bet · GG01SoU22 · 1993-05-04 00:00:00 — Motioner väckta med anledning av propositionen I betänkandet behandlas regeringens proposition 1992/93:160 omhusläkare m.m. och 20 motionsyrkanden som väckts med anledningav propositionen. I betänkandet behandlas också ett tiotalmotionsyrkanden med anknytning till primärvården m.m. från denallmänna motionstiden 1993.I huvudsak ställer sig utskottet bakom regeringens förslag ipropositionen. När det gäller dispens från kravet påspecialistkompetens i allmänmedicin för att vara verksam somhusläkare anser utskottet dock att man bör vara mer generös änsom antyds i propositionen. När det gäller patientavgiften hosprivatpraktiserande specialistläkare anser utskottet attavgiften bör vara högst en och en halv gång patientavgiften hosen husläkare. Utskottet föreslår att ger regeringendetta till känna. Utskottet anser också att en tredjeersättningsdel, utöver individ- och besöksersättning, börinföras i form av en s.k. åtgärdstaxa. Utskottet anser vidareatt den särskilda kompetensen hos husläkare som harspecialistkompetens inom annan specialitet än allmänmedicin börutnyttjas. En åtgärdstaxa bör omfatta diagnos och terapi somligger vid sidan om allmänmedicinen och som är så krävande attde i propositionen föreslagna ersättningsdelarna inte kan ansestillräckliga. Utskottet föreslår att detta ges regeringen tillkänna. Regeringen bör återkomma till med förslag tillkompletterande bestämmelser i dessa hänseenden. Utskottetföreslår också en mindre justering i övergångsbestämmelsernatill lagen om husläkare.Utskottet tillstyrker regeringens förslag om förskrivningsrättför distriktssköterskor.Utskottets s-ledamöter har anmält 11 reservationer. De avvisarförslaget om husläkarlag. De anser bl.a. att förslaget hotar ensammanhållen primärvård samt beskär sjukvårdshuvudmännensmöjligheter att upprätthålla en likvärdig och rättvis hälso- ochsjukvård. I proposition 1992/93:160 om husläkare har regeringen() föreslagit att anta förslagentill1. lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763),2. lag om husläkare,3. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,4. lag om ändring i lagen (1981:49) om begränsning avläkemedelskostnader, m.m.,5. lag om ändring i lagen (1991:419) om resekostnadsersättningvid sjukresor,6. lag om ändring i lagen (1991:1136) om försöksverksamhet medkommunal primärvård.Regeringen har vidare föreslagit att riksdagen7. godkänner de riktlinjer som förordats vad gäller vissastatliga övergångsåtgärder (avsnitt 4.3),8. att till Bidrag till husläkarsystem m.m. /94 under femte huvudtiteln anvisar ettreservationsanslag på 200000000kr.Vidare hemställer regeringen att tar del av vad somanförts om9. producent- och konkurrensneutralitet (avsnitt 3.6.4),10. frågan om åldersgräns för husläkare (avsnitt 3.6.5),11. husläkarna och omvärlden (avsnitt 3.7),12. tillsyn och kvalitetssäkring (avsnitt 3.8),13. utbildning, utveckling och forskning (avsnitt 3.9),14. genomförandet (avsnitt 4) utöver vad som tidigareangivits,15. försöksverksamhet med förskrivningsrätt fördistriktssköterskor (avsnitt 5).Lagförslagen fogas till betänkandet som bilaga 1. Motioner väckta med anledning av propositionen 1992/93:So33 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att namnet "husläkare" i den sjukvårdsreformsom föreslås genomföras i proposition 1992/93:160 byts ut till"familjeläkare".1992/93:So34 av m.fl. (s) vari yrkas1. att avslår propositionens förslag tillhusläkarlag och de ändringar i annan lagstiftning som följerdärav,2. att beslutar om en komplettering i hälso- ochsjukvårdslagen som ger varje innevånare möjlighet att frivilligtvälja läkare,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av en översyn av lagstiftningen isyfte att säkerställa en sammanhållen primärvård.1992/93:So35 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen avslår proposition 1992/93:160 om husläkare m.m.1992/93:So36 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen avslår regeringens proposition 1992/93:160 omhusläkare m.m. i sin helhet.1992/93:So37 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omrätt till sjukvårdsersättning för person som väljer att ståutanför husläkarsystemet.1992/93:So38 av m.fl. (nyd) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att husläkarsystemet bör utformas ienlighet med vad som förordats i motionen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att dispensmöjligheten för läkare medspecialistkompetens inom andra områden än allmänmedicin måstebli betydligt större och att även läkare utan formellspecialistkompetens men med klinisk erfarenhet efterlegitimation skall kunna komma i fråga,3. att lagfäster patientens fria rätt (valfrihet)att utan extra kostnad gå till en husläkare eller till enprivatpraktiserande specialistläkare,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om sjukvårdens effektivitet innebärande attsjukvårdsprestationen måste ligga på ca 20 besök per dag, dvs.på en nivå som är dubbelt så hög som för dagens distriktsläkare,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att åtgärdstaxa bör införas för husläkarei enlighet med vad som förordats i motionen,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att särskild ersättning bör utgå förhembesök,7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om successivt införande av frietableringsrätt för läkare,8. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om tydlig information till patienterna om deverkliga kostnaderna för läkarbesök eller annan vårdinsatsuppdelade på vad patienten betalar själv och på vad som betalasav annan.1992/93:So39 av m.fl. (m, fp, c, kds) variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att all primärvård undantas från hälso-och sjukvårdslagens bestämmelse enligt 14 § om ett samlatledningsansvar.1992/93:So40 av m.fl. (m, s, c, kds) variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om det geografiska områdesansvaret iprimärvården.1992/93:So41 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om passiv listning.1992/93:So42 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen avslår förslaget i proposition 1992/93:160 omhusläkare m.m.1992/93:So43 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen avslår förslaget i proposition 1992/93:160 omhusläkare m.m. och de ändringar i annan lagstiftning som följerdärav.Motioner väckta under den allmänna motionstiden 19931992/93:So403 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna attden nu väl fungerande barnhälsovården bör säkerställas i denpågående omstruktureringen av primärvården,2. att som sin mening ger regeringen till känna attdistriktssköterskors, barnsjuksköterskors och barnmorskorsarbetsinsatser och arbetssituation bör belysas i den pågåendeomstruktureringen av primärvården,3. att som sin mening ger regeringen till känna attdistriktssköterskors, barnsjuksköterskors och barnmorskorsverksamhet bör sanktioneras av samhället på samma sätt somläkarnas verksamhet,4. att som sin mening ger regeringen till känna atten särskild utredning bör tillsättas med uppdrag att bl.a.belysa distriktssköterskors, barnsjuksköterskors ochbarnmorskors insatser inom primärvård, inkl. mödra- ochbarnhälsovård.1992/93:So408 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom distriktssköterskors rätt att förskriva läkemedel.1992/93:So439 av m.fl. (s) vari yrkas3. att beslutar komplettera hälso- ochsjukvårdslagen med regler, som ger sjukvårdshuvudmännen ansvarför att organisera verksamheten, så att varje medborgare harmöjlighet till val av läkare och en kontinuerlig läkarkontakt,1992/93:So456 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omdistriktssköterskornas roll i framtiden.1992/93:So460 av och (nyd) variyrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om fri etableringsrätt för läkare,1992/93:So471 av m.fl. (m, s, fp, c, kds) variyrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om försöksverksamheten medreceptförskrivningsrätt,1992/93:So505 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om primärvårdens framtida utveckling.1992/93:So609 av m.fl. (s) vari yrkas6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om barn- och skolhälsovården.Ärendets beredning i utskottetKonstitutions- och socialförsäkringsutskotten har yttrat sigöver propositionen jämte motioner. Yttrandena fogas tillbetänkandet som bilaga 2 och bilaga 3.Utskottet har under beredningen av detta ärende anordnat ensluten utfrågning med ett urval berörda myndigheter ochorganisationer i syfte att få olika frågeställningar ytterligarebelysta. Till utfrågningen inbjöds ,, , ,Svenska hälso- och sjukvårdens tjänstemannaförbund, , , ochFörbundet har ett antal skrivelser inkommit med synpunkter påförslagen i propositionen. Bakgrund till husläkartankenÅr 1977 tillsatte den dåvarande regeringen den s.k.Kontinuitetsutredningen. I utredningens betänkande Husläkare --en enklare och tryggare sjukvård (SOU 1978:74) redovisades tvåolika modeller för hur ett husläkarsystem kunde organiseras. Iproposition 1978/79:178 om husläkarsystem inom hälso- ochsjukvården m.m. föreslogs fatta ett principbeslut omatt ett husläkarsystem skulle organiseras.I socialutskottets betänkande 1978/79:47 med anledning avpropositionen ansåg utskottet att några egentliga förslag intefördes fram och att propositionen framför allt hade karaktärenav en idépromemoria och allmän viljeinriktning. Utskottet ansågatt propositionen inte innebar något nytt. "En utveckling avprimärvården, där vårdcentralen utgör kärnan, pågår redan.Konkreta förslag för att stödja och påskynda denna utvecklingsaknas i propositionen. "I proposition 1979/80:116 om åtgärder för att förbättrakontinuiteten i hälso- och sjukvården m.m. återkom frågan om attinföra ett husläkarsystem. I propositionen påpekades attläkartillgången inom den öppna vården är en kritisk faktor närdet gäller att förbättra kontinuiteten. Olika förslag ochåtgärder fördes fram i syfte att öka intresset bland läkarna föröppen vård och att öka läkartillgången inom detta område.I socialutskottets betänkande 1979/80:38 med anledning avpropositionen framhöll utskottet nödvändigheten av att man iframtiden undvek att komma i en sådan situation som dendåvarande, som innebar en mycket god läkartillgång inom vissaspecialiteter men brist på läkare inom andra. Utskottet ansågockså att de föreslagna möjligheterna för andra specialister attgenom dispens förvärva behörighet till distriktsläkartjänsterinom allmänläkarvård måste ses som en nödlösning under enövergångsperiod tills den dåvarande styrningen av ett ökat antalläkare under vidareutbildning till allmänläkarkompetens hadegivit avsedd effekt. Utskottet föreslog att godkännade i propositionen angivna riktlinjerna och förslagen tillåtgärder för att förbättra kontinuiteten i hälso- ochsjukvården. följde utskottets förslag (rskr.1979/80:338).Gällande lagstiftning och riktlinjer för hälso- ochsjukvården m.m.År 1975 tillkallade regeringen en utredning om en nylagstiftning för hälso- och sjukvården (Hälso- ochsjukvårdsutredningen -- HSU). I direktiven angavs att den nyalagen borde omfatta hälso- och sjukvården i dess helhet och attden borde ha formen av en ramlagstiftning. I HSU:s betänkandeMål och medel för hälso- och sjukvården (SOU 1979:78)förutsattes att hälso- och sjukvårdsverksamheten skulle byggasupp och förankras på den lokala nivån. Landstingen förutsattesha en stor frihet att själva avgöra vilka personella ochmateriella resurser som skulle ställas till förfogande och påvilket sätt dessa skulle organiseras. Den enhetlighet somkrävdes borde enligt HSU skapas i samverkan mellan huvudmännenutan särskilda lagregler.I proposition 1981/82:97 Hälso- och sjukvårdslag, m.m. tog detföredragande statsrådet fasta på utredningsresultaten ochföreslog bl.a. en ramlag utan någon detaljerad reglering avformerna för verksamheten vare sig organisatoriskt elleradministrativt.Även om någon reglering inte förutsattes ske av hälso- ochsjukvårdens organisatoriska former, fann det föredragandestatsrådet dock anledning att föreslå riktlinjer för denfortsatta verksamheten. Därvid framhöll hon bl.a. att hälso- ochsjukvården bör planeras med primärvården som bas förorganisationen och att det är viktigt att primärvårdensamarbetar med olika samhällsorgan samt med frivilligaorganisationer och enskilda för att främja befolkningens hälsa ividsträckt bemärkelse. Dessa uttalanden föranledde ingen erinranfrån (bet. 1981/82:SoU51, rskr. 1981/82:81).I proposition 1984/85:181 om utvecklingslinjer för hälso- ochsjukvården m.m. redovisade regeringen sin syn på inriktningenoch utvecklingen av hälso- och sjukvården med särskild tonviktpå förebyggande insatser. En ändring i HSL föreslogs medinnebörden att som ett särskilt krav på en god hälso- ochsjukvård skall gälla att den avser all hälso- och sjukvård ochinte endast den som drivs av landstingen. I propositionen anslötsig vidare föredragande statsrådet till de synpunkter påprimärvården som angetts.Förslagen till ändringar i HSL liksom vad som anfördes omriktlinjer för primärvården i propositionen godkändes avriksdagen (bet. 1984/85:SoU28, rskr. 1984/85:400).Genom beslut med anledning av proposition1990/91:14 Ansvaret för service och vård till äldre ochhandikappade m.m. (bet. 1990/91:SoU9, rskr. 1990/91:97) harkommunerna ansvaret för vissa av dearbetsuppgifter som tidigare åvilat landstingen. Beslutetinnebär att kommunerna numera har ett samlat ansvar förlångvarig service och vård till äldre och handikappade genom attskyldigheten att inrätta särskilda boendeformer för äldre ochhandikappade klargjorts, liksom skyldighet att inrättadagverksamheter för äldre och handikappade, skyldighet atterbjuda viss hälso- och sjukvård och att tillhandahålla vissahjälpmedel samt möjlighet att överta ansvaret för hemsjukvården.Primärvårdens utveckling och organisatoriska utformningUnder och minskade det totalaantalet läkarstationer/vårdcentraler från knappt 800 till ca700. Detta var ett uttryck för dels den centralisering som ägderum i samband med den nya kommunindelningen, dels tendensen atti de större tätorterna bygga stora vårdcentraler med uppemot10--15 läkartjänster. Denna utveckling bröts i slutet av1970-talet i samband med att en intensiv utveckling avprimärvården inleddes. strävade man efteratt bygga mindre vårdcentraler med högst 3--4 läkare. Följdenblev att av vårdcentralerna i landet vid mitten av1980-talet var bemannade med 2--4 läkare. hargjort s.k. primärvårdsuppföljningar bl.a. . Avdessa framgår att antalet inrättade allmänläkartjänster nästanfördubblades för att vid decenniets slut uppgåtill 2 946. ökade antalet inrättadedistriktsskötersketjänster med från 3 720 till 5 366.Ca 68 % av de inrättade allmänläkarbefattningarna var bemannademed läkare med specialistkompetens i allmänmedicin. Närmare entredjedel av tjänsterna var vakanta eller uppehölls av mer ellermindre tillfälliga vikarier.År 1989 fanns det 810 vårdcentraler i de dåvarande 370primärvårdsområdena, vilket innebar i genomsnitt 10 370invånare per vårdcentral. Antalet inrättade allmänläkar- resp.distriktssköterskebefattningar i relation till befolkningenvarierade kraftigt mellan olika delar av landet. Även omskillnaderna utjämnades något, främst under den andra hälften av1980-talet, var skillnaderna fortfarande avsevärda viddecenniets slut.Under 1980-talet knöts även undersköterskor till primärvården,främst för att bistå distriktssköterskorna i deras verksamhet.År 1989 fanns det ca 6 800 undersköterskor och 1 500 biträden iöppen primärvård. Trots den positiva utvecklingen avprimärvården har det varit svårt att uppfyllade ökade anspråken på den. Det har också varit svårt attrekrytera läkare till denna verksamhet, framför allt inom deglest bebyggda delarna av landet. En viss förbättring tycks dockha skett . Undersökningar har också visat attrelativt många avbrutit sin vidareutbildning i allmänmedicinresp. lämnat sin yrkesverksamhet som distriktsläkare jämfört medandra specialiteter. Enligt uppgift från fannsdet ca 25 880 specialistbevis utfärdade i landet per den 1januari 1992, varav 4570 i allmänmedicin.Olika organisatoriska modeller för primärvården kan urskiljas.De försöksverksamheter som varitmöjliga att driva inom hälso- och sjukvården har också bidragittill detta. Efter läkarsammansättningen kan två modellerutskiljas, dels en med i huvudsak allmänläkare, dels en med mereller mindre omfattande inslag av andra specialister. Inom vissaområden, främst storstäder, förmedlas en del av det primäravårdutbudet av privatpraktiker. Försök har genomförts medprimärvård i regi genom entreprenad. Det finns ävenerfarenheter av primärvård på privat entreprenad. Sedan den 1januari 1992 pågår också försöksverksamhet med kommunalthuvudmannaansvar för primärvården i sex kommuner i landet.Vidare finns exempel på s.k. kvartersakuter med övergångsformertill olika varianter av husläkarsystem, som i regel innebär attbefolkningen inom ett primärvårdsområde förtecknas hos enspeciell läkare vid resp. vårdcentral.I slutet av 1980-talet fanns det ca 2 250 verksammaprivatläkare i landet. av dem var verksamma inom Stockholmsläns försäkringskasseområde (sjukvårdsområde). ÄvenMalmöhus län hade en hög andel, , medan Norrlandslänen ochnågra andra län med utpräglad glesbygd hade en mycket litenandel av privatläkarna.Flera landsting har börjat införa eller har fattat beslut omatt införa ett husläkar/familjeläkarsystem. Vid årsskiftet1992/93 hade 17 sjukvårdshuvudmän fattat beslut om att införaett husläkarsystem.Propositionen i huvuddragFörslaget om husläkareI propositionen föreslås att en husläkarreform genomförs iSverige fr.o.m. för att vara fullt genomfördvid utgången av . Husläkarreformen innebär att allainvånare i skall få möjlighet att själva välja enhusläkare. Sjukvårdshuvudmännen skall enligt en ny bestämmelse ihälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, organisera hälso- ochsjukvården i sina resp. områden på sådant sätt att det blirmöjligt. De närmare förutsättningarna för husläkarnas verksamhetanges i en särskild lag om husläkare.Husläkaren föreslås få ett tydligt och preciserat ansvar förde personer som valt honom till sin husläkare. Vissa grundkravmåste därför vara uppfyllda för att en verksamhet skall kunnabetraktas som husläkarverksamhet. Dessa skall vara lika överhela landet.De uppgifter som husläkaren alltid måste ansvara för föreslåsomfatta mottagningsverksamhet, jour, hembesök, råd ochförebyggande insatser till enskilda samt samverkan med andraservice- och vårdgivare. Husläkaren skall dessutom medverka tillatt den egna verksamheten kan följas upp och utvärderas samtrapportera om lokala hälsoproblem.För att verksamheten skall kunna anpassas efter lokala behovoch förutsättningar och för att sjukvårdshuvudmännen skall kunnafullgöra det ansvar som de åläggs enligt HSL skallsjukvårdshuvudmannen kunna fastställa ett husläkaråtagande inomsitt sjukvårdsområde -- eller del av detta -- som utöver denämnda grundkraven även kan innefatta läkarinsatser inom övrigprimärvård samt skyldighet att tillhandahålla insatser avdistriktssköterska. Också denna möjlighet regleras i lag liksomsjukvårdshuvudmännens rätt att inom ramen för sin förvaltningbestämma att husläkarna skall rapportera tillsjukvårdshuvudmännen om sin verksamhet och att de skall samverkamed andra inom vård- och rehabiliteringsområdena. Ett sådantutvidgat åtagande skall omfatta alla husläkare inom områdetoavsett driftform. Sjukvårdshuvudmannen och husläkarna kan dockkomma överens om att fördela uppgifterna mellan husläkarna.Huvuddelen av ersättningen för husläkarverksamheten vad gällergrundåtagandet föreslås utgöras av en fast ersättning perindivid som är ansluten till husläkaren. Denna fastaindividrelaterade ersättning bör bl.a. avpassas efter ålder hospatientunderlaget. Resterande del av ersättningen för enhusläkares grundåtagande skall i princip varaprestationsrelaterad och utgöras av patientavgifter ellerbesöksersättningar.Sjukvårdshuvudmännen föreslås besluta inom sina resp.sjukvårdsområden om ersättningsnivåerna för gällandehusläkaråtagande. Vilket husläkaråtagande som gäller inom resp.sjukvårdsområde -- eller del av detta -- och de ekonomiskaförutsättningarna för detta bör enligt förslaget varafastställda och kända innan verksamheten inleds.En läkare skall vara specialist i allmänmedicin för att fåvara verksam som husläkare. Det nuvarande antalet verksamma inomdenna specialitet torde dock inte räcka till för att täckabehovet av husläkare. Det bör därför finnas möjlighet att gedispens för läkare inom närliggande specialiteter att varaverksamma som husläkare och när så behövs ge dem möjlighet attkomplettera sin utbildning för att uppnå kompetens iallmänmedicin. Dispensansökan och eventuella krav påkompletterande utbildning skall prövas i varje enskilt fall.Dispens föreslås ges av regeringen eller efter regeringensbemyndigande av och gäller därmed i hela landet.De blivande husläkarna bör i princip själva kunna väljalämplig driftform för verksamheten. Husläkaren kan således varaanställd av sjukvårdshuvudman, i de fall och i den omfattningsjukvårdshuvudmannen erbjuder sådana anställningar, vara egenföretagare, anställd i ett bolag eller arbeta inom ettpersonalkooperativ.I samband med att ett husläkarsystem inrättas föreslås ävenatt fri etablering för husläkare införs. Varje husläkare somuppfyller kompetenskraven skall kunna etablera sig som husläkareunder förutsättning att han är beredd att åta sig de uppgiftersom ingår i husläkarens verksamhet enligt gällande åtagande.En husläkares grundåtagande, kompetenskraven och principernaför ersättningssystemet i relation till grundåtagandet bör varalika över hela landet och regleras i lag. Även husläkarnas rättatt fritt etablera sig om de uppfyller kompetenskraven börenligt förslaget lagregleras.Den föreslagna ändringen i HSL liksom den särskilda lagen omhusläkare föreslås träda i kraft den 1 januari 1994.Förskrivningsrätt för distriktssköterskorVidare föreslås i propositionen att lagen (1981:49) ombegränsningar av läkemedelskostnader, m.m. skall ändras så attläkemedel som under vissa förutsättningar får förskrivas avdistriktssköterskor omfattas av prisnedsättning ochkostnadsbefrielse. Det förutsätts att försöksverksamhet medförskrivningsrätt för distriktssköterskor med ett bredaresortiment av läkemedel än det som varit aktuellt i enförsöksverksamhet i skall genomföras.Förslaget om husläkareFråga om avslag på förslaget om husläkareI tre motioner yrkas avslag på förslaget till husläkarlag samtföljdändringar, nämligen motionerna 1992/92:So34 av IngvarCarlsson m.fl. (s), 1992/93:So42 av m.fl. (s)och 1992/93:So43 av m.fl. (s).Som skäl för avslag anförs bl.a. följande i motion So34(yrkande 1). Den presenterade propositionen har många brister.Den lagstiftning som föreslås beskär sjukvårdshuvudmännensmöjligheter att upprätthålla en lika och rättvis hälso- ochsjukvård över hela landet. Lagstiftningen innebär, enligtmotionärerna, ett allvarligt ingrepp i den kommunalasjälvstyrelsen. Den nuvarande primärvårdsorganisationen därdistriktsläkaren har områdesansvar har givit goda resultat. Densamlade kunskap som finns hos personalgrupperna vidvårdcentralerna har utgjort ett bra underlag för att förebyggaohälsa hos den enskilde eller hos särskilt utsatta grupper iområdet. Mödra- och barnhälsovården har betytt mycket när detgäller att förebygga och behandla ohälsa. Vad händer meddistriktssköterskor, mödra- och barnhälsovården, sjukgymnaster,kuratorer, undersköterskor m.fl. när husläkaren är installerad?För att husläkarmodellen skall anses genomförd krävs, enligtmotionärerna, ca 1 300 nya allmänläkare till en kostnad av ca1,5--.