bet · GG01JuU29 · 1993-04-20 00:00:00 — Genom den här undersökningen, som vi nu håller påatt bearbeta, har vi kunnat konstatera att väldigt många avåklagarna redan har fått erfarenhet av den nya lagstiftningen.Närmare 400 åklagare har haft den här typen av mål, och vihar drygt 600 anställda.Det är ett väldigt stort antal av åklagarna som ger uttryckför att de anser att den nya rollen är meningsfull, och dettycker vi är glädjande.Åklagarna tillfrågades också om de ansåg att samhällsskyddethar ökat eller minskat efter reformen. Som antyddes här tidigarekom vi till något andra tal, vilket kanske beror på att viallmänt sett har en något dystrare syn på livet. avåklagarna -- till skillnad från av domarna, om jagantecknade rätt -- anser att samhällsskyddet har ökat. Mindreän anser att det har minskat; där ligger vi tydligen ganskanära uppfattningen bland domarna. anser attsamhällsskyddet över huvud taget inte har påverkats genomreformen, och övriga hade ingen uppfattning i den här frågan.På frågan om samhällsskyddet tillgodoses i tillräckligutsträckning eller om det är otillräckligt svarade avåklagarna att det är tillräckligt, medan menade att detvar otillräckligt.Närmare 50% av åklagarna anser däremot att målsägande harfått en klart förbättrad ställning genom reformen. anseratt så inte är fallet.Avslutningsvis vill jag säga något också om de övrigaaspekterna av reformen. Vi delar uppfattning attdet är mycket positivt att handläggningstiderna för undersökningav psykiskt störda lagöverträdare har kunnat förkortas. Vi hartyvärr inte någon statistik som visar om det är flerpsykiskt störda som döms till fängelse. Vi kan bara uttrycka enallmän uppfattning att vi tror att så är fallet.Reformen förefaller inte heller ha lett till några påtagligaförändringar när det gäller frågan om åtalsunderlåtelser. Detfinns tecken som tyder på en ökad anmälningsbenägenhet frånsjukhus. Det är ännu för tidigt att ha någon uppfattning om vadsom har hänt med åtalsunderlåtelserna, men Riksåklagaren avserfölja upp den frågan.Anders : Fru ordförande! Det torde väl vara käntatt personalen inom kriminalvården anser att klienterna ofta harstora behov av psykiatriska stödinsatser. En allmän uppfattningbland de anställda är att kriminalvården harfått ta emot en ökande andel psykiskt störda lagöverträdare.Problemen har förvisso tagits upp i många olika fora, inte minsti kriminalvårdens anslagsframställning under senare år.Möjligheterna att få de intagnas psykiatriska vårdbehovtillgodosedda inom den allmänna hälso-och sjukvården har inomkriminalvården emellertid länge upplevts som starkt begränsade,åtminstone såvitt avser poliklinisk och sluten vård. Däremot hardet länge i förhållandevis stor omfattning förekommitpsykiatriska konsultinsatser inom kriminalvården, detta som ettled i den sjukvårdande verksamhet som kriminalvården självbedriver vid häkten och anstalter. Även inom frivårdenförekommer det att man anlitar psykiatrer och konsulter. Jagtror att hälften av frivårdens myndigheter har möjlighetatt anlita psykiatrer och konsulter.Uppfattningen att det föreligger ett stort behov avpsykiatriska vårdinsatser för kriminalvårdens klienter fick stödredan i betänkande ,det betänkande som benämndes Psykiskt störda lagöverträdare.Samma uppfattning kom också till uttryck i den s.k. ASV-gruppensFörslag till rättspsykiatrisk regionvård. ASV står förArbetsgruppen för Särskilt Vårdkrävande.En första systematisk kartläggning av förekomsten av psykiskstörning bland fängelsedömda redovisades i rapporten i lokalanstalt, och den undersökningen företogs avLis , som är anställd i Kriminalvårdsstyrelsensforskargrupp. Hon publicerade sin rapport -- den äralltså av ganska sent datum. Undersökningen, som avsåg intagnavid de fem slutna lokalanstalterna inom ,visade att andelen psykiskt störda intagna skulle uppgå tillminst , varav andelen psykiskt sjuka uppgick till 3%.På uppdrag av har året därefter, 1992,en särskilt tillkallad konsult, , gjort enundersökning beträffande behovet av psykiatriska konsultinsatserför kriminalvårdens klienter. Han publicerade sin rapport ioktober 1992. Den undersökningen genomfördes i form av enenkätundersökning riktad till samtliga myndigheter inomanstalts-och frivårdsorganisationen. I enkäten efterfrågadeskriminalvårdspersonalens egen bedömning i fråga om antaletpsykiskt sjuka eller psykiskt störda bland klientelet.I fråga om den bedömning som personalen gjorde angåendepsykisk ohälsa hos klientelet visar enkätundersökning enmycket god samstämmighet med forskningsresultat.Jag går inte nu närmare in på siffermaterialet. Möjligen fårjag tillfälle att återkomma till det under frågestunden. Ikorthet kan jag nämna att man enligt rapport fårbetrakta som psykiskt störda såväl inomanstaltsvården som inom frivården.Sedan några ord om den nya lagstiftningen och effekterna avden. Sedan ikraftträdandet av den nya lagstiftningen i januari1992 föreligger inom svensk kriminalvård vittnesbörd om ökandeproblem med psykiskt störda personer. Det är för övrigt intebara i man noterar att frekvensen psykisk störning ökarinom kriminalvården. Det finns också en internationellundersökning som i någon mån bekräftar det, inte minst iVärldshälsoorganisationens studie .Orsakerna till att förekomsten av psykisk störning har ökat inomfängelserna är enligt den rapporten framför allt attmentalsjukhusen har avvecklats på sina håll i västvärlden ochatt detta i tiden sammanfaller med att synen på psykiskt stördalagöverträdare har förskjutits i en mer strikt riktning.Som vi har hört här tidigare lär vi inte kunna redovisaom det faktiskt är så att vi i objektiv mening har fått flerpsykiskt störda lagöverträdare till följd av den nyalagstiftningen. Även om tecknen på det är många, får vi välinget objektivt mått förrän , då utredningen efter vadjag har förstått kan lämna en preliminär redovisning tillregeringen.En positiv effekt av den nya lagstiftningen, somKriminalvårdsstyrelsen redan nu anser sig ha noterat i sambandmed tillämpningen, är en tendens till ökat ansvarstagande frånpsykiatrins sida vad gäller möjligheterna till slutenpsykiatrisk vård för kriminalvårdens intagna. Denna utvecklingkan möjligen bl.a. förklaras med den fokusering på vård-ochansvarsfrågor som skett genom den nya lagstiftningen, bl.a. detförhållandet att psykiatrisk tvångsvård av intagna ikriminalvården kan äga rum endast med stöd av särskildlagstiftning, LRV, och att sådan vård för denna patientkategoriendast kan meddelas på särskilda s.k. godkända vårdinrättningar.Ett mått på en enligt vår uppfattning positiv utveckling idetta sammanhang är vad som skett beträffande kriminalvårdensplatsutnyttjande i psykiatrisk sjukhusvård. Nyttjandegradenminskade successivt under . Den lägsta noteringenhärrör från /91, då drygt 8 årsplatsernyttjades. Men redan året därefter synes en omsvängning ha ägtrum till en högre grad av nyttjande. I går noterade vi ennyttjandegrad motsvarande 13 årsplatser. I de uppgifter som vihar fått under det pågående verksamhetsåret finns tecken somtyder på att man i någon mån ökar användningen av dessavårdplatser.En fortsatt uppbyggnad av samarbetet med psykiatrin och ettfortsatt tillmötesgående från sjukvårdshuvudmännens sida bl.a.vad gäller frågan om att inrätta s.k. godkända enheter förrättspsykiatrisk vård av frihetsberövade inom kriminalvården fårantas leda till ytterligare någon förbättring vad gällerkriminalvårdens möjligheter att repliera på vårdplatser inom denslutna psykiatrin. Storleken av det platsutnyttjande som kankomma till stånd torde vara svår att uppskatta. Det förefallerdock mindre realistiskt att anta att de årsplatser som den vägenskulle kunna tillförsäkras kriminalvården skulle komma att uppgåtill det av beräknade behovet av 25--30platser.Psykiatriutredningen föreslår ju bl.a. att kriminalvårdenskall ges möjlighet att sluta avtal med landsting beträffandeabonnemang av vårdplatser dels på s.k. godkända enheter, dels pårättspsykiatriska regionsjukvårdsenheter. Utredningen haremellertid inte gjort någon uppskattning av behovet avvårdplatser för häktade. Enligt meningär behovet av psykiatrisk vård något större hos häktesklienteletän hos intagna som avtjänar straff i fängelse. Styrelsenberäknar därför att det vårdbehovet motsvarar 8--10 årsplatserinom den slutna psykiatriska vården, vilket betyder attkriminalvårdens platsbehov för intagna i såväl anstalter somhäkten därmed totalt skulle uppgå till 33--35 årsplatser.Slutligen något om resurserna för s.k. personlighetsstördaintagna. I justitieutskottets behandling av förslaget till dennya psykiatrilagstiftningen anförde utskottet, som redan nämnts,bl.a. att regeringen måste ägna särskild uppmärksamhet åtkriminalvårdens resurser för de psykiatriskt stördalagöverträdarna. Vidare anfördes att det för utskottet framstårsom uppenbart att det uppkommer behov av extra resurser för attmöjliggöra ett mänskligt och värdigt omhändertagande av den nyaklientgruppen.I direktiven till har, som också nämntshär, denna fråga tagits upp. har attöverväga frågan om psykiatriska vårdresurser kan utvecklas inomkriminalvården.Enligt ett annat förslag i betänkandeskall kriminalvården inrätta ett mindre antal specialenheter meddifferentierade vårdmiljöer för bl.a. personer medpersonlighetsstörning.Den nya klientelgrupp som justitieutskottet pekat på och somäven nu åsyftar med sitt förslag omdifferentierade vårdmiljöer utgörs av gruppen av s.k.jämställda, sådana som tidigare överlämnades till psykiatriskvård som brottspåföljd. Den gruppen kan anses befinna sig i ettgränsland mellan kriminalvård och psykiatri. Derasverkställighet blir ofta vansklig, och de är en belastning förmedintagna och personal, då de inte kan tillgodogöra sig debehandlingar som bedrivs inom kriminalvården. Några fångartål ordinär verkställighet sämre än andra, vilket ger sig tillkänna i bl.a. explosiva aggressionsutbrott, svårauppträdandebrister, självskador och självpåtagen isolering. Deär dessutom farliga. Man har således små möjligheteratt påverka deras beteende och personlighet. Det är dessutomsvårt att vårda dem även vid kriminalvårdens egna psykiatriskaavdelningar, där man tvingas blanda dem med patienter som liderav depressioner, ångestsjukdomar och neuroser.Gruppen personlighetsstörda utgör ett problem också utanförSveriges gränser. Det norska har så sent som inovember 1992 beslutat att för de norska behoven inrätta ettspecialfängelse eller, som man kallar det i , engråzonsanstalt i Trondheimsområdet, anpassad för denna typ avverksamhet. Det gäller också beträffande lokalernas utformning.Den skall ha 30--35 platser.En lösning som för svenskt vidkommande kunde ligga i linje medPsykiatriutredningens synpunkter skulle kunna vara att i Sverigeinrätta en motsvarande enhet som den som planeras i , ettsärskilt fängelse eller en enhet för personlighetsstördaintagna. Ändamålet med en sådan specialanstalt skulle vara attge samhället ett skydd mot farliga lagöverträdare, avlasta andraanstalter och kriminalvårdens egna psykiatriska avdelningar samterbjuda en verkställighetsmiljö som inte verkarsjukdomsframkallande och/eller förstärker det antisocialabeteendet och om möjligt även kan påverka deras beteende ipositiv riktning. Det måste dock med skärpa betonas attallvarliga personlighetsstörningar är statiska tillstånd, sominte kan påverkas om den intagne inte själv är med på det. Manbör sträva efter att inrätta en miljö där det är möjligt att"avlära" den intagne hans farlighet.Kriminalvårdsstyrelsen anser emellertid attFängelseutredningens överväganden och resultatet avSocialstyrelsens utvärdering bör avvaktas innan något slutligtställningstagande görs till frågan om resurserna förbehandlingen av personlighetsstörda.I det fall utvecklingen pekar på nödvändigheten att inrättasärskilda enheter för personlighetssstörda inom kriminalvårdenvill styrelsen betona det angelägna i att dessa enheter i såfall medges resurser i form av baspersonal i erforderligomfattning och med lämplig kompetens, hälso-ochsjukvårdspersonal av olika kategorier samt psykologmedverkan.Birgitta : Jag har faktiskt inte så mycket attsäga om detta. Syftet med denna utfrågning är att belysaeffekterna av den nya lagstiftningen. Skam till sägandes vetAdvokatsamfundet nästan inte ett dugg om dessa effekter. Vi harnämligen ingen central uppföljning av ny och i och för sigviktig lagstiftning. De enskilda advokaterna hanterar sina måloch ärenden i domstolarna, och i vissa fall förekommerdiskussioner inom samfundet om viss lagstiftning och även enuppföljning. Så har inte skett när det gäller psykiskt stördalagöverträdare. Tiden har också varit för kort från det attinbjudan till denna sammankomst anlände och fram till föratt få någon enkät gjord ute i landet.I har vi ett särskilt kollegium, Försvararkollegiet,bestående av i första hand offentliga försvarare, som i huvudsaksysslar med brottmål. Vi har haft ett mycket gott samarbete medprofessor , som har bjudit in oss till Huddingekliniken,och vi har också haft fortlöpande diskussioner.Våra erfarenheter som försvarare är att de rättspsykiatriskaundersökningarna har tagit allt kortaretid i anspråk. Vi har ingen statistik över detta, men det ärändå en uppfattning som vi som sysslar med detta har att jämförtmed vad som var fallet under den tidigare lagstiftningen ansesallt färre ha begått brott under inflytande av allvarlig psykiskstörning. Så är framför allt fallet beträffande allvarligabrott. Det innebär att allt färre döms till sluten psykiatriskvård och att i stället flera döms till fängelse vid allvarligkriminalitet.Vad detta beror på kan ingen av oss säga. Det har ju varit enoffentlig debatt där man -- många gångerfelaktigt -- framhållit att det är orimligt att de som harbegått allvarliga brott får sluten psykiatrisk vård och släppsut för att begå nya brott igen.Professor har i olika sammanhang visat att dennauppfattning är falsk -- statistiken visar helt andra siffror --men så har i alla fall debatten gått. Man vet inte om ävenläkare har påverkats av denna debatt och därför har blivit merabenägna att inte klassa brottsgärningsmän som psykiskt störda.Professor kommer möjligen att tala omdetta. Vi som försvarare vet inte detta. Vi tycker bara att detär alltmer sällan som våra klienter överlämnas tillrättspsykiatrisk vård.Detta gäller de allmänna domstolarna. Jag kan här bara talaför . kommer senare att tala mera omlandet i övrigt. I upphör försvararnas uppgifter i ochmed att målet är avslutat i tingsrätt, hovrätt eller eventuelltHögsta domstolen. I förvaltningsdomstolarna är det åtminstone ihuvudsak en annan grupp som kommer in som offentliga biträden.Det är i vart fall vår erfarenhet från Försvararkollegiet attdet sällan är vi som har haft hand om försvaret som sedermeraförordnas som offentliga biträden. Vad det beror på vet vi inte.Vi skulle kanske inte heller ha haft möjlighet att åta ossuppdragen med de korta frister som förekommer.Många gånger är det litet yngre advokater eller biträdandejurister som har uppdrag som offentliga biträden. Jag har talatmed några av dem om vilka erfarenheter de har av dennalagstiftning. Som redovisats inledningsvis är man mycket nöjdmed det hela och har egentligen ingen kritik alls att anföra.Man menar att länsrätt och kammarrätt fungerar utomordentligtbra och att rättssäkerheten är väl tillgodosedd. Jag troddemöjligen, eftersom jag hörde litet av en sådan diskussion iFörsvararkollegiet, att man skulle vara missnöjd från deoffentliga företrädarnas sida med åklagaryttrandena, men det varinte så, utan man tyckte att även de fungerar bra och attåklagarna hade stor respekt för både permissions- ochutskrivningsmöjligheter.Susanne Ahlner:Fru ordförande! Det är riktigt, somBirgitta säger, att vi inom Advokatsamfundetegentligen inte har kunnat göra någon samlad utvärdering avdenna lagstiftning. Men vi har ändå en hel del kontakter medkollegerna ute på fältet, och jag tänker mycket kort redovisanågra synpunkter som vi har fått in. Inte heller dessa uppgifterär vetenskapligt underbyggda, men kommer från andra delar avlandet än just Stockholm.Vice ordföranden sade att allting verkar fungera utmärkt, ochjag måste faktiskt säga att jag i de kontakter som jag har haftmed kollegerna fått ungefär den bilden. De flesta verkar tyckaatt den nya lagstiftningen har fungerat väl. Atträttssäkerhetsaspekterna fick en framskjuten plats i dennalagstiftning hälsar vi alla med tillfredsställelse. Som jagförstår det har de också tillgodosetts väl i praktiken.Många har framhållit att det framstår som nästan väl generösamöjligheter för patienterna att begära prövning i länsrätt gångpå gång, i vart fall om man, som åtminstone inledningsvis varitfallet, har muntlig förhandling i snart sagt varje mål.Slopandet av utskrivningsnämnderna och överförande tilllänsrätt anser de flesta vara bra. Jag har från många håll hörtatt det kanske görs en mera omsorgsfull prövning än påsina håll tidigare.En varning skulle jag vilja rikta mot systemet. Jag tror attdet är viktigt att framhålla att utseende av offentligt biträdebör ske inte bara med hänsyn till effektivitetsaspekter utanockså med beaktande av patienternas intressen. Såvitt jagförstått har det på en del håll näst intill blivit så, att manutser ett enda offentligt biträde för en hel förhandlingsdag.Det kan kanske vara bra , men jag vill varna för attalltför mycket se till sådana effektivitetssynpunkter och mindretill patienternas intressen.När lagstiftningen skulle införas uttrycktes från advokathållen viss skepsis mot hur åklagarnas yttranden enligt 22 § skullefungera. Åtminstone från sydliga delar av , och kanskeockså från andra, har man sagt sig att dessa yttranden, som vinu har litet erfarenhet av, kanske inte riktigt uppfyller kravenså som man skulle önska. Jag anknyter till vad sade. Den bild som hon har gett stämmer väl överens med minbild från kontakter med kolleger ute i landet.Till sist vill jag när det gäller §7-undersökningarna -- des.k. vidgade undersökningarna -- säga att många har uttryckttillfredsställelse med det sätt på vilket dessa genomförs.Man är också positiv till att tiderna för rättspsykiatriskaundersökningar har förkortats. Det fungerar såvitt jag förstårväl.Birthe Sörestedt: Det har här redovisats att ungefär 20%av de intagna inom kriminalvården har psykiska störningar. Dethar också redovisats att den slutna vården fungerar bra och har ett bra samarbete, men att man för gruppenjämställdhetsfall har behov av en annan vård. I vilkenutsträckning har gruppen med personlighetsstörningar i dagtillgång till vård?Lennart Klang: En allvarlig personlighetsstörning är etttillstånd som grundläggs i mycket tidig ålder och är ocksåmycket svår att påverka. Det är också ett tillstånd somfluktuerar över tiden till både art och grad. Våra fångar somhar allvarlig personlighetsstörning kan vara allt frånkorttidare med kanske två månaders verkställighet tilllångtidsfångar som har upp till livstidsstraff. Vi får oftaförsöka att balansera fram de här intagna, eftersom de mårdåligt i fångsamhället. Deras störning medför att de inte kantillgodogöra sig ens de spelregler som gäller i fångsamhället,lika litet som de kan tillgodogöra sig de regler som finns ute idet vanliga livet. Detta gör att man får försöka hittatillfälliga lösningar. Ett överförande till psykiatrin kan varavärdefullt, men de vårdtider som där kan erbjudas kan knappastinnebära annat än avlastning. Också våra egna psykiatriskaavdelningar tar ju hand om de här patienterna, men vårdtidernaär där begränsade.Jag menar att det behövs en speciell vårdmiljö för denna lillagrupp av svårt personlighetsstörda fångar som vi kan plocka bortfrån vanlig verkställighet. Korttidarna har endast en rudimentäranknytning till hemorten, och man behöver kanske inte ansenärhetsprincipen så viktig som tidigare utan kan tänka sig någoneller några enheter på riksplanet för dessa patienter.Göran : Både sjukvårdspersonal och annan personalminskar inom kriminalvården, och det har varit ett stort dilemmapå i varje fall de stora anstalterna. I ett stort antal fall där patienter skulle inpå vanlig undersökning har man inte kunnat åka, eftersom detinte funnits personal som kan följa med. På de storariksanstalterna finns 7:3-placerade, som måste ha två eller trepersoner med sig, och ibland finns inte den personalentillgänglig. Akuta fall tillgodoses säkerligen, men den övrigasjukvården fungerar inte som den gjorde förr.Lars-Erik : En kompletterande fråga på samma temasom . Man har en synnerligen besvärligbeläggningssituation på kriminalvårdsanstalterna. Till detkommer att, som berörde, det har varit ganskakraftiga besparingskrav på kriminalvården under ett antal år.Vad innebär denna svåra beläggningssituation förkriminalvårdens möjligheter att utöva en hygglig och anständigvård och behandling för de psykiskt störda? Den högabeläggningen har varit ett hinder för differentieringen avexempelvis narkotikamissbrukare, men vad innebär den för depsykiskt störda? Är det ytterligare en försvårande omständighetför vård och behandling av dessa?Lars : Jag är psykiatrisk konsult på två anstalteri , dels , som är en riksanstalt förlångtidsdömda, dels Håga, som är avsedd för korttidsdömda. Jagtycker, om jag får säga det själv, att det fungerar ganska bradär, tack vare mycket goda medarbetare i form av sjuksystrar.Kriminalvårdens psykiatriska vård har omorganiserats så att manhar ett stort antal kompetenta och mänskligt varmt kännandesjuksköterskor. Men det är i svårt med samarbetet medden allmänna psykiatrin, svårast i . länslandsting har aldrig prioriterat denna fråga. Jag tror att detgår lättare på andra håll. Svårigheterna när det gällersamarbetet inverkar negativt, bl.a. därför att man inte kantvångsmedicinera inom kriminalvården. Man måste tillgripaisolering, s.k. durkning, vilket är ett inhumant beteende motsvårt psykiskt sjuka.Vi har på min institution gjort en utredning på uppdrag frånSocialstyrelsen om tillämpningen av den nya lagen. Jag tänkerinte nämna mycket om den här, eftersom skall fåbeskeden först, men jag kan säga att antalet rättspsykiatriskaundersökningar går ner, dock inte särskilt mycket. IStockholmsområdet går det nästan upp litet grand . Konstigt nog ärdiagnosfördelningen mellan de rättspsykiatriskt undersöktaganska lika den som förekom . Det är inte väntat. Vitycker att det med hänsyn till lagstiftningens utformning bordevara flera sinnessjuka bland de kriminella, men så tycks detinte vara.Ungefär 2% av befolkningen i alla länder med ensamhällsstruktur som vår är schizofrena, men bara ungefär 1/2%bland de dömda i . Om nu inte kriminella skulle varafriskare än befolkningen i övrigt, och det tror jag inte att deär, innebär detta att man har ett motsvarande antal svårtpsykiskt sjuka i fängelserna.Anders : Jag vill bara i princip bekräfta det somLars-Erik förmodligen befarar. Beläggningsläget inomanstalts- och häktningsorganisationen är av den arten att detinte finns något differentieringsutrymme. Det ökar självfalletbelastningen på de enheter där man får in personlighetsstörda.Det ökar också belastningen på dessa personer och på andraintagna. Läget är alltså bekymmersamt när man i första handletar efter en tom plats.Ordföranden: Jag vill ställa en fråga till GunnelLindberg. Du talade om att åklagarna inte hinner handskas medyttrandena som man egentligen skulle vilja. Det skulle varaintressant att höra om du ville tala om precis hur du skulleönska att ett sådant yttrande skulle vara uppbyggt.Gunnel : Den utgångspunkt som vi hade innanlagstiftningen trädde i kraft var att vi trodde att åklagarnaskulle få kanske två på sig för att hastigt ochlustigt ta fram ett någorlunda bra material. De skulle då kunnatala med polisen, kontrollera uppgifter från sjukhuset omhuruvida våld eller bråk förekommit där, gå igenom register ochsöka kontakt med målsäganden, vilket var en viktig del av dennareform.Men det visar sig att åklagarna inte lyckas spåra upp och fåkontakt med målsäganden. Det är faktiskt i betydligt färre fallän vi har trott som man över huvud taget har någon kontakt medmålsäganden i dessa fall.