bet · GG01KU30 · 1993-05-13 00:00:00 — Han pekarvidare på den särskilda kunskap som finns i inom deangivna industrisektorerna och föreslår att studier på dessa treområden finansieras med de medel som den svenska regeringenavsatt för utvecklingssamarbete med . framställningen till den 21november 1989 men hade redan rapporterat om den dit den 17november 1989. I rapporten sägs att framställningen bygger påtidigare diskuterade samarbetsförslag med den förra polskaregeringen, vilken aldrig orkade driva igenom sin vilja mot destarka särintressen som finns i resp. bransch.I rapporten anför , efter besök i , sombekant har utarbetat ett detaljerat förslag till första steg ien studie avseende modernisering men också omstrukturering avden polska stålindustrin. Vidare anför han attskogsindustrikonsulten till polskaindustriministeriet och till skogsförvaltningen har lämnat ettförslag till nationell skogsutvecklingsplan som är anpassad tilllandets industribehov, inkl. modernisering av skogsindustrin.När det gäller varvsindustrin förklarar "vi" i tämligen allmänna termer har talat om en svenskberedvillighet att bistå med varvsomstruktureringsexpertisgrundad på egna erfarenheter i . I anslutning härtillanför han att och ()har varit behjälpliga i uppläggningen med tilltänkta seminarier.I rapporten beskriver den skepsis somföreträdare för den polska industrin visat de svenskakonsulternas förslag. Han anför att och denregering han företräder är fast beslutna att bryta dettamönster, helst med utländsk expertis, vars slutsatser regeringenär beredd att genomdriva trots motståndet från branschen. Delokala fackföreningarna avses bli engagerade i genomförandet avreformerna. nämner i detta sammanhang dennytta som AMS erfarenheter skulle kunna göra.Jean-Christophe tillstyrker att bemöts så välvilligt som möjligt och förklarar att detredan finns en hel del arbete uträttat inom de sektorer somWitold Trzeciakowski prioriterat och att mycket tid och pengarskulle kunna sparas om man hemma kunde avsätta medel som skullegöra det möjligt för de svenska företag som påbörjat sitt arbeteinom resp. sektor att fullfölja det. Rapporten avslutasmed upplysningen att det är tanke attresp. studie skulle finansieras genom tidigare erbjudnabiståndsmedel i enlighet med de överläggningar som fördes understatsministerns besök.BITS fick del av framställningen och meddelade den svenskaambassaden genom en skrivelse attmyndigheten utgick från att det ankom på Utrikesdepartementetatt formellt besvara framställningen. BITS anförde attmyndigheten var beredd att pröva framställningen och att detfordrades mer underlag, bl.a. en uppdragsbeskrivning. BITS varvidare beredd att låta en oberoende konsult besöka fördiskussioner härom. I sådant fall skulle BITS i nästa steg frånflera svenska parter inhämta anbud som skulle tillställas Polenför bedömning och urval. BITS förklarade vidare sig ha förståttatt det åtminstone beträffande stålsektorn hade förekommitingående kontakter mellan och en svensk part. Om Polenefter egen prövning uttryckte önskemål om specifik svensk parthade BITS inga invändningar häremot. I sådant fall kundeunderlag inhämtas därifrån och sedan tillställas den tänktaparten i för prövning. BITS emotsåg uppgift från omvilken uppdragsform som borde tillämpas och uttryckte önskemålatt detta framfördes till vederbörande i Warszawa.BITS fick ingen reaktion från på förslaget att sända enoberoende konsult. BITS generaldirektör, ,har inför utskottet uppgett att skälet härför har angivits varaatt frågan var kontroversiell i . Det fanns mångamotstridiga åsikter om den framtida inriktningen av projektenoch det ansågs vara för tidigt att formulera ett konkretprojekt.Scandiaconsults och Spin-Offs ansträngningar att fåkonsultuppdrag i PolenDet svenska konsultföretaget introducerades den22 i det polska industriministeriet av ambassadörJean-Christophe . Enligt vad i en rapport anfördes vidintroduktionen att representanter för företaget var beredda attmed kort varsel komma till för att presentera sittkunnande och med polska experter diskutera insatser vid enskildastålverk eller inom stålsektorn i sin helhet. I rapporten anförJean-Christophe också att det var denna introduktion somledde till den polska framställningen den 17 november 1989.Under vintern och diskuterade företaget medföreträdare för behovet av ett omstruktureringsprogram förstålindustrin. I ett brev till att det hade blivit kontaktat från polsk sida med enbegäran om en offert om ett sådant program. I brevet lämnas ävenuppgifter om försäljningsansträngningar från amerikanska,brittiska och tyska företag. tillskrevScandiaconsult och meddelade att offerten "ConsultingServices for Restructuring of the Sector" översäntstill ministern för samordning av biståndet från länder i väst,. I brevet nämns att det nu hade blivitbråttom och att företrädare för företaget därför kanske kunderäkna med att bli nedkallade till före midsommar.Scandiaconsult hade lämnat liknande uppgifter i ett brev den 17maj 1990 till ambassadören , Statsrådsberedningen.I den inledningsvis berörda promemorian av anför hon att hennes make såg det som en nödvändighetför att modernisera sitt skogsbruk och sinpapperstillverkning. Man kunde förutse att de mer öppnasamhällena i Öst- och snart skulle bli entummelplats för konsulter, utländska rådgivare och konkurrerandeföretag. Hennes make avsåg att ge ett visst försprång.Man skulle nämligen tidigt gå in i en studie av hur skogsbruketoch skogs- och stålindustrin skulle kunna omstruktureras. Sedandet hade visat sig att polackerna var positiva till denna idétog han kontakt med Spin-Off. I ett senare skede kom ocksåScandiaconsult in i bilden. Enligt kom projektetefter någon tid in i bakvatten. Polackerna var otåliga.Stämningen bland folk i landet var irriterad, och man undradevarför regeringen inte gjorde något och varför inget blevbättre. Regeringen behövde därför ett lyckat projekt att visaupp och flera av de polska ministrarna framförde tillambassadören att de ville se det polsk-svenska skogsprojektetsom ett flaggskepp.Magnus , verkställande direktör i Spin-Off, haruppgett följande om Spin-Offs förhandlingsarbete:Via den svenska ambassaden i fick han eninbjudan från den polske jordbruksministern till en diskussionsom främst gällde miljöaspekterna på skogsnäringens situation iPolen. Detta ledde sedan till en diskussion också omskogsindustrin, och efter ytterligare diskussioner under hela år1989 blev det klart att man ville få ett bättre grepp om lägetoch framför allt inventera möjligheterna för framtiden. inrådan gick Spin-Off och Scandiaconsulti samman för att vinna i rationalitet. Mycket avarbetet gällde nämligen att finna vägar till berörda polskaintressenter. lämnade Spin-Offtillsammans med en offert till WitoldTrzeciakowski med rubriken . BITSunderrättades härom i ett brev av . MagnusSpangenberg fann det inte särskilt märkligt att Spin-Off intefick sin offert antagen. Så går det till i affärslivet. När hanfick reda på utgången var saken för hans del utagerad. En sakfäste han sig dock vid. Vid ett telefonsamtal gavJean-Christophe honom det bestämda intrycket attNLK-Celpap hade tagit del av hans offert. också att starkt ogillade detsom hade skett.Per har uppgett följande omScandiaconsults förhandlingsarbete:Som nytillträdd ambassadör i kontaktade Jean-ChristopheÖberg och föreslog att företagetskulle försöka göra någonting rörande stålindustri. Dettaledde till att företrädare för företaget besökte 1988. Ett besök på resulterade i attministeriet bad att utarbeta vissa förslag.Scandiaconsult utvecklade förslagen och skickade påvåren 1988 ner dem till för att man där skulle gå igenomdem. fick ett positivt beskedfrån industriministeriet. Man var nu där beredd att diskuteraett samarbete. Under det därpå följande året inträffadeemellertid flera förändringar i ministerierna och det var svårtför företaget att hitta några beslutsfattare att diskutera med.I början av år 1990 inleddes nya förhandlingar. Under hela år1989 och fick ettutomordentligt stöd av ambassadören ochambassadrådet Bo Emthén på den svenska ambassaden i Warszawa.Parallellt med diskussioner på stålsidan fördeMagnus -- VD för företaget -- diskussionerpå skogssidan. sammanfördeJean-Christophe med tyckte att det skulle finnas en hel delfördelar med en samordning av projekten. En överenskommelseträffades om att skulle gå in somkontraktsansvarig på skogssidan och anlita Spin-Off somunderkonsult med det övergripande tekniska ansvaret. Renttekniskt skulle också hjälpa till påreningssidan, där företaget hade speciell kompetens. och informerade kontinuerligtBITS om vad som hände.Någon gång i april 1990 lämnades en offert rörande enskogsstudie. I samband med det uttryckte ministerrådet önskemålom en offert rörande stålindustrin. Det var mycket bråttom. Såfort offerten kom in skulle man fatta beslut, och man räknademed att få detta klart så att man skulle kunnabörja arbeta efter semestrarna.I slutet av maj 1990 avgav en ståloffert. Inomföretaget var man vid det tillfället viss om att offerten skulleantas.Under pingsthelgen 1990 blev Per uppringd aven utomordentligt upprörd . Denne berättadeatt hade varit på ett möte i vid invigningenav . hade träffat en polsk ministeroch undrat om det inte skulle vara intressant för attSverige hjälpte till på stål- och skogssidan. såsom den refererades av var attdessa insatser skulle finansieras av den nya hade den polska representantenblivit lycklig över detta. hade även berättat förJean-Christophe att han hade bett ta handom saken. bad hjälpa BjörnWahlström att föra saken i hamn. hadeprotesterat våldsamt och hänvisat till att hadearbetat med detta och att man därför intekunde förfara på detta vis. Enligt varprotesterna förgäves.Jean-Christophe informerade Per om atthan hade skickat ett telegram till avinnebörd att man inte kunde göra så här -- man kunde inte gåförbi ett svenskt företag som hade arbetat med saken i två ochett halvt år. och varfruktansvärt upprörda vid samtalet. Under samtalet sade PerLennart att han inte trodde att en finansminister kundege instruktioner till en ambassadör. På detta svaradeJean-Christophe : "Inte jag heller." undersamtalet sade Per att detta måste vara ettsolklart fall av ministerstyre. svarade:"Ja, jag har som diplomat aldrig varit med omnågonting liknande. "förklarade att han skulle ringa AllanLarsson på nytt. återkom han med beskedet att det intefanns något att göra. berättade att BjörnWahlström tillsammans med koncernchefen för var påväg till . Om kom ner tillsammans medkoncernchefen för och talade omatt denna konstellation stöddes av finansministern, varScandiaconsults sak förlorad. En tanke lanserades då om attJean-Christophe skulle få att avstå frånstålet, så att åtminstone kunde få någon bit avkakan. Det blev aldrig någon reaktion på den tanken. Såsmåningom fick Per en rapport om att BjörnWahlström också diskuterade stålfrågor.I ett av samtalen som Per hade medJean-Christophe uttryckte denne en förmodan att PerLennart inte skulle ha något emot att Jean-ChristopheÖberg lät titta på offerter. PerLennart gjorde bestämda invändningar mot detta ochmärkte att då blev illa berörd. PerLennart fick det bestämda intrycket att Jean-ChristopheÖberg redan hade lämnat över båda offerterna. Han sade något omatt de låg framme, att hade tittat på dem ochatt han inte hade kunnat hindra det.Bo Emthén har uppgett att han kom till ambassaden år 1989som ambassadråd med uppgift att svara för de ekonomiskafrågorna. Sedan biståndsprogrammet började hösten samma årsvarade han också för handläggningen av biståndsfrågorna lokalti . är han handelssekreterare och chefför kontor i . Ambassadör var alltid mycket intresserad av näringslivsfrågorna ochtog aktiv del i stödet av svenska företags marknadsföring.Jean-Christophe hade uppfattningen att det fanns vissasektorer i den polska ekonomin som behövde omstruktureras ochdär hade särskild kunskap. Han pekade särskilt påvarvs-, stål- och skogssektorerna. Han drev tesen att svenskkompetens borde kunna utnyttjas för hjälp till omstruktureringav dessa sektorer.När Bo Emthén tillträdde sin tjänst på ambassaden tog han översin företrädares löpande frågor. Där ingick bl.a. kontakter medföretagen . I en ambassads uppgifteringår att stödja svenska företag som är intresserade avmarknaden i det land där ambassaden verkar. Det var därför heltnaturligt att arbeta tillsammans med de nämnda företagen.Ambassaden utgjorde en replipunkt i dit Scandiaconsultoch Spin-Off kunde vända sig för att få stöd och hjälp att hittarätt i den polska administrationen. I detta arbete deltogJean-Christophe helhjärtat. Ambassaden deltog emellertidinte i något direkt förhandlingsarbete. Ambassaden brukar intedriva frågorna så. Ambassadens exportfrämjande verksamhet bestårav stöd, råd och information till den svenska industrin.När NLK-Celpap och kom in i bilden fick fråganandra dimensioner. Bo Emthén ansåg att situationen då hadeblivit onaturlig. Handläggningen av biståndsfinansierade projektborde präglas av stor försiktighet. Här kom i stället allt attske med stor brådska. Bo Emthén menade vidare att det inte varambassadens utan industrins sak att driva frågan så aktivt somnu blev fallet. Bo Emthén hade också invändningar mot attärendet handlades på hög nivå långt över den traditionellatjänstemannanivån. Det var enligt Bo Emthén inte riktigt attfrån den ena dagen till den andra börja diskutera ett helt nyttföretag. Dessutom ansåg han att det var fel mot de företag somredan hade avsatt mycket tid och pengar attplötsligt byta sida. Ett förtroende hade ju byggts upp mellan deberörda. Han ansåg att det var orättvist att i ett sådant lägebehandla en ny aktör på samma sätt som de två tidigare. Av nuangivna skäl föreslog Bo Emthén att man borde stanna upp ochgöra en utvärdering innan man gick vidare. emellertid en annan uppfattning och bestämde att Bo Emthéninte skulle ha någon befattning med frågans vidare handläggning.Jean-Christophe handlade alltid mycket självständigt ochdet fanns ingen som kunde "styra" honom. Bo Emthén är avuppfattningen att han tog sig an NLK-Celpap och entusiasm. När var involverad i enfråga var det på hög nivå. Han kommunicerade på mycket hög nivåhem till , vilket annars inte är vanligt.Jean-Christophe var mycket engagerad i denna sak, och detkan därför vara en anledning till att frågan hanterades på såhög nivå som blev fallet. Bo Emthén kan mycket väl tänka sigatt tog sig an ärendet därför att hanville att det snabbt skulle hända något med tanke på polackernasoch hans egen otålighet. Bo Emthén har inte mött någon påansvarigt polskt håll som har klagat på att polackerna intesjälvständigt skulle ha fått träffa valet av företag.Gunilla har uppgett att BITS i ett ganska tidigtskede blev informerad om och Spin-Offsförsäljningsansträngningar i och att företagen hade närakontakt med svenska ambassaden i . BITS fick informationdå och då men hade inte anledning att själv vidta några åtgärderså länge det inte förelåg någon framställning från var helt inriktat på en stålstudie medan Spin-Offhade förslag om en skogsstudie. Hon har aldrig settScandiaconsult offerera någon skogsinsats. Hon uppfattadesamarbetet mellan dessa företag som ett administrativtarrangemang och att inte kunde ge Spin-Off någonuppbackning vad gäller kunskaper om skogssektorn. Deras förslaggrundades enligt hennes uppfattning inte på något anbudsunderlagfrån utan på grundval av egna bedömningar av vad somerfordrades. Så sent som --fick hon frånföreträdare från det polska ministerrådet besked om att man tillföljd av oenighet på polsk sida om hur samarbetet skulleutformas inte då var beredd att driva idéerna om en insatsvidare.Per har uppgett att ochSpin-Off egentligen inte hade några affärsmässiga kontakter medden som sedermera skulle bli en motpart. Enligt hans bedömningkunde ingen annan i än Bipropap sluta ett kontrakt om enstudie över den polska skogsindustrin. Enligt vad Per GustavNilsson har erfarit från Bipropap har ochSpin-Off inte haft några som helst kontakter med Bipropap. Vidden aktuella tiden förekom för övrigt en väldig omsättning påbefattningshavare på de olika ministerierna, och man kundealdrig utgå från att de ansvariga personer man talade med denena dagen var kvar i sina ämbeten . Han hördeunder sin tid på aldrig talas omatt arbetade aktivt mot ministeriet för att fåuppdraget att utföra stålstudien. Han kan inte inse varförföretaget inte skulle ha kunnat få uppdraget . Imaj 1991 gick det i stället till ett kanadensiskt företag.Finansminister åtgärderAllan har uppgett följande om hur han kom att fåbefattning med ärendet:Inom regeringen var han som finansminister ansvarig för deinternationella finansiella frågorna. De innefattar bl.a.Världsbanken och Valutafonden. På hans ansvarsområde pågickinternationella förhandlingar om att bygga upp en europeisk bankför återuppbyggnad och utveckling. I dessa förhandlingar deltogSverige aktivt. Den företräddes av GunnarLund, som var statssekreterare. Förhandlingarnaslutfördes , och en överenskommelse träffades mellan40 länder om att bilda for Reconstruction andDevelopment ().Syftet med banken är i första hand att främja den industriellaförnyelsen i Öst- och och att främja samarbetetmed genom att låna ut pengar till projekt där ocksåvästeuropeiska företag satsar kapital.I samband med ordnadesen särskild sammankomst med företrädare för de 40 regeringarnaför att underteckna överenskommelsen. hade somansvarig för dessa frågor regeringens uppdrag att undertecknaavtalet. Det fanns vid en stark optimism införutvecklingen i . Det pågick en stor aktivitet för attfå till stånd samarbetsprojekt mellan öst och väst. Den nyabanken sågs som en hävstång för utvecklingen av det nya privatanäringslivet i de forna planekonomierna.Det var angeläget att också det svenska näringslivet kom ifråga som samarbetspartner. Från det svenska näringslivet visademan ett aktivt intresse för de möjligheter som skulle komma attskapas genom tillkomst. Detta intresse sammanföll i mångafall med en önskan från de nya statsledningarna i Öst- ochCentraleuropa att balansera inflytandet från de störrevästeuropeiska länderna genom att utveckla samarbetet med bl.a.Sverige.Vid en middag i anslutning tillundertecknandet av avtalet träffade han den polska regeringensrepresentant, vice utrikesministern . EftersomAllan hade haft en rad samtal och överläggningar medpolska ekonomer och politiker --1989 omomstruktureringen av den polska industrin, var detta ämne ennaturlig utgångspunkt för samtal mellan och . redovisade också det intresse som manfrån den svenska industrins sida visade för att medverka iomstruktureringen. Samtalet rörde vidare frågan om hursamarbetet skulle kunna utvecklas och vilka olika initiativ somkunde tas för att få de svenska företagen på hög nivå attengagera sig. När det gällde stålindustrin, som den polskaregeringen tillmätte stor vikt, ansåg med sinaerfarenheter från den svenska stålindustrin, att och dessordförande , med hans erfarenhet avomstruktureringen av stålindustrin, skulle kunna göra en viktiginsats. hade strax före Parismötet träffat BjörnSvedberg och . hade då sagt attsvensk industri borde vara med i och att han själv varberedd att göra en insats.Allan hade , ,också en informell överläggning med den blivande chefen förEBRD, , som då fortfarande var rådgivare åt denfranske presidenten . var månom att den nya banken inte skulle bli en angelägenhet för destora länderna, , och , utan att hänsynockså skulle tas till svenska intressen, både när det gällderekrytering till banken och när det gällde bankens kreditgivningtill omstrukturering av industrin i Öst- och Centraleuropa.Allan ville markera intresse för att aktivtmedverka i bankens verksamhet, att den svenska hadeavsatt särskilda medel för tekniskt bistånd och att man frånsvensk sida förde diskussioner med bl.a. om medverkan iomstruktureringen av stålindustrin.När kom tillbaka till ringde han uppambassadör i för att informerahonom och till honom överlämna de fortsatta kontakterna. informerade om bankens tillkomst och de beslut som hadefattats samt de kontakter han hade haft. Han tog också kontaktmed statssekreterare i Utrikesdepartementetshandelsavdelning för att orientera denne om samtalen med JerzyMakarczyk och . ringde ävenBjörn och informerade honom om samtalen och attJean-Christophe skulle ha de fortsatta kontakterna med denpolska regeringen.Allan uppfattade att tyckte hade kört fast i de tidigare kontakterna. Det händeingenting i samarbetet. Det som hadeväntat sig kom inte fram. såg det som en viktiguppgift att lyfta upp detta på en nivå där man fick ledandesvenska företag och företagsledningar att engagera sig i frågan.Det skulle vara ett sätt att öppna en sådan dialog mellanSverige och Polen.Allan överförde inte ärendet till biståndsavdelningenpå , utan lämnade det till idennes egenskap av ansvarig för samordningen. Det var, som AllanLarsson såg det, i första hand en fråga om vad man från svensksida skulle kunna göra tillsammans med inom ramen förEBRD. Vad det skulle resultera i kunde inte då bedömas. Detfanns en ram för bistånd, och han nämnde också för JacquesAttali att från regeringens och från sidahade gjort insatser och ville vara med och utveckla. MenAllan såg detta som en fråga för EBRD.De rapporter som senare mottog frånJean-Christophe uppfattade han som en uppföljning av dekontakter hade haft med . Han ansågatt saken bäst hanterades av ambassaden och vidtog därför ingaåtgärder med anledning av de telegram som han fick under sinaögon.Michael Sohlman har uppgett att han per telefon fick redapå att och hans statssekreterare isamband med slutförhandlingarna och invigningen av deneuropeiska i hade haft samtal med delsden tillträdande chefen för banken, , dels med enpolsk minister, , som då efterfrågade svenskhjälp på stål- och skogsområdena.I sin promemoria anför att frågan omfinansiering av det polsk-svenska skogsprojektet var ett problemoch att tjänstemännen på BITS dröjde med att ge besked. Dettagav enligt polackerna ett intryck av likgiltighetoch ineffektivitet på den svenska sidan. Det var enligt BirgitÖberg alltså helt naturligt att vice utrikesminister tog upp ärendet med finansminister närde träffades på ett möte. Hon anför att reageradepositivt och snabbt och att han informerade ambassadören pertelefon om samtalet och om att han avsåg att fråga BjörnWahlström om denne skulle vilja ta sig an frågan. Enligt BirgitÖberg hör det till saken att många av statsråden hade besöktWarszawa under denna omvälvande tid och att ingen av dem hadetagit något kraftfullt initiativ för att hävda platssom ett grannland, vilket polackerna förväntade sig och hoppadespå. Man kunde se att andra västländers ambassader arbetade förhögtryck för att försäkra sig om en bra position inom olikasamhällssektorer medan den och de svenskaföretagen föredrog att avvakta. Enligt såg därförambassadören intresse och initiativ som envändning i den svenska utrikespolitiken. Den som fårfinansministern på sin sida får också resurser.Frågan om finansiering via den europeiskautvecklingsbanken()I några av rapporter tillUtrikesdepartementet berörs frågan om finansiering genom deneuropeiska (). Så t.ex. hemställde han den5 efter samtal med finansministern och bemyndigande att företa en tjänsteresa till den 11 juni1990. skulle där tillsammans med bl.a.Björn för den blivande chefen för , JacquesAttali, föredra vad man från svensk sida dittills hade gjortbeträffande stål- och skogsindustrier. Avsikten var ocksåatt informera om de två utredningar som överlämnats till denpolska sidan inom ramen för det planerade samarbetet. Irapporten anförde att ambassaden sedan ettpar år, på hans initiativ, grundligt bearbetat dessa tvåsektorer. Vidare angavs att tanken uppstod mellan vice utrikesminister vid ett sammanträffandei att man från svensk sida skulle vändasig till och personligen för attanhängiggöra saken hos banken. Om skulle reagerapositivt, skulle man kunna komma i gång med arbetet med mycketkort varsel.