bet · GH01SoU14 · 1993-12-09 00:00:00 — Förslaget att nuvarande etableringsbegränsningar förläkare och sjukgymnaster skall avskaffas innebär enligtpropositionen att betydelsefulla steg tas mot att åstadkomma enökad valfrihet för patienten.Proposition 1993/94:75 om arvoden till privatpraktiserandeläkare och sjukgymnaster samt vissa ersättningar tillsjukvårdshuvudmännen m.m. i huvuddragI propositionen läggs fram förslag till lag omprivatpraktiserande läkares resp. sjukgymnasters rätt tillersättning från ett av landstingen finansierat och administreratoffentligt ersättningssystem för hälso- och sjukvård i de fallvårdavtal inte har träffats med landstinget.En viktig utgångspunkt för regleringen är att deprivatpraktiserande läkare och sjukgymnaster som äruppförda på förteckning hos allmän försäkringskassa utansärskild prövning skall gå in i det nya systemet.Den föreslagna ordningen innebär vidare att läkare ochsjukgymnaster som fr.o.m. påbörjat privatverksamhet får rätt att erhålla ersättning från landstingetenligt de föreslagna lagarna och vissa av regeringen utfärdadetaxebestämmelser under förutsättning att vissa krav på kompetensoch verksamhet är uppfyllda. För både läkare och sjukgymnastergäller bl.a. att de måste bedriva verksamheten på heltid, att deinte får ha fyllt samt att de inte får ha anställning inågot landstings hälso- och sjukvård.Enligt förslaget lämnas läkarvårdsersättning för vård som gesav en läkare i privat verksamhet med specialistkompetens. Vissaspecialister omfattas dock inte av rätten till ersättning.Sjukgymnastikersättning lämnas till legitimerad sjukgymnast somefter legitimation fullgjort tjänsgöring ioffentligt finansierad vård, varav i slutenvård eller annan därmed jämförbar erfarenhet. Deersättningsmodeller för läkare och sjukgymnaster som skall gällaför den nya ordningen skall preciseras i av regeringenfastställda nationella taxor med grundnivåer som kan överskridasav . För varje specialitet fastställs ett ekonomiskttak per kalenderår för sådan läkarvårds- resp.sjukgymnastikersättning som avser åtgärder som ersätts mednormalt eller enkelt arvode.De läkare och sjukgymnaster som vid utgången av äruppförda på förteckning hos allmän försäkringskassa har rätttill förhöjd ersättning från . Läkare som harrätt till förhöjd ersättning från får ta ut avgiftav patienten som är högst högre än motsvarande avgift hoshusläkare inom samma landsting. De läkare som inte har rätt tillförhöjd ersättning får dock ta ut en avgift av patienten som är75 % högre än hos husläkarna.För läkare eller sjukgymnaster som efter utgången av år 1993etablerar sig på ort inom stödområde 1 eller 2 enligtförordningen (1990:642) om regionalpolitiskt företagsstöd ellerinom vissa särskilt angivna kommuner skall dock nuvarandeersättningsprinciper fortsätta att gälla.I avvaktan på att de nya taxorna skall träda i kraft -- vilketavses ske -- föreslås att arvodesbestämmelsermotsvarande nuvarande taxor skall tillämpas. Den nya ordningenför ersättning till privatpraktiserande läkare och sjukgymnasterfrån landstingen föranleder följdändringar i annan lagstiftning,bl.a. i lagen om allmän försäkring.Propositionen innehåller även förslag om den principiellautformningen av en åtgärdstaxa för husläkare samt om införandeav en åldersgräns för husläkare. Vidare föreslås ipropositionen att ett statligt stimulansbidrag på 50 miljonerkronor lämnas för att utveckla och säkra kvaliteten iäldrevården för /94. I propositionen föreslåsockså att skatteutjämningsavgiften för landstingen avskaffasfr.o.m. år 1994.I propositionen lämnas även en redovisning av denöverenskommelse som träffats med företrädare försjukvårdshuvudmännen om vissa ersättningar från sjukförsäkringenm.m. I propositionen förordas dessutom atttidsperioden för försöksverksamheterna i ,samt medalternativa ersättningssystem inom tandvården förlängs längsttill utgången av år 1995.Förslaget till lag om läkarvårdsersättningFörslaget bygger på att samarbetet mellan landstingen och deprivata vårdgivarna bör stärkas. Strävan bör vara attlandstinget i sin egenskap av finansiär och den privatavårdgivaren skall nå samsyn kring vårdverksamhetens innehåll,omfattning och lokalisering varvid vårdavtal kan träffas. Urpatientperspektivet är det av stor vikt att samarbetet är gottmellan privata och offentliga vårdgivare så att vårdkedjor kanupprätthållas och patienter därmed erbjudas en god vård ochomsorg. I syfte att använda resurserna på bästa möjliga sätt ochatt tillförsäkra befolkningen en god hälso- och sjukvård anserregeringen att vårdavtal bör vara den normala samarbetsformen.Lagen om läkarvårdsersättning blir tillämplig i de falllandstinget och den privata vårdgivaren inte träffar ettvårdavtal.Det nya ersättningssystemet innebär bl.a. en förändradtaxekonstruktion. Utgångspunkten är att denna skall utformasinom en oförändrad kostnadsram i förhållande till den ersättningsom de privatpraktiserande läkarna och sjukgymnasterna i daguppbär från . Skulle privatpraktiserande läkareoch sjukgymnaster öka sitt utbud av vård och därmed svara för enallt större andel av vårdproduktionen anser regeringen att det ilandstingens övergripande ansvar ligger att ha kostnadskontrolloch således vid behov anpassa den egna öppenvårdsproduktionentill tillgängliga finansiella ramar. Den s.k.finansieringsprincipen som avser kostnadsfördelningen mellanstat och kommun gäller enbart i de fall sjukvårdshuvudmännenstotala kostnader förändras till följd av statsmakternas beslut.Mot denna bakgrund bör förslagen i denna del inte föranledanågon ekonomisk reglering mellan staten och sjukvårdshuvudmännenenligt propositionen.Fråga om avslag på förslaget till lag om läkarvårdsersättningoch följdändringarI fyra motioner yrkas avslag på förslaget till lag omläkarvårdsersättning samt följdändringar, nämligen motionerna1993/94:So22 av m.fl. (s) yrkande 1 delvis,1993/94:So28 av m.fl. (s) delvis,1993/94:So20 av m.fl. (nyd) yrkande 1 delvissamt 1993/94:So25 av m.fl. (v) yrkande 1.Som skäl för avslag anförs bl.a. följande i motion 1993/94:So22. Enligt motionärerna är det djupt olyckligt attregeringen, utan att avvakta pågående utredningsarbete inom HSU2000, lägger förslag som så radikalt förändrar förutsättningarnapå området. De motsätter sig därför kraftigt att tarställning innan utredningens förslag framlagts. De förslag somlämnas av regeringen om i princip fri etablering förprivatpraktiserande läkare och sjukgymnaster är oförenliga medkravet om totalkostnadskontroll och med kravet på envårdplanering utgående från befolkningens rätt till en godhälso- och sjukvård åt alla på lika villkor. En vårdplaneringmed utgångspunkt från befolkningens behov försvåras kraftigt ochomöjliggörs i vissa fall enligt motionärerna. Vidare anförs attförslaget är kraftigt kostnadsdrivande somsvårigheterna att bibehålla vissa vårdenheter kan bli stora omen privatläkare etablerar sig inom resp. vårdenhetsupptagningsområde. I motion 1993/94:So28 anförs liknandesynpunkter.I motion 1993/94:So20 anförs att den föreslagna lageninnebär att privatläkarna kommer att bli hänvisade till sinvärste konkurrent nämligen för att få ut sinaersättningar. Motionärerna, som i princip är för fri etablering,kan inte acceptera en landstingskontrollerad privatläkarkår. Dehänvisar till att de föreslagit attlandstingen skall läggas ned. Motionärerna anser attförsäkringskassorna bör fortsätta att administrera ersättningentill privatläkarna och de privata sjukgymnasterna.I motion 1993/94:So25 anförs att förslaget blirkostnadsdrivande och risken för överetablering är stor.Landstingen kommer, enligt motionärerna, att helt bli i händernapå privata vårdgivare eftersom landstingen inte själva kommeratt avgöra hur mycket medel de vill avsätta till privata läkareutan måste betala om de föreslagna villkoren är uppfyllda.I två motionsyrkanden tas frågan om att hänskjuta frågan omfri etablering till sittande utredningar upp.I motion 1993/94:So20 av m.fl. (nyd)hemställs (yrkande 3) att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om att frågan omfri etablering överförs till den pågående utredningen om vårframtida hälso- och sjukvård (HSU 2000). I motion 1993/94:So26av () hemställs också att (yrkande 1)sittande utredningar såväl somUtredningen om hälso- och sjukvårdens finansiering ochorganisation (HSU 2000) bör få utföra sina uppdrag innan deslutsatser som blir följden av utredningarna förvandlas tillkonkreta förslag. Den sistnämnda motionären anför att frågornainte är mogna för beslut nu och anför också att landstingensmöjligheter att utöva kostnadskontroll försämras påtagligt medförslaget.Utskottets bedömningUtskottet ställer sig i huvudsak bakom förslaget till lag omläkarvårdsersättning i propositionen. Utskottet anser dock attförsäkringskassan skall administrera utbetalning avläkarvårdsersättningen. Utskottet har också i övrigt vissasynpunkter på lagförslaget. Någon anledning att avslålagförslaget föreligger dock inte. Utskottet avstyrker därförmotionerna So20 (nyd) yrkande 1 delvis och yrkande 3, So22 (s)yrkande 1 delvis, So25 (v) yrkande 1, So26 (c) yrkande 1 delvisoch So28 (s) delvis.Landstingets ansvar och uppgifter m.m.(4 och 6 §§)I propositionen föreslås att ansvaret för finansiering aversättningar till privatpraktiserande läkare och sjukgymnasteröverförs från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen den 1januari 1994. överförs administrationen av dessaersättningar från försäkringskassorna till sjukvårdshuvudmännen.En allmän försäkringskassa får dock, enligt regeringens förslag,även efter denna tidpunkt efter överenskommelse med landstingetsköta utbetalningar av läkarvårdsersättning.I motion So20 av m.fl. (nyd) sombehandlats i föregående avsnitt framförs den uppfattningen attförsäkringskassorna borde fortsätta att administreraersättningen till privatläkarna och de privata sjukgymnasterna.I den avvikande meningen (m, fp, c, kds,) isocialförsäkringsutskottets yttrande har ifrågasattslämpligheten av att landstingen skall betala ut ersättningartill sina konkurrerande privata vårdgivare. bördärför enligt den avvikande meningen överväga om inteadministrationen tills vidare i avvaktan på förslag frånHSU 2000 bör skötas av försäkringskassorna.Utskottet gör följande bedömning.Socialutskottet anser att skall administrerautbetalningen av läkarvårdsersättningen.Landstinget skall svara för den läkarvårdsersättning som intetäcks av patientavgiften. Rutinerna för detta bör överenskommasmellan och . Kostnaderna föradministrationen faller på försäkringskassan.I de administrativa uppgifterna för försäkringskassorna liggerbl.a. att kontrollera att F-skattebevis finns och göra avdragför preliminärskatt. I uppgifterna ligger också en kontroll avatt begärd ersättning stämmer med vidtagna åtgärder.Försäkringskassan kan därför, i namn, med stöd av19 § i lagen bl.a. återkräva ett belopp som felaktigt harutbetalats och även avräkna felaktigt utbetalt belopp från annanläkarens fordran på läkarvårdsersättning. Utskottet föreslår attriksdagen antar det av utskottet utarbetade förslaget tilländrad lydelse av 6 § andra stycket i den föreslagna nya lagen(bilaga 2).Som en följd härav bör också 4 § kompletteras med enprecisering av vilken allmän försäkringskassa som avses.Utskottet föreslår att antar det av utskottetutarbetade förslaget till ändrad lydelse av 4 § i den föreslagnanya lagen (bilaga 2).Kravet på viss specialistkompetens (7 §)Läkarvårdsersättning skall enligt 7 § i lagförslagetlämnas för vård som meddelas av privatpraktiserande läkare medspecialistkompetens som inom den öppna vården bedrivermottagningsverksamhet för enskilda patienter. Detta gäller dockinte läkare med specialistkompetens enbart i allmänmedicin,radiologiska specialiteter, kliniska laboratoriespecialiteterutom klinisk fysiologi, socialmedicin, företagshälsovård,skolhälsovård, rehabiliteringsmedicin eller klinisk näringslära.Det innebär att husläkare inte omfattas av dettaersättningssystem. Vidare innebär det att legitimerad läkareutan specialitet inte har rätt till sådanläkarvårdsersättning.I flera motioner begärs att specialitetenföretagshälsovård skall omfattas av rätten tillläkarvårdsersättning, nämligen i motionerna 1993/94:So21 avHåkan (), 1993/94:So23 av (),1993/94:So24 av () (yrkande 1) och1993/94:So29 av (). att företagshälsovården är en klinisk specialitet sedan år1992 och att den har nära anknytning till allmänmedicin,invärtesmedicin, yrkesmedicin och kirurgiska specialiteter.Företagsläkarna har den kunskap och erfarenhet omarbetsrelaterad sjukdom och samspelet människa--arbetsmiljö somallmänmedicinarna inte har. Det finns ett behov av detspecialistkunnande företagshälsovården representerar, enligtmotionärerna.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet delar i huvudsak inställningen i propositionen närdet gäller de krav som bör ställas på läkarens kompetens.Utskottet ser dock positivt på förslagen i motionerna om attföretagshälsovård skall vara en sådan specialitet för vilkenläkarvårdsersättning enligt denna lag skall kunna lämnas.Utskottet har erfarit att företagshälsovården nu genomgår storaförändringar. En omstrukturering sker på flera håll som en följdbl.a. av de ändrade finansieringsförutsättningarna. kandet minskade statliga engagemanget leda till kostnader församhället på grund av försämrade rehabiliteringsinsatser.Utskottet konstaterar att arbetsgivare enligt arbetsmiljölagen(1977:1160) är skyldiga att föranstalta om företagshälsovård omverksamheten så kräver samt att arbetsgivaren enligt 22 kap.lagen om allmän försäkring är skyldig att i samråd med enförsäkrad (arbetstagare) svara för att dennes behov avrehabilitering klarläggs. Utskottet anser det angelägetatt också de små företagen omfattas av företagshälsovården ochatt småföretagens möjligheter att fullgöra sinarehabiliteringsuppgifter förbättras. Som ett led i detta börmöjligheten att låta företagsläkarna omfattas av lagen omläkarvårdsersättning prövas. Vad utskottet nu anfört bör gesregeringen till känna. Motionerna So21 (s), So23 (c), So24 (m)yrkande 1 och So29 (fp) får därmed anses tillgodosedda ochavstyrks. Utskottet tillstyrker förslaget till 7 § i lagen.Kravet på heltidsverksamhet (8 §)I 8 § i lagförslaget ges närmare bestämmelser om begreppetheltidsverksamhet. Vidare anges att läkarvårdsersättning ävenlämnas till läkare som till följd av sjukdom eller ledighet förvård av barn inte bedriver verksamhet på heltid.I yrkande 3 i motion 1993/94:So24 (m) begärs också etttillkännagivande om vad i motionen anförts om rätt tilldeltidsarbete vid föräldraledighet. Motionären anser attförslaget kommer att medföra avsevärda inskränkningar ismåbarnsföräldrars rätt och möjlighet att verka med stöd avlagen. Motionären anser att bestämmelserna om läkares rätt attarbeta deltid vid föräldraledighet måste uttryckas tydligare.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet tillstyrker regeringens förslag till lydelse av 8 §.När det gäller läkares rätt att arbeta deltid vidföräldraledighet utgår utskottet ifrån att regeringen följertillämpningen av bestämmelserna samt om det skulle behövsåterkommer till med förslag om ändring. Motion So24(m) yrkande 3 får därmed anses tillgodosedd och avstyrks.Förslaget om en åldersgräns för läkarvårdsersättning(9 § första stycket)I propositionen föreslås att läkarvårdsersättning intelämnas till en läkare som vid vårdtillfället fyllt 70 år.I motion 1992/93:Sf201 av () delvis, väcktunder den allmänna motionstiden och överlämnad frånsocialförsäkringsutskottet, hemställer motionären att riksdagenbeslutar att någon bestämd åldersgräns för läkare som driversamhällsfinansierad verksamhet inte skall finnas.Socialförsäkringsutskottets yttrandeSocialförsäkringsutskottets majoritet, som föreslagit attförslaget till lag om läkarvårdsersättning avslås av ,konstaterar att det i nuvarande ersättningssystem inte finnsnågon övre åldersgräns för när läkare inte får vara uppförd påförsäkringskassans förteckning. Något uttalande från riksdagenssida är med hänsyn till utskottets ställningstagande tillpropositionen därför inte påkallat.Socialförsäkringsutskottets minoritet har anfört att i ettackrediteringssystem bortfaller behovet av en högsta åldersgränsför att en vårdgivare skall ha rätt till ersättning.Socialutskottet bör därför, enligt minoritetsmeningen, övervägaatt ändra lagförslagen i enlighet härmed.Socialutskottets bedömningUtskottet konstaterar att åldersgränsen i praktiken skullegälla ett fåtal läkare. skulle införandet av en striktåldersgräns medföra att äldre patienter behöver byta läkare somde anlitat . När det gäller läkarens lämplighetkan den bedömas av förtroendeläkare ochSocialstyrelsen.Utskottet delar därför socialförsäkringsutskottets minoritetsbedömning att en bestämmelse om en 70-årsgräns förläkarvårdsersättning inte behövs. Utskottet avstyrker därför 9 §första stycket i förslaget till lag om läkarvårdsersättning. Enredaktionell ändring bör därmed göras i det tidigare andrastycket. Utskottet föreslår att med anledning avmotion Sf201 (m) delvis antar det av utskottet utarbetadeförslaget till ändrad lydelse av 9 § i bilaga 2.Vikariat (10 §)Om en läkare på grund av sjukdom, semester, ledighet för vårdav barn, vidareutbildning eller forskning inom yrkesområdet,politiskt eller fackligt uppdrag eller annat liknande skäl ärhelt eller delvis förhindrad att driva sin verksamhet får,enligt propositionen, annan läkare som uppfyller villkoren förersättning vikariera . Den som vikarierar fören ansluten läkare skall ha samma kompetens (specialitet) somden anslutne samt uppfylla villkoren enligt 7 och 8 §§.Närmare riktlinjer om vikariat förutsätts komma att utarbetasav i samverkan med privatläkarnasföreträdare. Regeringen kan också genomverkställighetsföreskrifter närmare ange vad som skall anses somgodtagbara skäl för vikariat som berättigar tillläkarvårdsersättning.I motion 1993/94:So24 av () begärsatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om offentliganställdas rätt att arbeta somvikarier under sin lediga tid (yrkande 4). Enligt motionärenblir det i realiteten omöjligt för privatläkare att utnyttjavikarier. Motionären anför att andra än offentliganställdaläkare mycket sällan har möjlighet att ta vikariat. Förslagetbör därför justeras i denna del.Utskottet gör följande bedömning.Socialutskottet delar inställningen i den avvikande meningen isocialförsäkringsutskottets yttrande att det kan bli omöjligtatt få kompetenta vikarier om offentliganställda läkare inte gesmöjlighet att vikariera för privatpraktiserande specialister.Samtidigt är det viktigt att en privatpraktiserande specialisthar rätt att vara ledig från sin praktik för att tjänstgöra inomden offentliga vården. Härigenom främjas erfarenhetsutbyte ochefterutbildning, och värdefulla kontaktvägar mellan offentligoch privat vård upparbetas. En förutsättning för att fåvikariera bör dock vara att en offentliganställd läkare undervikariatet är tjänstledig från sin befattning i landstinget.Utskottet anser att regeringen bör återkomma tillriksdagen med förslag till ändring av 10 § i lagförslaget samtatt en sådan ändring i sin tur kan komma att få återverkningarpå utformningen av 9 §. Utskottet syftar på att vissa undantagkan behöva göras från begreppet anställd. Med anledning avmotion So24 (m) yrkande 4 bör detta ges regeringen till känna.I avvaktan på det nya förslaget tillstyrker utskottet denföreslagna utformningen av 10 §.Anmälan och samråd m.m. (11 och 12 §§)I 11 § ges bestämmelser om att läkare som skall startaverksamhet skall anmäla detta till och är skyldigatt samråda med . Enligt 12 § skall läkare som avseratt upphöra med verksamheten eller flytta den till ett annatsjukvårdsområde underrätta om detta.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet har tidigare föreslagit att 6 § ändras på så sättatt åläggs att administrera utbetalning avläkarvårdsersättning.Som en konsekvens härav anser utskottet att även 11 och 12 §§i den föreslagna lagen skall ändras så att en läkare som avseratt bedriva verksamhet resp. har för avsikt att upphöra med sinverksamhet eller flytta denna skall anmäla detta till såvällandstinget som försäkringskassan.Utskottet föreslår att antar det av utskottetutarbetade förslaget till ändrad lydelse av 11 och 12 §§ i denföreslagna lagen (bilaga 2).Läkarvårdsersättningen (15--17 §§)PropositionenEn nationell grundtaxa, som bygger på de grundläggandebestämmelserna i lagen, fastställs av regeringen efter förslagfrån RFV och införs fr.o.m. . Utgångspunkten förkonstruktionen av den nationella läkarvårdstaxan sägs vara atttaxan sätts på en nivå som motsvarar sjukvårdshuvudmännenskostnader för annan vård, men med hänsyn tagen till sådanakostnader som följer av att sjukvårdshuvudmannen har detövergripande ansvaret för att bereda befolkningen hälso- ochsjukvård. Huvudmännen har att svara för viss akutberedskap,bereda plats för utbildning och forskning samt i övrigt fullgöraden planeringsskyldighet som följer av hälso- ochsjukvårdslagen. I propositionen anges att genom en sådanutformning av taxan skapas incitament för privatläkare att slutavårdavtal med sjukvårdshuvudmännen.Taxan föreslås omfatta tre arvodesgrupper med utgångspunkt iett normalarvode. Enklare undersökningar som utförs av läkareneller under hans överinseende ersätts med ett enkelt arvode.Tids- och kostnadskrävande åtgärder som inte ryms inomnormalarvodet ersätts med ett särskilt arvode. Vilka åtgärdersom kan omfattas av särskilt arvode föreslås bli fastställt avregeringen. Med hänsyn till behovet av en effektivkostnadskontroll anges att fortsatta överväganden skall ske.Regeringen kommer att uppdra åt RFV att i samråd med företrädareför sjukvårdshuvudmännen, läkarna, sjukgymnasterna ochsocialstyrelsen utarbeta förslag till åtgärdsförteckning.För varje specialitet fastställs ett ekonomiskt tak förläkarvårdsersättning. Det innebär att när läkarenssammanlagda ersättning för sådana åtgärder som ersätts mednormalt eller enkelt arvode under ett kalenderår uppgår tilldetta tak inte längre utbetalar ersättning. Taket föreslås dockfå överskridas av läkaren med sjukvårdshuvudmannens medgivande.De läkare som vid utgången av är uppförda påförteckning hos allmän försäkringskassa föreslås få rätt tillförhöjd ersättning från . För läkare somefter utgången av etablerar sig på ort inom stödområdena1 och 2 enligt förordningen (1990:642) om regionalpolitisktföretagsstöd eller inom kommunerna behålls nuvarandebestämmelser om förhöjd taxa med successiv avveckling. Dockskall högre ersättning från kvarstå.I propositionen anges att privatläkares avgiftsfrihet i frågaom remiss av patienter till särskilt omfattande röntgen- ochlaboratorieundersökningar inom främst den offentliga vårdenskall kvarstå tills vidare för de läkare som kommer att ha rätttill läkarvårdsersättning. Vidare anges att det kan finnasstarka skäl att överväga en ändrad ordning. Frågan måste dock,enligt propositionen, beredas ytterligare vad gäller avvägningmellan behovet av en god kostnadskontroll i förhållande till derisker som kan finnas för undervård.MotionerI motion 1993/94:So20 av m.fl. (nyd)hemställs att avslår förslaget till taxekonstruktionmed tre arvodesgrupper, ekonomiskt tak m.m. (yrkande 4). Imotion 1993/94:So24 av () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om det enkla arvodets placering utanförersättningstaket (yrkande 5). Motionären anser attkonstruktionen i propositionen innebär en kraftigt hämmandefaktor för privatvårdens möjligheter att bedriva en effektiv ochhögt kvalificerad vård på normalbesöksnivå.I motion 1993/94:So27 av () begärs etttillkännagivande om nödvändigheten av att skapa ett rakaresamband mellan beställare och ekonomiskt ansvarig för vården(yrkande 1). Motionären pekar på att en privatpraktiserandeläkare kan beställa sina laboratorietjänster oavsett hänsyn tillvad de kostar eftersom den tjänsten tillhandahålls avlandstingen. Motionären anser att detta inte ärtillfredsställande eftersom den beställda nyttigheten inteavsätter någon motsvarande kostnad i den egna verksamheten.