bet · GG01FiU10 · 1993-02-25 00:00:00 — Utskottet har tidigare i betänkandet redogjort förorsakerna till att den internationella utvecklingen blev sämre än väntat.Flera inhemska faktorer har bidragit till att ekonomin har utvecklats sämreän vad som tidigare förutsågs. Den avtagande inflationstakten i ekonomin totaltoch deflationsprocessen på olika delmarknader har gett stora negativa effekterpå aktivitetsnivån. Den med obalanserna i ekonomin sammanhängande höga nivån pårealräntorna och den djupa finanskrisen har verkat i samma riktning.De åtgärdspaket som regeringen och Socialdemokraterna har kommit överens omhar självfallet också påverkat prognosförutsättningarna, liksom beslutet attlåta kronan flyta.Revideringarna har således orsakats dels avomständigheter som svårligen kunnat förutses, dels av att effekterna av redanpåbörjade processer underskattats. Ett problem i sammanhanget har varit atterfarenheterna av den anpassning till en lägre inflationstakt som många länder-- och inte minst -- genomgår är mycket begränsade. De varningar somtidigare utfärdats för att utvecklingen är osedvanligt svårbedömd -- medbetydande risk för sämre utfall -- har visat sig vara berättigade.De största prognosavvikelserna föreligger mot denna bakgrund för privatkonsumtion, näringslivets investeringar och bostadsinvesteringar, däromställningsprocessens effekter är starkast. Detta slår i sin tur igenom påimporten. Den privata konsumtionen har reviderats ned både därför attsparkvoten steg snabbare än väntat och därför att de disponiblainkomsterna utvecklas sämre (jfr tabell 6).Tabell 6. Preliminär nationalbudgetÅrlig procentuell förändring1991 1992 1993 1994KPI (dec.-dec.) 8,0 1,9 (2,0)* 4,9 (2,2) 2,9Nettoprisindex (dec.-dec.) 5,1 2,8 (3,4) 3,4 (2,7) 2,7Timlön, kostnad 5,6 3,5 (3,5) 3,0 (3,5) 3,5Disponibel inkomst 4,9 2,1 (1,5) -3,7 (-0,8) 0,1Sparkvot (nivå) 2,7 6,1 (2,9) 5,6 (2,6) 5,7Industriproduktion -5,1 -3,5 (-2,0) 1,0 (3,8) 6,0Relativ enhetsarbetskostnad 1,4 -0,9 (-4,6) -15,4 (-4,2) -1,1Arbetslöshet (nivå) 2,7 4,8 (4,4) 6,2 (5,0) 7,0Handelsbalans (Mdkr) 30,5 35,1 (40,7) 57,5 (51,9) 76,7Bytesbalans (Mdkr) -20,2 -25,6 (-6,7) -4,7 (3,2) 23,0Bytesbalans (% av BNP) -1,4 -1,8 (-0,5) -0,3 (0,2) 1,5* Uppgifterna inom parentes avser prognosen i kompletteringsprositionenvåren 1992För exporten har en upprevidering gjorts för . Visserligen har deninternationella konjunkturen försvagats, men detta uppvägs mer än väl avkonkurrenskraftsförbättringen som leder till vinster av marknadsandelar. Förbytesbalansen har mycket små korrigeringar gjorts i prognoserna.I den preliminära nationalbudgeten framhålls också att när det gällerlöneutvecklingen har prognoserna gradvis reviderats ned något, i takt med detallt sämre arbetsmarknadsläget. Detsamma gäller synen på den underliggandeinflationstakten. Däremot har olika politiska åtgärder, liksom kronansdepreciering, medfört att prognosen för KPI har behövts justeras upp.I motion Fi203 (s) framförs kritik mot de prognoser som redovisas ifinansplanen. Regeringens bedömningar av den kommande utvecklingen fram t.o.m.år 1994 saknar trovärdighet, heter det i motionen. Då innebörden av kritikeninte preciseras närmare gör utskottet den tolkningen att vad motionärerna villframhålla är att det är svårt att utforma en ekonomisk politik när osäkerhetenom den närliggande framtiden är stor. bör det understrykas att debetydande förändringar i prognoserna som Finansdepartementetskonjunkturbedömare tvingats vidta också återfinns i ochandra konjunkturbedömares prognoser. Inte minst gäller detta för OECD:sprognosverksamhet.Industriproduktionen minskade med . Denna utveckling harinneburit att utslagningen av produktionskapacitet har varit större nu än underlågkonjunkturen i början av 1980-talet.Som framgår av försörjningsbalansprognosen (tabell 5) bedöms exporten öka med5% och . Orsaken till de svårigheter som tidigare möttden svenska exporten har varit en svag marknadstillväxt och fortsattamarknadsandelsförluster. Som anförs i den preliminära nationalbudgeten kommeren något bättre marknadsutveckling att ge viss draghjälp åt exporten under åren1993 och 1994. Den viktigaste faktorn är dock att konkurrenskraften nuförbättrats starkt på grund av produktivitetsförbättringar, sänkningen avarbetsgivaravgifterna och kronans lägre kurs. Den relativaenhetsarbetskostnaden väntas sålunda falla med och med drygt1% . Därmed skapas förutsättningar för betydandemarknadsandelsvinster framöver, även om en del av företagensprissänkningsutrymme sannolikt används till marginalförstärkningar.Exportökningen får till följd att industriproduktionen kan börja stiga något år1993 för att sedan accelerera , vilket dock förutsätter att fallet i deninhemska efterfrågan bromsas upp. Orderingången från den svenska marknadenutgjorde av industrins totala marknad. En sådanutveckling skulle innebära att industriproduktionen ökar med blygsamma1% för att öka med 6%.Enligt bedömning faller inhemsk efterfrågan med 3,5%år 1993. Detta är bl.a. ett resultat av en fortsatt nedgång iinvesteringsaktiviteten och en mycket stor nedgång i den privata konsumtionen.Den enligt prognosen förutsedda minskningen med 3,är mycket kraftig ochhar ingen motsvarighet under efterkrigstiden.Nedgången i den privata konsumtionen förorsakas av flera faktorer. Hushållensreala disponibla inkomster faller med (jfrtabell 6).Inkomstminskningen är vidare en följd av låga löneökningar, växandearbetslöshet, extraordinära prisökningar orsakade av skattehöjningar samtbesparingar i transfereringssystemen. Att inte den privata konsumtionen minskarmer än vad som förutses i prognosen beror på att sparkvoten antas gåned från 6,till 5,. Utifrån ett antagande atthushållens inkomstsituation förbättras något och att sparkvoten liggerkvar nivå bedöms nedgången i den privata konsumtionen upphöra.Fallet i bruttoinvesteringarna kommer att vara av i stort sett sammaomfattning som . Desinflationsprocessen dämpar investeringsaktivitetengenom höga realräntor, skärpta avkastningskrav på investeringar och fallandevärden på olika tillgångar. Den finansiella krisen och det därav följandestrama kreditläget är en viktig faktor som håller tillbakainvesteringsaktiviteten.Tabell 7. Bruttoinvesteringar efter näringsgrenMdkr 1991 Årlig procentuell volymförändringLöpande priser 1991 1992 1993 1994Näringsliv 146,6 -15,4 -13,4 -0,8 5,0Offentliga myndigheter 33,7 10,9 6,2 -0,1 2,2Bostäder 90,4 2,2 -6,0 -35,6 -36,6Totalt 270,7 -8,3 -8,7 -9,5 -3,0därav maskiner 105,1 -11,9 -13,0 -2,3 4,4Källor: , och Finansdeparte-mentetHittills har investeringsnedgången främst varit koncentrerad tillnäringslivet. förutses fallet bli störst förbostadsbyggandet. Det bidrar till att de totala byggnadsinvesteringarna sjunkermarkant . Nedgången fortsätter , medan maskininvesteringarna dåförutses vända uppåt. De totala investeringarna beräknas falla med 9,i åroch . De statliga investeringarnas expansion till följd avsatsningarna inom infrastrukturområdet motverkar i viss utsträckning nedgången.Genom beslut och har utöverordinarie anslag tillförts infrastrukturområdet. En stor del av dessasatsningar beräknas falla ut som investeringar . Förraåret höjdes de totala investeringarna med till följd avdessa satsningar. och beräknas nivån bli ca 3procentenheter högre än vad den skulle ha varit utan dessa åtgärder. Inomnäringslivet förutses en vändning uppåt mot slutet av prognosperioden motbakgrund av den återhämtning i ekonomin som förutses. Industriinvesteringarnabedöms öka med 10%.Den här beskrivna utvecklingen av viktigare poster i försörjningsbalansenvisar att den totala produktionen minskar med 1,. En kraftigexportökning, nolltillväxt i privat konsumtion och en positiv utveckling avinvesteringarna i näringslivet och den offentliga sektorn antas ge entillväxt i BNP på 1,6%.Det mycket stora budgetunderskottet och krisen på de finansiella marknadernahar självfallet stor betydelse för den reala ekonomins utveckling. Det högaränteläget, det exceptionellt stora gapet mellan bankernas in- ochutlåningsräntor och svårigheten för både företag och hushåll att erhålla enrimlig kreditförsörjning har i betydande utsträckning bidragit till den mycketlåga aktivitetsnivån i den svenska ekonomin. I avsnittet om kredit- ochvalutapolitiken återkommer utskottet till dessa frågor.Den största osäkerheten i försörjningsbalansprognosen är knuten tillutvecklingen av den privata konsumtionen. Som nämnts är förändringar isparbeteendet hos hushållen svåra att förutse. Vidare bygger prognosen påantagandet att konsumentpriserna under loppet av stiger . Medhänvisning till att deprecieringen av kronan kan bli större änvad som förutsatts i prognoser () kan den förutseddahöjningen av konsumentprisindex ha underskattats. Om så är fallet innebär dettaen kraftigare försämring av hushållens köpkraft än vad som antagits iprognosen, vilket kan leda till att den privata konsumtionen ytterligarepressas tillbaka. En annan faktor som kan förstärka nedgången i den privatakonsumtionen är hushållens pågående skuldsanering. Som framhålls i denpreliminära nationalbudgeten har hushållens skulder som andel av disponibelinkomst nu sjunkit tillbaka till nivån före kreditmarknadens avreglering. Dettaförklaras dock främst av att de disponibla inkomsterna ökade kraftigt underåren 1990 och 1991. I kronor räknat har inte skulderna minskat nämnvärt. Inteheller har räntekostnaderna efter skatt avtagit i relation till disponibelinkomst. Trots att skulderna blivit relativt sett mindre ligger alltsåkostnaden för hushållens skulder kvar på en hög nivå.Exportprognosen bygger dels på de antaganden som gjorts vad gällerutvecklingen av marknaderna för svensk export, dels på utvecklingen av densvenska industrins konkurrenskraft. När det gäller den första punkten hänvisarutskottet till föregående avsnitt om utvecklingen av den internationellaekonomin. Osäkerheten vid bedömningen av vår konkurrenssituation rör främstbedömningen av hur mycket den svenska kronan kommer att deprecieras. Som nämntsförutsätter här redovisade prognoser en depreciering av kronan . Demånader som gått efter det att avslutade sitt prognosarbete() har kronan ytterligare skrivits ned i värde. Som Riksbankenser det är emellertid kronans försvagning överdriven. Den nu noterade kraftigadeprecieringen beror på att svenska företag anpassar sina portföljer genom attåterbetala lån i utländsk valuta. Utlandslånen utgör en större risk när kronanflyter. När den anpassningen är slutförd bör kronan komma att förstärkas.Den minskande aktiviteten i ekonomin innebär en ytterligareförsämring av läget på arbetsmarknaden. Arbetslösheten förväntas (jfrtabell 6) öka till 6,. Trots att produktionen återigen ökar stigerenligt prognos även arbetslösheten ochväntas detta år uppgå till 7%.Enligt () senaste mätning hararbetsmarknadsläget försämrats markant . Siffror från SCB:sarbetskraftsundersökning () visar att arbetslösheten ökat ochsysselsättningen minskat betydligt kraftigare än vad som är vanligt mellandecember och januari.I januari var 7,av arbetskraften eller 322000 personer arbetslösa. Detär en ökning med 125000 personer . Arbetslösheten slår nuhårdast mot ungdomar, vilket innebär att i åldern 16--ärarbetslösa. Antalet långtidsarbetslösa, dvs. personer med en arbetslöshetstidöverstigande , var 79000 personer, vilket är 36000fler än i januari 1992.Det bör observeras att i samband med januariundersökningen har vissaförändringar skett i . Dessa förändringar medför brott i serierna, som gördet nödvändigt att revidera tidigare uppgifter. Förändringarna är i huvudsakatt ett nytt uppräkningssystem utnyttjas, en bättre anpassning avarbetslöshetsdefinitionen till internationella rekommendationer genomförs ochett nytt mätveckosystem införs. Det nya mätveckosystemet innebär att AKUövergår till att undersöka samtliga veckor mot tidigare varje månad.För att kunna göra jämförelser över tiden gör SCB länkningar av resultaten.Det innebär att uppgifter från avseende är reviderade ochjämförbara med uppgifterna 1993. Som ett ytterligare exempel kannämnas att ursprungssiffran för det relativa antalet arbetslösa i december 1992var 5,. Denna siffra är nu reviderad till 6,. De ändringar som SCB härhar vidtagit påverkar även nivån i arbetslöshetsprognosen för åren 1993 och1994.De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politikenDen förda ekonomiska politikenDevalveringspolitiken fick som resultat attdrivkrafterna för effektivitet och förnyelse i ekonomin hölls tillbaka.Devalveringen ställde krav på eftervård, men en sådan inriktning av politikenkom aldrig till stånd. En inflation som väsentligt översteg våra viktigastekonkurrentländers och en illa fungerande lönebildning och arbetsmarknad blevresultatet av den förda politiken. stod det helt klartatt den svenska ekonomin var på väg in i en ny djup kris. Överhettningen somförorsakade en kostnadskris har fått till följd att nära 200000 jobb harförsvunnit . Industriinvesteringarna har fallit med i genomsnitt13% --1992. Det strukturella budgetunderskottet,den fallande produktionsnivån och den mycket höga arbetslösheten har lett framtill ett underskott i statsfinanserna som för /94 beräknas uppgåtill nära 200 miljarder kronor.Utskottet vill understryka att åtgärder för att komma till rätta med detsvåra läget på arbetsmarknaden måste få högsta prioritet. I den situationSverige nu har hamnat i är arbetslösheten ett stort problem. Att inte kunna fåett arbete, att inte få göra rätt för sig på en arbetsplats är den störstaorättvisan. Detta fördelningsproblem är en av de viktigaste uppgifterna som denekonomiska politiken har att lösa. Kraven på utformningen avstabiliseringspolitiken blir därvid mycket stora. Inriktningen av denekonomiska politiken får inte vara sådan att åtgärderna endast tar sikte på attkortsiktigt öka sysselsättningen och minska arbetslösheten. En sådan politikskulle få till följd att arbetslösheten åter skulle växaoch i sämsta fall permanentas på en mycket hög nivå.Utskottet delar den uppfattning som framförs i finansplanen att det på långsikt inte finns någon annan möjlighet att öka sysselsättningen och minskaarbetslösheten i än genom en politik som leder till stärkt och bevaradkonkurrenskraft, varaktigt låg inflation och därmed lägre ränta. Arbetslinjen iarbetsmarknadspolitiken måste ligga fast. Målet är att bekämpa arbetslöshetenoch förhindra utslagning från arbetsmarknaden. Omfattande insatser för attskapa meningsfull verksamhet för ungdomar i form av ungdomspraktik och kraftigtutökade utbildningsinsatser har därför satts in. Främst prioriteras åtgärderför att motverka långtidsarbetslöshet. Ett stort antal personer kommer att varasysselsatta i konjunkturberoende åtgärder . Regeringens insatser innebärden mest massiva arbetsmarknadspolitiska satsning som genomförts för att dämpaarbetslösheten.Arbetsmarknadspolitikens huvuduppgift är att förbättra arbetsmarknadensfunktionsförmåga. Det är av stor vikt att denna uppgift fullföljs även i ettläge när kampen mot den öppna arbetslösheten kräver omfattande insatser.Arbetsmarknadspolitiken måste vara en integrerad del av den ekonomiskapolitiken. Dagens stora åtgärdsvolym får således inte innebära att dennaprioritering åsidosätts. Målet hög sysselsättning och låg arbetslöshet får intedegraderas till ett kortsiktigt mål för den ekonomiska politiken.En avgörande förutsättning för att inflationen skall kunna hållas tillbakanär tillväxten ökar är att arbetsmarknaden fungerar väl. Dearbetsmarknadspolitiska insatserna måste därför ges en sådan utformning attarbetskraften inte låses fast i åtgärder eller sektorer utan står tillarbetsmarknadens förfogande när efterfrågan ökar.De aktiva insatser som sätts in av sysselsättningsskäl måste också ges entillväxtbefrämjande inriktning.En rad steg har tagits för att rätta till de strukturella brister som underlång tid tillbaka har präglat den svenska ekonomin. Skattereformen, beslut omenergipolitiken och förhandlingarna om samt ansökan om medlemskap iEG är åtgärder som vidtogs under den förra mandatperioden. Efterregeringsskiftet har ett omfattande sanerings- och förnyelsearbeteinletts. Åtgärder har genomförts för att stimulera konkurrensen i alla delar avekonomin, för att stärka tillväxtkraften genom ett investeringsprogram somförbättrar den svenska infrastrukturen och som befrämjar sparandet för ökadenskild kapitalbildning. Genom denna inriktning av den ekonomiska politiken hargrunden lagts för en exportledd expansion av den svenska ekonomin. Som framgåttav det tidigare avsnittet i betänkandet om den svenska ekonomins utvecklingväntas också exporten öka kraftigt och nästa år.Av vad utskottet här anfört framgår att den ekonomiska politiken måste ha sommål att skapa en uthållig tillväxt för att öka välfärden och undvika enbestående hög arbetslöshet. En avgörande faktor för att detta skall varamöjligt är emellertid att inflationen är låg. Prisstabilitet är därför ettcentralt mål för den ekonomiska politiken.Som framgår av finansplanen förstärks nu den långsiktiga växtkraften genom enrad insatser. Satsningen på forskningen och den högre utbildningen ökar basenför de kunskapsintensiva verksamheternas expansion, både inom industrin ochtjänstenäringarna. Europapolitiken ökar dragningskraft påinvesteringar, såväl svenska som utländska. Den öppnar också nya marknader,inte minst när det gäller den offentliga upphandlingen, som är av centralbetydelse för flera av viktigaste företagsgrupper.Infrastrukturinvesteringarna ökar tillväxtpotentialen. Omdaningen av denoffentliga sektorn ökar de konkurrensutsatta sektorernas möjlighet attexpandera, utan att hämmas av 1980-talets brist på resurser.I den situation som den svenska ekonomin befinner sig i ställs denekonomiska politiken inför svåra avvägningsproblem. Den låga aktivitetsnivånoch statens stora upplåningsbehov som orsakats av det extremt storabudgetunderskottet har skapat målkonflikter mellan ett hänsynstagande till vadsom händer i ekonomin . Ekonomisk-politiska åtaganden somsyftar till att inom rimlig tid minska arbetslösheten kan medverkatill att inflationen ökar och permanentar inflationsförväntningarna. Därigenomhotas också prisstabilitet på . Å andra sidan kan en mycket hårdåtstramning av den ekonomiska politiken få till resultat att arbetslöshetenstiger på kort sikt. Risken finns att en sådan politik låser fastarbetslösheten på en hög nivå. Som framgått av det tidigare avsnittet om deninternationella utvecklingen var det just en sådan negativ utveckling påarbetsmarknaden som drabbade efter den svåra lågkonjunkturen ibörjan av 1980-talet.Den svenska inflationstakten var väsentligt lägre än den somkunde noteras för och låg även under den genomsnittligainflationstakten i hela OECD-området. Som framgått av prognosen för denekonomiska utvecklingen väntas den underliggande inflationstakten bli låg ävenunder (jfr utvecklingen av nettoprisindex, tabell 6 s. 32).Denna låga inflationstakt har uppnåtts med sjunkandeaktivitetsnivå och betydande kapitalförluster. Detta är en kostsam mennödvändig anpassning efter överhettningen . Som utskottethär har understrukit är det av yttersta vikt att den låga inflationen kanbibehållas även när konjunkturläget förbättras så att inte en sådananpassningsprocess återigen drabbar den svenska ekonomin.Utskottet delar den uppfattning som framförs i finansplanen att det vore felatt i rådande situation upprepa 1980-talets misstag och stimulera ekonomin medgenerella finanspolitiska medel. Allmänt ökade offentliga utgifter för attstimulera ekonomin skulle innebära en ytterligare försvagning av budgeten. I ensituation när budgetunderskottet redan är mycket stort och statensupplåningsbehov driver upp räntorna skulle detta få negativa effekter bl.a.genom stigande inflationsförväntningar, vilket i sin tur skulle driva uppräntorna ytterligare. Nettoresultatet av en sådan politik skulle kunna bli enhårdare åtstramning via penning- och valutapolitiken. Ytterligare en mekanismskulle verka i samma riktning. En fortsatt försvagning av budgeten skulleautomatiskt leda till större statsskuld. Räntebetalningarna skulle ökaautomatiskt och därmed leda till än större framtida besparingskrav.Inflationsförväntningarna skulle snabbt tillta, med starkt negativa effekter påtillväxt och sysselsättning.Utskottets slutsats blir att budgetunderskottet och statens lånebehov nu harnått en sådan omfattning att stabiliseringspolitiken ställs inför mycket svåraproblem. I likhet med föredraganden vill utskottet emellertid framhålla attminskade offentliga utgifter kan, genom att de leder till ett lägrebudgetunderskott, totalt sett ge expansiva effekter på den ekonomiskaaktiviteten genom att de möjliggör lägre räntor utan stigandeinflationsförväntningar. Detta förutsätter naturligtvis ett väl fungerandesamspel mellan finans- och penningpolitiken. En sådan inriktning av denekonomiska politiken -- kombinerad med en arbetsmarknadspolitik som är iöverensstämmelse med en långsiktig strukturpolitik -- bör kunna lösa demålkonflikter som tidigare här beskrivits.Oppositionspartiernas alternativa riktlinjer för den ekonomiska politikenI motion Fi203 (s) anförs att står inför mycket svåraekonomiska och politiska problem med försämrade statsfinanser och ökadeskuldräntor som riskerar att äventyra välfärden och den sociala tryggheten.Enligt motionärerna förefaller regeringen ha gett upp kampen motarbetslösheten. Man saknar åtgärder för att få i gång tillväxten och enstrategi för att sanera statsfinanserna. I motionen krävs med hänvisning tilldet nuvarande krisläget en kraftfull stimulans med åtgärder för att ökainvesteringarna och sysselsättningen och . Ett uthålligt programmåste upprättas för att anpassa de offentliga utgifterna till inkomsterna. Deninriktning av den ekonomiska politiken som förordas framgår av ett program föratt bekämpa den ökande arbetslösheten. Programmet är, sägs det imotionen, utformat så att det lägger grunden för att under resten av 1990-taletöka tillväxten, höja produktiviteten, skapa varaktiga arbeten och sundastatsfinanser. Programmet innebär bl.a. en tidigareläggning av investeringar iinfrastruktur, att medel avsätts för ROT-åtgärder och atten långsiktig satsning görs på yrkesutbildning och högre utbildning.Enligt motionärernas bedömning kan denna politik leda till att den öppnaarbetslösheten kommer att vara lägre redan nästa budgetår och atttillväxten bör kunna öka med över 1,eller bli 25miljarder kronor högre, jämfört med regeringens förslag.Utskottet kan konstatera att inom vissa viktiga områden står förslaget tillden alternativa ekonomiska politik som redovisas i motion Fi203 (s) i godöverensstämmelse med den förda ekonomiska politiken. I motionens avsnitt om denekonomiska politikens mål och inriktning understryker motionärerna att detomedelbara syftet med den ekonomiska politiken måste vara att förhindra enutveckling mot depression och omfattande arbetslöshet.Vidare sägs det i motionen att politiken måste inriktas mot att på en ochsamma gång hejda utslagningen av produktionskapacitet och öka tillväxten. Denföreslagna inriktningen av den ekonomiska politiken sammanfattas i motionen påföljande sätt:bromsa utslagningen av produktionsresurseröka tillväxtmöjligheterna och skapa nya arbetstillfällenåterställa förtroendet för och restaurera finanssektornhävda den uppnådda prisstabiliteten på god europeisk nivåsanera statsfinansernafå till stånd en lägre räntenivåSom utskottet ser det ligger denna inriktning väl i linje med den politik somförordas av regeringen. Det går knappast heller att påstå att det finnsgrupperingar i som skulle resa några invändningar mot dessa allmäntformulerade riktlinjer.Samtidigt hävdas emellertid i motionen att regeringen har givit upp kampenmot arbetslösheten och att den har frångått arbetslinjen iarbetsmarknadspolitiken. Utskottet vill på denna punkt kraftigt understryka attdetta är en grov förvrängning av finansplanen. Som utskottet tidigareframhållit i betänkandet har arbetsmarknadspolitiken disponeratså stora resurser som . Det står också utom allt tvivel att arbetslinjenligger fast.