bet · GH01BoU6 · 1993-12-02 00:00:00 — Men i allmänhet drar olika argument i olikariktning. Av kontrollskäl, enkelhetsskäl och andra skäl bör vieftersträva en enhetlig beskattning.På olika områden är man i färd med att tumma på dessaprinciper. Min bedömning är ändå att det på bl.a. bostadsområdetfinns ett värde i att hålla sig till dessa. Om jag betraktarbostaden som en vanlig konsumtionsvara blir slutsatsen attargumenten för avvikelse från uniform beskattning ärutomordentligt svaga.Frågan är då vad som är speciellt med bostaden. Här har jaginte några synpunkter som är särskilt originella jämfört med demsom ligger bakom den sociala bostadspolitiken i underefterkrigstiden. Bostaden är speciell, framför allt genom attbostadsvalet påverkar barnens uppväxtmiljö. Barnen kan intevälja själva, utan det är föräldrarna som väljer för dem. Hurbarnen mår har stor betydelse för det allmänna tillståndet isamhället.Om man vill klä detta i ekonomisk jargong kan man säga att detfinns externa effekter. Barn som inte har en tillräckligt godbostadsmiljö kan ställa till med problem av olika slag isamhället i övrigt. Som nationalekonom kan jag egentligen inteha några egna uppfattningar om bärigheten i detta argument. Detär snarare en fråga för sociologer och andra. Men somprivatperson tycker jag att det är ett rimligt argument.Slutsatsen av detta är att subventioner till barnfamiljersbostadskonsumtion upp till en viss gräns, dvs. ekonomiskainsatser från samhället som gör det möjligt för barnfamiljer atti stort sett oberoende av föräldrarnas inkomster konsumeraboendetjänster av en viss miniminivå, ter sig rimliga. Var dennivån ligger kan vi ha olika uppfattningar om.Det är just vad vi har genom bostadsbidragen. Detta är detresonemang som ligger bakom bostadsbidragen. Vi kan diskuteraden exakta utformningen av dem. Men genom att de på marginalen,upp till en viss gräns, ger en nästan fullständigsubventionering av boendekostnaderna har de en mycket starkstyrfunktion avseende hushållens val.Observera att bostadsbidragen är riktade direkt motbostadskonsumtionen. De har fördelen att de kan styras tillvissa grupper, dvs. barnfamiljer, vilket är den enda grupp somjag ser det som rimligt att subventionera.Jag ser alltså argument för bostadsbidragen, men jag har intenågon egen uppfattning om exakt hur starka de argumenten är.Övriga subventioner som förekommer och har förekommit --förmånlig skattebehandling av räntekostnader och direktaräntebidrag -- har två egenheter. Den ena är att de endastsubventionerar kapitaldelen av produktionskostnaderna för attåstadkomma boendetjänster. Vi har där en snedvridning för vilkensåvitt jag förstår det inte finns några teoretiska ellerprincipiella skäl. Den andra egenheten är att dessa subventionersvårligen låter sig specialdestineras till vissa grupper, t.ex.barnfamiljer.Jag ser över huvud taget inga principiella argument för att påsikt bibehålla en förmånlig skattebehandling av bostadssektorneller ett system med räntebidrag. Är det något som skallsubventioneras är det konsumtionen för vissa grupper och inteproduktionen av dessa tjänster.Enligt min uppfattning skall räntesubventioner normalt settinte behövas i en ekonomi med en väl fungerande kapitalmarknadoch med välkonsoliderade bostadsföretag. Historiskt sett har devuxit fram för att garantera rimliga kassaflöden och därmedrimliga hyror i en värld dominerad av svagt kapitaliseradeallmännyttiga bostadsföretag och med en reglerad kreditmarknad,dvs. i en värld där bostadsföretagen inte har kunnat föra överkassaflöden i tiden vare sig genom användande av eget kapitaleller med användande av lånat kapital.Har vi bara företagsägare, och jag har inga synpunkter på omdet skall vara allmännyttiga bostadsföretag eller privatägda,som lika väl som ägare på andra områden ställer upp med egetkapital av rimlig storlek finns det såvitt jag kan bedöma ingenanledning att tro att en väl fungerande kreditmarknad inteskulle klara av resterande likviditetsproblem. Det traditionellaargumentet för räntesubventioner som ett sätt att omfördelakassaflöden över tiden är såvitt jag kan se i princip inte allsgiltigt.Detta innebär nu inte att jag tycker att det är rimligt attplädera för en omedelbar avveckling av kvarvarande räntebidrag.I själva verket är det på få områden inom den ekonomiskapolitiken där en långsiktigt inriktad politik är så viktig ochnödvändig som på bostadsområdet. Det gäller bl.a. hyrorna.Bostadsutgifterna för det vanliga hyreshushållet är en fastutgift i ett kort och även i ett medelfristigt perspektiv. Detär stora kostnader förknippade med att byta upp eller ner sig ibostadskonsumtionen. Man måste därför räkna med att ändradehyror i det korta och medellånga perspektivet slår rakt in ihushållsbudgeten.Inom ägarsektorn är argumenten mot snabba ändringar avpolitiken ännu starkare. Vi har där, som alla känner till, storakapitaliseringseffekter. Låt mig ge er ett räkneexempel.År 1990 var den genomsnittlige 30-åringens villa värd 655 000kr. Den genomsnittliga skulden på samma villa var ,en belåningsgrad på . Vi har haft ettprisfall på . Vår 30-åring har förlorat 164 000kr. Han har alltså förlorat en disponibel årsinkomst för enbarnfamilj.Jag säger inte att allt detta beror på ryckigheten ibostadspolitiken och skattepolitiken, men det gör detuppenbarligen till en del. Kapitaliseringseffekter av dennastorleksordning är uppenbarligen väl så värda att diskutera sommarginella ändringar i marginalskattesatser på arbetsinkomsteroch annat.För att fortsätta räkneexemplet är det kvarvarande egnakapitalet för denna 30-åring . Han hade år 1990ett eget kapital i sin villa på . På dagenskreditmarknad kanske han får låna , och han behöver alltsåen insats av eget kapital på om han skall byta bostad. Deträcker till att köpa ett hus för 300 000 kr.Denna person är inlåst i sin villa. Skall han flytta måste hanflytta till ett hus som är billigare, mindre, än dethus han nu bor i, trots att han som den genomsnittlige30-åringen antagligen normalt vore på väg upp i boendekarriärenoch skulle ha ett intresse av att byta upp sig till ett störrehus.På grund av den ryckiga prisutvecklingen har vi fått starkainlåsningseffekter på marknaden. Jag säger detta som en varningmot att gå alltför snabbt fram i en långsiktigt motiveradfortsatt avveckling av räntebidragen.Jag har med detta velat återknyta till det kortareperspektivet. När vi diskuterar långsiktiga reformer kan vi integöra det enbart i ett långsiktigt perspektiv. Vi måste alltidhålla i huvudet hur vi genomför dem.Många av de problem som vi ser har enligt min mening,och det är inte någon originell uppfattning, uppkommit därföratt man har genomfört långsiktigt motiverade reformer. Detgäller avregleringen av kreditmarknaden och den storaskattereformen. Man har genomfört stora och långsiktigt mycketvälmotiverade reformer utan att fullt tänka igenom dekortsiktiga implikationerna.När man , som jag hoppas, går vidare med avvecklingen avräntebidragen får man inte göra det utan att också ha det kortaperspektivet för ögonen.Stellan : Också jag skall upprätthålla mig viddet långa perspektivet men även se litet grand kortsiktigt,bl.a. mot bakgrund av att jag sitter i med i detman kallar för Bankakuten och tittar på allt det som har hänt pådet omådet. Jag har satt upp tio elva punkter och tänker ägna enà åt varje punkt.Bild 1. [Har tagits in som underbilaga 1 till protokollet. Se s.65]Det är naturligtvis möjligt att bygga bostäder utansubventioner. Om det sedan är önskvärt är en politisk fråga. Jagtror att man, ungefär som , kan byggabostäder väsentligen utan subventioner.Vi har en treårig lågkonjunktur bakom oss. Detär en utförsbacke, och det är lätt att man anlägger ett mycketstatiskt perspektiv. Jag tror att man måste ha ett dynamisktperspektiv på samhället och samhällets utveckling.Vi är på väg från ett industrisamhälle in i ett tjänste- ochinformationssamhälle. Vissa regioner kommer att växa till ganskasnabbt framöver medan andra regioner kommer att avvecklas mereller mindre snabbt. Då behövs det byggas bostäder. De flestabedömare menar att det på lång sikt måste byggas ungefär 30 000lägenheter i detta land. Jag är av den uppfattningen attdet inte räcker.Om vi går mot en mer marknadsmässig bostadssektor måste viarbeta med litet högre vakanser. Vi måste t.ex. produceralägenheter för att vi skall kunna ha 2--vakans.Tillväxtregionerna kräver att det byggs uppemot 40 000--50 000lägenheter , i ett fortvarighetstillstånd. Det är ändåbara av en stock på 4 miljoner lägenheter. Man måste därförse detta i ett mer dynamiskt perspektiv.Om man sätter sig ner och räknar på detta, och säger att manskall bygga bostäder väsentligen utan bostadssubventioner, serman att det finns tre viktiga faktorer. Det är den hyra man kanfå ut, den realränta som noteras i samhället och denproduktionskostnad man har.Man kan litet raljerande säga att man tidigare byggde, och attdet kostade en viss slant. Sedan konstaterade man hur mycket manfick ut i hyra. Därefter gick man till staten och sade: måstevi ha så här mycket subventioner, eftersom det inte går ihop.Om man vänder på det hela är det egentligen hyran som är denväsentliga finansieringsfaktorn. Det finns en gammalbyggmästarregel som säger: Bygger du billigare är tio gångerförsta årshyran kommer det att vara lönsamt. Den byggernaturligtvis på vissa förutsättningar, framför allt beträffanderealräntan. Man måste ha en ganska låg realränta, dvs. 4--5 %och lägre. Då kan man bygga på detta sätt.Om man kan ta ut en hyra på per kvadratmeter kan maninte bygga dyrare än per kvadratmeter. Här måste byggentreprenörer,byggherrar, bli mycket effektivare. måste de ocksåbygga hus för dem som kan betala.Det innebär, om man upprätthåller sig vid det kortaperspektivet, att de hus som är byggda --1987 fram tillår 1992, kanske för 11 000--per kvadratmeter, kommeratt ha det som man litet förenklat kan kalla för ettavskrivningsbehov. Produktionskostnaderna är för höga, och mankan egentligen inte förränta kapitalet.Det är litet grand samma problem vi ser bl.a. i anknytningtill bankerna. Det är problem med bostadsrättsföreningar m.m.Det har skett en för dyr produktion. Den ryggsäcken kommer viatt ha med oss hela detta sekel ut. Det gäller bara att hanteraden på ett riktigt sätt.Vi måste kanske bygga litet annorlunda. Vi måste bygga för demsom kan betala. Det innebär att vi måste bygga hus i bättrelägen. Vi kanske skall bygga för de kundgrupper som ärbetalningsstarka. måste det finnas lägenheter atttillgå för dem som första gången skall ut på bostadsmarknaden,de man kallar bostadsbörjarna. Det är bostadsbörjarna som ärdrivkraften för bostadsefterfrågan.Vi kanske inte skall upprusta hela beståndet så att det hållerexakt samma höga standard. Det kanske skall finnas litetbilligare lägenheter att tillgå i t.ex. centrala lägen. Vikanske också skall bygga litet annorlunda och i stort setttillhandahålla enbart "skal", så att man själv tillför det mankan kalla för svettkapital. Man får alltså möjlighet att självbidra på olika sätt.Vi kanske skall tillåta att man bygger i de lägen där vihittills inte har tillåtit bebyggelse. Folk kanske vill bo vidvatten och ha sjöutsikt. Man kanske vill ha litet grand andralägen, nära till jobbet osv. Det kräver att man har rörlighet ibeståndet på bostadsmarknaden. Det måste finnas en möjlighettill omsättning i beståndet.Om de som skall köpa nytt är och bor i en villadär barnen har flyttat ut kanske de efterfrågar en finhyreslägenhet någonstans. Då måste de kunna sälja sin villa.Samtidigt kanske den som flyttar från bostadsrätt skall köpavillan, och sedan skall den från hyresrätten in i bostadsrätten.Det innebär att man måste använda olika medel, bl.a.skattemedel, för att få en rörlighet i bostadsbeståndet.Här är beskattningen intressant. Om man räknar på detta, somvi har gjort vid ett antal tillfällen, upptäcker man att detfinns ett tämligen begränsat utrymme för fastighetsskatt. Manskall ha klart för sig, att om man tar ut avtaxeringsvärdet i fastighetsskatt är det avmarknadsvärdet.Man måste ställa sig frågan vad man har för långsiktigförräntning på fastigheter. En fastighet är en långsiktigtillgång. De mätningar som görs kanske visar att man har 3 %real förräntning på fastigheterna, och därav tar enbartfastighetsskatten . Man kan litet raljerande sägaatt man då måste ha räntebidrag för att kunna betalafastighetsskatten, eftersom det inte finns utrymme för en så högfastighetsskatt.Hur hög fastighetsskatten skall vara kan man alltid diskutera.Men den kan absolut inte vara av marknadsvärdet om man hartänkt sig att man skall kunna bygga bostäder väsentligen utansubventioner.Sedan brukar man också hävda i debatten att det finns utrymmeför fastighetsskatt i det äldre beståndet. Jag tror att man dålitet grand gör sig skyldig till en felsägning, man skiljer intemellan lönsamhet och likviditet. Som tidigare talare påpekade ärvåra bostadsföretag ganska dåligt konsoliderade. Men det finnskanske ett utrymme i det gamla beståndet. Det utrymmet måste manha för att kunna konsolidera företagen för att i nästa omgångkunna bygga om sina bostäder väsentligen utan subventioner.Fastighetsskatt är litet grand av en nyckelfråga. Över huvudtaget är skattereglerna en nyckelfråga, dvs. att man harskatteregler som t.ex. medger avskrivningar som är anpassadetill den ekonomiska livslängden för byggnadsbeståndet. Införframtiden skall man ha klart för sig att de ekonomiskalivslängderna kommer att sjunka i takt med att samhälletförändras allt snabbare. Det innebär att dagensavskrivningsregler, dvs. avskrivning kanske bör fördubblastill avskrivning. Då menar jag att det ekonomiskt settfortfarande är en riktig avskrivning inom ramen för ettnominellt skattesystem. Fastighetsskatten är alltså ennyckelfråga.Nästa nyckelfråga är nya finansieringsformer. Jag tror ocksåliksom tidigare att kapitalmarknaden ställer upp med enlångsiktig finansiering. Kortsiktigt är det självfallet så, attallt som heter banker och kreditinstitut är livrädda för alltsom det står fastigheter på. Det är gult eller närmast rött kortför allt vad fastighetsinvesteringar heter . Mendetta kommer naturligtvis att ändras så småningom.Man skall ha klart för sig att den mest kreativafinansieringsformen är statliga lån med räntebidrag. Sålänge man har så kraftiga räntebidrag kopplade till statligalån, kan ingen annan alternativ finansieringsform på marknadenkonkurrera. Men om man väsentligen minskar dessa räntebidrag ochdrar undan det statliga engagemanget är jag helt övertygad omatt kapitalmarknaden på olika sätt kommer att ställa upp medfinansieringsformer som är anpassade till inflationen och tillhushållens ekonomiska betalningsförmåga över deras livscykel.På kort sikt kommer både hushåll och företag att få ett ganskastort problem, nämligen att man måste ha mera eget kapital.Finansiären kommer att kräva mer eget kapital, och eget kapitalkommer att vara en nyckelfråga ute i företagen. Det gällerframför allt de kommunala bostadsföretagen, som milt försiktigtär felaktigt konsoliderade. Man kan inte bedrivabostadsföretagande lånat kapital och egetkapital. Här måste utrymme ges för att generera eget kapital, omman skall kunna fortsätta att bygga och bygga ombostäder. Eget kapital kommer att bli en viktig fråga framöver.Om man skall ha ett statligt engagemang är det ganska mycketsom talar för att man på något sätt skall stöda enkreditriskförsäkring. Olika projekt kan då framstå som lönsamma,men finansiären kanske då säger att det är en för stor riskinvolverad med projektet. Då kan man diskutera om huruvida manskall ha en kreditriskförsäkring på den vanliga marknadensvillkor eller om staten på olika sätt skall gå in medkreditriskförsäkringar på marknadsmässiga villkor. Det man härdiskuterar rör produktionskostnader, skatt och finansiering.Om man här skall gå in på det politiska är det många som sägeratt man skall avreglera bostadsmarknaden. Jag är den första attsäga att man skall avreglera bostadsmarknaden, men jag villanvända ett annat begrepp, nämligen att omreglerabostadsmarknaden. Varje fungerande marknad kräver ganskadistinkta regler. Ett exempel är aktiemarknaden, som sägs varaen fungerande marknad, med dess stränga regler som framför alltfinns för informationspliktsreglerna. Låt oss då inte göra omdet misstag som man exempelvis har gjort med kapitalmarknadenoch taximarknaden, där man ganska blint har avreglerat.En annan fråga som måste beaktas, som handlar om stabilitetenpå bostadsmarknaden, är det som man kallar det sociala boendet.När de kommunala bostadsföretagen blir alltmer affärsmässigauppstår ett vakuum, då man frågar sig vem som egentligen skallta hand om alla de problem som är ganska förutspådda, dvs. När detta slår igenom,tror jag att det sociala boendet kommer att diskuteras.Om man nu skall ha subventioner för byggande, tror jag ungefärsom föregående talare, att man på olika sätt skall försöka riktadessa subventioner. Riktade bidrag är naturligtvis mycketbilligare för samhället, man får en effektivare byggmarknad ochen effektivare bostadsmarknad. Men om man fortfarande vill genågon typ av produktionsbidrag, tror vi inte att man i framtidenskall använda sig av räntebidragskonstruktionen. Det är mycketmer tilltalande med ett investeringsbidrag, dvs. en klumpsummasom ges ut. Det visar sig att dessa räntebidrag, och då pekarjag på dagens situation, betraktas med stor skepsis på den s.k.andrahandsmarknaden. Det är t.o.m. så att vissabottenlåneinstitut säger att det är så stor politisk osäkerhetförknippad med dessa räntebidrag att de inte tillskrivs någotvärde vid värdering av fastigheterna. Då är det bättre att säga:Okej, investeringsbidrag i en klumpsumma. Det innebär attfastigheterna är ute ur systemet, om man ger ettinvesteringsbidrag efter själva marknadsförutsättningarna.En sista punkt är något som kanske inte så många har tänkt på,men som är en av de viktigaste faktorerna för en fungerandebostadsmarknad, nämligen tillgången till information. Det ärhelt klart ett stort antal aktörer på bostadsmarknaden --bostadssökande, bostadsrättsköpare och småköpare -- som en, tvåeller gör en affär. Det kanske är deras livsaffär, men ofta är de amatörer på denna marknad, och det finnsväldigt stora transaktionskostnader på marknaden. Det är frågaom ett stort evenemang och man söker då naturligtvisinformation. Självfallet finns det information på marknadensvillkor, men om samhället på något sätt skall stödja, tror jagatt stöd till information på dessa marknader kan vara ganska välinvesterade pengar.Ordföranden: tackar de två inledarna. Kontentan äromreglering i stället för avreglering, riktade bidrag,investeringsbidrag i stället för räntebidrag. Vi övergår då tillfrågor.Magnus : När jag lyssnade på ochPeter ställde jag mig ofelbart frågan: Vart leder iförlängningen egentligen bostadspolitiken utan statligasubventioner? Vi har märkt av systemskiftet, och drömmen om enegen bostad har för många blivit en mardröm. Hur lång ärnådatiden, och hur ser ni ? Vilka konsekvenserkommer detta att leda till?Peter : Jag talade inte entydigt för enbostadsmarknad helt utan subventioner. Jag tror, men det är meraen personlig värdering än i egenskap av forskare, att det behövsriktade subventioner till svaga grupper på marknaden. Jag troratt de sociala problem som vi ser framför oss med högarbetslöshet och stor invandring är viktigare än vad dehar varit . Jag tror att det enbart handlar ombarnfamiljerna. Vi måste ha subventioner som gör att alla barn idet här landet får möjlighet att leva under hyggligabostadsförhållanden. Givet detta, ser jag inga särskilda problemmed att mänskligheten i övrigt kan välja att bo i en stor ellerliten villa, en hyreslägenhet eller bostadsrätt.Stellan : Om man ser sig omkring i världen kanman konstatera att samhället i de allra flesta västländer gernågon form av stöd till boendet. Formerna för stödet varieraroch också de insatser som man faktiskt gör. Genom deträntebidragssystem som vi haft i och som under desenaste åren har skenat iväg, är vi tillsammans med Hollandkanske det land som ger mest subventioner till boendesektorn.Men jag tror också att det måste vara någon form av stöd till desvaga grupperna på bostadsmarknaden. Jag tror inte att vi i dethär landet är betjänta av att få en amerikansk situation påbostadsmarknaden. Hur stödet sedan skall utformas kan alltiddiskuteras.Peter : Bara en kort komplettering, det jag trorligger bakom frågan är rädslan för segregation. Enligt minuppfattning motverkar man segregation bäst genom olika former avfysisk planering, där man ser till att de bostadsområden sombyggs får en blandad sammansättning, dvs. stora och smålägenheter samt villor integrerade i samma område. Men det ärsåvitt jag förstår inte ett argument för subventioner, utan ettargument för att samhället skall behålla ett starktplaneringsinstrument.Magnus : Vi märker att det lilla byggandet till90 % sker i större regioner, tätorter, städer osv.Byggmarknaden har ju raserats och det råder ju helt enkelt kaos.Vad händer med glesbygden? Det blir ett A- och ett B-lag.Stellan, vem kommer att vilja bygga i exempelvis osv. ?Peter säger att subventionerna skall riktas tillkonsumtion men inte till produktion. Om man fullföljer dettaresonemang, finns det då inte en uppenbar risk för att det intekommer att byggas någonting i vikande regioner. Jag har en sistafråga till . Han säger att det är en väl fungerandekreditmarknad. Tycker du att det finns en väl fungerandekreditmarknad som stöttar byggandet i ?Peter : Jag tycker inte att den finns just ,men jag tror att förutsättningarna är goda för att vi skall haen sådan marknad om ett par år.Vad gäller inland tror jag att problemet ligger ibristen på arbetsplatser snarare än i bristen på byggande.Stellan : Jag vill också betona attkreditmarknaden inte fungerar fullt ut, men det beror påefterdyningarna av det man kallar för bankkrisen. Man är i mångafall överdrivet försiktig.När det gäller inland, vill jag säga att Norrlandsinland i och för sig finns i hela , om än i litet andratappningar. Det handlar om den ekonomiska basen. Man kan se påden ekonomiska basen och på hur näringslivet egentligen ser ut iBureå och på andra orter. Jag tror att man också där skall ha enlitet mer dynamisk syn. I mina hemtrakter upptäcker jag att folkstartar verksamhet i egen regi, dvs. de börjar bygga hus självasåsom man gjorde förr, och lösvirkeshusen kommer tillbaka. Jagtror att det fortfarande kommer att byggas hus i inlandet, menpå ett väsentligt annorlunda sätt än där enviss typ av byggande har subventionerats fram med Älvsbyhuseller Modulenthus. Jag tror att det kommer att bli en annan typav byggande och i en mindre omfattning.Bertil : hävdade att vi iframtiden bör inrikta stödet mer direkt till konsumtion viabostadsbidrag och mindre via räntebidrag. Mina frågor är: Skallbostadsbidragen i förlängningen få en annan utformning? Kommervolymen av de stöd som man då måste betala ut att dramatisktöka? Har du någon uppfattning om framtiden när det gälleröverföringen från räntebidrag till bostadsbidrag? Vad kommer atthända?Peter : Jag tänker mig inte ökade bostadsbidrag,utan jag tror att bostadsbidrag av ungefär den storlek som vihar skulle kunna klara detta, även med avveckladeräntebidrag. Detta gör förvisso att de genomsnittligaboendekostnaderna blir högre. Detta måste vägas mot utvecklingenav inkomstfördelningen i samhället. Det skulle kunna finnas riskför kraftigt ökade bostadsbidrag, om utvecklingen avinkomstfördelningen skulle bli väldigt oförmånlig, dvs. om detskulle bli en bibehållen hög arbetslöshet med lågaersättningsnivåer och stora grupper av lågavlönade på ett sättsom vi inte har . I så fall skulle det, enligt mittsynsätt, motivera ökade bostadsbidrag. Då behövs det merbostadsbidrag för att barnfamiljerna skall ha råd med ettadekvat boende, men annars icke.Stellan : Jag vill tillägga att ett problem medgenerella konsumtionsstöd är att veta vart de tar vägen. Därförtror jag att det i fortsättningen behövs någon typ avproduktionsstöd.