bet · GG01SoU22 · 1993-05-04 00:00:00 — Vidare är det enligt förslaget husläkarens skyldighet atttillhandahålla ersättare vid tillfällig frånvaro på grund avsjukdom, semester e.d.MotionI motion 1992/93:So38 av m.fl. (nyd)begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad i motionenanförts om sjukvårdens effektivitet innebärande attsjukvårdsprestationen måste ligga på ca 20 besök per dag, dvs.en nivå som är dubbelt så hög som för dagens distriktsläkare(yrkande 4). Motionärerna anser att ca 2 000 personer pålistan kan vara ett realistiskt riktmärke för de närmaste årenmen principiellt skall man eftersträva att husläkaren har ensjukvårdsprestation som motsvarar dubbelt så mycket som dagensdistriktsläkare. Detta skulle få till följd att kostnaderna förhusläkarsystemet skulle bli lägre än för dagensdistriktsläkarsystem.Vissa uppgifter om distriktsläkarnas verksamhet m.m.Utskottet har från inhämtat att det intefinns någon statistik som visar hur många patienter endistriktsläkare har i genomsnitt per dag. Det finns uppgifter påantalet läkarbesök hos allmänläkare i primärvård men inteantalet tjänstgörande läkare och tjänstgöringens omfattning irelation därtill. har framfört att mankan räkna med att en distriktsläkare tar emot två--treåterbesökspatienter och vid jourtjänstgöring fyrapatienter . En distriktsläkares ansvar för t.ex. enbarnavårdscentral eller en mödravårdscentral avspeglas inte påsamma sätt i antal patienter och är således svårt att mäta.I Husläkare -- för kontinuitet och trygghet i vården (Ds1992:41) har redovisats en uppgift ur Riksförsäkringsverketsstatistik för innebärande att de privatläkare som hademer än 2 000 besök i genomsnitt tog emot 3 800 besök (s.118).Utskottet har vidare inhämtat att det är realistiskt att utgåifrån att 2000 listade personer genererar 3 000--3 500 besökper år hos sin läkare. Med ett antagande perår blir det 13--15 patienter per dag för en husläkare.Motsvarande siffror för 3 000 listade personer blir att dessaantas generera 4 500--5 250 besök hos läkaren. Per dagblir det 20--23 patienter.Utskottets bedömningUtskottet delar inställningen i motionen att omkring 2 000personer, i varje fall inledningsvis, är ett realistisktriktmärke för en heltidsarbetande husläkares lista. Dettaöverensstämmer också med propositionen. Utskottet instämmerockså med motionärerna att effektiviteten inomhusläkarverksamhet liksom all hälso- och sjukvård måste varahög. Kvalitetsaspekter får dock inte förbigås.Sjukvårdshuvudmännen och bör därför följautvecklingen av husläkarverksamhet ur bl.a.effektivitetssynpunkt även jämfört med liknande verksamheter iöppenvården. Motion So38 (nyd) yrkande 4 får härmed anses varatillgodosett och avstyrks därför.KompetenskravPropositionenEn husläkare skall enligt förslaget vara specialist iallmänmedicin. Samtliga specialister, som inom sitt ämnesområdeär kliniskt verksamma med direkt patientarbete, dvs.konsultationer, skall dock i ett övergångsskede ges möjlighetatt vara verksamma som husläkare genom ett dispensförfarande ochkompletterande utbildning efter en individuell prövning.Regleringen av kompetenskraven för anställning av läkare harnyligen ändrats så att sjukvårdshuvudmännen avgör vilkenkompetens en enskild läkare, som skall rekryteras, skall ha. Vidinförandet av ett husläkarsystem bör det dock ställas krav påsärskild kompetens för husläkaren, som skall gälla lika överhela landet. Befolkningen måste vara garanterad en hög kvalitetoavsett vilken husläkare man väljer. Dessutom finns det behov avatt göra anslutningsreglerna kända och enhetliga för presumtivavårdgivare.Alla människor, oavsett ålder, skall kunna få hjälp förflertalet av sina hälsoproblem hos en och samma läkare. Detta ärsjälva kärnan i husläkarbegreppet och kräver en bred kompetens,vilket talar för att husläkaren skall vara specialist iallmänmedicin.Generellt sett är tillgången till läkare i god -- iett internationellt perspektiv. Enligt uppgifter frånSocialstyrelsen fanns det 29 300 läkare med svensk legitimationi . Antalet specialistbevis uppgick tillnärmare 25 900. De vanligaste specialiteterna är allmänmedicin,4 570 personer, allmän internmedicin, drygt 3 100 personer ochallmän kirurgi, knappt 2 200 personer.Kravet på specialistkompetens i allmänmedicin torde i ettkortare tidsperspektiv kräva ett tillskott av allmänläkare ävenom det formellt sett finns fler specialistutbildade läkare iallmänmedicin är det beräknade behovet av husläkare. Alla ärdock inte kliniskt verksamma inom denna specialitet och allaarbetar inte heltid.Föredragande statsrådet anser att det måste finnas möjligheteratt ge dispens för läkare inom andra specialiteter änallmänmedicin, som inom sitt ämnesområde är kliniskt verksammamed direkt patientarbete, att vara verksamma som husläkare ochge dem möjligheter att komplettera sin utbildning för att fåspecialistkompetens också i allmänmedicin. Det framhålls ipropositionen att läkare med specialistkompetens i tillallmänmedicinen närliggande specialiteter måste kunna beviljasdispens att vara verksamma som husläkare utan tidsbegränsningoch krav på kompletterande utbildning. Det gäller i första handde läkare med specialistbevis inom andra ämnesområden änallmänmedicin som innehar distriktsläkartjänster. Dessaspecialister har tidigare medgivits dispens från kravet påspecialistbevis i allmänmedicin för att få uppehålladistriktsläkartjänster, och någon individuell prövning föreslåsinte ske före dispensgivning för husläkarverksamhet. Men ävenandra läkare bör kunna komma i fråga, t.ex. specialister iinvärtesmedicin och geriatrik som bedriver mottagningsverksamhetför ett icke selekterat patienturval. I dessa fall bör dockkrävas en individuell prövning.Enligt förslaget bör det ankomma på regeringen eller efterregeringens bemyndigande att ge dispens. Bl.a.strävan efter producentneutralitet talar enligt propositionenför detta. Skulle dispensgivningen åvila sjukvårdshuvudmännenkunde misstanke uppstå om att huvudmannen premierar sin egenverksamhet på bekostnad av andra driftformer när dispensavvisas. Ytterligare ett skäl för att dispensfrågan skallavgöras centralt är att dispensen i sådana fall gäller över helalandet och därmed vidgar läkarnas möjligheter att välja var manskall vara verksam. I annat fall kan den situationen uppstå atten läkare, som fått dispens av en sjukvårdshuvudman men senareväljer att, t.ex. med hänsyn till befolkningsunderlag, etablerasig inom någon annan sjukvårdshuvudmans sjukvårdsområde, måstefå en ny dispens av den sistnämnde.Vidare är det viktigt, även ur kvalitetssäkringssynpunkt, attsamma kriterier och samma krav ställs på dem som beviljasdispens oavsett var i landet de kommer att vara verksamma.Sjukvårdshuvudmännen bör dock enligt förslaget ha möjligheteratt yttra sig i fråga om dispensgivning och därvid förorda elleravråda från att dispens ges.MotionI motion 1992/93:So38 av m.fl. (nyd)begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad i motionenanförts om att dispensmöjligheten för läkare medspecialistkompetens inom andra områden än allmänmedicin måstebli betydligt större och att även läkare utan formellspecialistkompetens men med minst tre års klinisk erfarenhetefter legitimation skall kunna komma i fråga (yrkande 2).Motionärerna anser att dispensgivningen bör vara mycket generös.Utskottets bedömningUtskottet delar uppfattningen att en husläkare bör varaspecialist i allmänmedicin. I ett kortare tidsperspektiv tordedetta kräva ett tillskott av allmänläkare tillhusläkarverksamheten. Dessa läkare finns inte . Därförföreslås vissa dispensmöjligheter för att läkare inom andraspecialiteter, som är verksamma i direkt patientarbete, skallkunna etablera sig som husläkare. Enligt propositionen skall detankomma på regeringen eller efter regeringens bemyndigandeSocialstyrelsen att ge sådan dispens. Utskottet instämmer häri.I propositionen ges exempel på läkare med andra specialitetersom bör kunna beviljas dispens.Utskottet instämmer åtminstone delvis i vad motionärerna imotion So38 (nyd) anför om att dispensgivningen bör vara mergenerös än vad som antyds i propositionen. Utskottet anser atten läkare som inte är specialist i allmänmedicin men som harannan specialistutbildning och lång erfarenhet frånföretagshälsovård har sådana erfarenheter och kunskaper från sinverksamhet att han kan vara en stor tillgång ihusläkarverksamheten framför allt för den yrkesverksammabefolkningen. Utskottet anser att även exempelvis specialisterinom reumatologi och onkologi bör kunna beviljas dispens attvara husläkare. Vidare finns det ett fåtal tidigareprovinsialläkare som saknar specialistutbildning och som börkunna komma i fråga. Med det anförda får motion So38 (nyd)yrkande 2 anses tillgodosedd och avstyrks därför.Att välja husläkarePropositionenLandets invånare föreslås fritt kunna välja sin husläkarebland dem som är verksamma som sådana. Valet skall intebegränsas till ett visst geografiskt område. Den enskilde skallkunna byta husläkare när han eller hon så önskar. Den som såönskar skall också ha möjlighet att stå utanförhusläkarsystemet. Sjukvårdshuvudmännen bör ansvara för att denenskilde får tillfälle att välja husläkare och avgöra hur dettaskall ske. Det är enligt propositionen önskvärt att helabefolkningen inom ett sjukvårdsområde -- eller del av detta --får möjlighet att välja husläkare vid ett och samma tillfälle.Detta kan lämpligen ske genom en kombination av att den enskildesjälv namnger den han önskar som sin husläkare och att han gestillfälle att ta ställning till ett förslag frånsjukvårdshuvudmannen om husläkare. Sjukvårdshuvudmannen hardärvid ansvar för att detta sker med hänsyn till kraven påproducent- och konkurrensneutralitet mellan olika driftformerför husläkarverksamheten.Ett av de främsta syftena med husläkarreformen är enligtpropositionen att skapa förutsättningar för ett förtroendefulltförhållande mellan läkare och patient, vilket också talar förett fritt val. Det innebär bl.a. att den enskildes val avhusläkare inte skall begränsas till ett givet geografisktområde. Den enskildes valfrihet kan dock begränsas av att varjehusläkares verksamhet endast omfattar ett visst givet antalmänniskor och att denna kvot redan är fylld. Det framhålls ipropositionen att det finns många fördelar med husläkare som ihuvudsak har en områdesanknytning. Detta gäller kanske framförallt samspelet med andra yrkeskategorier inom primärvården ochövriga vårdgrannar på primärvårdsnivå.För att ett husläkarsystem skall få avsedda effekter bör helabefolkningen, eller i det närmaste hela befolkningen, omfattasav systemet. Ett viktigt mål för husläkarreformen är attförbättra och förstärka människors möjlighet att ha samma läkareunder i livet. Men detta får inte inskränka denenskildes rätt att byta husläkare. En önskan från den enskildeatt byta husläkare av andra skäl än byte av bostadsort innebär iregel att en förtroendeklyfta har uppstått mellan den enskildeoch läkaren. Med hänsyn till detta föreslås att den enskildeskall få byta husläkare när han eller hon så önskar. Det ärviktigt att den enskilde snabbt kan få besked om den nyehusläkaren har utrymme för honom. Även för berörda husläkare ärdet angeläget att förändringar i den personkrets som de harhusläkaransvar för snabbt registreras och förmedlas tillsjukvårdshuvudmännen, bl.a. då den ersättning som lämnas förverksamheten i stor utsträckning är knuten till de personer somfinns på resp. husläkares förteckning.De mest behövande, barn, gamla, långvarigt sjuka, psykisktstörda, socialt utslagna m.fl., måste också få tillgång till enhusläkare och då gärna nära sin bostad. Den enskildes val avhusläkare bör därför enligt förslaget ske på ett sådant sätt attäven dessa gruppers behov av en egen husläkare tillgodoses.Valet av husläkare får inte göras beroende av att den enskildesjälv måste namnge en speciell läkare utan bör kombineras med enmöjlighet för den enskilde att acceptera eller avvisa ettförslag på en husläkare från sjukvårdshuvudmannen. Hur dettaskall gå till i praktiken bör ankomma på sjukvårdshuvudmannenatt besluta om. Befolkningen bör också informeras ommöjligheterna att avstå från att välja en husläkare och vaddetta kan innebära för t.ex. tillgänglighet till läkare ochavgifter vid läkarbesök. Detta beror i huvudsak på vilka beslutresp. sjukvårdshuvudman fattar i samband med atthusläkarsystemet införs. Sjukvårdshuvudmannen har dock ettlagfäst ansvar för att erbjuda alla invånare inom sittsjukvårdsdistrikt en god hälso- och sjukvård.Den enskildes valfrihet gäller inte oinskränkt. I de glestbefolkade delarna av landet förutsätts möjligheterna att väljamellan flera olika husläkare inom ett rimligt geografiskt områdevara begränsade.MotionerI motion 1992/93:So38 av m.fl. (nyd)hemställs att lagfäster patientens fria rätt(valfrihet) att utan extra kostnad gå till enprivatpraktiserande specialistläkare (yrkande 3).Motionärerna anser att ett vårdkontrakt bör ingås genom attpatienten tecknar sig på en lista hos den utvalde läkaren.Kontraktet bör löpa på en bestämd tidsperiod och kan därefterförnyas om patienten vill.I motion 1992/93:So41 av och ()hemställs om ett tillkännagivande till regeringen om vad imotionen anförts om passiv listning. Enligt motionärerna stårpassiv listning i bjärt kontrast till patientens valfrihet. Denpassiva listningen kan också komma att innebära en kraftigpåfrestning på huvudmännens ekonomi. De riskerar att få betalaför invånare som blivit tvångsvis listade hos läkare vilka desannolikt aldrig kommer att konsultera. Det är moraliskt ochekonomiskt oacceptabelt att utbetala skattemedel till läkare förarbete som aldrig utförs. Dessa skattemedel bör i stället kunnaanvändas för att underlätta ett fritt läkarval för dem som såönskar, anför motionärerna.I motion 1992/93:So37 av () hemställs om etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omrätt till sjukvårdsersättning för person som väljer att ståutanför husläkarsystemet. Motionären anser att friheten för denenskilde att stå utanför husläkarsystemet kan bli mycketkostsam. Motionären förmodar att en läkare utanför systemet kankomma att behöva debitera höga patientavgifter. Samtidigtuppstår en besparing hos huvudmannen eftersom denne har atträkna med att alla medborgare kan utnyttja sin rättighet. Ettsätt att komma ifrån denna orättvisa vore, enligt motionären,att ge berörda personer ett tillgodohavande, en"sjukvårdscheck", förslagsvis motsvarande individersättningen.Utskottets bedömningEn av tankarna bakom husläkarreformen är att patienterna iförsta hand bör vända sig till öppenvården. Enligt propositionenankommer det på sjukvårdshuvudmännen att besluta ompatientavgifterna. Det framhålls dock som rimligt att avgiftenbl.a. hos vissa specialister bör vara densamma som hoshusläkaren. De fall som nämns är besök hos barnläkare,gynekolog, geriatriker samt besök hos ögonläkare efter remissfrån optiker. Utskottet ställer sig bakom propositionen i dennadel. Utskottet anser dessutom att det är angeläget attpatientavgiften hos andra privatpraktiserande specialistläkareän de som nämnts i propositionen av sjukvårdshuvudmännen bestämstill ett belopp som inte alltför mycket avviker frånpatientavgiften hos en husläkare. Utskottet anser attpatientavgiften hos dessa privatpraktiserande specialistläkarebör vara högst en och en halv gång avgiften hos en husläkare.Vad utskottet nu anfört bör ges regeringen till känna medanledning av motion So38 (nyd) yrkande 3. Regeringen böråterkomma till med förslag till utformning av encentral reglering i enlighet härmed i sådan tid att regleringenkan införas som husläkarreformen genomförs. Motbakgrund av vad som sagts om patientavgift m.m. avstyrks motionSo37 (m).Utskottet instämmer i propositionens förslag när det gällerlistning. Utskottet konstaterar att sjukvårdshuvudmännen enligtpropositionen har ett ansvar för att informera befolkningenbl.a. om möjligheten för den enskilde att avstå från att väljaen husläkare. Motion So41 (m) avstyrks.IntegritetsfrågorSocialutskottet har berett tillfälleatt yttra sig. har begränsat sittyttrande i huvudsak till att gälla frågor om sekretess ochskyddet mot kränkning av den personliga integriteten vidADB-registrering och anför bl.a. följande.Propositionen behandlar i den allmänna motiveringen frågan omtillsyn och kvalitetssäkring. Det sägs att en avSocialstyrelsens främsta uppgifter är att utöva tillsyn överhälso- och sjukvården i landet. Det bör därför vara en angelägenuppgift för styrelsen att följa upp och bedöma effekterna av enhusläkarreform såväl vad gäller dess inverkan på hälso- ochsjukvårdens utveckling i stort som effekterna för den enskilde.Varje husläkare skall medverka till att den egna verksamhetenföljs upp såväl kvalitativt som kvantitativt. Genomhusläkaråtagandet förbinder sig den enskilde husläkaren attredovisa resultatet av sin verksamhet. Detta bör ske i form avverksamhetsberättelser i enlighet med nationella riktlinjer ochanvisningar från sjukvårdshuvudmannen/finansiären och medutgångspunkt i vissa enhetliga basdata och kvalitetsindikatorermed avidentifierad redovisning. Det pågående arbetet med attutveckla system för kvalitetssäkring bör intensifieras. Dåhusläkarsystemet successivt skall införas för att vara fulltutbyggt vid utgången av bör det redan inför år 1994finnas utvecklade metoder och former för hur verksamheten börföljas upp.Mycket talar enligt propositionen för att kvalitetssäkringenoch informationsåterföringen bör ske i ADB-miljö. Det blir dåviktigt dels att samtliga husläkare använder sig av demöjligheter som datoriseringen ger, dels att avidentifieradestatistiska data på ett enkelt sätt kan föras från husläkarentill sjukvårdshuvudmannen eller . En ökaddatorisering i syfte att underlätta kvalitetssäkring ochinformationsåterföring bör ske parallellt med utbyggnaden avhusläkarsystemet.Enligt 5 § i förslaget till lag om husläkare skall husläkarenföra särskild förteckning över dem som han eller hon ärhusläkare för. Husläkaren skall se till att landstingetfortlöpande har kännedom om vilka dessa personer är. 6 § stadgaratt en enskild kan avstå från att bli förtecknad hos husläkaregenom att meddela detta till . De som inte avståttfrån att förtecknas och inte själva valt en husläkare skallenligt 7 § av fördelas på husläkarna inomlandstinget. Husläkaren och de passivt förtecknade skallunderrättas om åtgärden.Enligt specialmotiveringen till nämnda bestämmelser harlandstinget behov av uppgifter ur husläkarens särskildaförteckning såväl för ersättningen till husläkaren som för attförhindra att en enskild anmäler sig hos flera husläkare.Vidare sägs att det måste förutsättas att förteckningen förs påADB-medium, vilket torde kräva tillstånd för inrättande avpersonregister enligt datalagen. Sådant tillstånd krävs i vartfall om förteckningen skall innefatta andra personer än sådanasom själva anmält sig hos läkaren eller om registret skallanvändas för administrativ hantering av uppgifter till och frånsjukvårdshuvudmännen.För att skall kunna planera sin verksamhet ochuppfylla ansvaret att ge alla möjlighet att få en husläkarekrävs en fortlöpande registrering av de enskildas val avhusläkare. Personregister på ADB-medium för administrativaändamål kräver även inom hälso- och sjukvården licens och oftadärutöver tillstånd enligt datalagen.För en uppgift om att en enskild valt en viss husläkare råderi princip sekretess såväl inom den offentliga som den enskildahälso- och sjukvården (7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)resp. 6 § lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen). Sekretessen gäller i det allmännasverksamhet enligt sekretesslagen om det inte står klart attuppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närståendelider men. I hälso- och sjukvårdsverksamhet som drivs avenskilda gäller enligt lagen om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen att röjandet inte får vara obehörigt. Enligtpropositionen bör samtycke från enskild till utlämnandeeftersträvas. Emellertid understryks att själva det faktum atten individ valt en viss husläkare i allmänhet inte torde varasärskilt integritetskänsligt. Om patienten motsätter siguppgiftslämnandet får detta därför ändå ske, med stöd avbestämmelsen i den föreslagna lagens 5 § om att husläkaren skallse till att fortlöpande har kännedom över vilkapersoner husläkaren har uppsatt på sin förteckning. 1 § sekretesslagen hindrar sekretess nämligen inte attuppgift lämnas till annan myndighet om uppgiftsskyldighet följerav lag eller förordning. Enligt 6 § lagen (1980:11) om tillsynöver hälso- och sjukvården anses som obehörigt röjande inte attnågon fullgör sin uppgiftsskyldighet som följer av lag ellerförordning.Lagrådets synpunkter riktade sig bl.a. mot oklarheter i frågaom innehållet i förteckningarna. Den föreslagna lagensbestämmelser om förteckning av personer hos en husläkare behövdeenligt Lagrådet preciseras och kompletteras på flera punkter.Lagrådet ville därvid understryka att det föreslagnahusläkarsystemet synes ställa höga krav på snabbhet ochtillförlitlighet vid utbyte av information mellanfolkbokföringen, landstingen och husläkarna. Systemet måstevidare tillgodose den enskildes behov av att utan dröjsmål fåbesked om huruvida en anmälan att få ingå i en viss husläkarespersonkrets eller om byte av husläkare lett till åsyftatresultat. En övergripande förutsättning är också att uppgifter iförteckningarna hanteras på ett sådant sätt att kränkningar avden enskildes integritet kan undvikas. Sammanfattningsvis fannLagrådet att nu nämnda frågor borde bli föremål för en grundligöversyn under den fortsatta beredningen av husläkarreformen.Integritetsfrågan tas upp i motion 1992/93:So34 av IngvarCarlsson m.fl. (s). Motionärerna framhåller attintegritetsfrågan kräver sin lösning, bl.a. i fråga omhanteringen av journaler när någon byter husläkare. Motionenvänder sig även mot den omfattande byråkrati som blir resultatetav de mycket stränga krav som måste ställas på förteckningarna.Konstitutionsutskottets bedömning. I propositionenförutsätts att husläkare skall föra särskild förteckning överdem som han eller hon är husläkare för. I förteckningen skallanges såväl sådana personer som själva valt husläkaren somsådana som landstingen har fördelat. Personer som husläkaren avnågon orsak är husläkare för skall avföras frånförteckningen. Husläkaren skall fortlöpande underrättasjukvårdshuvudmannen om vilka personer han eller hon ärhusläkare för.Landstinget behöver förteckningen dels för att beräknaersättningen till läkaren, dels för att förhindra att en enskildanmäler sig hos flera husläkare. Det antal uppgifter som behöveringå i en förteckning hos är begränsat; det tordekunna gälla namn, adress, födelsedata och den aktuellahusläkarens namn. Som framhållits i propositionen är detangeläget att uppnå samtycke från den enskilde när det gälleratt mellan husläkaren och sjukvårdshuvudmannen överförauppgifter om vilken husläkare som valts. Genom den föreslagnabestämmelsen om att husläkaren skall se till att landstingetfortlöpande har kännedom om vilka personer han eller hon ärhusläkare för ges dock utrymme att även utan samtycke lämnalandstinget uppgift om att en viss individ valt en visshusläkare.Med anledning av Lagrådets kritik av bestämmelserna ompatientförteckningar har dessa bestämmelser i propositionen fåtten annan utformning än lagrådsremissens. I specialmotiveringenredovisas närmare vilka personer förteckningarna bör omfatta.Det framhålls att en person kan komma att varaförtecknad hos två husläkare. Vilka administrativa system somlandstingen behöver för att förkorta bör dock enligtpropositionen överlåtas åt landstingen själva att avgöra.I detta sammanhang kan nämnas att det föredragande statsrådetframhåller att det vore en stor fördel om sjukvårdshuvudmännen isamband med husläkarreformen beslutade inrätta ettpartssammansatt organ, en husläkarnämnd eller motsvarande, därman kunde diskutera frågor av gemensamt intresse, bl.a. frågorsom rör informationsförsörjning.Något uppgiftslämnande till avindividorienterade uppgifter är inte avsett.