bet · GH01KU3 · 1993-10-12 00:00:00 — Reklam som inkomstkälla är en förutsättning föröverlevnaden på samma sätt som reklam är en förutsättning förden fria pressens existens.I motion 1992/93:K425 av (m) framhålls attEG:s direktiv om TV-sändningar till allmänheten i alltväsentligt tillgodoser rimligt höga anspråk på normeradreklametik och därför bör kunna antas utan striktare, merdetaljerade föreskrifter. Direktiven bör enlig motionären bligällande svensk rätt (yrkande 1). Vidare behövs en skyndsamöversyn av lagen om satellitsändningar av TV-program och ettupphävande av 19 § och 21 § första stycket som innebär ettförbud mot reklam än annonstid respektive förbudmot reklam riktad till barn (yrkandena 3 och 2). Samma motionärtar i motion 1992/93:K433 upp frågan om finansieringsvillkorenför . Det framhålls att nuvarandereklamregler inte tillåter avbrott för reklam i pågående programoch inte heller reklam riktad till barn i anslutning tillbarnprogram, vilket innebär nackdelar i konkurrenshänseendejämfört med TV3. Avtalet med bör idessa avseenden omprövas i syfte att stärkakonkurrensneutraliteten (yrkande 1). Motionären förordar ävenändringar i 11 och 15 §§ radiolagen för att åstadkomma merneutrala konkurrensförutsättningar (yrkande 2).Avtalet med tas också upp i motion1992/93:K407 av (). Motionären anser att avtaletbör omförhandlas i syfte att avskaffa tilldelning till SverigesRadio av reklamintäkterna och mildra de stränga reglerna förannonsering i fråga om reklam till barn, möjligheterna att brytaprogram för annonsinslag, mängden annonsering och s.k.åsiktsreklam.Detaljregleringen i lag av reklam i etermedia tas upp i motion1991/92:K418 yrkande 2 av Per Stenmarck (m). Enligt motionärenbetyder begränsningarna i den totala reklamtiden att priserna påannonstiden drivs upp. När priserna drivs upp på detta sättgynnas de större marknadsledande företagen som därmed fårkonkurrensfördelar. Detaljregleringen drabbar i förlängningenkonsumenten som får betala priset. Enligt motionären börriksdagen ge regeringen detta till känna.I motion 1991/92:K423 av m.fl. (s)framhålls att barn inte reagerar förnuftsmässigt på reklam.Motionärerna uttrycker tvivel på att reklamfrihet runtsändningarna av barnprogram utgör ett tillräckligt skydd förbarn (yrkande 3).Bengt () behandlar i motion 1991/92:K432(yrkande 4) frågan om den lämpligaste formen för normgivning förreklamen. I lagstiftning bör fastläggas de grundläggandeallmänna reklamreglerna med komplettering av utomrättsligaetiska regler enligt utländsk modell. De övergripande målen fördenna normgivning beträffande radioreklamen bör vara att uppnårättssäkerhet på reklammarknaden särskilt med avseende på ettfungerande konsumentskydd. Dessutom bör enligt motioneneftersträvas en europeisk harmoniserad reglering.Frågan om uppfyllande av EG:s TV-direktiv tas upp imotion 1991/92:K431 yrkande 3 av (m). Metodenmed avtalsreglering mellan staten och varje befintligtillståndshavare kan enligt motionären inte anses varatillräcklig. I stället torde det behövas enförfattningsreglering av samtliga de frågor som konvention om gränsöverskridande televisionmedger i artikel 28 uttryckligen att en stat har striktare ochmer detaljerade regler än konventionens i fråga om sändningarsom ligger under statens jurisdiktion. I fråga om sättet attuppfylla konventionens krav ges vidare staterna en betydandefrihet. Konventionens syfte är att underlätta gränsöverskridandeTV-sändningar som riktar sig till allmänheten. Den sändandestaten är ansvarig för att konventionens regler följs. Sändandestat när det gäller satellitsändningar är i första hand den statfrån vilken upplänkningen görs.Om sändningarna uppfyller konventionens krav har de mottagandeländerna åtagit sig att inte hindra mottagning ellervidaresändning på sitt territorium. Reklam skall vara hederligoch får inte vara vilseledande eller på annat sätt strida motkonsumenternas intressen. Reklam som riktar sig till barn ellerdär barn förekommer får inte innehålla något som skadar derasintressen, och reklamen skall ta hänsyn till barns särskildakänslighet. Högsta tillåtna reklamtid är av den dagligasändningstiden. Om mängden punktreklam inte överstiger fårdock den högsta reklamtiden vara för att ge plats åt"teleshopping", som får sändas högst per dag.Artikel 13 ställer krav på hur reklamen skall presenteras. Ettreklaminslag skall kunna identifieras tydligt. I princip skallreklamen sändas i block. Reklamen skall enligt huvudregelnsändas mellan de egentliga programmen. Det är emellertid enligtkonventionen tillåtet att avbryta ett program med reklam underförutsättning att programmets karaktär inte går förloraddärigenom och rättighetshavarnas ställning inte träds för när.Program som består av självständiga delar får endast avbrytasgenom att programinslagen sänds mellan delarna. Om program avannat slag avbryts måste det gå minst mellan varjeavbrott. I fråga om filmer och liknande verk som är längre än 45minuter, t.ex. biograffilmer och TV-filmer, gäller en merrestriktiv reglering. Ett sådant verk får avbrytas endast engång för varje hel 45-minutersperiod. Reklamavbrott får integöras i gudstjänster och inte heller i nyhets- elleraktualitetsprogram, dokumentärer, religiösa program ellerbarnprogram som är kortare än . Gränsöverskridandereklam för tobak är inte tillåten, medan alkoholreklam tillåtsmed vissa restriktioner. Det är vidare förbjudet att göra reklamför receptbelagda läkemedel.Den 3 oktober 1989 antog EG ett direktiv med vissaföreskrifter om TV-sändningar, vilka i allt väsentligt motsvararkonventionens bestämmelser. Direktivet tillåter enskilda stateratt ha strängare eller mer detaljerade regler för programföretagunder sin jurisdiktion (art. 3). Artikel 18 tillåter restriktivaföreskrifter om högsta tillåtna reklammängd för att avvägaintresset för TV-annonsering med det allmänna intresset. Därvidskall särskild hänsyn tas till televisionens roll för atttillhandahålla kultur och underhållning samt skydd för pluralismi information och media.Reklamfinansierad marksänd TV-kanal är tillåten i Sverigesedan den 1 juli 1991 (prop. 1990/91:149, bet. 1990/91:KU39).Riksdagen beslutade en lagstiftning omkabelsändningar till allmänheten, vilken trädde i kraft den 1januari 1992 (prop. 1991/92:53, bet. 1991/92:KU19). Genombeslutet togs ett tidigare tillståndskrav för lokalakabelsändningar bort. Enligt den nya kabellagen är det tillåtetatt sända reklam mot vederlag och program mot vederlag även is.k. Privata reklamfinansieradeljudradiosändningar har tillåtits fr.o.m. (prop. 1992/93:70, bet. 1992/93:KU15).De svenska normerna för reklamen har bestämts så att Sverigekunnat uppfylla kraven i den europeiska TV-konventionen.Kabellagens regler om annonser i TV-sändningar överensstämmer iväsentliga delar med de regler som gäller för den från markenetersända televisionen. För ljudradion gäller dock enligtkabellagen liksom enligt lokalradiolagen mindre omfattandereklamregler.Enligt 3 kap. 1 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen harvarje svensk medborgare och svensk juridisk person rätt attsända radioprogram (ljudradio- och televisionsprogram) genomtråd. Denna frihet hindrar enligt paragrafens andra stycke inteatt det i lag meddelas föreskrifter i fråga om skyldighet förnätinnehavare att ge utrymme för vissa program i denutsträckning det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse avtillgång till allsidig upplysning eller om ingripande motfortsatt sändning av ett utbud som inriktas påvåldsframställningar, pornografiska bilder eller hets motfolkgrupp. Av 1 kap. 12 § första stycket framgår attföreskrifter i lag får meddelas om annonser om alkohol ellertobak utan hinder av grundlagen. Bestämmelserna i grundlagenhindrar enligt paragrafens andra stycke inte att det i lagmeddelas föreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklami radioprogram eller om villkor för sådan reklam. Detsammagäller program som helt eller delvis bekostas av annan än densom bedriver programverksamheten.Radiolagen (1966:755) definierar reklam som ett radioprogramsom är avsett att främja en näringsidkares avsättning av envara, en tjänst eller någon annan nyttighet. I radiolagenföreskrivs följande villkor som inte gäller vad som sänds underannonstid i TV. Programföretag får inte i programverksamhetenmot vederlag eller annars på otillbörligt sätt gynna ettkommersiellt intresse. Programverksamheten skall som helhetpräglas av det demokratiska statsskickets grundidéer samtprincipen om alla människors lika värde och den enskildamänniskans frihet och värdighet.Övriga villkor för programföretagens sändningsrätt skall tasin i ett avtal mellan regeringen och företaget. I avtalet fårdet bl.a. bestämmas om skyldighet för programföretaget att intesända reklam mot vederlag eller program som någon annan harbekostat helt eller delvis eller att endast under annonstid itelevisionen sända reklam mot vederlag eller program motbetalning. Under annonstid i televisionen får det enligt 8 §radiolagen endast förekomma reklam och andra program som någonhar uppdragit åt programföretag att sända, programföretagetsreklam för egen kommersiell verksamhet och programglimtar. Iannonser som sänds mot betalning eller annat vederlag får detinte uppträda personer som spelar en framträdande roll itelevisionsprogram som huvudsakligen handlar om nyheter ochnyhetskommentarer (9 §). Annonser som sänds under annonstid itelevisionen får inte syfta till att vinna stöd för politiskaeller religiösa åsikter i intressefrågor på arbetsmarknaden(10 §). En annons med reklam som sänds under annonstid itelevisionen får inte syfta till att fånga uppmärksamheten hosbarn . Inte heller får det uppträda personer ellerfigurer som spelar en framträdande roll i televisionsprogram somhuvudsakligen vänder sig till barn (11 §).Av en programtjänsts sändningstid får högst avse annonserunder annonstid i televisionen. Med programtjänst avses ettsamlat utbud av ljudradio- eller televisionsprogram som sändsunder en gemensam beteckning. Inom en sändningstid av en timmefår annonser förekomma under högst eller i renaundantagsfall . I avtalet mellan regeringen ochprogramföretaget får det bestämmas att högsta tillåtnasändningstiden för annonser under annonstid skall vara kortare(13 §). Annonstiden i televisionen vid ett givet tillfälle fårinte understiga en minut (14 §). Annonser under annonstid itelevisionen skall sättas in mellan programmen. Annonser medreklam får dock inte förekomma föreeller efter ett program som huvudsakligen vänder sig till barnunder . Annonser får emellertid avbryta program om de sättsin i pauser i sportprogram o.d. eller mellan delar av programsom består av olika avslutade delar och där varje del somföregås eller följs av annonser varar (15 §).I lagen (1991:2027) om kabelsändningar till allmänhetenföreskrivs att den som bedriver sändningsverksamhet i enegensändning som inte sänds under annonstid inte mot vederlageller annars på ett otillbörligt sätt får gynna ett kommersielltintresse. Om ett program helt eller delvis har bekostats avnågon annan än den som bedriver sändningsverksamheten skalldetta anges på lämpligt sätt i början och slutet på programmet.Reklam mot vederlag och program mot betalning får endast sändasunder annonstid. får inte sändareklam. Med lokala kabelsändarföretag avses företag som utsettsav och som kostnadsfritt tillhandahållits en kanal.Av en annons som sänds under annonstid skall det framgå i vemsintresse sändningen sker. I annonser som sänds mot betalningeller annat vederlag får det inte uppträda personer som spelaren framträdande roll i radioprogram som huvudsakligen handlar omnyheter eller nyhetskommentarer eller, när det gällertelevision, personer eller figurer som spelar framträdande rolli program som huvudsakligen vänder sig till barn . Enannons som sänds under annonstid i en televisionssändning fårinte syfta till att fånga uppmärksamheten hos barn under 12 år.Av en programtjänsts sändningstid får högst avseannonser under annonstid. Inom en sändningstid av en timmemellan hela klockslag får annonser förekomma under högst 8minuter eller i rena undantagsfall . Annonstiden vidett givet tillfälle får inte understiga en minut. Annonser underannonstid i televisionssändning skall sättas in mellanprogrammen. Annonser med reklam får dock inte förekomma underannonstiden före eller efter televisionsprogram somhuvudsakligen vänder sig till barn . Mellan delar itelevisionsprogram som består av olika avslutade delar och ipauser i sportprogram får finnas reklam om det dröjer minst 20minuter mellan varje reklampaus (8--14 §§). Kabellageninnehåller i övrigt föreskrifter om nätinnehavares skyldigheter,lokalt kabelföretags skyldigheter, sammansättning,skyldighet att tillhandahålla inspelningar samt ingripanden motegensändning som innehåller sexuellt våld eller tvång,pornografiska bilder, ensidig inriktning av våldsskildringareller hets mot folkgrupp. Slutligen innehåller kabellagen enbestämmelse om att beslut kan överklagas tillkammarrätten.Lokalradiolagen (1993:120) innehåller föreskrifter om lokalarundradiosändningar av radioprogram i ljudradio. I fråga omreklam och sponsring föreskrivs att reklam och program motbetalning endast får sändas under annonstid och att det skallframgå i vems intresse sändningen sker samt att det i annonsersom sänds mot betalning eller annat vederlag inte får uppträdapersoner som spelar en framträdande roll i radioprogram somhuvudsakligen handlar om nyheter eller nyhetskommentarer. Inomen sändningstid av mellan hela klockslag får annonserförekomma under högst åtta eller, i rena undantagsfall, tiominuter (25--27 §§).Nämnas kan att i beslut vänt sig motvåldsskildringar i TV, bl.a. i fråga om våldsinslag i s.k.trailrar och i program som sänts på tider då barn kan förväntasta del av programmen. När det gäller trailrar har nämnden i ettbeslut den (TV 340/90 och 358/90) funnit atten trailer för "Skönheten och odjuret" innehållit lösrycktavåldsscener som framstår som skrämmande. Sändningen vid entidpunkt då det kunde förutsättas att barn tog del av programmenoch före ett ungdomsprogram utgjorde enligt nämndenen bristande tillämpning av bestämmelsen i 5 § i avtalet mellanstaten och om att programverksamheten skallbedrivas med beaktande av televisionens centrala ställning isamhället. Bristen ansågs emellertid inte så allvarlig attsändningen stred mot avtalet eller mot radiolagen.Vidare skall här redovisas lagen (1985:1061) om avgifter iärenden om lokala kabelsändningar som bl.a. föreskrev att densom fått tillstånd enligt lagen om lokala kabelsändningar varjehalvår skulle erlägga avgift till staten med för varjebostad som kan nås av tillståndshavarens satellitsändningar.Lagen upphörde att gälla den 1 januari 1992.När det gäller lagreglering respektive avtalsreglering försändning av reklam kan nämnas att Lagrådet ifrågasattavtalssystemets grundlagsenlighet (prop. 1990/91:149 s. 322 f.).Konstitutionsutskottet hänvisade i sin behandling avpropositionen till att det tidigare -- i samband medbehandlingen av förslaget till yttrandefrihetsgrundlag --konstaterats att avtalssystemet ges stöd iyttrandefrihetsgrundlagen (bet. 1990/91:KU39 s. 30).En förändring av reklamlagstiftningen har begärts i enframställning från --till regeringen.Bolaget föreslog ökade möjligheter att låta annonser avbrytaprogram, att reklaminslag skall få sändas efterbarnprogram samt lättnader när det gäller koncessionsavgiften.Regeringen har beslutat att inte vidta någonåtgärd med anledning av framställningen.Utskottets bedömningI samband med behandlingen av förslaget till ny lagstiftningför kabelsändningar m.m. väcktes en motion (nyd) somvände sig mot systemet med lokala kabelsändarföretag och variföreslogs att skulle avskaffas. Utskottet avstyrktemotionsyrkandena och framhöll med hänvisning till förarbetenatill yttrandefrihetsgrundlagen att ordningen med lokalakabelsändningar fyller en betydelsefull uppgift för att öppna entillgång till trådmediet för mindre resursstarka aktörer (bet.1991/92:KU19). Utskottet ansåg i likhet med regeringen att enbestämmelse om skyldighet att upplåta en kanal för lokalasändningar borde tas in i kabellagen. Med detta följde enligtutskottet att den som med stöd av lagen får tillgång till enkanal gratis måste finna sig i att bedriva verksamheten utanreklam. Utskottet gör nu inte någon annan bedömning. Det finnssåledes enligt utskottets mening inte anledning att upphävadenna del av kabellagen, vilket begärs i motion 1991/92:K426yrkande 1. Motionsyrkandet avstyrks således såvitt nu är ifråga.När det gäller motionens yrkande 2 vill utskottet erinra omatt lagen om avgifter i ärenden om lokala kabelsändningarupphörde att gälla . Även detta yrkandeavstyrks följaktligen. Beträffande avskaffandet av Kabelnämndenoch en prövning av behovet av bl.a. får utskottet hänvisa till att frågan omnämndens verksamhet bereds inom regeringskanslietmed anledning av betänkandet (SOU 1992:36) Radio och TV i ett.Regeringens proposition i ärendet beräknas föreläggas riksdagenunder detta . Propositionen bör enligt utskottets meningavvaktas. Motion 1991/92:K426 yrkande 4 avstyrks följaktligenockså. Enligt utskottets mening är det vidare inte påkallat mednågot tillkännagivande till regeringen om yttrande- ochinformationsfrihetens betydelse för demokratin, vilket innebäratt även motionens yrkande 5 avstyrks.Genom avtalet mellan staten och harbestämts att företaget endast under annonstid i televisionen fårsända reklam mot vederlag. Föreskrifter om begränsningar i frågaom annonser som sänds under annonstid i televisionen finns iradiolagen . Frågan om högsta tillåtnaannonsvolym, behandlades ingående i förslaget om nyreklamfinansierad tredje TV-kanal (prop. 1990/91:149 s. 99). Ipropositionen framhölls att frågan om hur stor annonsvolym ettreklam-TV-företag bör få ha är beroende på hur man görintresseavvägningen mellan dem som berörs av frågan. Publikensintresse är enligt propositionen att få följa TV-programmen såostört som möjligt. Ju större annonsvolymen är desto mer störsman som tittare. Detta intresse talar enligt propositionen fören liten högsta annonsvolym. Programföretaget däremot harintresse av en stor högsta annonsvolym för att få störreintäkter. Också publiken kan emellertid ha intresse av en storannonsvolym, eftersom det kan ge bättre förutsättningar för merpåkostade program. Enligt det föredragande statsrådet utgjordeförslaget en rimlig kompromiss mellan de motstående intressena.Intresset av publikens möjligheter till ostörd upplevelse avprogrammen gjorde sig också gällande i fråga om avbrott iprogrammen för annonser. Enligt statsrådets mening borde vidareett medium med så stor genomslagskraft som televisionen intealls få användas för reklam som vänder sig till yngre barn.Yngre barn kan inte alltid skilja mellan reklaminslag ochvanliga TV-program. Inte heller förstår de att avsiken är attlocka till köp. De tar till sig reklamens budskap utan denskepsis som äldre barn och tonåringar lär sig utveckla. Attanvända televisionen för reklam till barn skulle enligtpropositionen klart strida mot barnens intressen.De svenska lagreglerna om reklam i radio och TV är såledesresultatet av avvägningar mellan skilda intressen där särskildhänsyn -- beroende bl.a. på mediets genomslagskraft -- tagitstill publikens behov av ostörd upplevelse och även till barnssärskilda känslighet. Radiolagens förbud mot s.k. åsiktsreklamgrundar sig på behovet av allsidig debatt och på lagens krav påopartiskhet i sändningarna. Enligt utskottets mening saknasanledning att nu frångå dessa bedömningar. Utskottet är därförinte berett förorda att EG-direktivet och Europakonventionensregler skall gälla i utan sådana inskränkningar somfinns i den svenska lagstiftningen och som direktivet ochkonventionen också medger. Utskottet anser mot den bakgrundeninte heller att det behövs något tillkännagivande tillregeringen vare sig om kabellagens reklamregler, konsekvensernaav detaljreglering, om reklamens påverkan på barn, omansvarsfull reklam eller om omförhandling av avtalet mellanstaten och . Motionerna 1991/92:K418yrkande 2, 1991/92:K420 yrkande 2, 1991/92:K423 yrkande 3,1991/92:K426 yrkandena 1 såvitt nu är i fråga och 3,1991/92:K432 yrkande 4, 1992/93:K407, såvitt nu är i fråga,1992/93:K425 yrkandena 1--3 samt 1992/93:K433 yrkandena 1 och2 avstyrks följaktligen.Lagen (1992:72) om koncessionsavgift för televisionssändningartill allmänheten föreskriver att det reklamfinansieradeTV-företaget skall erlägga koncessionsavgift till staten. angett i föregående avsnitt motiverades förslaget omatt intäkterna för koncessionsavgiften från detreklamfinansierade TV-företaget skulle tillföras verksamhet bl.a. med att reklam-TV-företaget påsikt kunde få betydligt högre intäkter än som varit möjligt omdet från början fått konkurrera med omannonserna. Utskottet anser fortfarande att det finns fog föratt public service-företagen kompenseras genom attkoncessionsavgiften tillförs rundradiokontot. Det saknas motdenna bakgrund anledning att ge regeringen till känna behovet avatt omförhandla avtalet mellan staten och TV4 i denna del.Motion 1992/93:K407, såvitt nu är i fråga, avstyrksföljaktligen.När det härefter gäller den i motion 1991/92:K431 yrkande 3upptagna frågan om lagreglering i stället för avtalsreglering ifråga om regler i EG-direktivet kan erinras om att utskottettidigare, med anledning bl.a. av ett motionsyrkande variframhållits att avtalssystemet inte harmonierar med övrignationell och internationell rätt, hänvisat tillRadiolagsutredningens uppdrag att lämna förslag till nyradiolagstiftning (bet. 1990/91:KU39 s. 30 f.). Utskottetanförde att det är naturligt att frågan om ytterligare regleringi lag av villkoren för programinnehåll prövas i bl.a. i dettasammanhang. Utskottet, som ansåg att någon åtgärd frånriksdagens sida därför inte var nödvändig, avstyrkte de aktuellamotionsyrkandena. Utskottet gör inte någon annanbedömning. Motion 1991/92:K431 yrkande 3 avstyrks följaktligen.Public service-verksamheten m.m.MotionernaHenrik S Järrel begär i motion 1991/92:K431 en grundligöversyn av public service-verksamheten. Frågor som därvid börbli föremål för överväganden är det publika behovet av ochkostnaderna för två allmänfinansierade, rikstäckande TV-kanaleroch fyra sådana radiokanaler. De frågeställningar som vidare tasupp i motionen är rimligheten i att ålägga TV4 publicservice-verksamhet och koncessionsavgifter som vidarebefordrastill , förekomsten av yrkespolitiker i publicservice-bolagens styrelser, ägarstruktur,organisationen av samt konstruktionenmed allmän mottagaravgift (yrkande 1).Bengt () begär i motion 1991/92:K432en reformering av det svenska radiolandskapet. Informations- ochyttrandefriheterna skulle stärkas om monopolet bryts. En nyrikstäckande reklamradiokanal bör tillskapas. På lokal nivåmåste nya och fria lokalradiostationer kunna sända dygnet runtpå lokala frekvenser. Vidare behövs inom verksamheten en ökadeffektivitet och konkurrens. Riksradions verksamhet börfinansieras genom avgifter, medan den nya rikskanalen bör fåfinansieras genom reklam. Närradion bör även fortsättningsvisvara radio utan reklam för föreningar vars verksamhet börtryggas genom tilldelning av radions reklamintäkter (yrkandena 1och 2).BakgrundVissa av de frågor som tas upp i de båda motionernabehandlades i proposition /91:149 om Radio- och TV-frågor.Med hänsyn till den betydelse som radion och televisionen harför möjligheten att utnyttja yttrandefriheten ansågs detangeläget att politiska beslut om villkoren för radio- ochTV-verksamheten kunde fattas under så stor politisk enighet sommöjligt. Propositionen utarbetades därför i samverkan med enberedningsgrupp med representanter för riksdagspartierna.