bet · GG01LU16 · 1993-05-25 00:00:00 — I linje med vadutskottet uttalade då den gällande ettårsfristen infördes (sebet. LU 1980/81:11) vill utskottet emellertid understryka attdet, med hänsyn till att dödförklaringen för med sig alla derättsverkningar som inträder när någon har avlidit, är viktigtatt garantier skapas för att den försvunne verkligen avlidit. Deanhörigas behov av att kunna möta de praktiska och ekonomiskasvårigheter som uppstår då en person försvinner måste därförvägas mot intresset av att oriktiga dödförklaringar inte kommertill stånd.Utskottet konstaterar att nuvarande bestämmelser omdödförklaring i huvudsak varit oförändrade . Denändring som genomfördes innebar endast en uppmjukning avtidigare stränga krav på bevisning om livsfara vid försvinnandetsamt en sänkning av tidfristen från tre till i sådanafall där livsfara till fullo kunnat styrkas. Huvudregeln om tioårs bortovaro för dödförklaring bibehölls. Enligt utskottetsmening kan tiden nu anses vara mogen för att i lämpligtsammanhang närmare överväga om gällande tidsfrister ochbestämmelserna i övrigt om dödförklaring fortfarande kan ansesutgöra en lämplig avvägning mellan de motstridiga intressen somenligt det ovan anförda gör sig gällande. Till en början kandärvid, enligt utskottets mening, diskuteras om den maximalatidsfristen fortfarande behöver vara så lång som . Före år1934 gällde en tjugoårsgräns. Som skäl för införandet avtioårsgränsen åberopades bl.a. de bättre kommunikationerna ochunderrättelseväsendets utveckling (se NJA II 1933 s. 609).Utskottet vill för sin del väcka frågan om inte delvis sammaskäl nu kan åberopas till stöd för en ytterligare förkortning avden tioåriga tidsgränsen. Också i fall då det är helt klarlagtatt den bortovarande vid försvinnandet befann sig i livsfara,t.ex. ombord på ett fartyg som förlist under svåraväderleksförhållanden långt ute till havs, kan ifrågasättas omdet behöver gå innan ansökan om dödförklaring får göras.I ett sådant fall synes också kungörelsetiden om minst ett åronödigt lång. I innebär enligt uppgift motsvarandebestämmelser att om någon har försvunnit under sådanaomständigheter att det inte finns något rimligt tvivel om atthan är död en domstol utan vidare kan meddela beslut om att denbortovarande skall anses som avliden. Det förhållandet attförsäkringsbolagen numera i viss utsträckning betalar utersättning efter försvunna, ännu inte dödförklarade personer,mot att mottagaren förbinder sig att återbetala ersättningen omden försvunne sedermera skulle befinnas vara vid liv innebärinte att det saknas skäl att se över reglerna om dödförklaring.Vad utskottet sålunda anfört med anledning av motion L408 börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna. beträffandelagvalsregler på försäkringsavtalsrättensområdeatt antar regeringens förslag till lag om tillämpliglag för vissa försäkringsavtal,2. beträffande rätt att säga upp avtal om livförsäkringatt med avslag på motion 1992/93:L23 antarregeringens förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) omförsäkringsavtal,men. (v)3. beträffande diabetikers personförsäkringaratt avslår motion 1992/93:L604,men. (v)4. beträffande reglerna om dödförklaringatt med anledning av motion 1992/93:L408 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört.Stockholm den 25 maj 1993På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), HolgerGustafsson (kds), Per Stenmarck (m), (), OweAndréasson (s), (), (),(), (), (nyd),(), (), (), PerErik () och ().Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten ()närvarit vid den slutliga behandlingen av ärendet.Meningsyttring av suppleantMeningsyttring får avges av suppleant från ,eftersom partiet inte företräds av ordinarie ledamot iutskottet.Elisabeth () anför:1. Rätt att säga upp avtal om livförsäkring (mom.2)Ett livförsäkringsavtal innebär ofta långsiktiga åtaganden,och avtalen kan vara komplicerade att sätta sig in i. Sådanasynpunkter har också framförts under remissbehandlingen av bl.a.Konsumentverket utan att vinna gehör. De skäl som anförts ipropositionen för att inte välja den från konsumentsynpunktbättre ordningen med en uppsägningsfrist i ställetför bör inte godtas av . Frånförsäkringsbolagens utgångspunkter torde det knappast ha någonbetydelse om de får vänta för att få klartför sig om ett livförsäkringsavtal blir bestående. Denomständigheten att inom sinom tid kommer att få taställning till andra förslag som gäller konsumentskydd i sambandmed personförsäkringar innebär inte att det redan nu finns skälatt införa en 30-dagarsregel för uppsägning.Mot bakgrund av det anförda borde utskottet -- iöverensstämmelse med vad som föreslås i motion L23 -- haförordat att ångertiden skall vara 30 dagar.2. Diabetikers personförsäkring (mom.3)Som konstateras i motion L604 har frågan om diabetikers rättatt teckna personförsäkring på samma villkor som andra grupper isamhället tidigare prövats av medanledning av motioner. Utskottet har därvid hänvisat tillFörsäkringsrättskommitténs betänkande (SOU 1986:56)Personförsäkringslag, och har avslagit motionerna.Betänkandet överlämnades , och remissbehandlingen ärsedan länge avslutad. Med hänsyn till frågans stora betydelseför många diabetiker anser jag att regeringen bör läggafram ett erforderligt lagförslag utan att avvakta det fortsattaberedningsarbetet på försäkringsrättens område.Det sålunda anförda bör som sin mening ge regeringentill känna.Mot bakgrund av det anförda anser jag att utskottet under mom.2 och 3 borde ha hemställt:2. beträffande rätt att säga upp avtal om livförsäkringatt med bifall till motion 1992/93:L23 antarregeringens förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) omförsäkringsavtal med den ändringen att ordet "fjorton" i dennya paragrafen, 97 a§ första stycket, ersätts med "trettio",3. beträffande diabetikers personförsäkringaratt med bifall till motion 1992/93:L604 som sinmening ger regeringen till känna vad ovan anförts.Propositionens lagförslag