s.k. småmålenligt 1 kap. 3 d § . Målsägandebiträdetsuppgifter skall också kvarstå när en fråga om enskilt anspråköverklagas till högre rätt. Slutligen klargörs attmålsägandebiträde får förordnas i högre rätt, om åklagaren ellerden tilltalade överklagat domen i ansvarsdelen.I propositionen föreslås också ändringar i reglerna om närallmän rättshjälp skall kunna beviljas i angelägenhet som skallbehandlas utom riket. Om den rättssökande är bosatt i saken gäller ett brott mot honom eller henne som motsvararbrott enligt 6 kap. skall det inte längre krävasatt det finns särskilda skäl för rättshjälp. Förmånerna iutlandsangelägenheter rörande brott utvidgas till att också avseersättning för resa och uppehälle. Vidare skall enligt förslagetreglerna i lagen om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare iutlandet m.m. omfatta även dem som i utlandet blivit utsatta förvåldsbrott. Det innebär att de skall ha rätt att få sådantekonomiskt bistånd i anslutning till brottet som behövs för attde skall kunna ta till vara sin rätt.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 april 1994.ÖvervägandenInriktningen av propositionenUtskottet kan konstatera att en rad åtgärder har vidtagitsunder senare år för att stärka målsägandens ställning vidförundersökning och rättegång och för att även i övrigtförbättra stödet till brottsoffer. Det finns dock enligtutskottets uppfattning utrymme för ytterligare förbättringar pådessa viktiga områden. Utskottet ser därför positivt påinriktningen av de förslag som läggs fram i propositionen.Utskottet noterar särskilt att rätten till målsägandebiträde nuutvidgas i linje med vad utskottet tidigare förordat.Utskottet återkommer i det följande till vissa enskildheter ide framlagda förslagen.Målsägandebiträdets uppgifterEnligt 22 kap. 5 § RB får rätten beträffande talan om enskiltanspråk som tagits upp till behandling i samband med åtaletförordna att talan skall handläggas som särskilt mål enligtreglerna för tvistemål, om en fortsatt gemensam handläggningskulle medföra väsentliga olägenheter.Av formuleringen i 3 § lagen om målsägandebiträde följer attmålsägandebiträdet skall ta till vara målsägandens intressen "imålet", dvs. Detta innebär att biträdet inte ärbehörigt att bistå målsäganden med en skadeståndstalan i de falldå en sådan talan förs i särskild ordning enligt reglerna förtvistemål (prop. 1987/88:107 s. 38 f). Om ansvars- ochskadeståndsfrågorna från början har handlagts gemensamt i ettmål där målsäganden har haft ett målsägandebiträde ochskadeståndstalan sedan avskiljs, blir alltså målsägandebiträdetobehörigt att bistå målsäganden i den delen. Emellertid kanmålsägandebiträdet i den fortsatta skadeståndsprocessen kommaatt förordnas till rättshjälpsbiträde enligt bestämmelserna irättshjälpslagen.Om ett mål går vidare till högre rätt genom att åklagareneller den tilltalade överklagar tingsrättens dom i skuld- ellerpåföljdsfrågan, gäller målsägandebiträdets förordnande ävenprocessen där (prop. 1987/88:107 s. 26). Åklagaren kan inteöverklaga ett mål vad gäller det enskilda anspråket, om han intesamtidigt överklagar även i ansvarsdelen. Om målsäganden inte ärnöjd med underrättens dom får han självständigt föra talan motdenna. Om däremot åklagaren avstår från att föra målet vidareoch endast målsäganden överklagar i skadeståndsdelen upphörmålsägandebiträdets behörighet. Han kan dock fortsätta atttillvarata målsägandens intressen i egenskap av ombud eller,efter särskilt förordnande, som biträde enligt rättshjälpslagen.Denna ordning överensstämmer med den som gäller för en offentligförsvarare. Om åklagaren inte för målet vidare men dentilltalade överklagar och vill bli frikänd eller få ändring ipåföljdsdelen kvarstår däremot målsägandebiträdets behörighet iöverinstansen.Som nämnts tidigare behandlade utskottet i ett ärende (prop. 1990/91:100 bil. 4, JuU21, rskr. 217) en motion medförslag om en utvidgning av rätten till målsägandebiträde tillatt avse även överklagande av en dom i skadeståndsdelen.Utskottet, som konstaterade att syftet med motionsönskemåletsyntes vara att få till stånd en ordning där staten betalarbiträdesersättningen om domen överklagas av målsäganden, fannatt frågan borde övervägas vidare i . Detta gavriksdagen som sin mening regeringen till känna.I propositionen (s. 23 f) föreslås att 3 § lagen ommålsägandebiträde ändras så att målsägandebiträdets uppgifterkvarstår även i ett från brottmålet avskiljt skadeståndsmål.Detta innebär att målsäganden inte behöver söka allmänrättshjälp för att få juridisk hjälp i skadeståndsmålet och attdet redan förordnade biträdet kan ta till vara målsägandensintressen även i detta mål utan att behöva förordnas somrättshjälpsbiträde.Den föreslagna ordningen bör enligt propositionen gälla endasti de fall målsäganden redan från början, dvs. i brottmålet, harett målsägandebiträde förordnat för sig. Den innebär såledesinte att ett målsägandebiträde kan förordnas i ett tvistemål omenskilt anspråk i anledning av brott. I ett sådant mål fårmålsäganden i stället ansöka om allmän rättshjälp medbiträdesförordnande.Förslaget gäller heller inte s.k. förenklade tvistemål, därdet yrkade beloppet uppenbart inte överstiger ett halvtbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (förnärvarande ). Undantaget skall ses mot bakgrund av atträttshjälpsbiträde enligt 20 § andra stycket RHL får förordnas iförenklade tvistemål endast om särskilda skäl föreligger medhänsyn till sökandens personliga förhållanden eller sakensnatur.Vidare föreslås i propositionen (s. 27) att 3 § lagen ommålsägandebiträde ändras så att målsägandebiträdets uppgifterkvarstår även i ett mål om skadestånd som överklagas till högrerätt vare sig skadeståndsfrågan har handlagts i brottmålet --och detta oavsett tvisteföremålets värde -- eller som ettsärskilt mål enligt reglerna för tvistemål.De nu nämnda förslagen föranleder vissa följdändringar i 6 och8 §§ lagen om målsägandebiträde.Lagrådet har uttalat kritik mot den utvidgning avmålsägandebiträdets uppgifter som här har redogjorts för.Lagrådet finner (prop. s. 69 f) att den föreslagna ordningenmedför att målsägandebiträdet mera tydligt än kommeratt få en funktion inom systemet för rättslig hjälp. Det kanenligt Lagrådet hävdas att avgränsningen av de fall dåmålsäganden får biträdeshjälp med sitt skadeståndsanspråk inteär helt rationell. Mera betänkligt är emellertid enligtLagrådets uppfattning att målsägandens tillgång till biträde ide fall då det enskilda anspråket har skilts ut i processenleder till en viss obalans mellan parterna.Lagrådet konstaterar att så länge det enskilda anspråkethandläggs tillsammans med ansvarsfrågan är situationen normaltden att målsägandebiträdet hjälper målsäganden och enoffentlig försvarare bistår den tilltalade beträffande detenskilda anspråket. Parterna är relativt jämställda även om dentilltalade, om han förlorar, kan bli skyldig att betala viss delav kostnaden för försvararen. Särbehandlas det enskildaanspråket kan den offentlige försvararen inte längre i denna sinegenskap biträda svaranden. Denne kan visserligen ofta -- meninte alltid -- erhålla allmän rättshjälp och rättshjälpsbiträde.I så fall måste han emellertid i många fall bidra tillkostnaderna genom att betala en ibland inte obetydligrättshjälpsavgift; denna tillkommer utöver den tidigare nämndaåterbetalningsskyldigheten. Detta kan enligt Lagrådet leda tillatt han i vissa fall drar sig för att anlita rättshjälpen.Genomförs förslaget får däremot målsäganden juridisk hjälp genomsitt biträde och viss annan rättshjälp utan att -- bortsett frånhelt udda fall -- behöva betala någon del av kostnaden fördetta.Enligt Lagrådets mening kan det ifrågasättas om denna ordningär förenlig med den viktiga principen om likställighet mellanparterna i en rättegång. Lagrådet anmärker attförmånsbehandlingen av målsäganden är knuten till dennesprocessuella ställning som sådan och inte tillkommen för attparera ett ekonomiskt underläge. Att det är angeläget att stödjaden som drabbas av brott bör, anför Lagrådet, inte få tillkonsekvens att han får en favör mot den som har begått brottet ien process som gäller omfattningen av den kompensation som skalltillkomma honom.Lagrådet anser att en acceptabel -- fastän alltså intefullständig -- likställighet kan uppnås genom att den offentligeförsvararen som sådan får fortsätta att biträda svaranden ävensedan det enskilda anspråket har kommit att handläggas separat.Närmast till hands ligger enligt Lagrådets uppfattning attbehålla nuvarande ordning och alltså hänvisa båda parterna tillatt söka allmän rättshjälp.Justitieministern bemöter i propositionen (s. 25) Lagrådetssynpunkter och anför att det är angeläget att ta till vara allamöjligheter att stärka brottsoffrens ställning och att den somutsatts för ett brott verkligen får det stöd och den hjälp somhan eller hon behöver. Stödet bör enligt justitieministern intevara helt beroende av i vilken ordning målen handläggs viddomstolen.Vidare anför justitieministern att eftersom målsägandebiträdeförordnas för målsägande som utsatts för allvarliga brott och imål där omständigheterna är sådana att han eller hon har behovav särskilt stöd och hjälp är det såväl rimligt som naturligtatt stödet får omfatta även avskilda skadeståndsanspråk.Justitieministern håller med Lagrådet om att det uppstår vissaskillnader mellan parterna med den föreslagna ordningen, men honkonstaterar att en sådan skillnad redan finns när ett enskiltanspråk handläggs inom ramen för ett brottmål, eftersom jumålsägandebiträdet är kostnadsfritt för målsäganden medan dentilltalade kan bli återbetalningsskyldig förförsvararkostnaderna.Justitieministern hävdar vidare att propositionens förslaginte innebär att en målsägande får en starkare ställning iprocessen än motparten. Den skillnad som uppstår är enligt henneav ekonomisk art och är egentligen inte annorlunda än den somuppstår mellan två parter i ett tvistemål där den ena parten harallmän rättshjälp till en mycket låg avgift -- därför att hansekonomi är svag -- och den andra parten inte får rättshjälp allseller får betala en mycket hög avgift därför att hans ekonomi ärmycket god.I sammanhanget framhålls också att det som motiverar denprivilegierade form av bistånd som rätten till målsägandebiträdeinnebär är att målsäganden fått behov av juridiskt och annatbistånd utan egen förskyllan, därför att han blivit offer förbrott.Enligt justitieministern är den avgränsning av förslaget sominnebär att målsägandebiträde endast kan förordnas i brottmåloch inte i ett tvistemål om enskilt anspråk i anledning av brotten ofrånkomlig följd av att de båda instituten är olikakonstruerade. Rätten att få bistånd i form av målsägandebiträdeavgränsas nämligen enligt gällande rätt av att det är fråga omett brottmål. Den reglering som föreslås innebär att denna rättutvidgas på så sätt att ett förordnande av målsägandebiträde somgjorts i ett brottmål fortsätter att gälla också omskadeståndstalan avskiljs. Justitieministern menar att denlösning som föreslås är en väl avvägd gränsdragning mellan å enasidan den privilegierade form av bistånd som rätten tillmålsägandebiträde utgör och, å den andra, rätten till allmänrättshjälp. Justitieministern är, anför hon, inte beredd att gåså långt som att ge möjlighet till målsägandebiträde i allatvistemål om skadestånd som grundas på brott.I motion Ju8 (s) yrkas avslag på propositionens förslagbeträffande målsägandebiträdets uppgifter vid skadeståndstalansom avskiljs från brottmålet. Motionärerna, som hänvisar tillvad Lagrådet har anfört i sitt yttrande, anser att förslagetrubbar principen om likställighet mellan parterna i enrättegång.Utskottet konstaterar för sin del att de nu aktuella förslagenom utökad rätt till målsägandebiträde fyller ett välkänt behov.Utskottet kan inte se att förslagen skulle rubba balansen mellanparterna i processen på ett sådant sätt att det utgör skäl föratt inte genomföra reformen. Utskottet ansluter sig i övrigttill justitieministerns synpunkter i denna fråga. Med detanförda tillstyrker utskottet propositionen i denna del ochavstyrker bifall till motion Ju8 såvitt här är i fråga.Ekonomiska konsekvenserI propositionen (s. 47) uppskattas den årliga kostnaden förändringen i lagen om ekonomiskt bistånd till svenska medborgarei utlandet m.m. till något över 1 miljon kronor.Utrikesdepartementets anslag har enligt vad som anförs redan förinnevarande budgetår höjts för att finansiera denna reform.Den föreslagna utvidgningen av rätten till målsägandebiträdeoch till rättshjälp uppskattas bli 2,5 till . Ipropositionen anges att kostnaderna bör finansieras genombesparingar på annat håll inom Justitiedepartementetsansvarsområde.I motion Ju8 (s) tas upp propositionens redovisning avfinansieringen när det gäller utvidgningen av rätten tillmålsägandebiträde och till rättshjälp. Motionärerna finnerredovisningen otillfredsställande, särskilt med hänsyn till detockså i övrigt ansträngda budgetläget.Utskottet anser det vara av värde att regeringen lämnarriksdagen utförlig information om hur kostnadskrävande reformerskall finansieras. Kostnaderna i detta fall bedöms dock bliförhållandevis låga, och vad regeringen har anfört ipropositionen om finansieringen av de föreslagna reformerna kanmot den bakgrunden godtas. Utskottet avstyrker bifall tillmotion Ju8 i denna del.ÖvrigtPropositionen och motionen föranleder i övrigt inget uttalandefrån utskottets sida. beträffande målsägandebiträdets uppgifteratt med avslag på motion 1993/94:Ju8 yrkande 1 antarregeringens förslag till lag om ändring i lagen (1988:609) ommålsägandebiträde såvitt avser 3, 6 och 8 §§,res. 1 (s)2. beträffande ekonomiska konsekvenseratt avslår motion 1993/94:Ju8 yrkande 2,res. 2 (s)3. beträffande lagen om målsägandebiträde i övrigtatt antar det i moment 1 nämnda lagförslaget i denmån det inte omfattas av utskottets hemställan ovan,4. beträffande övriga lagförslagatt antar regeringens förslag tilla) lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429),b) lag om ändring i lagen (1973:137) om ekonomiskt biståndtill svenska medborgare i utlandet m.m.Stockholm den 7 december 1993På justitieutskottets vägnarBritta BjelleI beslutet har deltagit:Britta Bjelle (fp),(),(),(),(),(),(),(),(),(nyd),(),(),(),() ochKristina (). Målsägandebiträdets uppgifter (mom. 1), , , , , och (allas) anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 8 som börjarmed "Utskottet konstaterar" och slutar med "här är i fråga" bortha följande lydelse:Enligt utskottets uppfattning får det rättsliga stödet tillmålsäganden inte utformas på ett sådant sätt att den förrättskipningen grundläggande principen om likställighet mellanparterna i en rättegång rubbas.