bet · GG01LU29 · 1993-03-09 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet regeringens förslag tillanslag till samtPatentbesvärsrätten för /94. Vidare behandlas tremotioner. En motion (fp) rör de patenträttsliga reglerna medavseende på möjligheten att meddela patentskydd på den s.k.andra medicinska indikationen. I en motion (fp) framhållsbehovet av ett förstärkt skydd och bättre ersättning förarbetstagares uppfinningar. Den tredje motionen (v) syftar tilländrad lagstiftning om skydd för företagshemligheter.Utskottet tillstyrker bifall till regeringens förslag samtavstyrker bifall till motionerna.TOLFTE HUVUDTITELN I proposition 1992/93:100 bilaga 13 föreslår regeringen()dels under punkt G 8 (s. 108--110) att tillPatent- och registreringsverket för /94anvisar ett anslag på ,dels under punkt G 9 (s. 110--112) att tillPatentbesvärsrätten för /94 anvisar ettramanslag på . 1992/93:L802 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ett förtydligande av patentskyddet.1992/93:L805 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en översyn i syfte att ge uppfinnarebättre skydd och utbyte för idéer/uppfinningar i färdigproduktion eller vid annan merkantil användning.1992/93:K207 av m.fl. (v) vari yrkas7. att hos regeringen begär förslag till ny lag omskydd för företagshemligheter enligt vad i motionen anförts omuppluckring av den "munkavlelag" som finns. () handlägger ärendenangående patent, varumärken, mönster, utgivningsbevis förperiodisk skrift, namn och kommunala vapen samt ärenden omaktiebolag. Enligt beslut övertar PRV successivt medbörjan ansvaret från länsstyrelserna förhandels- och föreningsregistren. Samtliga länsstyrelseregisterskall vara överförda till utgången av 1994 (se prop. 1992/93:27och bet. 1992/93:LU10). PRV tar emot anmälningar om utgivare avvissa radioprogram i trådsändningar m.m. Kostnaderna för PRV:sverksamhet skall täckas av de avgifter som verkets kundererlägger. PRV kommer att uppbära registreringsavgifterna förhandels- och föreningsärendena vid resp. länsstyrelse fr.o.m.att en länsstyrelses register övertas av verket. Det medelsbehovsom kommer att uppstå hos PRV innan registeravgifterna täckerkostnaderna skall finansieras genom lån i . PRVräknar med att med oförändrade avgifter uppnå fullkostnadstäckning i den verksamheten under /95.Patentbesvärsrätten (PBR) utgör en självständigförvaltningsdomstol som prövar överklaganden av beslut sommeddelats av PRV i bl.a. patent-, varumärkes-, mönsterskydds-och namnärenden. PBR föreslås för /94 fådisponera ett ramanslag om 10 500 000 kr.I samband med att utskottet behandlade frågan om anslagen tillPRV och PBR för det innevarande budgetåret tog utskottet -- somett led i den förändrade budgetprocessen -- också ställning tillregeringens förslag om övergripande målsättningar för de bådamyndigheternas verksamheter under budgetåren 1992/93--1994/95(se 1991/92:LU20). Regeringens förslag till medelsanvisning tillPRV och PBR för /94 föranleder inte någonerinran från utskottets sida. Utskottet tillstyrker därförbifall till propositionens förslag i den delen.Patent på läkemedelI motion L802 av () yrkastillkännagivande om behovet av ett visst förtydligande avpatentskyddet. Frågan gäller möjligheten att ge produktskydd förförut kända kemiska föreningar eller blandningar för användningi ett nyuppfunnet medicinskt syfte. I motionen hävdas att denpraxis som tillämpas av det europeiska patentverket i (EPO) -- och som innebär att patentskydd meddelas för denna s.k.andra medicinska indikation -- inte är förenlig med patentlagensoch den europeiska patentkonventionens regler. Motionären, somframhåller att det är en angelägen uppgift att åstadkommaharmoni mellan regelsystemen och praxis, pekar på att vissaartiklar i den europeiska patentkonventionen bör revideras ochatt motsvarande ändringar därefter bör vidtas i patentlagen.Den gällande patentlagen har ändrats vid fleratillfällen med anledning av den internationella utvecklingen. År1978 tillträdde den europeiska patentkonventionen(European Patent Convention, EPC). tillträdde Sverigeockså den s.k. samarbetskonventionen (,PCT). Europapatentkonventionen innebär en långtgåendeharmonisering på patentområdet. Genom EPC har skapats en ordningsom medger att en patentsökande kan erhållapatentskydd i flera länder, s.k. europeiskt patent. Sådantpatent meddelas av det europeiska patentverket (EPO), som harsitt säte i . I den svenska patentlagen har tagits in desärskilda regler som föranletts av tillträde till EPC.Ett patent med giltighet i kan således numera meddelas-- förutom av det svenska patentverket -- av EPO. Den europeiskapatentkonventionen innehåller en fullständig reglering avförutsättningarna för att få europeiskt patent ochhandläggningsordningen vid EPO, dvs. formella regler.Regleringen i konventionen är fristående frånkonventionsstaternas lagstiftning. När det gällerrättsverkningarna -- patenträttens s.k. materiella del -- gälleratt ett europeiskt patent i det hänseendet har sammarättsverkningar i den stat för vilken patent beviljas som ettnationellt patent. För svenskt vidkommande skall alltså svenskrätt tillämpas i fråga om patentets rättsverkningar även när detär fråga om ett europeiskt patent med giltighet i Sverige.Det bör framhållas att den formella delen av patenträtten inteendast behandlar förfaranderegler utan i själva verket äravgörande för vilka uppfinningar som kan patentskyddas genomatt den anger gränserna för patenträttens skyddsbara område. EPCgäller -- med undantag för -- i samtliga EG-stater. BlandEFTA-staterna deltar, förutom , , ochLichtenstein.Utöver de grundläggande patenträttsliga reglerna som återfinnsi EPC och patentlagen har en rad viktiga administrativabestämmelser utfärdats av EPO och PRV. Trots det omfattande ochtämligen detaljerade regelverket finns utrymme för utfyllnad avreglerna, och de får i viss omfattning sin närmare innebördbestämd genom utvecklingen i praxis. I och med att allaviktigare uppfinningar blir föremål för patentskydd i ett stortantal länder är det internationella samarbetet välutvecklat pådetta område. Man talar om den internationella patenttraditionensom en viktig rättskälla och som ett komplement tillregelverket. kan självfallet inte hävda någrapatenträttsliga principer som väsentligt skiljer sig frånindustrivärlden i övrigt. Efter inträde i deteuropeiska patentsamarbetet har EPO:s praxis blivit normgivandeför PRV:s praxis för meddelande av patent. Det finns visserligeningen formell skyldighet för den svenska patentmyndigheten attfölja EPO:s praxis, men något alternativ härtill finns ipraktiken inte. Eftersom en uppfinnare som vill ha patentskydd iSverige fritt kan välja om han vill göra sin ansökan hos PRVeller EPO, vore det olämpligt om den svenska patentmyndighetenvägrade att meddela patent som kan erhållas vid den europeiskamyndigheten. Det skulle inte heller vara meningsfullt att här ilandet meddela patent som inte kan föras vidare internationellt.Läkemedel och andra kemiska föreningar kan patenteras på olikasätt och med skilda rättsverkningar. Patentskydd kan ges i formav produktpatent, metodpatent eller användningspatent. Ettproduktpatent på ett läkemedel ger ett oinskränkt produktskydd ioch med att en bestämd användning inte anges i patentlagenspatentkrav när det gäller kemiska föreningar. Ett metodpatentkan ges även med avseende på ett känt ämne och även om dessanvändning som läkemedel är känt. Patentet omfattar endast dennärmare angivna framställningsmetoden. Med användningspatentavses patent på en ny användning av ett känt ämne.I gällde länge att produktpatent på läkemedel intemedgavs, medan det däremot var möjligt att få metodpatent, dvs.endast framställningssättet kunde patenteras. Först vid denlagändring som skedde 1978 med anledning av Sverigesratificering av EPC och PTC togs steget fullt ut. Det är sedandess möjligt att också i meddela produktpatent påläkemedel.Under arbetet med den europeiska konventionen formades endoktrin om "den första medicinska indikationen". Doktrinenformulerades i artikel 54(5) i konventionen, och den ansesinnebära att det är möjligt att patentskydda den först uppfunnamedicinska användningen av en redan känd produkt, men intedärefter uppfunna nya medicinska användningar. Konstruktionenvar resultatet av en kompromiss mellan de skilda ståndpunktersom företräddes i konventionsarbetet.Vid implementeringen av konventionens regler 1978 preciseradesmöjligheterna att få patent på vissa förfaranden inom detmedicinska området. Som uppfinning anses inte sådant förfarandeför kirurgisk eller terapeutisk behandling eller fördiagnostisering som skall utövas på människor eller djur. Enligten särskild bestämmelse av undantagskaraktär skall detta dockinte hindra att patent meddelas på alster, däribland ämnen ochblandningar av ämnen, för användning vid förfarande av sådantslag. Kravet på nyhet gavs efter förebild i EPC en särskildinnebörd i fråga om uppfinning som avser känt ämne eller kändblandning av ämnen för användning vid sådana förfaranden på detmedicinska området som inte är patenterbara. Villkoret attuppfinningen skall vara ny skall inte utgöra hinder mot attpatent meddelas på ett känt ämne eller en känd blandning avämnen för användning vid dylikt förfarande, om användning avämnet eller blandningen inte är känd vid något förfarande avdetta slag, dvs. behandling eller diagnostisering som utförs påmänniska eller djur. Detta innebär att den som först uppfinneren medicinsk användning av ett i och för sig känt ämne kan fåpatent på ämnet som läkemedel för viss medicinsk användning.Därmed skulle möjligheterna till patent på ämnet inom detmedicinska området vara uttömda. Vid meddelande av patent enligtdenna undantagsregel uppkommer frågan huruvida patent skallmeddelas i form av patent på ämnet som sådant -- produktpatentavsett för viss användning -- eller på den nya användningen avalstret. Föredragande statsrådet uttalade i förarbetena tilllagstiftningen att han ansåg den europeiska patentkonventionenavse ett användningsbundet produktskydd. Enligt hans bedömningborde detsamma gälla patent som meddelas av den svenskapatentmyndigheten i motsvarande fall. När det gäller frågan omett patent, som avser ett känt ämne eller känd blandning i vissanvändning, i övriga fall skall meddelas i form avanvändningsbundet produktpatent eller i form av patent påanvändningen av produkten anslöt sig föredraganden till denförhärskande uppfattningen att endast patent på användningenborde meddelas när uppfinningen gäller ett förut känt ämne ellerblandning. I sammanhanget erinrade föredraganden om att densvenska patentmyndigheten bör beakta den praxis som utvecklasvid EPO (prop. 1977/78:1 del A, s. 179).Praxis från EPO och dess besvärsorgan visar att det numera ärmöjligt att få patent på den andra medicinska indikationen -- iform av patent på metoden för att framställa ett känt ämne förden nya användningen. Om det finns ett produktpatent på ämnet,blir det fråga om ett beroendepatent i förhållande till detta.Också i svensk rättspraxis finns numera genom Regeringsrättensavgörande ett prejudicerande rättsfall (RÅ1991 not. Frågan gällde en ansökan om patent påanvändningen av vissa kemiska föreningar för framställning avcerebralt verksamma läkemedel. Det konstaterades attuppfinningen föll utanför det direkta tillämpningsområdet förden bestämmelse enligt vilken patentskydd i form av ettanvändningsbundet produktskydd kan meddelas för den första menej en senare medicinsk indikation av ett förut känt ämne ellerblandning av ämnen. Till följd av denna ståndpunkt befanns attformellt hinder inte borde möta mot att med tillämpning av deallmänna patentbarhetsvillkoren i patentlagen medge patent påden andra medicinska indikationen vid patentkrav, utformade pådet sätt som skett i ansökan.I sina skäl pekade Regeringsrätten särskilt på dels attpatentkrav med den utformning som det var fråga om hade prövatsi ett antal mål av det europeiska patentverkets storabesvärskammare och därvid hade godtagits vid tillämpningen avbestämmelserna i den europeiska patentkonventionen, dels attmotsvarande svenska bestämmelser om patentbarhet var utformadepå ett sådant sätt att de skulle överensstämma medkonventionens. Vidare erinrades om ett principuttalande i etttidigare plenimål från Regeringsrätten om tolkningen avnärliggande bestämmelser om patentbarhet (RÅ 1990 ref. 84).Under hänvisning till lagförarbeten slog Regeringsrätten därvidfast att anslutning till den europeiskapatentkonventionen gör det nödvändigt att i den internarättstillämpningen, inom ramen för vad som är förenligt medsvensk lagstiftning, beakta den praxis som vid tillämpningen avmotsvarande bestämmelser i konventionen kommer till uttryck inomdet europeiska patentverket. Med detta synsätt som grund försitt avgörande fann Regeringsrätten att den tolkning som deteuropeiska patentverkets stora besvärskammare gjort avkonventionsbestämmelserna i och för sig kan anses förenlig medden svenska lagstiftningen.Utskottet kan konstatera att frågan om meddelande av patentmed avseende på den s.k. andra medicinska indikationen numerahar fått en lösning i praxis både när det gäller tillämpningenav och motsvarande bestämmelser i patentlagen. Detkan vidare konstateras att den valda lösningen av derättstillämpande myndigheterna har ansetts vara förenlig med deregler som gäller i resp. fall. Utskottet kan därför för sin delinte finna att det föreligger en sådan diskrepans mellan depatenträttsliga regelsystemen och rättstillämpningen som hävdasi motionen. Något behov av förtydligande av det slag sommotionären efterlyser behövs därför inte. Med det anfördaavstyrker utskottet bifall till motion L802.Arbetstagares uppfinningarI motion L805 av () framhålls att uppfinnareklagar över att framför allt större företag tillämpar kärvaprinciper gentemot denna grupp. Det sker enligt motionären enexploatering av idéer och projekt som motverkar fortsattidégivande. I motionen begärs (yrkande 1) att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om enöversyn i syfte att ge uppfinnare bättre skydd och utbyte föridéer och uppfinningar i färdig produktion eller vid annanmerkantil användning.Regler på området finns i lagen (1949:345) om rätten tillarbetstagares uppfinningar. Lagen tar sikte på uppfinningar somär patenterbara i och som gjorts av arbetstagare iallmän eller enskild tjänst. Utgångspunkten för lagstiftningenär att en arbetstagare har samma rätt till sina uppfinningar somandra uppfinnare, om inte annat framgår av lagen. Lageninnehåller en uttömmande genomgång av de skilda situationer närarbetsgivare i olika omfattning har rätt till anspråk på enarbetstagares uppfinning. Om arbetstagarens huvudsakliga uppgiftär forsknings- eller uppfinnarverksamhet och en uppfinning hartillkommit i sådan verksamhet har arbetsgivaren, omuppfinningens utnyttjande faller inom hans verksamhetsområde, iregel rätt att helt eller delvis inträda som arbetstagarensrättsinnehavare med avseende på uppfinningen. Har enarbetstagare däremot i sin anställning gjort en uppfinning somvisserligen faller inom arbetsgivarens verksamhetsområde, mensom inte ingick i hans arbetsuppgifter, har arbetsgivaren rättatt utnyttja uppfinningen i sin produktion (licens). Om enarbetstagare slutligen har gjort en uppfinning som visserligenfaller inom arbetsgivarens verksamhetsområde, men har tillkommitpå annat sätt än i samband med anställningen, har arbetsgivarenrätt till företräde framför annan att genom överenskommelse medarbetstagaren förvärva rätt till hela eller delar avuppfinningen (option). Den arbetstagare som gör en patenterbaruppfinning som faller inom arbetsgivarens verksamhetsområde ärskyldig att underrätta arbetsgivaren. Arbetsgivaren har efter ensådan anmälan en frist för att ta ställning tillom han önskar utnyttja sin rätt. Utnyttjar arbetsgivaren sinrätt till en arbetstagares uppfinning har denne rätt till skäligersättning. När det gäller en uppfinning som är gjord som ettled i tjänsten har den anställde dock endast rätt till skäligersättning utöver sina egna kostnader, om värdet av uppfinningenöverstiger vad han med hänsyn till anställningsförhållandetkunde förväntas prestera. Lagens regler är i huvudsakdispositiva, dvs. parterna kan träffa överenskommelser om andralösningar än de lagen tillhandahåller. Kollektivavtal är slutnapå både den offentliga och den privata sektorn och utöver dessaavtal finns utrymme för olika företagsanpassadeöverenskommelser.De svenska reglerna överensstämmer i huvudsak med vad somgäller i många andra länder. Enligt utskottets mening är detofrånkomligt att en rimlig avvägning av de skilda intressen somgör sig gällande måste innebära att företagen ges förhållandevisstora möjligheter att förvärva och utnyttja uppfinningar somgörs av anställda. Detta torde vara en förutsättning för att detskall kunna bedrivas ett planmässigt forsknings- ochutvecklingsarbete i företagen. Till följd av lagstiftningensdispositiva karaktär är det möjligt för parterna påarbetsmarknaden att avvika från lagreglerna och överenskomma omandra lösningar. Några omständigheter som skulle tyda på attfrågorna inte skulle kunna hanteras genom frivilligaöverenskommelser även i fortsättningen har, såvitt lagutskottethar sig bekant, inte framkommit. Några lagstiftningsåtgärder ärdärför enligt utskottets mening inte påkallade.Utskottet avstyrker därför bifall till motion L805, yrkande 1.Skydd för företagshemligheterPå förslag av den dåvarande regeringen i proposition1987/88:155 fattade (bet. 1989/90:LU37,rskr. 289) beslut om en lagstiftning rörande skyddet förföretagshemligheter. Lagen (1990:409) om skydd förföretagshemligheter trädde i kraft . Den ärtillämplig på information om affärs- och driftsförhållanden i ennäringsidkares rörelse som näringsidkaren håller hemlig och varsröjande kan medföra skada för honom. Den som med uppsåtolovligen tillgriper en företagshemlighet kan enligt lagen dömastill straff. Straffansvar kan vidare -- under vissaförutsättningar -- drabba den som anskaffar enföretagshemlighet. Den som gör sig skyldig till brott kan ocksåbli skadeståndsskyldig. Även vid andra angrepp påföretagshemligheter än sådana som utgör brott kan skadeståndutdömas. Så är fallet när exempelvis en anställd som i sintjänst har tillgång till en företagshemlighet utnyttjar elleravslöjar hemligheten. Regleringen i lagen innebär emellertidinte att det införts en lagstadgad tystnadsplikt för anställda.Endast om en anställd uttryckligen eller underförstått genomavtal förpliktigat sig att inte till skada för arbetsgivarenröja information eller då lagstadgad tystnadsplikt föreskrivs isekretesslagen eller andra författningar blir reglerna i lagenom skydd för företagshemligheter tillämpliga. Såvitt angår deanställda är det huvudsakliga syftet med lagen att det --utanför kollektivavtalssammanhang -- öppnas en möjlighet atttillämpa lagens särskilda regel om beräkning av skadeståndet.Det innebär att skadeståndet kan beräknas på ett för denskadelidande förmånligare sätt än vad som i allmänhet gäller.Skadeståndet kan emellertid sättas ned eller helt bortfalla omdet är skäligt. Jämkningsregeln tar särskilt sikte på anställda.Utöver de nu nämnda stadgandena finns i lagen en särskildbestämmelse, 2 §, som innebär att straff- ochskadeståndsreglerna inte blir tillämpliga när någon anskaffar,utnyttjar eller röjer en företagshemlighet för att offentliggöraeller inför en myndighet eller annat behörigt organ avslöjanågot som skäligen kan misstänkas utgöra brott, på vilketfängelsestraff kan följa, eller som kan anses utgöra annatallvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelse.I motion K207 av m.fl. (v) framhålls att detfinns ett behov av skydd för företagshemligheter men att dennuvarande lagen på ett orimligt sätt inskränker de anställdasrätt att sprida kännedom om olika missförhållanden i företagen.I motionen begärs (yrkande 7) att hos regeringen begärförslag till ny lag om skydd för företagshemligheter.Ett motionsyrkande med samma innehåll som det nu aktuellabehandlades av utskottet i det av godkända betänkandet1991/92:LU20. Utskottet erinrade därvid om att regeringens år1988 framlagda förslag till lag om skydd för företagshemligheterblev föremål för en synnerligen ingående prövning vidriksdagsbehandlingen. Utskottet framhöll vidare att sedan lagenträdde i kraft har det, såvitt utskottet hade sig bekant, inteframkommit något som tyder på att reglerna skulle varaotillfredsställande i det av motionärerna uppgivna avseendet.Utskottets uppfattning var därför att lagen, såsom den slutligenutformades, innebär en väl avvägd lösning som tillgodoser bådeintresset av en fri opinionsbildning och företagens legitimabehov av att kunna skydda betydelsefull information. Utskottetavstyrkte därmed motionsyrkandet.Utskottet har -- -- ingen annan uppfattning ifrågan. Utskottet avstyrker således bifall till motion K207,yrkande 7. beträffande anslag till Patent- och registreringsverketatt med bifall till regeringens förslag tillPatent- och registreringsverket för /94 undertolfte huvudtiteln anvisar ett anslag på ,2. beträffande anslag till Patentbesvärsrättenatt med bifall till regeringens förslag tillPatentbesvärsrätten för /94 under tolftehuvudtiteln anvisar ett ramanslag på ,3. beträffande patent på läkemedelatt avslår motion 1992/93:L802,4. beträffande arbetstagares uppfinningaratt avslår motion 1992/93:L805,5. beträffande skydd för företagshemligheteratt avslår motion 1992/93:K207 yrkande 7.Stockholm den 9 mars 1993På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), HolgerGustafsson (kds), Per Stenmarck (m), (),(), (), (), BertilPersson (m), (), (), StigRindborg (m), (), () och PerErik ().