bet · GH01JoU9 · 1993-12-02 00:00:00 — Det anförda innebär attutskottet ansluter sig till regeringens förslag och avstyrkermotion Jo8 yrkandena 1 och 4 i den mån motionsyrkandena intekan anses tillgodosedda.Utskottet finner inte anledning att tillmötesgå motion Jo6yrkande 1 om ändring av de generella direktiven för statligautredningar och kommittéer. Utskottet utgår från att deutredningar som har anknytning till miljövården också kommer attgöra en bedömning av miljökonsekvenserna av sina förslag.Motionsyrkandet avstyrks således.Enligt naturvårdsplan för är antaletskyddade områden när det gäller sjöar, vattendrag och marinamiljöer mycket begränsat. Vissa miljöer är skyddadedärför att de är belägna i anslutning till skyddsområden påland. Även vissa fågelsjöar och ett fåtal forssträckor iJämtland och är skyddade med stöd avmiljöskyddslagen som s.k. miljöskyddsområden. I sammanhanget kanockså nämnas det skydd våra orörda älvar åtnjuter enligtnaturresurslagen, vilket är av stor betydelse för den biologiskamångfalden, bl.a. den naturligt reproducerande laxen. Det kanemellertid konstateras att kunskapen om skyddsbehoven inom månganaturtyper, bl.a. sjöar och vattendrag, ännu är mycketotillfredsställande och behöver förstärkas. Härvidlag villutskottet erinra om det programarbete som isamarbete med () har inlett fören riksomfattande inventering av dessa naturtyper(dir. 1993:86). Utskottet vill även erinra om att detkalkningsprogram som pågår byggs ut successivt,framför allt i inland och fjälltrakterna. Programmetomfattar för /94 ca . Med detanförda finner utskottet att syftet med motion Jo10 yrkande 3 iallt väsentligt kan anses tillgodosett. Motionsyrkandet bör inteföranleda någon vidare åtgärd från sida.Sektorsansvarets tillämpningPropositionenEn fortlöpande dialog mellan miljö- och sektorsmyndigheter ochföreträdare för näringar är enligt miljöministern av centralbetydelse för naturvårdsarbetet.Miljöministern framhåller som viktigt att skilja mellan detansvar som kan åvila näringen inom olika ekonomiska verksamheteroch den ansvarsfördelning som bör råda mellan miljömyndigheteroch sektorsmyndigheter. Själva kärnan i sektorsansvaret ärnäringens ansvar för att medverka till en ekologiskanpassning av sin verksamhet i syfte att uppfylla miljömålen.Sektorsmyndigheternas roll i naturvårdsarbetet är att tainitiativ till insatser och åtgärder, utarbeta sektorsplaner förgenomförande av åtgärder, tillsammans med näringen genomföraåtgärder, följa upp resultaten och avge återkommandemiljörapporter samt sprida kunskap och utbildning inom näringenom åtgärder och mål. Miljömyndigheternas främsta uppgift äratt ange de övergripande målen och utvärdera sektorernas arbete.Vidare har miljömyndigheterna viktiga uppgifter inomnaturvårdsområdet, t.ex. ansvar för avsättande av skyddsområdenoch köp av miljötjänster. Det bör framhållas attmiljömyndigheterna har det övergripande ansvaret för att samlatutvärdera utvecklingen på miljöområdet och att uppmärksamma nyahot. Miljömyndigheterna skall ha en pådrivande roll imiljöarbetet och kan i denna roll föreslå övergripande insatserinom olika sektorers verksamhetsområden som kan föranledas av deolika miljöhoten. Det är enligt miljöministern mot dennabakgrund viktigt att det finns en löpande dialog och en klaransvarsfördelning mellan sektorsmyndigheterna ochmiljömyndigheterna. Det ankommer på berörda myndigheter attupprätthålla och vid behov vidareutveckla dialogen.Miljöministern konstaterar att arbetet med att bevara denbiologiska mångfalden bör bygga på insikten att mångfald är enförutsättning för ekosystemens långsiktiga produktionsförmåga.Därför är en utveckling av brukningsmetoder inom de areellanäringarna som bygger på de ekologiska förutsättningarna ennödvändighet.MotionernaEnligt motion Jo8 (s) yrkande 2 bör sektorsansvaret inomjordbruksnäringen öka. Detta bör ske genom införande av enkvalifikationsgräns under vilken ersättning inte utgår enligtreglerna för intrångsersättning.I motion Jo202 (m) redovisas vissa svårigheter som uppstår förlantbrukare i samband med att åtgärder planeras för omställningav jordbruket. Det förekommer enligt motionen att ett positivtförhandsbesked från ansvarig myndighet förvandlastill ett besked om att ersättning vägras med hänsyn tillnaturvårdens och/eller kulturmiljövårdens intressen.Motionärerna anser det oskäligt att en myndighet skall kunnatvinga en lantbrukare att fortsätta en odling som han anserolönsam eftersom han velat ställa om produktionen på denaktuella arealen. Ett sådant agerande sätter rättssäkerheten urspel. Anledningen är en oklar tolkning av begreppet "pågåendemarkanvändning". Regeringen måste omgående ta initiativ lagändring så att rättsläget blir klarlagt. En lantbrukaremåste ha rätt till ersättning när han förbjuds att plantera skogeller anlägga energiskog på åker, äng eller betesmark. Skulleskogsplantering eller anläggning av energiskog vara den mestrealistiska åtgärden och den förbjuds riskerar lantbrukaren attgå miste om arealersättningen.Motionären i motion Jo673 (s) anser attskogsvårdsmyndigheterna bör kunna ålägga markägare att avlägsnataggtråd och utöva tillsyn inom områden som inhägnats medtaggtråd.Utskottets övervägandenHösten 1986 anförde jordbruksutskottet i ett yttrande tillbostadsutskottet följande när det gäller ersättningsfrågor medanledning av följdlagstiftningen till bl.a. den nya plan- ochbygglagen (PBL) och naturresurslagen. Av hänsyn till allmännanatur- och miljövårdsintressen förväntas markägare ochrättighetshavare hålla skog och jordbruksmark i ett visst skickutan att för den skull göra anpråk på ersättning. Dessahänsynstaganden kan oftast ingå som ett normalt led i driften avdet aktuella företaget. I den mån förelägganden eller förbudmeddelas i det enskilda fallet torde åtgärden oftast hamarginell betydelse. Vad beträffar den sammanlagda effekten avrestriktioner resp. enligt olika lagarframhöll utskottet att det även i detta fall bör råda enighetmellan naturvårdslagen och PBL och förordade att en regel oms.k. ackumulerad skada förs in i 26 § naturvårdslagen(prop. 1986/87:90, BoU1, JoU4y, rskr. I samband medbehandlingen av propositionen om en ny skogspolitik våren 1993hade utskottet förnyad anledning att uttala sig i frågan(prop. 1992/93:226, JoU15, rskr. Utskottet anslöt sigtill jordbruksministerns bedömning och konstaterade att, ienlighet med beslut om skogsbrukets kostnadsansvar förmiljövården, skogsbrukets ökade ansvar för naturmiljön bör kunnatillgodoses inom ramen för sektorsansvaret. Förvaltande avnaturen och den biologiska mångfalden bör bli ett normalt inslagi verksamheten och i princip inte förutsätta statliga bidrag.Enligt nuvarande lagstiftning skall markägaren alltid svara förden kostnad som motsvarar ett intrång upp till den s.k.kvalifikationsgränsen, och underlaget för beräkningen av dennagräns bör begränsas. Bagatellartade intrång skall inte läggastill grund för ersättning. En höjning i övrigt avkvalifikationsgränsen för ersättning kan inte göras utan att manfrångår det grundläggande riksdagsbeslutet omersättningsprinciperna. Utskottet tar dock i detta sammanhanginte ställning till motion Jo8 yrkande 2 utan har beslutat attbehandla motionsyrkandet i annan ordning.Med anledning av motion Jo202 vill utskottet inledningsvisunderstryka att föreskrifter som ger rätt till ersättning förintrång i pågående markanvändning endast kan meddelas med stödav de lagar som innehåller uttryckliga bestämmelser om sådanaintrång -- bl.a. naturvårdslagen och skogsvårdslagen. Sådanaersättningsfrågor uppkommer ofta i samband med t.ex. inrättandeav naturreservat och handlar i dessa fall vanligen om förbudeller inskränkningar i fråga om markanvändningen i jordbruket.Motionärerna tycks åsyfta dels de situationer då en viss åtgärdinte bedöms vara berättigad till stöd enligt författningarna omomställnings- och anläggningsstöd m.m. till jordbrukare, dels desituationer då förbud meddelas att vidta en vissomställningsåtgärd. Den omständigheten att omställningsåtgärdeninte berättigar till statlig ersättning kan dock inte betecknassom ett ersättningsberättigat intrång i pågående markanvändning.När en omställningsåtgärd innebär att mark tas ur produktionskall anmälan göras enligt 4 § lagen om skötsel avjordbruksmark. Enligt 6 a § i lagen kan föreskrifter meddelasi fråga om skyddet av odlings- och kulturlandskapet samt växt-och djurlivet. Föreskrifterna får inte vara så ingripande attpågående markanvändning avsevärt försvåras. Inte heller i dessafall blir således ersättningsfrågan aktuell. Det anses inteheller möjligt att med stöd av skötsellagen ålägga enlantbrukare att vidta aktiva åtgärder för att upprätthålla enviss produktion eller odling. Det bör dock understrykas attlagen om skötsel av jordbruksmark ursprungligen innehöll enbestämmelse om tillståndsplikt i samband med att jordbruksmarktogs ur produktion. I anslutning till det livsmedelspolitiskabeslutet ändrades lagen bl.a. så till vida atttillståndsplikten ersattes med en anmälningsplikt(1989/90:JoU25, prop. 1989/90:146 s. 189 f.). Syftet med dennaåtgärd var närmast att underlätta omställningsarbetet.Anmälningsskyldigheten enligt skötsellagen syftar till att gesamhället en möjlighet att reagera om natur- ellerkulturmiljövärden hotas till följd av att brukaren har föravsikt att t.ex. plantera skog på marken.Bestämmelserna om omställningsstöd m.m. har utformats så attde innehåller regler om hänsyn till naturvårdens ochkulturmiljövårdens intressen och att prövningsmyndigheterna harmöjlighet att i fråga om omställd areal meddela föreskrifter ommarkens skötsel och om hur avkastningen får användas. detaljföreskrifter gäller särskilda regler omåkermarken är belägen i ett område som prioriteratför landskapsvård. I dessa fall får en omställningsåtgärd integodkännas förrän skriftligt förhandsbesked lämnats om attåtgärden kan godtas (SJVFS 1991:5). Även om det inte direktframgår av berörda författningar förutsätts det att föreskrifterav nu angivet slag inte får vara så ingripande attmarkanvändningen avsevärt försvåras.I det livsmedelspolitiska beslutet framhölls attsamhället borde ta ett ökat ansvar för att den mark somöverfördes till annan användning även i fortsättningen höllshävdad. Detta kunde ske t.ex. genom att träffadeavtal med den berörda brukaren om viss ersättning för detlandskapsvårdande arbetet. Särskilda medel avsattes i beslutetför sådana landskapsvårdande åtgärder (1989/90:JoU25).Även i samband med det miljöpolitiska beslutet år 1991genomgick skötsellagen vissa förändringar (prop. 1990/91:90s. 398 f., JoU30). I samband härmed ändrades även 20 §naturvårdslagen så att gavs möjlighet att förbjudaett arbetsföretag som är föremål för samråd enligt dennaparagraf. Det underströks därvid att förbudsmöjligheten baraborde utnyttjas i fråga om områden som var särskilt skyddsvärdaoch när ett områdesskydd enligt andra bestämmelser inaturvårdslagen inte framstod som lämpligare. Normalt borde inedläggningsfallen behovet av skydd för naturmiljön kunnabeaktas genom att brukaren och som en följd avsamrådet kom överens om vilka naturvårdshänsyn som skulle tasoch om en eventuell ersättning för fortsatt brukande. Om enöverenskommelse inte kunde nås och det framstod som nödvändigtatt förhindra t.ex. en skogsplantering ansågs bestämmelserna omnaturreservat inte lämpade för denna situation (seprop. s. 400). Enligt borde ettförbud mot skogsplantering i princip medföra rätt till ekonomiskersättning (SOU 1990:38 s. 95).Enligt uppgift från och Jordbruksverketfinns det vissa olikheter mellan länsstyrelsernas praxis vidtillämpningen av 20 § naturvårdslagen. Olikheterna hänför sigtill tolkningen av begreppet "pågående markanvändning" vidöverföring av till skogsmark. Vissa länsstyrelser anserdet vara ändrad markanvändning att plantera skog på ,vilket innebär att ersättningsfrågan inte blir prövad avlänsstyrelsen. Andra länsstyrelser har motsatt uppfattning. Medanledning härav har utskottet inhämtat yttranden i frågan frånNaturvårdsverket, , länsstyrelserna i ,, , och samtfrån . En sammanställning avyttrandena finns med som bilaga till detta betänkande.Sammanfattningsvis ger yttrandena vid handen attNaturvårdsverket anser skogsplantering på innebäraändrad markanvändning och att således ett förbud i frågan intemedför rätt till ersättning medan anser attskogsplantering på såväl åker- och kultiverad betesmark somnaturbetesmarker utgör ett led i pågående markanvändning. LRFdelar detta synsätt. Länsstyrelserna intar olika ståndpunktermen anser ett klarläggande i frågan angeläget. Det har slutligenkommit till utskottets kännedom att en skrivelse från LRF ifrågan bereds i regeringskansliet.I likhet med remissorganen finner utskottet rådande osäkerheti tolkningen av begreppet "pågående markanvändning"otillfredsställande. Regeringen bör därför återkomma tillriksdagen med ett sådant klarläggande att önskvärd enhetlighet irättstillämpningen kan åstadkommas. Härvid bör regeringen beaktade synpunkter utskottet här redovisat. Vad utskottet anfört medanledning av motion Jo202 bör ges regeringen till känna.Motion Jo673 tar upp problemet med taggtråd som ligger kvar imarkerna till skada för djur och miljö. Eftersom taggtråd idetta fall betecknas som järnskrot, kan miljö- ochhälsoskyddsnämnd enligt 23 och 24 §§ naturvårdslagenförelägga den som skräpar ned i naturen eller på annat sätt äransvarig för nedskräpningen att ställa platsen i ordning.Utskottet finner därför att motion Jo673 inte påkallar någonytterligare åtgärd från sida.Bevarande av biologisk mångfald inom olikasamhällssektorer m.m.PropositionenUnder bör det enligt miljöministern läggas enökande vikt vid att främja en miljöanpassning av verksamheteninom olika samhällssektorer. Att inrätta skyddade områden ärviktigt även i fortsättningen. Behovet av att avsättaytterligare skyddade områden är stort i , särskilt inomskogslandskapet.Inom jordbruket måste brukningssystem som värnar om denbiologiska mångfalden i jordbrukslandskapet upprätthållas.Bevarandeaspekter på jordbrukslandskapet kommer därför naturligtatt innefatta såväl kulturhistoriska aspekter som den biologiskamångfalden. Hänsynsregler och biotopskydd i kombination medekonomisk ersättning torde vara det sätt som bäst bevarar dessavärden. Bevarande av genetiska resurser är av central betydelseför att åstadkomma en hållbar utveckling i jordbruket. Ettminskat beroende av kemiska bekämpningsmedel och andrainsatsprodukter förutsätter troligen ökade insatser förförädling som ger inbyggd resistens hos grödorna och förbättratupptag av näringsämnen. En ändring av brukningsmetoderna genombl.a. fortsatt övergång till s.k. ekologisk odling är också avcentral betydelse för att åstadkomma en hållbar utveckling inomjordbruket.Strategin inom skogsbruket präglas av bruk av ett"naturligt" ekosystem. Målsättningen är att anpassa brukningentill naturtillståndet och skogsekosystemens naturligaföryngringsprocesser. I skogslandskapet bör strategin bygga påen kombination av ett naturvårdsanpassat skogsbruk, vissaminimiregler för skydd av särskilt känsliga biotoper ochinrättande av naturreservat och andra skyddade områden.Strategin inom rennäringen bör enligt miljöministernkännetecknas av en anpassning till den varierande tillgången påbete som styrs inte bara av ekologiska förutsättningar, utanockså av hänsynen till andra samhällsintressen, t.ex.skogsbruket.Den ledande principen för fisket bör vara attresursnyttjandet inte överstiger ekosystemets produktionsförmågamed hänsyn tagen till de naturliga fluktuationerna iresursunderlaget. Förvaltande av biologiska resurser i hav ochsjöar försvåras främst av två anledningar. Både uppskattningenav effekterna av resursutnyttjandet och beräkningarna avresursunderlaget är osäkra eftersom våra kunskaper om deakvatiska ekosystemen är relativt dåliga. Som alltid vidbeslutsfattanden på grundval av ett ofullständigtkunskapsunderlag är det viktigt att försiktighetsprincipentillämpas med stor noggrannhet. De internationella dimensionernainom området, med överenskommelser om fiskekvoter inomgemensamma fiskeområden, ställer också särskilda krav påresursförvaltningen. Målen för natur- och miljömålen inomfiskets område är att fisk och skaldjur och derasnäringsorganismer skall bevaras i livskraftiga, naturligtreproducerande bestånd.Grönområden utgör inte enbart viktiga rekreationsområden utanär också livsmiljö och spridningskorridorer för djur och växteroch hyser ofta stora kulturvärden. När det gällermarkanvändning för bebyggelse och infrastruktur framhållerdärför miljöministern att tätortsplanering ochbebyggelselokalisering måste bygga på insikten om betydelsen avekologiska strukturer.Som en i sammanhanget viktig fråga nämner miljöministern debetydande arealerna längs vägarna. Vägkanter somhålls öppna har uppskattats till ett par hundra hektar mark ochkallas landets i särklass största areal av "ogödsladslåttermark". som vägar fungerar somspridningsbarriärer för en del organismer utgör despridningskorridorer för vissa växter och djur. Eftersom denbiologiska mångfalden härigenom påverkas såväl positivt somnegativt av vägnätet är det viktigt att inte enbart läggatrafiksäkerhetsaspekter på skötseln av vägens närområde.Kunskaperna om hur skötseln av vägkanterna skall bedrivas föratt gynna den biologiska mångfalden bör utvecklas ytterligare.Vägverket bör därför ges i uppdrag att i samråd medNaturvårdsverket identifiera och föreslå ett program för skötselav vägrenar med en artrik och mångformig växtlighet i syfte attpå ett konkret sätt ta ansvar för den biologiska mångfaldensbevarande inom sitt verksamhetsområde.Miljöministern konstaterar att det kommunala engagemangeti naturvårdsarbetet har ökat på ettbetydande sätt. När det gäller inrättande av naturreservat villmiljöministern särskilt framhålla möjligheterna tillsamfinansieringslösningar mellan kommuner och staten för attskydda värdefulla naturområden, som han anser bör kunna användasi större utsträckning. Samfinansiering kan också vara ett brasätt att stödja frivilligorganisationernas naturvårdsengagemangnär det gäller att skydda och i vissa fall sköta värdefullanaturområden. De arbetsmarknadspolitiska satsningar som görsbör enligt miljöministern bl.a. kunna användas för ett fortsattoch ökat kommunalt engagemang och ansvarstagande inaturvårdsarbetet.Övrig samhällsverksamhet har också betydande inverkan påden biologiska mångfalden. Som exempel kan nämnasenergiutvinning, industriproduktion och transporter. Det kommeratt krävas kraftfulla nationella insatser kombinerade medinternationellt samarbete för att minska de oftagränsöverskridande problem dessa verksamheter orsakar.Sammanfattningsvis anser miljöministern att bevarande ochhållbart nyttjande av biologisk mångfald skall bygga på enhelhetssyn vad gäller olika åtgärder och en ödmjuk attityd tillfrågornas komplexitet. En ökad tyngd läggs på att främja enmiljöanpassad utveckling inom olika samhällssektorer, kombineratmed insatser för att restaurera skadade miljöer och skyddaområden med höga natur- och kulturvärden. Miljöministern villunderstryka behovet av en fortlöpande utvärdering avmåluppfyllelsen inom olika samhällssektorer.MotionernaMinst av skogsmarken bör enligt motion Jo621 (s) avsättasför att rädda den biologiska mångfalden och skogsvårdslagenformuleras så att skogsbruket bedrivs utifrån lokalaförutsättningar, som planeringen sker utifrån ettstörre ekologiskt landskapsperspektiv. En informationskampanjför livsmedelskonsumenter och -producenter om ett mer ekologisktinriktat jordbruk efterlyses i motion Jo7 (v) yrkande 1. Imotionens yrkande 11 begärs en utredning om hur kraftverksgatorskall kunna användas för att bevara biologisk mångfald.Utskottets övervägandenSom anförs i propositionen bör det under de närmaste årenläggas en ökande vikt vid att främja en miljöanpassning avverksamheten inom olika samhällssektorer. Detta innebär bl.a.att bevarandeaspekterna inom jordbrukslandskapet naturligtkommer att innefatta såväl kulturhistoriska aspekter som denbiologiska mångfalden. Dessa värden torde enligt utskottetsmening bäst tillgodoses genom hänsynsregler och biotopskydd ikombination med ekonomisk ersättning. En ändring avbrukningsmetoderna genom bl.a. fortsatt övergång till s.k.ekologisk odling är också av betydelse för att åstadkomma enhållbar utveckling inom jordbruket. Som utskottet ovan (s. 9)anfört jämställs i skogspolitiken numera miljömålet medproduktionsmålet, och strategin inom skogsbruket präglas av brukav ett "naturligt" ekosystem. Målsättningen är att anpassabrukningen till naturtillståndet och skogsekosystemens naturligaföryngringsprocesser. I likhet med miljöministern finnerutskottet att strategin för skogslandskapet bör bygga på enkombination av ett naturvårdsanpassat skogsbruk, vissaminimiregler för skydd av särskilt känsliga biotoper ochinrättande av naturreservat och andra skyddade områden. Det börunder läggas en ökande vikt vid att främja enmiljöanpassning av verksamheten inom olika samhällssektorer.Skogsvårdsstyrelsernas utveckling av regionala mål för bevarandeav biologisk mångfald bör genomföras i samarbete medlänsstyrelserna.Att inrätta skyddade områden är viktigt även i fortsättningen.Som utskottet uttalade är behovet av att avsättaytterligare skyddade områden stort i , särskilt inomskogslandskapet. , när praktiska erfarenheter vunnits avden nya skogspolitiken ansåg utskottet att det kan vara lämpligtatt formulera ett riktvärde för reservatsbildningen på långsikt. Det kan inte uteslutas att en nivå i storleksordningen5 % av den produktiva skogsmarken nedanför skogsodlingsgränsenkan vara nödvändig att avsätta. Utskottet ansåg det emellertidknappast meningsfullt att göra en närmare bestämning avarealen (1992/93:JoU15). Slutligen kan tilläggas att, enligt vadutskottet erfarit, arbetar med de föreskriftersom föranleds av de ändrade reglerna i 30 och 31 §§skogsvårdslagen (1979:429, ändrad SFS 1993:553) och som berörhänsynen till bl.a. naturvården och kulturmiljövården. Av detanförda finner utskottet att syftet med motion Jo621 i alltväsentligt kan anses tillgodosett utan någon vidareåtgärd.För att bevarandeaspekterna inom naturvården skall få avseddeffekt krävs ökad information om det nya biotopskyddet. riktas betydande informationsinsatser inom naturvårdsområdettill markägare och brukare. Bl.a. genom kampanjerna Rikare skogoch Kulturmiljövård i skogen bedriver enomfattande informations- och utbildningsverksamhet inom sittområde. Utskottet har inhämtat att Skogsstyrelsenden inledde en riksomfattande inventering avbiotoper i det privata småskogsbruket. Inventeringen avser helalandet och beräknas täcka av skogsarealen. Man arbetarenligt en fyraårsplan och har för ändamålet avsatt 76 miljonerkronor. Frågan kräver givetvis också ett fortsatt nära samarbetemellan , och föratt utveckla och utvärdera biotopskyddet, ochRiksantikvarieämbetet bör från sina utgångspunkter ges möjlighetatt delta i utvärderingen. Som utskottet tidigare i dettabetänkande konstaterat är kunskaperna om vissa biotoper ännubegränsade. Det är därför av vikt att arbetet med inventeringarinom olika sektorer fortsätter. Utskottet utgår från att defrågor som tas upp i motion Jo7 yrkande 11 i det sammanhangetkommer att få sin belysning utan någon vidare åtgärd frånriksdagens sida. Motionsyrkandet avstyrks i den mån det inte kananses tillgodosett.Enligt vad utskottet erfarit har , , Samodlarna (SAMS) och den s.k.10 % kampanjen i en skrivelse tillJordbruksdepartementet begärt ekonomiskt stöd för information omekologisk odling. Skrivelsen bereds i . Med detanförda avstyrker utskottet motion Jo7 yrkande 1 i den månmotionsyrkandet inte kan anses tillgodosett.Mål för naturvårdsarbetetPropositionenArbetet med att utveckla mätbara mål bör fortsätta. De avriksdagen fastlagda övergripande målen för naturvårdsarbetet böromsättas i mätbara mål så att miljöarbetet kan utvärderas. Målenbör brytas ned i praktiskt genomförbara enheter som kantillämpas inom olika samhällssektorer och på regional och lokalnivå.