bet · GH01SoU7 · 1993-10-12 00:00:00 — Motionärerna hemställer också att hosregeringen tillkännager att det krävs en specialistgrupp förbarn med svårbehandlad epilepsi (yrkande 2).Utskottet har tidigare behandlat motioner om brister iepilepsivården, senast i betänkandet 1991/92:SoU15 (s. 148)vartill hänvisas. Utskottet har därvid noterat att de avmotionärerna nämnda vetenskapliga rapporterna hade publiceratssamt att en av planerad rapport förväntades bliklar . Utskottet förutsatte att det dåfortfarande pågående utredningsarbetet på området skulle kommaatt leda till förbättringar av epilepsivården. Utskottet ansågatt resultatet av det nämnda utredningsarbetet bordeavvaktas samt att något uttalande från inte behövdes.Den då aktuella motionen avstyrktes.Från har inhämtats att den rapport somförväntades bli klar färdigställdes i maj 1993.Expertrapporten -- Epilepsiförekomst, handläggning ochvårdorganisation -- är utsänd till ,, ochLäkemedelsverket för synpunkter, vilka skall vara inkomna tillSocialstyrelsen innevarande år. I missivetanger styrelsen bl.a. följande.Syftet med rapporten har varit att ta fram ettkunskapsunderlag för vidare beredning ochbedömning. Det är bland annat synpunkter på dimensioneringen avvård- och utredningsresurser på olika vårdnivåer samt de förslagtill framtida vårdorganisationer som presenteras i utredningen,som det är angeläget att få bredare belyst.I rapporten behandlas epilepsikirurgin endast översiktligt.Denna har behandlats utförligt i en av publicerad skrift . En av Socialstyrelsensärskilt tillsatt expertgrupp har emellertid följt uppresultaten av epilepsikirurgi och utarbetat en kravspecifikationför denna verksamhet. Styrelsen har för avsikt att efteröverläggningar med denna expertgrupp komplettera utredningen medbeaktande av de eventuella slutsatser som kan dras om denepilepsikirurgiska verksamhetens kvalitet.WhiplashI motion 1992/93:So414 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts om dewhiplashskadades rätt till vård och rehabilitering (yrkande1). Motionären anför att de skadade inte snabbt nog får rättdiagnos och rätt rehabilitering. Vidare hemställs att riksdagenhos regeringen begär att kartläggerwhiplashskadornas omfattning och i hur hög grad dessa lett tillhandikapp och andra men för den enskilde (yrkande 2).Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden rörande olikaaspekter på whiplashskador, senast i betänkandet 1991/92:SoU15(s. 146). Motionsyrkandena har avstyrkts med hänvisning tillatt inte bör prioritera mellan olika forskningsprojektrespektive inte uttala sig om behovet av resurser inomsjukvården för bl.a. denna patientgrupp.Plötslig spädbarnsdöd/SIDSI motion 1992/93:So450 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omstöd till SIDS/(yrkande 2). Motionärenanför att bildades en föräldraförening i syfte attstödja drabbade föräldrar, men också för att ordna träffar,utflykter, föreläsningar med forskare m.m. Ett bra samarbete haretablerats med sjukvården, men tyvärr har föreningen alldelesför knappa resurser. (Yrkande 1 om ökad forskning kringsjukdomen plötslig spädbarnsdöd har hänvisats till UbU. )Utskottet behandlade ett liknande yrkande i betänkandet1991/92:SoU15 vartill hänvisas (s. 138) för en utförligbakgrund. Utskottet behandlade då också yrkanden om ökadforskning och ökad information till sjukvårdspersonal. I sinbedömning uttalade utskottet bl.a. att utskottet deladeuppfattningen att det är viktigt med information och stöd tillanhöriga i samband med plötslig spädbarnsdöd och hänvisade tillpågående arbeten i regi. Samtligamotionsyrkanden avstyrktes.Pappor kvar på BB efter förlossningI motion 1992/93:So247 av m.fl. (fp)begärs att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att öka pappornas möjlighet att stannakvar på BB efter förlossningen (yrkande 1). Motionärernaanför bl.a. följande. De flesta pappor är med vid barnensfödsel, men många reagerar mot att de sedan ofta är tvungna attgå hem medan kvinnan och barnet ligger kvar. Många män harvittnat om den oerhörda tomhetskänsla som infinner sig när desom nyblivna fäder åker hem till en tom lägenhet, utan attknappt ha fått bekanta sig med det nya livet. Det vorevärdefullt om fler landsting planerade för BB-avdelningar därdet finns möjlighet för pappor att stanna kvar och övernattaefter förlossningen, anser motionärerna.Från Landstingsförbundet sjukvårdshuvudmännensträvar efter att erbjuda olika alternativ inomförlossningsvården. En del sjukvårdshuvudmän eftersträvarönskemål i den riktning som motionärerna efterfrågar.Prostataundersökning vid hälsokontrollI motion 1992/93:So461 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omprostatacancerundersökning vid hälsokontroll av äldre män.Motionären anför att det finns skäl att pröva olika metoder föratt genom tidigare diagnostisering behandla prostatacancerfalltidigare och föreslår att i samband med hälsokontroller vidt.ex. också göra ett enkelt blodtest för att mätaett speciellt ämne, PSA (prosta-specifikt antigen) som ofta ärförhöjt vid prostatacancer.Utskottet har tidigare behandlat motioner med krav påscreeningverksamhet för tidig spårning av prostatacancer, senasti betänkandet SoU 1987/88:22, vartill hänvisas för enbakgrund till utskottets ställningstagande. Motionsyrkandet (v)avstyrktes med hänvisning till att resultatet av de då pågåendediskussionerna borde avvaktas. Bl.a. hänvisade utskottet tillatt den då tillsatta beredningen för utvärdering avmedicinsk metodik hade planer på att ta upp frågan.Utskottet har inhämtat att medicinsk metodik kommer att presentera enutförlig vetenskaplig analys såvitt gäller frågeställningen omlämpligheten av screening av prostatacancer.Elektrokemisk behandling av cancerI motion 1992/93:So494 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omforskning om den s.k. elektrokemiska behandlingsmetoden motcancer. Motionären anför att metoden har utvecklats av enprofessor på , och den lär enligt uppgift hatillämpats med framgång i ett stort antal fall.Behandlingsmetoden är ifrågasatt inom den etablerade sjukvården.Motionären anser att borde få i uppdrag attinitiera grundlig forskning kring metoden.Utskottet har erfarit att det har hållits ettinternationellt symposium i där bl.a. kinesiska läkarehar presenterat resultat av behandlingen i fråga. I Sverigeskall en kontrollerad studie med lungcancerpatienter inledasinom kort.Utskottets bedömningEnligt hälso- och sjukvårdslagen ankommer det påsjukvårdshuvudmännen att inom angivna ramar organisera vårdenoch fördela resurserna mellan olika ansvarsområden. Statensansvar består främst i att ange övergripande mål och krav samtfölja upp och utvärdera dessa samt utöva tillsyn. Staten bidrarockså till vårdens finansiering. Utskottet konstaterar också attPrioriteringsutredningen som en av sina huvuduppgifter har attöverväga och lämna förslag till vilka principer som skall liggatill grund för prioriteringar inom vården. I motionerna tas uppfrågor om hälso- och sjukvårdens organisation för olikasjukdomsgrupper och resurserna för dessa sjukdomar.Utskottet har tidigare inte velat ställa sig bakom motionskravom att satsningar bör göras på vissa sjukdomar eller att vårdenav dessa bör organiseras på visst sätt. Motionsyrkanden liknandede nu aktuella har avslagits med motiveringen att detta ärfrågor främst för huvudmännen för hälso- och sjukvården och inteför . Utskottet vidhåller denna inställning.Utskottet avstyrker därför motionerna So247 (fp) yrkande 1,So414 (fp), So450 (fp) yrkande 2, So458 (s), So461 (m), So472(m), So494 (c) och So511 (kds).Insatser för att förebygga stamningI motion 1992/93:So481 av () yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om åtgärder för att förebygga stamning hosbarn. Motionären anför att av alla barn stammar vid någontidpunkt i en eller annan form. I de flesta fall sker spontanläkning. Stamning kan dock utvecklas till ett handikapp om intebehandling sätts in. Många barn som stammar får inte, enligtmotionären, den behandling inom barnhälsovården och förskolansom de skulle behöva och det professionella bemötande som krävsi skolan för att förebygga att stamning utvecklas.Motionären anför att kunskap om stamning måste spridas ochbehandlingsmetoder utvecklas inom verksamheter som möter barnoch ungdomar. Det måste också bevakas att dessa barns rätt tillbehandling inte kommer i kläm vid nedskärningar i kommunernasverksamhet. Enligt motionären bör regeringen ta initiativ tillåtgärder med detta syfte.Frågan om insatser för personer med talstörning behandlades avsocialutskottet i betänkande 1992/93:SoU19 om stöd ochservice till vissa funktionshindrade. Utskottet anförde då medanledning av en annan motion av attutskottet delade motionärens uppfattning att insatserna förpersoner med talstörningar behöver utvecklas. Utskottethänvisade till att i propositionen om stöd och service tillvissa funktionshindrade föreslogs att sjukvårdshuvudmännensansvar för habilitering och rehabilitering skulle tydliggörasgenom ett tillägg i hälso- och sjukvårdslagen. Vidare föreslogsett stimulansbidrag för att utveckla habiliterings- ochrehabiliteringsverksamheten samt att stödet till små och mindrekända handikappgrupper skulle byggas ut och att Socialstyrelsenskulle få ansvar för uppföljnings- och informationsinsatser.Motionen ansågs därmed tillgodosedd och avstyrktes. Riksdagenföljde utskottet.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att insatsernaför personer med talstörningar behöver utvecklas. Det ärspeciellt angeläget att insatserna sätts in . Utskottetkonstaterar att beslut med anledning avpropositionen om stöd och service till vissa funktionshindradeinnebär att sjukvårdshuvudmännens ansvar för habilitering ochrehabilitering slås fast genom ett tillägg till hälso- ochsjukvårdslagen. Vidare anvisas ett statligt stimulansbidrag föratt stimulera utvecklingsinsatser inom habilitering ochrehabilitering. I propositionen framhålls att denna verksamhetbör ske i nära samarbete med annan verksamhet som i vid meninghar habiliterings- och rehabiliteringsansvar som t.ex. förskoloroch skolor. Motion So481 (s) får därmed anses i huvudsaktillgodosedd. Motionen avstyrks.Allergiförebyggande åtgärder i skol- och daghemsmiljöerI motion 1992/93:So409 av och (fp) begärs ett tillkännagivande till regeringen omvad i motionen anförts om att förebygga allergi genom attrenovera skol- och daghemsmiljöer. Motionärerna anför att vi haren omfattande arbetslöshet bland byggarbetare, vilket innebäromfattande samhällskostnader, men de utgör också en potentialför insatser inom byggsektorn. har nustartat allergiförebyggande program. En prioriterad uppgift ärdet förebyggande arbetet bland barn och ungdom. Motionärernaföreslår därför att arbetsmarknadsåtgärder inriktas på attrenovera och rusta daghem och skolor. I detta arbete bör mansärskilt beakta allergiförebyggande åtgärder vid val av bygg-och inredningsmaterial samt att fungerande ventilationinstalleras i miljöer där barn vistas. Arbetet bör kunnabedrivas i samråd med , som inom ramen förallergiprogrammet bör svara för utvärderingsinsatser ochinitiativ till forskning samt berörda branschorganisationer,heter det i motionen.Arbetsmarknadsutskottet har behandlat motionsförslag omberedskapsmedel i samband med olika ändamål, senast ibetänkandet 1992/93:AU11 (s. 40 f.) vartill hänvisas.Förslagen har redovisats i tabellform. Utskottet har bl.a.anfört att utskottet inte vill gå in på en bedömning av de olikabehov och förslag som förs fram i motionerna. Utskottetunderstryker vidare att utnyttjandet av beredskapsmedel och avövriga arbetsmarknadspolitiska resurser bör bedömas utifrånarbetsmarknadssynpunkter och inte i första hand betraktas som enresurs för olika angelägna samhällsområden. Utskottetkonstaterar också att det ankommer på Arbetsmarknadsstyrelsenatt fördela resurserna för arbetsmarknadspolitiska insatser i deolika länen (s. 41). Sammanfattningsvis ansågarbetsmarknadsutskottet att förslagen i de aktuella motionernainte borde föranleda någon åtgärd och avstyrktesdärför.Utskottet gör följande bedömning.Socialutskottet delar arbetsmarknadsutskottets inställning idessa frågor och avstyrker därför motion So409 (fp).TransplantationsfrågorI motion 1992/93:So402 av ()hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att vid transplantation enbartprincipen om obligatoriskt aktivt samtycke skall gälla(yrkande 1). Motionären anför att en människa under sinlivstid kan vara angelägen om att hennes kropp efter en totalhjärninfarkt inte kommer att utsättas för ingrepp. Detta kaninte garanteras om inte hennes vilja gäller i denna fråga.Motionärerna anför vidare att det kan vara lämpligt att donatornbär på sig donationsbeviset, ett donationskort, men att de somnu finns tillgängliga på apotek inte är tillräckliga för att taställning om man vill bli organdonator. Motionärerna begär ett tillkännagivande om vad somanförts om donationskort (yrkande 2).Utskottet behandlade likalydande och andra närliggandemotionsyrkanden i sitt betänkande 1991/92:SoU15 vartillhänvisas för en bakgrundsbeskrivning (s. 133). Utskottetkonstaterade att de frågeställningar motionären tagit upp ingicki (S 1987:02) uppdrag. De dåavgivna förslagen bereddes i , och ettslutbetänkande var att vänta . Utskottet ansåg attregeringens förslag i dessa frågor borde avvaktas innanriksdagen övervägde något initiativ. Motionerna avstyrktes.Enligt uppgift pågår arbete i med förslagom ändringar i transplantationslagstiftningen. En propositionplaneras till hösten 1993.Utskottet gör följande bedömning.Transplantationsutredningens förslag bereds medsikte på en proposition under innevarande . Regeringensförslag bör avvaktas innan överväger något initiativi dessa frågor. Utskottet avstyrker därför motion So402 (kds).Livstestamente m.m.I motion 1992/93:So425 av i ochWiggo Komstedt (båda m) hemställs att begär attregeringen skall utreda möjligheten till juridiskt bindande"livstestamente". I motion 1992/93:So469 av BirgittaWistrand (m) begärs ett tillkännagivande med liknandeinnebörd, dock med den skillnaden att motionären använder termen"dödstestamente". I motion 1992/93:So426 av de förstnämndamotionärerna hemställs att hos regeringen begärutredning av rätten till dödshjälp med beaktande av medicinska,juridiska, etiska och allmänmänskliga synpunkter.I sitt betänkande 1991/92:SoU15 behandlade utskottetlikalydande motioner och även andra kring vårdensprioriteringsfrågor. För en bakgrundsbeskrivning hänvisas tillbetänkandet (s. 130 f.). Såvitt gällde frågor om livstestamentehänvisade utskottet till att dessa behandlats (1991/92:SoU5) tillsammans med ett antal andra etiska frågor ochavstyrkts med hänvisning till att regeringens kommande förslaginte borde föregripas. Utskottet konstaterade i sin bedömningatt gav regeringen till känna att det fannsskäl till fördjupade överväganden kring vårdensprioriteringsfrågor samt att det torde ankomma på regeringen attnärmare överväga formerna för ett sådant arbete. Vidarekonstaterades att regeringen hade tillsatt en parlamentariskutredning om prioriteringar inom hälso- och sjukvården. mening behövde inte överväga någotinitiativ med anledning av de då aktuella motionerna. Utskottet vidhöll sin inställning om livstestamenteoch avstyrkte även dessa yrkanden.Statsrådet svarade på en fråga om s.k.livstestamente i kammaren (fråga 1992/93:486).Statsrådet anförde bl.a. att han var helt klar över desvårigheter av både etisk och juridisk art som är förknippademed livstestamenten som han anser att de berör enväldigt angelägen fråga. Med stort intresse följs utvecklingen iDanmark där läkare enligt lag är skyldiga att följa önskemål somframförts i livstestamente och i situationer där patienten intelängre kan uttrycka sin vilja. Statsrådet hänvisade vidare tillatt och några delstater i och har systemmed livstestamenten. Med ledning av erfarenheterna avsågstatsrådet att överväga om det bör tas några initiativ försvensk del.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet vidhåller sin inställning i dessa frågor ochavstyrker därför motionerna So425 (m), So426 (m) och So469 (m).Palliativ vård och smärtbehandlingVård i livets slutskedeI motion 1992/93:So463 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omatt svårt sjuka eller döende patienter inte skall lämnasensamma. Det är motionärens uppfattning att sjukvården --ansvarig personal och politiker -- har ett ansvar att planeravården och personalbemanningen på ett sådant sätt att ingen somär inlagd på en vårdinrättning skall behöva dö eller lida iensamhet. Motionären anser att det finns skäl för attuppmärksamma dessa förhållanden.I betänkandet 1992/93:SoU16 Äldreomsorg -- inriktning ochanslag behandlade utskottet senast en motion som bl.a. tog uppfrågan om vården för människor i livets slutskede. Utskottetuttalade bl.a. följande (s. 15) efter att haredovisat en bredare bakgrund.Utskottet anser det angeläget att som ett ledi tillsynen över hälso- och sjukvården följer utvecklingen avden palliativa vården i livets slutskede. Utskottet utgår ävenfrån att den särskilt tillsatta styrgruppen för Sverigesmedverkan i EG:s cancerprogram i samråd med Socialstyrelsenöverväger på vilket sätt förslaget att förbättra den palliativavården inom EG kan föras ut för att förbättra vården i livetsslutskede i . Utskottet utgår från att även regeringenhåller sig underrättad om utvecklingen på detta område och, omdet skulle behövas, vidtar åtgärder.Med det sagda avstyrkte utskottet motionen.Socialstyrelsen har tillsatt en arbetsgrupp för palliativvård. kommer en kartläggning att göras rörandeomfattningen av den palliativa vården inom den primärkommunalavården. regionala tillsynsenheter kommerdärefter att arbeta vidare med frågan.SmärtbehandlingI motion 1992/93:So488 av () yrkas attriksdagen hos regeringen begär att får i uppdragatt utarbeta en lättillgänglig information som belysermöjligheter och "myter" inom smärtbehandlingsområdet (yrkande1) och att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att uppmärksamma huvudmännen församtliga vårdutbildningar på behoven av ökade kunskaper omsmärtbehandling (yrkande 2). I motion 1992/93:So489 avBo Holmberg m.fl. (s) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad som anförts i motionen om smärtlindring i vårdoch omsorg.I båda motionerna anförs att vid en konferens som Statensmedicinsk-etiska råd anordnade om eutanasi framkom att mednuvarande metoder för smärtlindring är nästan alla fysiskasmärtor behandlingsbara. Patienter kan ges, om inte smärtfrihet,så en betydande lindring. Kunskapen finns och tillämpas på mångahåll med goda resultat för patienterna. Men det finns också enstudie (ännu opublicerad) som visar att andelen cancerpatientersom i livets slutskede får otillräcklig smärtlindring kan varaså stor som 15--. Det är viktigt att vårdpersonal inom allavårdformer och vårdnivåer får en grundläggande kännedom omsmärtans uttrycksformer och möjligheterna att behandla den.Först när vårdens personal har fått dessa kunskaper kan de vågasätta tilltro till patienternas egna signaler, och först då kanalla patienter få en behandling på sina och inte på vårdensvillkor. Kunskaper om smärtlindring behöver också spridas tillallmänheten bl.a. för att förtroendet för sjukvårdens förmågaatt medverka till ett värdigt döende skall kunna upprätthållas.Statens medicinsk-etiska råd har i en debattskrift omeutanasi anfört att det med nuvarande behandlingsmetoder ärmöjligt att dämpa flertalet smärttillstånd i livets slutskedetill uthärdlighet. av alla patienter med svåra smärtor ilivets slutskede reagerar på läkemedel från morfingruppen underförutsättning att doseringen är tillräcklig. För de avpatienterna som inte reagerar på läkemedel från morfingruppenfinns andra metoder att tillgå.Vidare framhåller rådet att liv i vårdens slutskede ställerstora krav på vårdpersonalens kompetens och förmåga tillmedkännande. En döende patient får aldrig överges. Omvårdnadenhar stor betydelse, och dessa patienter måste ägnas särskildomsorg där även patientens sociala, psykiska och andliga behovmåste tillgodoses med respekt för de olikheter som finns mellanmänniskor i olika kulturer och religioner.Socialstyrelsen har utarbetat allmänna råd omsmärtbehandling i livets slutskede (1989:1). De riktar sig iförsta hand till läkare och sjukvårdspersonal som har ansvar försmärtbehandling i livets slutskede. Styrelsen har också givit utallmänna råd om livsuppehållande åtgärder i livets slutskede(1992:2).Då fann att dessa insatser inte räckte tilltillsatte styrelsen enexpertgrupp för att utvärdera problemen kring smärtbehandlingen.Styrelsen kunde konstatera att kunskap om smärtbehandling fannsmen att den inte kommit ut i hela sjukvårdsorganisationen tillall personal. Styrelsen kommer att publicera enrapport om kunskapsläget och om organisations- ochutbildningsfrågor med avseende på smärtbehandling. Rapportenkommer att ligga till grund för fortsatta insatser inom området.Svenska och Spri har gemensamt givit ut endokumentation från en efterutbildningskurs för läkare undertemat Smärta och smärtbehandling (219). Kursenanordnades av och Läkaresällskapunder samlingsnamnet 1987.EG:s cancerprogram. Genom ett avtal mellan EG och densvenska regeringen deltar som enda ickeEG-land fullt ut i EG:s program Europe Against Cancer. Inomramen för programmet och med svensk medverkan utarbetades ettförslag till åtgärder för att förbättra den palliativa vården.Den gäller inte enbart den palliativa vården för cancersjukautan all vård i livets slutskede.Utskottet behandlade i betänkande 1988/89:SoU15 fleramotionsyrkanden om behandling mot smärta. Utskottet anförde ibetänkandet (s. 34):Utskottet kan inledningsvis konstatera att motionärerna tarupp ett mycket viktigt område, nämligen den stora betydelsen avatt människor med svåra smärtor kan få en effektiv behandling. väl utbyggd sjukvård skall patienten kunna kräva godsmärtbehandling som ett led i god omvårdnad och adekvatmedicinsk behandling. Att så många människor inte får hjälp motsvåra smärtor har många orsaker. Emellertid är förutsättningarnaför behandling av smärta bättre . är det betydelsefullt att forskningen omsmärtbehandling kan utvecklas och vårdpersonalen stimuleras tillstörre kunskap om smärta och smärtbehandling.All smärtbehandling är ett samarbete mellan patient ochsjukvårdspersonal, där patientens upplevelser är basen. Varjevårdform har sina problem och sina möjligheter till lösningar.Det är viktigt att åstadkomma ett gott samarbete mellanprimäransvarig läkare, vårdlag och läkare, sjuksköterska ochannan personal med specialkunskap i smärtlindring. Patientensanhöriga får inte heller glömmas bort i sammanhanget. Det skeren snabb utveckling när det gäller smärtbehandling, enutveckling som bör stödjas med bl.a. resurser för utvärdering.Vidareutbildning och handledning spelar en mycket viktig roll.Utskottet delar uppfattningen i de aktuella motionerna attvårdpersonalen såväl i sin grund- som fort- och vidareutbildningmåste få ökade kunskaper om smärtbehandlingens möjligheter. Detär enligt utskottet också angeläget att tar sittansvar för kunskapsutveckling och kunskapsförmedling på området.Ett viktigt initiativ för att öka kunskaperna om smärtbehandlinghar redan tagits av Spri och genomanordnandet av den tidigare nämndaefterutbildningskursen om smärta och smärtbehandling.Vad utskottet anfört beslutade sedermera att som sinmening ge regeringen till känna (rskr. 1988/89:213).Utskottet behandlade även frågan om smärtbehandling ibetänkande 1991/92:SoU5. Utskottet konstaterade attregeringen genom beslut uppdragit åtSocialstyrelsen att i lämpligt sammanhang beakta vad riksdagenanfört samt att till regeringenrapportera vilka åtgärder som vidtagits med anledning avuppdraget.