bet · GG01JuU29 · 1993-04-20 00:00:00 — Det gäller även när det varit fråga omvåldsbrott eller sexualbrott, där det kan vara av stort intresseatt höra vad målsäganden har att säga.Vi håller på att bearbeta de uppgifter som vi har fått frånenkäten och vet fortfarande inte riktigt vad som ligger bakomdessa siffror. Men jag tror att om inte åttadagarsfristen fanns,skulle det finnas bättre förutsättningar för oss att gedomstolen ett rimligt underlag. måste vi hasta fram det.Framför allt lyckas åklagaren sällan avge yttrande i egna mål.Det var en avsikt med lagstiftningen att just den åklagare somhade haft målet, som hade sett patienten och hade varit med omrättegången också skulle avge yttrande, men så har det på grundav tidsfristerna inte blivit. Jag tror att det är en avsvagheterna med det nuvarande läget. Vad vi skulle vilja talaför är helt enkelt att man förändrar tidsfristen.Ordföranden: ni i enkäten ställt frågan vem som haravgett yttrandet, för att kunna se i hur många fall som denhandläggande åklagaren har avgett yttrandet?Gunnel : Just den konkreta frågan har vi dessvärre inte ställt. Det kan man nu i efterhand säga utgör ensvaghet i enkäten. Vi hade ganska många andra frågor, men viförbisåg denna.Vi studerar de här målen i ganska stor utsträckning när vifrån Riksåklagarens sida åker runt på tingsrättsbesök. Då tar viockså emot muntliga synpunkter från de åklagare som vi träffar.Den allmänna bild som man får är att det är svårtatt passa in det så att åklagare för visst mål också är den somavger yttrandet, när det bara är någon eller tillförfogande.Ordföranden: nämnde också att det intefinns någon författningsbestämmelse i vilken det utsägs attpolisen är skyldig att hjälpa till med utredning på det härområdet. Är det svårigheter med detta? Har polisen vägrat? Ellerlägger polisen den här typen av ärenden åt sidan? Eller har niännu inte prövat att få hjälp av polisen när det gällerutredningar som skall göras innan yttranden skall avlämnas?Gunnel : Såvitt jag vet får vi den hjälp som vibehöver i form av registerutdrag. Skulle vi inte fåregisterutdrag skulle vi över huvud taget inte kunna bistå meddessa uppgifter, eftersom åklagare inte har tillgång tillkriminal- och polisregister via terminal. Vi är tvingade attskriva till och be om svar per brev. På denpunkten är vi helt beroende av polisen.Men det kan vara svårare att få hjälp med andra typer avuppgifter, tror jag. Det förekommer att polisen hjälper till medatt leta upp målsägande. Polisen har emellertid många andraprioriterade uppgifter. Att åklagaren ber om hjälp och attuppdraget skall utföras är helt enkelt intealltid möjligt att genomföra för polisen.Ordföranden: Det här är, tycker jag, en ganska centralfråga när det gäller samhällsskydd. Tanken var ju att åklagarnaskulle kunna ha ett större inflytande . Av denutfrågning som vi har haft har vi förstått attallt fungerar väldigt väl, utom just när det gälleråklagarinsatsen.Om man nu ändrar tidsfristen, vilken tidsfrist -- mellantummen och pekfingret -- handlar det om? Skulle räckaför att i princip uppnå de önskemål som har?Det mest professionella tillvägagångssättet, är det attåklagarna, på samma sätt som vid exempelvis kompletterandeförundersökningar, använder sig av polisens resurser när detgäller de uppgifter som åklagarna önskar medtagna i ettyttrande, eller är det att åklagarna tar reda på dessa uppgiftersjälva?Gunnel : Jag tror att en tidsfrist på ungefär 14dagar skulle fungera. Jag tror att den skulle vara till glädjeäven för domstolarna. Intrycket som vi får vid kontakter medrepresentanter för domstolarna är att situationen upplevs sompressande och svår, och man beklagar att åklagaren ibland måsteges . Men domstolsrepresentanterna här får självasvara på vad som anses som rimligt.Huruvida polis eller åklagare skall inhämta uppgifter tror jaginte att man bör lägga fast någon absolut linje för, utan avgörafrån fall till fall. Man skall inte glömma -- det kom inte frami lagstiftningsarbetet -- att vissa målsägande kanske inte börkontaktas. De mår inte alltid väl av det. Att ha varit utsattför brott kan ha varit en traumatisk upplevelse. Att något årsenare bli påmind om detta genom en åklagare som ringer ochsäger att den gärningsman som begick sexualbrott motvederbörande nu kanske skall skrivas ut och som frågar vadvederbörande tycker om det, det kan vara svårt. Frågan kan varabåde svår att ställa och nästan orimlig att svara på. Jag troratt det är viktigt att inse att det i vissa fall är lyckligareatt målsägaren inte kontaktas. I sådana fall kan man kanskehämta in synpunkter på annat sätt.Göran : Det senast sagda håller jag med om. Mångagånger är det väldigt känsligt. Vi som arbetar på vårdsidan harofta kontakt med brottsoffren. Det är mer vanligt än man tror.Vi har också ett stort ansvar gentemot målsäganden att inte geen patient som fortfarande anses vara farlig permission ellerskriva ut en sådan patient. Vi har ofta informerat Länsrätten omvad målsäganden tycker, tack vare att vi har den typen avkontakt, som vi hade redan före den nya lagstiftningen.Henry : sade tidigare att 45%av åklagarna och av domarna tycker att samhällsskyddet ärbättre tillgodosett . Det illustrerar väl ganskatydligt det som fru ordförande har tagit upp, nämligen attåklagarna har kommit i kläm. De hinner inte avge yttranden itid. Jag menar då att det måste vara fel att driva fram såsnabbt avlämnade yttranden när det gäller det här klientelet,ett klientel som inte är så ömmande som de övriga patienterna.Jag säger det just med tanke på att aspekten när det gällersamhällsskydd måste vägas in. Det innebär i ganska storutsträckning att man i överinstansen måste kompletteramaterialet, vilket alltid är olyckligt. För att få fram ettfullgott material, vilket sedan kan överprövas, är det mycketbättre att låta ärendet få ta i en underinstans.Anders : Jag skulle vilja tillägga att underberedningsarbetet av den rättspsykiatriska vårdlagen komåklagarrollen in i bilden i ett relativt sent skede, egentligenefter det att remissbehandlingen avslutats. Frågornaaktualiserades på departementsplanet. somberedningsarbetet pågick i departementen förändradessituationen. Stämningen blev annorlunda, och samhällsskyddet kommer i fokus. I slutskedet kom åklagarrollen med in i bilden påett annat sätt än tidigare, utan att exempelvis någonremissbehandling hanns med.Ordföranden: advokaterna någon synpunkt på dendiskussion som förs? Är tiden för knappt tilltagen med tankepå att man vid bedömningen i domstolen bör ha ett ordentligtunderlag?Birgitta : Från klienternas synpunkt tror jagatt de är ytterst litet roade av att åklagarna över huvud tagetyttrar sig. Men för att beakta aspekten när det gällersamhällsskydd förstår jag att man självfallet behöver 14 dagarför att yttrandet skall kunna bli fullgott.Jag invänder emellertid mot det som säger närdet gäller målsägande. Jag är inte enbart försvarare utan ganskaofta även målsägandebiträde. Min uppfattning är att målsägandeär oerhört intresserade av att få information om permission ochutskrivning. Ofta ringer de eller skriver till sitt biträde. Defrågar: Han kommer väl inte ut? Jag tror alltså att man skallvara mycket försiktig med att inte iakttaunderrättelseskyldighet.Håkan : Frågan är redan i lagstiftning regleradgenom att chefsöverläkaren har till uppgift att, om målsägandenbegär det, som patienten lämnarvårdinrättningen, underrätta om det.Åke : Man kanske bör hålla i minnet att åtta dagarär . Men relaterade till ett fastveckoschema är ibland , ibland . Problemet ärmindre om man, liksom i , får in merparten av sina mål påonsdagar. Därmed har man hela veckan på sig. Då skulle jagkanske beteckna problemet som litet.Rent tekniskt har lagstiftaren sagt att rätten i domstolen fårförlänga fristen om det av utredningsskäl eller av annat skäl ärnödvändigt. Lagstiftaren har också gett pekpinnen att tanken äratt den rätten utnyttjas med största sällsynhet. Dilemmat föross är att vi vill kunna fungera effektivt med tanke på våraveckosammanträden. Det är inte så, att vi vill jäklas medåklagarna. Att förlänga fristen, det är det för oss nästan intetal om. Alternativet är då ett särskilt sammanträde för ett mål,med nämnd, offentligt biträde och eventuellt sakkunnig läkare,vilka kallas särskilt, och med sammanträdeslokal som ordnassärskilt. Från vår utgångspunkt är alternativet alltså dåligt.Vi är därför glada att åklagarna är mycket tillmötesgående närdet gäller att försöka samverka för att få framdessa yttranden.Ordföranden: Hur ser på att det tydligen ärväldigt ovanligt att den åklagare som ursprungligen hade måletär den som yttrar sig i Länsrätten? Har någrasynpunkter på förlängd tidsfrist?Åke : Länsrätten i har huvudsakligenerfarenhet från övergångsfallen, de s.k. O-fallen, som skallbehandlas enligt LRV. I dessa fall har det av naturliga skälvarit annan åklagare som har yttrat sig än den som hade hand ommålet i tingsrätten. Mitt intryck är att det ändå har fungeratväl. Man har slagit i register, och man har hört sig för. Vi hari de här fallen fått hyfsade yttranden.Enligt min mening borde man kunna överväga om man i LRV-målennär det gäller tidsfristen kan övergå till bestämmelse med kravom skyndsamhet. Man skulle alltså kunna hålla sig tilltidsfristen vid LPT-målen, men nöja sig med kravom skyndsamhet vid LRV-målen.Gunnar : Det är intressant att komma hit tilljustitieutskottet. Jag vill passa på att kort redovisa förRättsmedicinalverket, som jag företräder, i stället förgeneraldirektör , som tyvärr var förhindrad att komma.Rättsmedicinalverket () tillkom , när de sexstatliga rättsläkarstationerna och Statens rättskemiskalaboratorium slogs samman till en organisation. Den 1 oktober1991 tillkom ansvaret för rättspsykiatrin, dvs. de sex enhetersom då bedrev rättspsykiatrisk vård.I dag ser organisationen ut som bilden visar. De tidigarerättsmedicinska, rättskemiska och rättspsykiatriska enheternahar bildat avdelningar inom RMV. Man har försett myndigheten medett litet "regeringskansli" bestående av nio personer.I dag diskuterar vi rättspsykiatri, som bedrivs vid trestatliga enheter: , och samt påentreprenad av sjukvårdshuvudmännen i , ochVästerbottens läns landsting.Verksamheten omfattar tre statliga enheter och treentreprenörer. genomfördes totalt 530rättspsykiatriska undersökningar. Dessutom utfärdades drygt1500 § 7-intyg. RMV är också huvudman för verksamhetensbedrivande hos entreprenörerna, även om vi inte har någotanställningsförhållande med den personalen. Men rentutredningsmässigt och kvalitetsmässigt är det vi som håller iden verksamheten.Fram till kunde § 7-intyg utfärdas av istort sett vilken läkare som helst. Flertalet intyg skrevs ändåav läkare som var knutna till någon av de sex enheterna. Menockså läkare ute i landet utfärdade dessa intyg. De hade kanskeinte alltid den kompetens och erfarenhet som man kunde önska.Totalt utfärdades 1 800--1 850 § 7-intyg under förra året.Under föregående år ändrades förutsättningarna en hel del förden rättspsykiatriska undersökningsverksamheten. En nylagstiftning på RPU-sidan och på § 7-sidan infördes. Därutöverförändrades de organisatoriska förutsättningarna. Många inom denrättspsykiatriska undersökningsorganisationen anser nog att detvar ett ganska tufft år.En påtaglig förändring i den nya lagstiftningen var att denmaximalt tillåtna tiden för undersökning av häktade minskadesfrån . För undersökning av icke häktadegäller fortfarande sex veckor.Enligt de nya reglerna får de statliga undersökningsenheternabedriva rättspsykiatrisk vård endast så länge undersökningenpågår. Därefter skall den undersökte antingen återföras tillhäkte eller, om han är i behov av vård, överföras till hälso-och sjukvården.Socialstyrelsens tidigare uppgift att placera de vårdbehövandevid lämpligt sjukhus har upphört. I stället gäller nu attutredningsenheten skall ta kontakt medchefsöverläkaren på patientens hemort, som då formellt haransvaret för den undersöktes placering.I den proposition som föregick den nya lagstiftningen bedömdeman att antalet RPU skulle sjunka från tidigare 550--560undersökningar till omkring 500 undersökningar . Manräknade med en nedgång på . Så blev det också budgetåret1991/92, då det gjordes 502 undersökningar. Men har antalet undersökningar återigenbörjat att öka. Antalet rättspsykiatriska undersökningar harökat halvårsvis från 244 till 258 till 275.Beträffande den andra delen av verksamheten, § 7-intygen, hardet också skett en markant ökning. Bilden över §7-undersökningar är densamma som bilden över antalet RPU.Utvidgade intyg tillkom den 1 januari 1992.Det förutsattes att de utvidgade intygen skulle utgöra ca20% av det totala antalet intyg, men antalet är nu betydligthögre, mellan och . Domstolarna har använtden intygsformen i betydligt högre grad än vad man hadeförutsatt från början.Det har skett en radikal ökning totalt sett av antalet §7-intyg . Dessa intyg går alltså igenomRättsmedicinalverket eller genom entreprenörerna. var antalet 950 intyg. Med dagens kraftigautvecklingstakt utfärdas nu ca 200 intyg . Man kommeratt landa på ca 2300 intyg under detta budgetår.Inför tillkomsten av RMV behandlades den rättspsykiatriskaverksamheten och de problem som kännetecknade verksamheten rättså ingående. Det rörde sig då om att man inte kunde hållatiderna. Det tog innan man kunde påbörja enundersökning och att genomföra undersökningen. Dessa problem ärnu borta.På den översta delen av den här bilden kan man se väntetidenför intagning till rättspsykiatrisk undersökning av häktadeunder . Samtliga togs in under föreskriventid: . Två tredjedelar togs in redan inom tre dagar.Utredningstiden i fråga om häktade håller sig regelmässigtinom föreskrivna . Det gäller , medan avärendena tog . Man har fått begära anstånd inågra få fall. Frifots-undersökningarna görs regelmässigt , utom i några få fall, då man har begärt anstånddärför att man inte har kunnat påträffa vederbörande. Anståndenbeträffande de häktade rör så gott som uteslutande förhållandensom är relaterade till den intagne: sjukdom, obenägenhet attmedverka eller behov av en komplicerad specialundersökning somman är tvungen att vänta på.Vi har från andra talare hört flera exempel på att denrättspsykiatriska undersökningsverksamheten under de senasteåren avsevärt har effektiviserats. Denna positiva utvecklinghade givetvis inte varit möjlig utan ett uppoffrande ochhelhjärtat arbete från flertalet berörda inom organisationen.Men man har också haft god draghjälp av den nya lagstiftningen.Man har fått en ökad medvetenhet om att ökad kvalitet iundersökningsarbetet inte bara handlar om varje stavelse somstår i intyget. Även tidsfaktorn är en del avkvalitetskriteriet. Gränsen för när och i vilka fall man kanbegära anstånd är snävare. Samarbetsklimatet har avsevärtförbättrats mellan de olika enheterna. De hjälper varandra vidtoppar och kuperar varandras svårigheter.Den nya lagstiftningen ledde också till en väsentligt mindrebyråkratisk ordning när det gäller överflyttande avfärdigutredda patienter som skall omhändertas av sjukvården. Deflesta sjukvårdshuvudmän har ändrat inställning. De har nubetydligt lättare för att ta emot de patienter som ärsjukförklarade. Det sker numera betydligt färre överprövningar iRättsliga rådet, vilket också frigör platser i och med attklienterna inte behöver sitta kvar på undersökningsenheterna.Antalet överprövningar har halverats jämfört ,från 60 till 30.Som en effekt av dessa förhållanden har beläggningen vid destatliga undersökningsenheterna påtagligt minskat, även om detnu finns betydligt färre platser än det fanns när vi övertogverksamheten, eftersom avdelningen i avvecklades förraåret.Även med hänsyn till den fluktuation som förekommer när detgäller behovet av platser finns det en reservkapacitet vidvårdavdelningarna, främst i och i Uppsala.RMV har tagit initiativ till att försöka finna alternativaanvändningsområden för den disponibla vårdavdelningskapaciteten.Detta gäller alltså vårdavdelningskapaciteten, inteutredningskapaciteten i sig.Utgångspunkten för våra ansträngningar har varit att havårdavdelningar med hög säkerhetsstandard och välutbildadpersonal med stor vana att ta hand om personer med avvikandebeteende i kombination med kriminell belastning. Vi vet att detinom både kriminalvården och råder brist påenheter med dessa förutsättningar.Trots intensiva ansträngningar från såväl ledningen,myndigheten, som berörda avdelningschefer har vi intekunnat få till stånd en lösning för att på ett mer varaktigtsätt kunna fylla upp dessa platser. Vi gör emellertid fortsattaansträngningar i kontakterna med sjukvård och kriminalvård.Fängelseutredningen har varit på besök. Det diskuterades då hurman skall kunna finna de intressenter som kan behöva de resurseri form av kompetens och säkerhet som vi kan stå till tjänst med.Jag vill säga några ord om hur § 7-verksamheten är organiseradefter , sedan vi tog över ansvaret för den.Domstolarna tar alltid kontakt med någon av de sexundersökningsenheterna när de vill ha ett § 7-intyg utfärdat. Debehöver alltså inte längre gå till resp. läkare och själva sökaupp dem, utan de vänder sig till undersökningsenheterna, där defår ett namn på en läkare och undersökningen utförd antingen avundersökningsenhetens egna läkare eller av någon av de 35 läkareute i landet, som vi har kontrakt med. Det gäller då att ha enorganisation som gör att avstånden till de berörda inte blir förlånga.Vi har alltså kontrakt med 35 läkare, som det är meningen attvi skall ha kontakt med , då vi anordnarutbildning, uppföljningssamtal och diskussion om aktuellaproblem. Vi har också en god uppföljning med en månatligstatistik som bygger på inhämtande av uppgifter om hur de 35läkarnas undersökningsverksamhet bedrivs, vilka resultat dekommer fram till osv.Jag vill avsluta med att nämna några problemområden. De treproblemområdena för oss -- sett från administrativ synpunkt --är för det första att lagstiftningen inte medger att RMVbedriver rättspsykiatrisk vård efter avslutad undersökning, ävenom patienterna finns kvar på undersökningsenheterna, en delkortare tid, en del . Vi kan alltså inte bedrivatvångsvård under den tiden.Om det uppkommer en akut situation, är man hänvisad till attta kontakt med resp. landsting i närheten -- en ordning som inteär speciellt lyckad. Detta problem togs också upp vid denutskottsbehandling som skedde innan denna lagstiftningstadfästes. Men man beslöt att det skulle vara på det här viset,eftersom man var rädd att om utredningsenheterna hade rätt attbedriva rättspsykiatrisk vård efter undersökningen, skulle detleda till ett status quo och patienterna bli kvar alltför länge.Därmed skulle de gamla problemen finnas kvar. Jag tror att denfarhågan är överdriven. Det hade varit bra om man åtminstonekunde få en begränsad rätt att bedriva rättspsykiatrisk vårdefter undersökningen. Detta har tagits upp i våranslagsframställning för det här året.För det andra: De flesta huvudmän tar numera lojalt hand omsina patienter som är dömda till vård -- och även långt innan deär dömda. Bara det att vi har förklarat att en patient är ibehov av rättspsykiatrisk vård gör att de flesta huvudmän tarhand om sina patienter. Men det finns ett antal landsting sominte gör på det här sättet, och det medför att det finns en delpatienter som blir kvar på enheterna. Vi har då velat ta ut enrimlig avgift för dessa patienter -- det gör entreprenörernagentemot sina kolleger -- men vi har inte rättatt göra det.För det tredje: står vi med en viss reservkapacitet somvi inte har hittat intressenter för. Vi känner ett visstsamhällsekonomiskt ansvar för att denna resurs utnyttjas på ettvettigt sätt, särskilt som vi vet att det är en bristresurs. Detär ett aber med de gränser som sätts upp i samhället. Vi har,som sagt, kontaktat och andra, och jaghoppas att vi skall finna en lösning.Martin : Jag förmodar att alla närvarande är medvetnaom den revolution som har ägt rum inompsykiatrin och inom det här området. För ett tjugotal år sedanhade vi inom psykiatrin i nära40000 vårdplatser -- en medelstor svensk stad. finns det14000 platser. var det fortfarande istorleksordningen 10000 tvångsintagna. ligger densiffran oväsentligt över 2000. Det är en oerhörd förändringsom har skett.Gunnar redogjorde för en om möjligt ännu störreförändring, i varje fall om man beaktar den korta tid undervilken förändringen har ägt rum. Särskilt i detta hus vet ni juhur många utredningsmän, -kvinnor och -grupper som sedan1940-talet har förbrukats när det gäller frågan om att ta redapå varför den rättspsykiatriska organisationen inte har kunnatfylla sin uppgift, att inom rimlig tid genomförarättspsykiatriska undersökningar. Detta problem tillhör detförgångna. Samtliga undersökningsklienter är intagna under envecka, vilket vi trodde var omöjligt. Vi troddeatt det skulle ta att nå detta resultat, men detär alltså redan nått. Flertalet, två tredjedelar, är intagnainom loppet av och utredningarna genomförs inomlagstadgad tid. Jag ville bara säga att det är en fantastiskrevolution som har skett.Det har alltså införts en ny lagstiftning. Det har kommit inen ny intressent i vården, nämligen domstolarna.Förvaltningsdomstolarna hade tidigare att göra medutskrivningsnämnderna. Det är klart att detta naturligtvis harvarit en revolution för båda parter. För oss chefsöverläkare hardetta inneburit en betydande förändring i arbetsbelastningen. hade man relativt informella kanaler. Detvar inte särskilt mycket skrivarbete. går det åt mycken tidtill detta. Det sades från att man använder 8--12 timmarom dagen till skrivarbete. Det är klart att läkaren skallmedverka i förarbetet och till att skriva ansökningar. Det haralltså skett en mycket stor förändring.Från min horisont sett var det väl också en kulturkrock förlänsrätten att bli inblandad i vården. Det skedde nog inte utankonvulsioner. Det är en sak när det gäller personer som ärrelativt friska, men vi har ju också hand om gravt psykisktstörda individer, som lever i en helt annan verklighet än vad vigör. Detta var nog en ny erfarenhet för länsrättens ledamöter,som med darrande knän och mjuka knäveck äntrade våra lokaler föratt möta våra patienter, vilka också i denna situation av ochtill kan uppträda rätt så aggressivt. Det har ju varit enövergångstid, men går det bra.Jag personligen tackar dock att jag jobbar på ettsjukhus och i ett landsting, där jag får lov att jobba medhuvudsakligen en ordförande och med en uppsättning individer idomstolen. Jag slipper alltså att leva i ett vandrarhem när detgäller personer, ordförande och olika nämndemän. Det gör detmycket lättare för mig som yrkesperson. Jag skattar mig ocksålycklig över mina patienter, för vilka det naturligtvis är enoerhörd fördel att det är en personkontinuitet i dessasammanhang. Jag vet att andra har en annan uppfattning om detta.Jag deklarerar min uppfattning, som grundar sig på att jag serhur mina patienter reagerar i den här situationen.I samarbete med utskrivningsnämnden var vi vana vid att ha enföredömlig personkontinuitet. Den har vi -- visserligen inte ijämförbarhet med utskrivningsnämnden -- i stora stycken ändåfått lov att bibehålla.Det kommenterades här att likheten ifråga om länsrätternas agerande när det gäller anlitande avjuridiskt biträde och sakkunniga nog inte har konvergerat, utansnarare har divergerat, jämfört med hur det tidigare var. Jaglägger inte några värderingar i detta, utan jag konstaterar baraatt så har det blivit under det första året.Det efterlystes exempel på ytterligare problem. Visst finnsdet en del problem. När en person döms till vård enligt LRV, ärdet som bekant vårdbehovet som avgör vårdtidens längd. En personsom har begått ett mycket allvarligt brott kan då komma ut eftermycket . Så länge vi har den här ordningen kommer detatt vara så.Typexemplet från min egen verksamhet är en kvinna som harförlösts och skickats hem 3. 4 utvecklar hon ettförvirringstillstånd, och 5 slänger hon ut sin nyföddababy genom fönstret på femte våningen. Det rör sig då om ettmord eller dråp i juridisk mening. Kvinnan anhålls och hämtas avpolisen, som upptäcker att hon är sjuk.