bet · GH01SoU7 · 1993-10-12 00:00:00 — Utskottetavstyrkte motionen.Från har inhämtats att det inte är någraköer till kurserna i svensk hälso- och sjukvårdslagstiftning.Läget är emellertid annorlunda beträffande språkkurserna ochspråkproven med anledning av att språkproven inte likalätt. har ekonomiska resurser för att genomföraspråkprov för en kursomgång på respektive studieort (femstudieorter med ca 15 kursplatser på respektive ort). Tidigarebidrog också länsarbetsnämnderna med en del resurser så tillvida att stöd gavs till enskilda arbetssökande för att genomföradessa kurser. I början av innevarande år skrev Socialstyrelsentill i anledning av att det kommit tillSocialstyrelsens kännedom att flera länsarbetsnämnder hadeaviserat att de inte hade möjlighet att, som tidigare, bidraekonomiskt till språkkurserna. hoppades påArbetsmarknadsstyrelsens stöd i fråga om länsarbetsnämndernasforsatta insatser. har svarat i överläggningar med , Socialstyrelsenoch Invandrarverket avsåg att ta upp frågan om s.k.tillvaratagandeprojekt för utländsk medicinalpersonal ochbehandla frågan ur ett mera övergripande perspektiv.Utskottet gör följande bedömning.De frågor som tas upp i motion So420 (fp) övervägs av berördamyndigheter. Något initiativ från sida behövs inte.Motionen avstyrks.Kvinnors hälsaMotionerFlera motioner tar upp olika aspekter på kvinnorshälsoproblem.I motion 1992/93:So448 av m.fl. (fp, m, c,kds) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad imotionen anförts om insatser för att förebygga ohälsa hoskvinnor (yrkande 1). Motionärerna anför att somkvinnor lever än män uppvisar de enligt tillgängligstatistik ett sämre hälsotillstånd och högre utnyttjande avhälso- och sjukvården än männen. Satsningar bör ske på såvälförebyggande insatser som vård, behandling och rehabilitering.Som exempel på förebyggande insatser nämns i motionen följande.Bland yngre kvinnor är det viktigt att sex- ochsamlevnadsundervisningen intensifieras för att minskaförekomsten av såväl oönskade graviditeter som sexuelltöverförbara sjukdomar och därmed också behovet av befruktningutanför kroppen. Insatser måste också göras för att minskatobaksbruket. Kraftfulla insatser måste genomföras för att skaparespekt bland unga kvinnor för alkoholen som ettberoendeframkallande medel men även med tanke på alkoholsfosterskadande effekter. Information om motionens betydelse föratt förebygga sjukdomar i rörelseorganen måste spridas. Ocksåkostens betydelse för hälsan måste lyftas fram, heter det imotionen. Vidare begärs ett tillkännagivande till regeringen omvad i motionen anförts om rehabilitering av kvinnor (yrkande3). Motionärerna anför att rehabiliteringen av kvinnor äreftersatt. Siffrorna över långtidssjukskrivning,sjukpensionering och förtidspensionering talar sitt tydligaspråk. Man måste undersöka varför kvinnors rehabilitering intelyckats, heter det i motionen.I motion 1992/93:So475 av m.fl. (fp)framställs ett flertal yrkanden med krav på insatser förkvinnors hälsa. Sålunda begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad i motionen anförts om smärtlindring vidförlossning (yrkande 7). Motionärerna anser att enutvärdering måste göras av nytta och risker med de olikasmärtlindringsmetoder som står till buds. Vidare begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts om uppföljningar avkejsarsnitt (yrkande 8). Motionärerna anför att skillnadernai frekvensen kejsarsnitt mellan olika kvinnokliniker böranalyseras närmare med avseende på indikationer och resultat.Ett tillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförtsom livmoderframfall och urininkontinens begärs också (yrkande9). Motionärerna anser att kunskapen om effektivarebehandlingsmetoder bör spridas ut i sjukvården så att kvinnorslipper att besväras i onödan. När det gäller omhändertagandetav kvinnor med bröstcancer begärs också ett tillkännagivandetill regeringen (yrkande 10). Motionärerna anser att detfinns brister i eftervården som bör omfatta psykiskt stöd ochhjälp med komplikationer som svullen arm, infektioner ihanden/armen etc. De ideella bröstcancerföreningarna gör enligtmotionärerna en ovärderlig insats och bör därför få ökatsamhälleligt stöd för sin verksamhet. Motionärerna begär vidareett tillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförtsom åtgärder mot utbrändhet och självmord bland kvinnor(yrkande 12). Motionärerna framhåller att ensamstående ungamödrar, kvinnliga läkare, tandläkare och sjuksköterskor ärriskgrupper när det gäller självmord. Bland de bakomliggandeorsakerna finns bl.a. stress, bristande stöd i arbetet och ihemmet samt mobbning som kan leda till utbrändhet vilket i sintur kan leda till självmordsförsök och självmord. Kampanjer ochannat opinionsbildande arbete behövs, heter det i motionen.Motionärerna anser att det är angeläget att ,, arbetsgivare, facket m.fl. tar problemet påallvar. I motionen begärs vidare ett tillkännagivande om vad imotionen anförts om åtgärder mot "matrubbningar" (yrkande16). Motionärerna anser att det är en viktig uppgift förFolkhälsoinstitutet, skolan och hälso- och sjukvården att ändrapå synen på kroppsidealet och att förmedla kunskap om lämpligkost samt motionens betydelse för hälsan. Slutligen begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts om invandrarkvinnorshälsoproblem (yrkande 17). Motionärerna anser att det ärangeläget att studera hur vården fungerar för invandrarkvinnor.I motion 1992/93:So485 av () hemställsatt hos regeringen begär en skyndsam utredning ombristerna i diagnos och behandling av hjärtsjukdom hos kvinnor.Motionären hänvisar till en undersökning presenterad vidläkarstämman 1992, vilken visade på stora skillnader mellanbehandlingen av manlig respektive kvinnlig hjärtinfarkt.Motionären anför att om svenska kvinnor skulle få sammabehandling som svenska män borde ytterligare minst 700 kvinnorbehandlas med läkemedel mot hjärtinfarkt, vilket skullepotentiellt rädda fler till livet och dessutom förbättralivskvaliteten samt minska sjukvårdsbehovet hos övriga.I motionerna 1992/93:So289 (yrkande 7) av . (v) och 1992/93:Ju839 (yrkande 5) av . (fp, s, kds, nyd, v) framställs snarlika yrkanden. I denförsta motionen hemställs sålunda att begär attregeringen utarbetar förslag till lag om att anmälan om våldtäktautomatiskt skall leda till en tidig möjlighet tillgraviditetstest och/eller abortpiller. I den andra begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omhälsovård och graviditetstest. Motionärerna anser att våldtagnakvinnor måste garanteras att samhället aktivt ger deninformation och det stöd, som finns, för undvikande avgraviditet efter våldtäkt. Därför bör rutinerna vidläkarundersökningar, stödsamtal m.m. i samband med våldtäkt sesöver och aktivt erbjudande om graviditetstest införas som rutininom sjukvården.Bakgrund m.m.Utskottet har tidigare behandlat motioner om kvinnors hälsaoch forskning därom. Utskottet konstaterade sammanfattningsvis ibetänkandet 1991/92:SoU15 (s. 145) att kvinnosjukvården vareftersatt och att kvinnors särskilda hälsoproblem inte fåtttillräcklig uppmärksamhet. Utskottet såg det angeläget att dessafrågor uppmärksammades ytterligare i framtiden.Folkhälsoinstitutet har här en viktig uppgift, uttaladeutskottet. Vidare hänvisade utskottet till pågående projektinitierade av och Institutet förframtidsstudier och förutsatte att regeringen utan någotinitiativ från sida noga skulle följa utvecklingen.Då aktuella motioner avstyrktes. I betänkandet 1992/93:SoU25behandlades bl.a. ett flertal motioner med yrkanden omsatsningar på forskning om kvinnors hälsa. För en fullständigredovisning hänvisas till betänkandet (s. 28 f.). Utskottetkonstaterade (s. 30) att det redan tidigare uttalat att det varangeläget att frågan om kvinnornas särskilda hälsoproblemuppmärksammas ytterligare . Utskottet vidhöll dennauppfattning. Av stort intresse i sammanhanget varFolkhälsoinstitutets arbete med ett särskilt program om kvinnorshälsa. Olika forskningskonferenser med speciell inriktning påkvinnomedicinsk forskning planeras. Mot bakgrund av det arbetesom sålunda pågick ansågs de då aktuella motionernatillgodosedda och avstyrktes.Ur verksamhetsplan för programmetKvinnors hälsa för /94 hämtas bl.a. följande.Det finns oroande tecken på ökad ohälsa hos kvinnor. Bl.a.ökar de s.k. ohälsotalet bland kvinnor, dvs.sjukskrivningsfrekvens, arbetsskador och förtidspensioneringar.Det är framför allt de lägst betalda kvinnorna med de mestenformiga arbetena och den lägsta graden av inflytande somdrabbas av t.ex. belastningsskador som ökar kraftigt även blandmycket unga kvinnor.Kvinnor och män är olika, de har olika hälsoproblem. Menkvinnors hälsoproblem har uppmärksammats i mindre utsträckningän männens och de har fått mindre forskningsresurser.Kunskapsbilden om kvinnors hälsa är både fragmentarisk ochmotsägelsefull. För att förebygga sjukdomar och annan ohälsa hoskvinnor behövs mer kunskap om hur sambanden mellan olikafaktorer i människors liv kan förstärka respektive motverkarisken för ohälsa. Metoder för att förebygga ohälsa blandkvinnor behöver också utvecklas, både när det gäller primär,sekundär och tertiär prevention.Målsättningen för programmet Kvinnors hälsa är attlägga grunden för och etablera ett kvinnoperspektiv ifolkhälsoarbetet, genom kunskapsutveckling och stöd åtförsöksverksamhet och utvecklingsarbeteklargöra likheter och skillnader i folkhälsan mellan kvinnoroch män, för att kunna förebygga könsspecifik sjukdom ochohälsa.För 1994/95 planeras en särskild satsning på kvinnofrågorhos . planeras användasför att förstärka och fördjupa kvinnoperspektivet. Satsningenomfattar samtliga program. Syftet är att utveckla och breddahälsofrämjandet och förebyggande arbete där det finnstillräcklig kunskap samt genom forskning ochkunskapssammanställning få en bättre bas för det framtidapreventiva arbetet. Under rubriken verksamhetnämns bl.a. informations- och utbildningsaktiviteter på temat"självkänsla" i syfte att stärka unga kvinnor och därigenomfrämja deras hälsa, utveckla metoder för att främja hälsa ochförebygga ohälsa hos ensamstående mammor och invandrarkvinnorsamt kartlägga medelålders kvinnors och äldre kvinnorslivssituation.För anorexi/bulimi finns ett särskilt delprogram.Folkhälsoinstitutet har tillsammans medSocialstyrelsen fått i uppdrag av regeringen att analyseraoch beskriva förekomsten av anorexi/bulimi samt belysamöjligheterna att förebygga sjukdomen. Uppdraget har redovisatsi september 1993.Regeringen har beslutat direktiv till en kommissionom våld mot kvinnor (dir. 1993:88). I direktiven sägs bl.a.(s.13).Läkarundersökningen är mycket betydelsefull för de kvinnor somhar utsatts för våld. Läkaren är ofta en av kvinnans förstakontakter efter ett övergrepp. Detta ställer krav på läkaren iform av lyhördhet, kunskap och tid. Det kan t.ex. vara viktigtatt ha ett enskilt samtal med kvinnan utan närvaro av anhöriga.Kommissionen bör kartlägga i vilken omfattning och i vilkasituationer hälso- och sjukvården kommer i kontakt med kvinnorsom har utsatts för våld. Därvid bör kommissionen redovisa omdet finns hinder för att inom hälso- och sjukvården ge dessakvinnor adekvat stöd och behandling och lämna förslag om hursådana eventuella hinder kan övervinnas. -- -- --har förslag, bl.a. i , väckts ominrättande av särskilda s.k. våldtäktskliniker. Detta är iförsta hand en fråga för berörda huvudmän inom hälso- ochsjukvården. Det finns dock skäl att närmare studera lämpligheteni att inrätta sådana kliniker. Kommissionen bör därför övervägaom det finns behov av att inrätta en eller flera s.k.våldtäktskliniker och om så är fallet närmare angeförutsättningarna för en sådan verksamhet.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller inställningen att det är angeläget attkvinnors särskilda hälsoproblem uppmärksammas ytterligare.Folkhälsoinstitutets arbete med ett särskilt program om kvinnorshälsa samt planerna på en särskild satsning för att förstärkaoch fördjupa kvinnoperspektivet är därvid angeläget. Motbakgrund av det arbete som redan pågår eller planeras fårmotionsyrkandena So448 (fp, m, c, kds) yrkandena 1 och 3, So475(fp) yrkandena 7--10, 12 och 16--17 samt So485 (kds) ansestillgodosedda och avstyrks därför.När det gäller rutinerna vid läkarundersökningar, stödsamtal,erbjudande om graviditetstest m.m. för kvinnor som blivitvåldtagna kan utskottet konstatera att dessa frågor omfattas avdirektiven för den tillsatta kommissionen om våld motkvinnor. Något initiativ från behövs inte.Motionsyrkandena So289 (v) yrkande 7 och Ju839 (fp, s, kds,nyd, v) yrkande 5 avstyrks därför.Kvinnlig könsstympningMotionerI flera motioner krävs satsningar på information ochutbildning om kvinnlig könsstympning.I motion 1992/93:U224 av m.fl. (kds, s, m,fp, c, nyd, v) begärs tillkännagivande till regeringen om vadi motionen anförts om information till och utbildning avinvandrarkvinnor i vårt land (yrkande 1). Motionärerna anföratt det är viktigt att på alla sätt och med alla medel stödja demänniskor som kämpar mot dessa gamla, skadliga och barbariskatraditioner. De traditionella "barnmorskorna", kvinnor utanutbildning, som hjälper till vid förlossningar och som utförkönsstympningar med glasskärvor eller rakblad som redskap måste,enligt motionärerna, påverkas att inse skadligheten av sinhantering så att de slutar med den verksamheten. Eftersom detfinns många invandrarkvinnor i vårt land som är könsstympade,bör kunskaper om könsstympning också spridas till dem, heter deti motionen. Motionärerna anför vidare att även sjukvårdspersonali vårt land möter problemet. Frågor som sjukvårdspersonalen kanställas inför är om könsstympade kvinnor som genomgått enförlossning skall rekonstrueras i enlighet med vad derastradition kräver. Hälso- och sjukvårdspersonalen behöver stödoch utbildning i denna fråga (yrkande 2). Detta bör gesregeringen till känna.I motionerna 1992/93:So217 av ()(yrkande 1) och 1992/93:So477 av och (båda fp) (yrkande 1) begärs också tillkännagivandenom information till berörda.BakgrundSocialstyrelsen har givit ut ettmeddelandeblad med information om kvinnlig könsstympning.Bladet (nr. 2/93) är ställt till berörda inom hälso- ochsjukvården, barnomsorgsnämnden samt individ- ochfamiljeomsorgsnämnden och innehåller bl.a. följande.Kvinnlig könsstympning är en tusenårig sedvänja där delar avkvinnans yttre könsorgan skärs bort. Enligt WHO beräknas cirka80-90 miljoner kvinnor vara könsstympade på den afrikanskakontinenten. Ingreppet för med sig allvarliga fysiska ochpsykiska hälsoproblem med bestående komplikationer och livslångtlidande som följd. Något stöd för sedvänjan finns inte i Bibelneller . Den svenska benämningen kvinnlig könsstympning ären översättning av den internationellt använda engelska termenfemale genital mutilation (FGM). I den svenska lagstiftningenanvänds dock begreppet kvinnlig omskärelse.Personal inom hälso- och sjukvården och möter iökande omfattning kvinnor som är könsstympade och barn sombefinner sig i riskzon att stympa.Under rubriken redovisas bl.a. följande.Könsstympning av kvinnor är förbjuden i Sverige.Bestämmelserna härom finns i lagen (1982:316) med förbud motomskärelse av kvinnor. Brott mot lagen är straffbelagt. Lagenavser ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen. Bestämmelsernaavser alla åtgärder, inte bara stympande ingrepp utan ocksååtgärder som ihopsyning av slidöppningen (infibulation) ochprickning av klitoris med ett vasst eller spetsigt föremål.Lagen gäller ingrepp där syftet med ingreppet är att stympaeller åstadkomma andra bestående förändringar av könsorganen. Ilagen anges också att förbudet gäller även om samtycke lämnastill ingreppet. Även om kvinnan eller vårdnadshavarenbeträffande ett barn uttryckligen begär ett ingrepp av dettaslag får det således inte utföras.Av propositionen 1981/82:172 framgår att bakgrunden till lagenär att ingrepp av detta slag är oförenliga med vår syn påindividens rätt till kroppslig integritet och kvinnans rätt attbestämma över sig själv, att leva sitt liv efter egnaförutsättningar och behov. Departementschefen anför också:"Kampen mot bruket av att omskära kvinnor förs alltså både avdet skälet att det utgör en inhuman kroppskränkning avindividerna och att det utgör ett utslag av förnekande avkvinnors rätt och möjlighet att vara självständiga" (prop.1981/82:172 s. 6).När hälso- och sjukvårdspersonalen kommer i kontakt med enunderårig som utsatts eller kan misstänkas bli utsatt för sådanaingrepp som lagen förbjuder kan förhållandena vara sådana attanmälningsskyldighet föreligger till sociala myndigheter enligtbestämmelserna i 71 § socialtjänstlagen (1980:620). Dennaskyldighet tar över hälso- och sjukvårdssekretessen. I ettnyligen infört tillägg (1991:426) till sekretesslagen (1980:100)har angivits att sekretess inte hindrar att hälso- ochsjukvården lämnar uppgifter till om en gravidkvinna eller närstående till henne om det behövs för ennödvändig insats till skydd för det väntande barnet. Densistnämnda bestämmelsen gäller dock endast i offentligverksamhet och inte i privat driven hälso- och sjukvård.Under rubriken Konvention om Barnetsrättigheter redovisas följande.Sverige har ratificerat FN:s konvention om barnetsrättigheter. Därmed har åtagit sig att garanterakonventionens rättigheter för alla barn och ungdomar i vårtland. har åtagit sig att verka för respekt och främjandeav barnets rättigheter internationellt. Enligt konventionen harbarnet rätt till ett fullvärdigt människoliv. Barnet har egnarättigheter och barnets rätt till integritet skall respekteras.En grundprincip i är att se till barnets bästa.Enligt artikel 24 § 3 stadgas att konventionsstaterna skallvidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffatraditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa.Kvinnlig könsstympning är enligt konventionens förarbeten ensådan skadlig sedvänja.I bilaga till meddelandebladet ger professorn i u-landsmedicinvid i , , praktiskasynpunkter vid omhändertagande av könsstympade kvinnor vidgynekologisk undersökning och vid förlossning.Enligt uppgift från pågår ett arbete medett förslag till författningsändringar. Förslaget bereds nuvidare i styrelsen efter remissynpunkter från Riksåklagarenresp. har åtagit sig att sprida Socialstyrelsensmeddelandeblad till flyktingförläggningarna. Bladet haröversatts till fem språk nämligen arabiska, engelska, tigrinska,somaliska och amhariska. Inom en av verkets regioner pågårutbildning av förläggningspersonalen i dessa frågor.Tidigare behandlingMotionsyrkanden rörande kvinnlig omskärelse har tidigarebehandlats av såväl utrikesutskottet somsocialförsäkringsutskottet (se 1991/92:UU2 och 1991/92:SfU10).Under förra behandlade utrikesutskottet yrkandena3--5 i motion U224. I dessa yrkanden föreslogs en rad åtgärderför att motverka bruket av kvinnlig omskärelse. Utrikesutskottetpekade på ställningstaganden som ett flertal internationellaorganisationer gjort för det fortsatta arbetet för att skyddakvinnor mot omskärelse (för traditionellabeteendemönster, , , FN:s kommission för mänskligarättigheter samt de afrikanska staternas samarbetsorgan, OAU).Motionsyrkandena fick därmed, enligt utrikesutskottet, ansesvara besvarade. ansåg attkvinnor som söker asyl för att undgå omskärelse borde bedömasenligt reglerna om uppehållstillstånd av humanitära skäl. Enmotion med krav på mer speciella asylregler för kvinnor somsöker asyl för sig själva eller sina små döttrar av rädsla föratt stympas genom omskärelse avstyrktes därmed.I betänkandet SoU 1981/82:9 behandlade utskottet tremotioner med begäran om olika åtgärder mot omskärelse avkvinnor. Motionerna avslogs mot bakgrund av att utskottetförutsatte att beredningen av ett förslag till lag med förbudmot omskärelse av kvinnor skulle slutföras inom en nära framtid.I betänkandet SoU 1981/82:47 fann utskottet inte anledningtill erinran mot regeringens förslag (prop. 1981/82:172) tilllag om förbud mot omskärelse av kvinnor.Utskottets bedömningEnligt utskottets mening är det angeläget med information ochutbildning om kvinnlig könsstympning och hur svensk lagstiftningser på det till både vuxna och barn inom de grupper där dettakulturmönster fortfarande lever kvar och till berördapersonalgrupper. Utskottet konstaterar attSocialstyrelsen har givit ut ett meddelandeblad medinformation om dessa frågor till berörda inom hälso- ochsjukvården samt . Styrelsen arbetar också med ettförslag till författningsändringar på området.Mot bakgrund av det anförda behöver , enligtutskottet, inte överväga något initiativ med anledning avmotionerna U224 (kds, s, m, fp, c, nyd, v) yrkandena 1 och 2,So217 (fp) yrkande 1 och So477 (fp) yrkande 1. Yrkandenaavstyrks.Insatser mot olika sjukdomar m.m.Under denna rubrik behandlar utskottet samlat motionsförslagom insatser mot olika sjukdomar m.m.ReumatikervårdenI motion 1992/93:So472 av och () hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder som kantrygga verksamheten och bibehålla kompetensen vidreumatikersjukhusen i och Spenshult. Motionärernaanför att antalet remisser till ärstort och patienterna står i kö för behandling, men medanledning av landstingens besparingar får allt färre patientersin remiss godkänd av beslutande remissläkare. Det innebär att iförlängningen sjukhusets fortsatta existens står på spel ochdärmed en stor förlust av kompetens på reumatikervårdens område.Den helt nödvändiga forskningen om reumatiska sjukdomar ochutvecklingen av rehabilitering blir därmed, enligt motionärerna,eftersatt. Det finns endast ett sjukhus till i landet som harspecialiserat sig på reumatiska sjukdomar, Spenshultsreumatikersjukhus i . Utvecklingen vid detta sjukhusvisar samma ogynsamma tendenser som i , enligtmotionärerna.I motion 1992/93:So511 av () begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts om behovet avkvalitetskontrollstudier av den vård reumatikerna får.Motionären anför bl.a. att reumatikerna trängts ut frånhemortssjukhusens medicinkliniker genom den storatillströmningen av andra patienter med behov av akut intagning.Neddragning av antalet vårdplatser och landstingens besvärligaekonomiska situation har ytterligare minskat möjligheten förreumatiker att få remiss till specialsjukhus ochrehabiliteringsinstitutioner. Det finns, enligt motionären,anledning befara att många reumatiker inte får adekvatdiagnostik samt optimal medicinsk och fysikalisk behandling.Utskottet har tidigare behandlat motioner ominsatser mot reumatiska sjukdomar. För en utförlig redogörelsehänvisas till betänkandet 1991/92:SoU5 (s. 25 f.). Utskottethar bl.a. uttalat att (se betänkandet 1990/91:SoU4 s. 73) fråganhur vården för olika sjukdomar skall organiseras är en fråga förhuvudmännen inom hälso- och sjukvården och inte för riksdagen.Motionsyrkandena har avslagits.En motion (s) med hemställan om ett tillkännagivande om ökadsatsning på reumatologisk forskning behandlades av utskottet ibetänkandet 1992/93:SoU25 Forskning inom Socialdepartementetsverksamhetsområde. Utskottet uttalade sig sammanfattningsvisför en resursförstärkning för den kliniska medicinskaforskningen och utgick ifrån att en sådan också skulle vara avbetydelse för den reumatologiska forskningen (s. 12). Utskottetutgick ifrån att regeringen skulle beakta vad som anförts.Motionsyrkandena ansågs i huvudsak tillgodosedda och avstyrktes.EpilepsiI motion 1992/93:So458 av m.fl. (s) begärstillkännagivanden till regeringen om vad i motionen anförts ombehovet av ökade samhällsinsatser på epilepsisjukvårdens område(yrkande 1). Motionärerna hänvisar till att i tvåvetenskapliga rapporter av avmedicinsk metodik respektive harpåtalats den stora underdimensioneringen av epilepsikirurgi iSverige. Motionärerna anser att det krävs att både kostnader ocheffekter av vård och behandling klarläggs för att kunna göra enfullständig ekonomisk utvärdering av den epilepsikirurgiskavården. Effekterna av epilepsikirurgi är ofullständigtstuderade.