bet · GG01JuU29 · 1993-04-20 00:00:00 — Handläggning av brottmål efter rättspsykiatrisk undersökning,m.m. I detta betänkande behandlar utskottet ett regeringsförslagvari föreslås bl.a. vissa ändringar i (RB)regler avseende handläggning av brottmål när den tilltaladegenomgått rättspsykiatrisk undersökning. De föreslagnaändringarna rör reglerna om fortsatt huvudförhandling och omdomarjäv. Utskottet tillstyrker bifall till propositionen.I samband med propositionen behandlar utskottet två under denallmänna motionstiden väckta motioner avseende psykisktstörda lagöverträdare. Utskottet avstyrker bifall tillmotionerna. I proposition 1992/93:25 har regeringen() föreslagit att anta de ipropositionen framlagda förslagen till1. lag om ändring i och2. lag om ändring i lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar.Lagförslagen, som granskats av Lagrådet, har fogats tillbetänkandet, se bilaga 1. 1992/93:Ju614 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om avskaffande av påföljden överlämnande tillrättspsykiatrisk vård.1992/93:So438 av () vari yrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om fängelsestraff med förbättrad psykiatriskhjälp till internerna. Lagförslagen bygger på en inom upprättadpromemoria (Ds 1992:23) Handläggning av brottmål efterrättspsykiatrisk undersökning m.m. Promemorian harremissbehandlats.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen behandlas vissa frågor som gäller rättegångeni brottmål i sådana fall när rätten beslutat att den tilltaladeskall genomgå rättspsykiatrisk undersökning.I propositionen föreslås att, om huvudförhandling i brottmåluppskjutits på grund av att den tilltalade skall genomgårättspsykiatrisk undersökning, rätten i princip skall kunnahålla fortsatt huvudförhandling när undersökningen slutförts.Vidare föreslås vissa ändringar vad gäller reglerna om jäv fördomare. En domare skall enligt förslaget anses jävig atthandlägga ett brottmål vid huvudförhandling då målet slutligtavgörs, om han före denna huvudförhandling prövat frågan om dentilltalade begått gärningen. Bestämmelsen blir tillämplig bl.a.i den situationen att rätten inte håller fortsatthuvudförhandling sedan den rättspsykiatriska undersökningenslutförts utan håller ny huvudförhandling.I propositionen behandlas också vissa andra jävsfrågor. Detföreslås att den som är ledamot av skattenämnd inte skall kunnaväljas till nämndeman i allmän förvaltningsdomstol.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1993.Gällande rättUppehåll i huvudförhandlingEn av huvudprinciperna bakom förfarandet enligträttegångsbalken (RB) är att huvudförhandlingen, där underlagetför rättens kommande avgörande läggs fram, skall hållas på ettså koncentrerat sätt som möjligt. Möjligheterna att görauppehåll i en påbörjad huvudförhandling är därför noggrantreglerade.Reglerna om uppskjuten huvudförhandling fick sin nuvarandeutformning genom en lagändring som trädde i kraft den 1 januari1988 (prop. 1986/87:89, JuU:31, rskr. 278).För det första kan förhandlingen avbrytas enligt 1 kap.9 § RB. Sådant avbrott, som får göras under i princip högst tvåarbetsdagar , syftar till att rätten och parterna skallhinna sköta andra åligganden under en långvarig huvudförhandlingoch till att även i övrigt en alltför pressandehandläggningstakt skall undvikas.För det andra kan enligt (för brottmålens del) 46 kap. 11 §andra stycket RB en huvudförhandling uppskjutas undernormalt sammanlagt. Om det med hänsyn till måletsbeskaffenhet föreligger synnerliga skäl att hålla fortsatthuvudförhandling och syftet med en sammanhållen huvudförhandlinginte eftersätts i väsentlig mån, kan dock längre uppskov komma ifråga. Vid bedömningen av om det föreligger synnerliga skäleller inte skall stor vikt fästas vid hur vidlyftigt målet äroch hur huvudförhandlingen kan beräknas kräva. Ävenandra faktorer skall vägas in. Dit hör t.ex. hur långtförhandlingen kommit och hur mycket som återstår närfemtondagarsgränsen uppnåtts. Om t.ex. bara pläderingarnaåterstår ökar skälen för fortsatt huvudförhandling. I mål med enhuvudförhandlingstid om högst börfemtondagarsgränsen få överskridas bara i yttersta undantagsfall(prop. 1986/87:89 s. 224).Skillnaden mellan fortsatt och ny huvudförhandling är att vadsom förekommit vid föregående sammanträden är processmaterialvid en fortsatt huvudförhandling men inte vid en nyhuvudförhandling. En fortsatt huvudförhandling förutsättervidare att rättens ledamöter har deltagit vid den föregåendeförhandlingen, medan rätten kan ha en helt annan sammansättningvid en ny huvudförhandling (30 kap. 2 § RB).Vid ny huvudförhandling skall målet i princip tas om tillfullständig handläggning; sakframställningar och pläderingarmåste upprepas och tidigare förebringad bevisning skall somregel tas upp på nytt. Om ett bevis inte tas upp på nytt, skalldet förebringas genom protokoll eller på annat lämpligt sätt (se46 kap. 13 § andra stycket RB).När rätten beslutar om uppskov med en förhandling angesregelmässigt handläggningen skallåterupptas. är det emellertid svårt att avgöra när dettakan ske. I sådana fall bör rätten vilandeförklara målet,vilket innebär att förfarandet avstannar utan att någon bestämddag fastställs för dess fortsättande (32 kap. 5 § RB).Vilandeförklaring förekommer framför allt under ett målsberedande. Då beslut om vilandeförklaring undantagsvis fattasförst under en huvudförhandling måste denna i regel fullföljasgenom en ny huvudförhandling. Ett exempel på en sådan situationär när rätten under huvudförhandling beslutar att den tilltaladei ett brottmål skall undergå rättspsykiatrisk undersökning.Rättspsykiatrisk undersökningOm någon har begått brott under inflytande av allvarligpsykisk störning får rätten, enligt 30 kap. 6 § (BrB), inte bestämma påföljden till fängelse. Rätten kan istället med stöd av 31 kap. 3 § BrB förordna om överlämnandetill rättspsykiatrisk vård, varvid rätten kan föreskriva attsärskild utskrivningsprövning enligt lagen (1990:1129) omrättspsykiatrisk vård skall ske.Enligt 3 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökningfår rätten inte bestämma att någon skall överlämnas tillrättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning utan atten rättspsykiatrisk undersökning har gjorts i målet.En rättspsykiatrisk undersökning skall, om den misstänkte ärhäktad, ha slutförts . vadgäller den som är på fri fot är (6 § lagen omrättspsykiatrisk undersökning).Beslut om rättspsykiatrisk undersökning får meddelas bara omden misstänkte har erkänt gärningen eller övertygande bevisninghar förebragts om att han har begått den (2 § lagen omrättspsykiatrisk undersökning). Detta innebär att, om dentilltalade inte har erkänt gärningen, domstolen först måstehålla huvudförhandling i målet för att konstatera om detföreligger övertygande bevisning för att han har begåttgärningen. Finner domstolen att så är fallet, kan den förordnaom rättspsykiatrisk undersökning. I avvaktan på attundersökningen skall bli klar brukar målet vilandeförklaras.Uttrycket "övertygande bevisning" får, enligt propositionen, iprincip anses motsvara vad som krävs för att döma den tilltaladeför brottet (jfr , Rättegång V, sjätte uppl. 1987, s.166). Uttrycket "övertygande bevisning" i 2 § lagen omrättspsykiatrisk undersökning innebär således ett högrebeviskrav än t.ex. "sannolika skäl" (jfr också JO:sämbetsberättelse 1963 s. 66).När ny huvudförhandling hålls efter det att rättspsykiatriskundersökning genomförts, tas, enligt vad som anförs ipropositionen (s. 9), som regel bevisningen i skuldfrågan inteupp på nytt. Omedelbarhetsprincipen anses tillgodosedd så tillvida att rätten vid det första rättegångstillfället har bedömtbevisningen (jfr , Rättegång V, sjätte uppl. 1987, s.166). Ett återupptagande av bevisningen anses därför inte hanågon betydelse i målet (jfr prop. 1966 nr 60 s. 19 samt JO:sämbetsberättelse 1963 s. 64 och 1986/87 s. 66). I vissa fall kandet dock vara motiverat att återuppta bevisningen. Så kan enligtpropositionen t.ex. vara fallet när ny bevisning tillkommitefter beslutet om rättspsykiatrisk undersökning eller när vadsom kommit fram i undersökningen ställer skuldfrågan, särskiltdå vad gäller det s.k. subjektiva rekvisitet, i ny dager.DomarjävI 4 kap. 13 § RB finns regler om domarjäv. Syftet med reglernaär att utesluta en domare från handläggningen av ett mål närhans ställning till någon av parterna eller till saken kaninnebära fara för partiskhet eller för berättigad misstanke ompartiskhet. Paragrafen innehåller en uppräkning i nio punkter avvad som gör domaren obehörig att delta i handläggningen av ettmål.Enligt punkt 7 är en domare i vissa fall jävig att handläggaett mål, om han har tagit befattning med den sak som ärföremål för handläggning. Detta är fallet dels om han i annanrätt såsom domare eller befattningshavare har fattat beslut somrör saken, dels om han har tagit befattning med saken hos annanmyndighet än domstol eller såsom skiljeman. En viktigbegränsning av denna punkts tillämplighet ligger i orden "iannan rätt". Den omständigheten att en domare lett enhäktningsförhandling eller en förberedelse i ett tvistemål ansesinte utgöra något hinder enligt punkt 7 mot att han deltar ihuvudförhandlingen i målet.I punkt 9 finns en generalklausul om domarjäv. En domare skallenligt denna punkt anses jävig, om det i annat fall än enligtpunkterna 1--8 föreligger någon särskild omständighet som ärägnad att rubba förtroendet för hans opartiskhet i målet. Attomständigheten "är ägnad" att rubba förtroendet för domarensopartiskhet betyder att frågan skall bedömas efter en objektivmåttstock och att frågan om domaren "känner sig jävig" ellerinte i princip inte tillagts någon betydelse (se Fitger,s. 4:27).Om ett mål återförvisas från högre rätt till lägre rätt, ansesdet i allmänhet inte föreligga något hinder mot att samma domaresom tidigare deltagit i den lägre rättens handläggning dömer imålet på nytt. Tvärtom är det brukligt att återförvisade målhandläggs av den domare som tidigare handlagt målet.Varje domare är skyldig att anmäla för rätten om han anser atthans opartiskhet kan sättas i fråga (4 kap. 14 § första stycketRB).Det kan tilläggas att den omständigheten att en lagfarendomare varit jävig kan utgöra grund för resning till förmån förden tilltalade i brottmål (58 kap. 2 § 2 RB).EuropakonventionenSverige är anslutet till den europeiskakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna ochde grundläggande friheterna () och har därmedåtagit sig att garantera de rättigheter och friheter som anges ikonventionen för var och en som befinner sig under svenskjurisdiktion. Till de rättigheter som är skyddade enligtkonventionen hör sådana som tar sikte på att ge den enskilde ettskydd i samband med förfarandet inför domstol och när domstolenmeddelar dom.Rätten till en opartisk och rättvis domstolsprövning reglerasi artikel 6.1 i konventionen. Denna bestämmelse har, såvitt härär av intresse, följande lydelse. "skall, när det gäller att pröva hans civila rättigheteroch skyldigheter eller anklagelse mot honom för brott, varaberättigad till opartisk och offentlig rättegång inom skälig tidoch inför oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligtlag -- -- --".Tidigare riksdagsbehandlingFrågan om huvudförhandling efter rättspsykiatrisk undersökningaktualiserades motionsvägen . I motionen hävdades attkravet på att rättegången i princip skall tas om från början vidden nya huvudförhandlingen inte var meningsfyllt eftersomdomstolen vid den förra förhandlingen redan funnit dentilltalade skyldig. Denna ordning med "dubbla rättegångar" bordeenligt motionären omprövas. I motionen föreslogs därför, iförsta hand, att domstolen vid den första förhandlingen skullefatta definitivt beslut i skuldfrågan. Detta skulle ske genomett avgörande som skulle kunna överklagas för sig, dvs. genom enslags mellandom. Vid den efterföljande förhandlingen skullesedan återstå för domstolen att på grundval av bl.a. denrättspsykiatriska undersökningen bestämma vilken påföljd dentilltalade skulle ådömas. I andra hand föreslog motionären attuppskov som föranletts av en rättspsykiatrisk undersökning interegelmässigt skulle behöva innebära att en ny huvudförhandlingmåste hållas utan att det i ett sådant fall skulle vara möjligtatt, oavsett uppskovets längd, hålla fortsatt huvudförhandling.Motionen remissbehandlades. Förslaget om mellandom avvisadesav samtliga remissinstanser utom en. Flertalet remissinstanserställde sig avvisande också till förslaget att vidgamöjligheterna att hålla fortsatt huvudförhandling. I ett parremissvar uttalades dock att detta förslag förtjänade attutredas ytterligare.Beträffande förslaget om mellandom hänvisade utskottet tillatt en så gott som enig remissopinion avvisat det förslaget.Utskottet instämde för sin del i allt väsentligt i den kritiksom därvid framförts mot förslaget. Utskottet ansåg sig,sammanfattningsvis, inte kunna ställa sig bakom motionensförslag i den delen.Beträffande förslaget om möjlighet att hålla fortsatthuvudförhandling ansåg utskottet att domstolarnas tillämpning avbestämmelserna om när bevisningen behöver tas upp på nytt vidden nya förhandlingen utvecklats på ett ändamålsenligt sätt ochlett till en i stort sett väl fungerande ordning. Utskottethänvisade också till då beslutade ändringar i RB somgjorde det möjligt att vid den nya förhandlingen förebringat.ex. tidigare upptagen vittnesbevisning på annat sätt än genomatt föredra bandutskrifter. Utskottet avstyrkte därför ävenmotionens förslag om vidgade möjligheter att hålla fortsatthuvudförhandling.Propositionens förslagHandläggning av mål efter rättspsykiatrisk undersökningI propositionen föreslås att rätten, i ett brottmål därhuvudförhandlingen har uppskjutits på grund av att dentilltalade skall genomgå rättspsykiatrisk undersökning, iprincip skall kunna hålla fortsatt huvudförhandling i målet närundersökningen har slutförts. Det föreslås vidare att en domareskall anses jävig att handlägga ett brottmål vidhuvudförhandling om han före denna huvudförhandling har prövatom den tilltalade har begått gärningen. Bestämmelsen avses blitillämplig i de fall rätten inte kan hålla fortsatthuvudförhandling sedan den rättspsykiatriska undersökningen harslutförts utan håller ny huvudförhandling. Bestämmelsen avsesvidare bli tillämplig när ett brottmål återförvisas från enhögre instans till en lägre instans och domaren har deltagit idet överklagade avgörandet i den lägre instansen.Bakgrunden till förslagen är följande.Stockholms tingsrätt och har i skrivelser tillJustitiedepartementet pekat på olägenheter som är förknippademed nuvarande regler för genomförande av huvudförhandling i defall rätten beslutat om rättspsykiatrisk undersökning.Stockholms tingsrätt har i sin skrivelse framhållit att det ärangeläget att man genom ändrade regler försöker finna en frånrättssäkerhetssynpunkt tillfredsställande lösning på problemetmed dubbla huvudförhandlingar i dessa mål. Enligt tingsrättenåsamkas både domstolsväsendet, åklagarväsendet och den allmännarättshjälpen stora kostnader på grund av att huvudförhandlingenmåste tas om från början.Vidare har handläggningen av mål där beslut fattats omrättspsykiatrisk undersökning aktualiserats genom en dom iEuropadomstolen. I propositionen ifrågasätts sålunda om nugällande ordning för handläggningen av mål därhuvudförhandlingen skjutits upp i alla delar uppfyllerEuropakonventionens krav i artikel 6 på opartisk domstol. Ipropositionen hänvisas till dom den 24 maj 1989i målet Mogens mot , där fannatt hade kränkt konventionens bestämmelse i artikel 6om opartiskhet. Omständigheterna i det målet var i korthetföljande.Hauschildt var i misstänkt för brott. En domare ibyretten som under förundersökningen av brottet flera gångerbeslutade att skulle kvarbli i häkte deltog därefteri prövningen av åtalet mot honom. De domare som deltog iöverprövning av målet i landsretten fattade också dessförinnanflera beslut i häktningsfrågan. Enbart den omständigheten attsamma domare deltog i prövningen av såväl häktningsfrågan somåtalet utgjorde dock, enligt , inte en kränkningav konventionen. En av de bestämmelser i den danskarättegångsbalken (retsplejeloven), som de danska domarna hadetillämpat vid prövningen av häktningsfrågan, förutsatteemellertid en mycket stark grad av misstanke (saerlig bestyrketmistanke: § 762 stk. 2 retsplejeloven). fann attskillnaden mellan denna höga grad av misstanke och vad som krävsför att döma någon för ett brott var så liten att opartiskhetenhos domstolarna på objektiva grunder kunde ifrågasättas.Danmark har med anledning av domen ändrat sina regler omdomarjäv. Lagändringen, som trädde i kraft ,innebär att ingen får delta som domare i en brottmålsprocess omhan, innan domstolsförhandlingen börjat, har fattat beslut i enhäktningsfråga med stöd av den nyssnämnda bestämmelsen iretsplejeloven. Enligt den nya regeln skall jäv också ansesföreligga om domaren har beslutat om vissa andra tvångsmedel,såvida beslutet innefattar en bedömning av den tilltaladesskuld.Enligt justitieministern (s. 23) får dom iHauschildtmålet betydelse även för svenskt vidkommande när detgäller handläggningen av brottmål efter rättspsykiatriskundersökning. Hon anför därvid följande. För att en domstolskall få besluta om rättspsykiatrisk undersökning måste detföreligga övertygande bevisning om att den tilltalade har begåttgärningen. Eftersom uttrycket "övertygande bevisning" i principfår anses innefatta samma beviskrav som gäller för att kunnafälla den tilltalade för brottet innebär det att rätten skall taställning till den tilltalades skuld på ett i princip likvärdigtsätt vid två olika tillfällen. Om samma ledamöter deltar i bådahuvudförhandlingarna kan det alltså -- med det synsätt somkommer till uttryck i dom i Hauschildtmålet --ifrågasättas om domstolen är opartisk i den mening som avses iartikel 6.1 i . Justitieministern anser därföratt reglerna för handläggning av brottmål efter rättspsykiatriskundersökning måste ändras.Den lösning som föreslås i propositionen är att en regelinförs som innebär att uppskov som föranletts av enrättspsykiatrisk undersökning inte medför att en nyhuvudförhandling behöver hållas. Det skall i stället varamöjligt att hålla fortsatt huvudförhandling i sådanasituationer. Regeln föreslås bli fakultativ för att göra detmöjligt för domstolen att avgöra om fortsatt eller nyhuvudförhandling bör hållas med hänsyn till omständigheten i detenskilda fallet. I propositionen framhålls att bestämmelsen omfortsatt förhandling i första hand är avsedd att tillämpas i måldär undersökningen genomförs inom den normala tiden, fyra . Vidare förutsätts att det normala skall vara att nyhuvudförhandling hålls i de fall då ny bevisning åberopas infördet andra huvudförhandlingstillfället.För de fall då rätten håller ny huvudförhandling sedan denrättspsykiatriska undersökningen kommit in bör enligtpropositionen avgörande i Hauschildtmålet ledatill att jäv anses uppstå för de ledamöter som deltagit i dentidigare huvudförhandlingen. Ingen av dem bör således få delta iden nya huvudförhandlingen.I konsekvens härmed föreslås bestämmelsen i 4 kap. 13 § RB blikompletterad med en bestämmelse enligt vilken en domare är jävigom han före den huvudförhandling vid vilken målet slutligtavgörs har prövat frågan om den tilltalade har begått denåtalade gärningen. Enligt förslaget omfattar den föreslagnajävsbestämmelsen också de fall då ett brottmål återförvisatsfrån högre rätt till lägre rätt.Övriga jävsfrågorI propositionen görs en genomgång av övriga situationer därjävsproblem likartade det i Hauschildtmålet skulle kunnauppkomma. Det konstateras att de jävsfrågor som haraktualiserats genom Hauschildtdomen inte innebär några problemför svenskt vidkommande i mål där beslut tidigare fattats omt.ex. straffprocessuella tvångsmedel eller beträffandepreliminära frågor i ett mål, t.ex. interimistiska beslut ellerbeslut om kvarstad. I propositionen anförs vidare att i brottmålmed flera tilltalade kan en tolkning av bestämmelsen i 4 kap. 13§ 9 RB "i belysning av praxis" medföra att jävskall anses föreligga när en part kan hysa objektivt berättigattvivel angående domstolens opartiskhet. Detta kan, enligtpropositionen, även undantagsvis inträffa i vissa tvistemål.Nämndeman i allmän förvaltningsdomstolI propositionen föreslås också att den som är ledamot avskattenämnd inte skall kunna väljas till nämndeman i allmänförvaltningsdomstol.Enligt 7 kap. 6 § andra stycket taxeringslagen (1990:324) fårbl.a. nämndeman i allmän förvaltningsdomstol inte väljas tillledamot av skattenämnd, medan det enligt lagen om allmännaförvaltningsdomstolar inte finns något hinder mot att tillnämndeman i allmänna förvaltningsdomstolar välja ledamot avskattenämnd. För att uppnå överensstämmelse mellan lagen omallmänna förvaltningsdomstolar och taxeringslagen på denna punktföreslås i propositionen att ledamot av skattenämnd skall varautesluten från att vara nämndeman vid allmänförvaltningsdomstol.ÖvervägandenSom ovan framgått har utskottet tidigare intagit ståndpunktenatt det inte varit motiverat med en förändring av de nuvarandereglerna om huvudförhandling efter rättspsykiatriskundersökning. dom i Hauschildtmålet ställeremellertid den frågan i en delvis ny belysning. Utskottet delarsåledes uppfattningen i propositionen att avgörandet iHauschildtmålet bör få till konsekvens att en domare somdeltagit i ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning skallanses jävig om en ny huvudförhandling hålls i målet.Utskottet kan också, inte minst av processekonomiska skäl,acceptera förslaget i propositionen om möjlighet att efterrättspsykiatrisk undersökning hålla fortsatt huvudförhandling.Dock bör som anförs i propositionen det normala vara att nyhuvudförhandling hålls i det fall ny bevisning åberopas infördet andra huvudförhandlingstillfället.Utskottet vill i detta sammanhang peka på förutsättningarna i2 § första stycket lagen (1991:1137) om rättspsykiatriskundersökning, för att en domstol skall få besluta omrättspsykiatrisk undersökning, nämligen att den misstänkteerkänt gärningen eller att det har förebragts övertygandebevisning om att han har begått den. Med gärningen avses här deobjektiva rekvisiten för det aktuella brottet (se prop.1990/91:58 s. 503). Det sagda innebär att det vid den fortsattahuvudförhandlingen återstår två huvudsakliga frågor för rättenatt ta ställning till, nämligen dels ansvarsfrågan, delspåföljdsfrågan (jfr prop. t.ex. s. 9 och 31).I propositionen görs vissa uttalanden om andra situationer därjäv mot bakgrund av Hauschildtdomen kan tänkas föreligga.Utskottet vill här markera tveksamhet till om det enbart medanledning av Hauschildtdomen finns anledning till de bitvislångtgående slutsatser om jäv som dras i propositionen. mening är det inte möjligt att dra några slutsatserpå det föreliggande materialet.Utskottet som instämmer i Lagrådets bedömning om behov av enöversyn av jävsfrågorna i ett vidare perspektiv utgår från attregeringen, vilket för övrigt antyds i propositionen (s. 32 och34) ser till att en sådan översyn kommer till stånd i lämpligtsammanhang. Med vad som anförts tillstyrker utskottet bifallde i propositionen framlagda lagförslagen, dock med denspråkliga justering som föranleds av att det redan av lagtextenbör framgå att jäv föreligger vid den nya huvudförhandlingenoavsett om denna leder till att målet avgörs.MotionernaI två motioner, Ju614 och So438, tas upp frågor om psykisktstörda lagöverträdare.I motion Ju614 yrkas att påföljden överlämnande tillrättspsykiatrisk vård skall avskaffas.Den 1 januari 1992 infördes ny lagstiftning om psykiatrisktvångsvård och behandligen av psykiskt störda lagöverträdare.Samtidigt infördes ändringar bl.a. i brottsbalkenspåföljdsregler för psykiskt störda lagöverträdare (prop.1990/91:58, SoU13 och JuU34). Lagändringarna i brottsbalkeninnebar bl.a. att den grupp lagöverträdare som kan särbehandlasavgränsades på ett nytt sätt och blev mindre än tidigare och attåtgärder vidtogs för att stärka samhällsskyddet.