bet · GG01FiU30 · 1993-05-27 00:00:00 — För det första innebär konkurrens att pris- ochmarknadsmekanismen får större genomslag och därmed en mer effektivresursallokering i ekonomin. För det andra pressar konkurrens till eneffektivare resursanvändning.Förutsättningarna för större konkurrens har förbättrats i flera avseenden.Ett flertal marknader har avreglerats eller kommer att avregleras och därmedöppnas för konkurrens. Det gäller t.ex. flyg, post- och telekommunikationer ochelmarknaden. Konkurrenslagstiftningen skärps i och med den nya konkurrenslagensom införs från den 1juli 1993. Den innebär bl.a. att flerakonkurrenshämmande åtgärder blir direkt förbjudna. kommer attmedföra att en större del av ekonomin öppnas för internationell konkurrens.Formerna för offentlig upphandling förändras, så att denna i ökad utsträckningmåste ske i konkurrens.Reformeringen av socialförsäkringarna är en viktig del av saneringen avstatsfinanserna. Osäkerhet huruvida den långsiktiga budgetutvecklingen är underkontroll påverkar räntenivån och därmed investeringarna. De förändringar isocialförsäkringssystemet som innebär lägre statsutgifter bidrar till att ökaförtroendet för den svenska valutan och leder nu till att räntenivån successivtpressas ned. Ett ökat förtroende i detta avseende för den svenska ekonomin kandärför ses som ett bidrag till en högre tillväxt genom att skapa ett bättreinvesteringsklimat. I kalkylen för perioden --1998 har beslutadeförändringar beaktats, liksom aviserade besparingar. Fortsatta reformer avpensionssystem, sjuk- och föräldraförsäkring bör innebära att det långsiktigastrukturella budgetunderskottet reduceras mer än vad kalkylen indikerar ochdärmed bidrar till att ytterligare stärka förtroendet för den svenska ekonomin.Den reviderade nationalbudgeten och partimotionernaI partimotionerna Fi92(s), Fi93(nyd) och Fi94(v) reses inga allvarligainvändningar mot de i kompletteringspropositionen redovisade prognoserna. Imotionerna Fi92(s) och Fi94(v) presenteras alternativaförsörjningsbalansprognoser. Dessa bedömningar har emellertid utarbetats underden förutsättningen att den ekonomiska politiken ges en inriktning som avvikerfrån den som förordas av regeringen.De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politikenDen förda ekonomiska politikenDen svenska ekonomin är inne i en svår kris. Den lågkonjunktursom flertalet industriländer nu genomgår har slagit särskilt hårt mot Sverige.Oförmågan att komma till rätta med både struktur- ochstabiliseringspolitiska problem i vår ekonomi har skapat obalanser som i ettkonjunkturperspektiv är svårhanterbara med traditionella ekonomisk-politiskamedel.En rad steg har emellertid tagits för att rätta till de strukturella bristersom har präglat den svenska ekonomin. Skattereformen,beslut om energipolitiken och förhandlingarna om samt ansökan ommedlemskap i är åtgärder som vidtogs under den förra mandatperioden. Efterregeringsskiftet har omfattande sanerings- och förnyelsearbeteninletts. Åtgärder har genomförts för att stimulera konkurrensen i alla delar avekonomin, för att stärka tillväxtkraften genom ett investeringsprogram somförbättrar den svenska infrastrukturen och för att befrämja sparandet för ökadenskild kapitalbildning. Genom denna inriktning av den ekonomiska politiken hargrunden lagts för en exportledd expansion av den svenska ekonomin. Som framgåttav det tidigare avsnittet i betänkandet om den svenska ekonomins utvecklingväntas också en betydande ökning av exporten och nästa år.Som framhålls i propositionen är det främsta stabiliseringspolitiskaproblemet den låga tillväxten och den höga arbetslöshet som denna leder till.Regeringens politik för att skapa nya arbetstillfällen måste därför bygga på enkombination av kraftfull tillväxtpolitik och sanering av de offentligafinanserna. Finans- och penningpolitiken måste inriktas på att bibehålla en låginflationstakt. Detta är en förutsättning för en långsiktigt god ekonomiskutveckling med stabil växelkurs, varaktigt lägre räntor, hög tillväxt ochtryggad sysselsättning.Budgetunderskottet för såväl innevarande budgetår som för /94beräknas ligga nära . Motsvarande ökning av statsskuldenuppskattas till upp emot resp. . Denbetydande omfattningen av den statliga upplåningen och det mycket storabudgetunderskottet innebär en hård restriktion på den ekonomisk-politiskahandlingsfriheten.Utskottet vill understryka att den allvarligaste konsekvensen av denekonomiska krisen är den höga arbetslösheten. En hög arbetslöshet under långtid ökar risken för bestående långtidsarbetslöshet och en omfattande utslagningfrån arbetsmarknaden. En sådan utveckling måste förhindras. Utskottet delar denuppfattning som framförs i propositionen att en generell stimulanspolitik inteär en framkomlig väg för att få ned arbetslösheten. skulle enfinanspolitisk expansion, genom ofinansierade utgiftsökningar ellerofinansierade skattesänkningar, späda på budgetunderskottet och därmed genäring åt de långsiktiga inflationsförväntningarna. Genom att hushållenssparbenägenhet är hög skulle dessutom en betydande del av en ökning avhushållens disponibla inkomster inte stimulera inhemsk efterfrågan. På grund avväxande underskott skulle förtroendet för den ekonomiska politiken allvarligtskadas. Risken för en ytterligare försvagning av kronan skulle då varabetydande. Nackdelarna av en allmän finanspolitisk expansion i form av ettbestående högre budgetunderskott och, på grund av den därav följande högreräntan, lägre förtroende och lägre investeringar överväger därför klart defördelar som skulle kunna uppnås genom en på kort sikt något högreaktivitetsnivå.Som utskottet ser det råder det allmän enighet om att den ekonomiskapolitiken måste inriktas så att resultatet blir lägre räntor. En lägreräntenivå skulle innebära att det blir lättare att lösa de problem somsammmanhänger med skuldsättningen hos företag och hushåll och den finansiellakrisen i övrigt. Det bör dock understrykas att en ekonomisk återhämtning inteär betjänt av tillfälliga räntesänkningar. Inriktningen av den ekonomiskapolitiken måste utformas på ett sådant sätt att man uthålligt uppnår en lägreräntenivå. Det bör i detta sammanhang betonas att en omläggning avpenningpolitiken mot snabba och kraftiga räntesänkningar utan ett trovärdigtbudgetsaneringsprogram skulle kunna riskera tilltron tilllåginflationspolitiken och därmed kunna pressa ned kronkursen och ge upphovtill inflationsimpulser. Detta skulle skapa förväntningar om en högre inflationi framtiden och driva upp de långa räntorna. Låga räntor är möjliga endast ompenning- och finanspolitiken i förening bidrar till att förtroende skapas förpenningvärdets stabilitet.De korta penningmarknadsräntorna har sedan övergav den fastaväxelkursen fallit med . har kronandeprecierats med . Som nämnts är kravet på de ekonomisk-politiskaåtgärderna att de inriktas så att utrymme skapas för räntesänkningar. Likaviktigt är att en rekonstruktion av banksektorn kommer till stånd så atträntemarginalerna -- skillnaden mellan utlåningsräntor och inlåningsräntor --minskar. Utskottet vill här framhålla att det åvilar ett stort ansvar påBankstödsnämnden att se till att arbetet med att återskapa en väl fungerandekreditmarknad snabbt slutförs.Utskottet återkommer senare i betänkandet till frågor som rör riktlinjernaför penningpolitiken.Slutsatsen av vad som här anförts om de kraftiga begränsningar som denomfattande statsupplåningen sätter på användningen av finans- ochpenningpolitiken för stabiliseringspolitiska ändamål blir att det i stort ärarbetsmarknadspolitiken som måste utnyttjas för att nu mildra arbetslösheten.Som framgått av vad utskottet tidigare i betänkandet anfört om den ekonomiskautvecklingen är läget på arbetsmarknaden mycket allvarligt. Sedan årsskiftet1990/91, då nedgången började, har sysselsättningen minskat med ca 400000personer eller av arbetskraften. Betydande insatser har gjorts för attbemästra den stigande arbetslösheten: en rad nya åtgärdsformer såsomungdomspraktikplatser och arbetslivsutveckling har utvecklats,infrastrukturinvesteringar av en historisk omfattning har beslutats ochtidigarelagts. Såväl gymnasiet som högskolan har ökat sin intagning. Dessutomutnyttjas hela arsenalen av traditionella arbetsmarknadsåtgärder. Prognosernavisar att arbetslösheten sannolikt kommer att kulminera under nästa budgetår.Utskottet delar den uppfattning som förs fram i propositionen att så mångamänniskor som möjligt måste kunna nås av den aktiva arbetsmarknadspolitiken.Det nödvändiggör en koncentration och omläggning till billigare åtgärder. Demedel som står till buds måste utnyttjas så att de räcker till fler. Risken fören kraftigare ökning av arbetslösheten än bland kvinnor måste ocksåsärskilt uppmärksammas. Vidare krävs speciella åtgärder för att möjliggöra förunga människor att få sitt första arbete. Arbetslinjen ligger fast.Utskottet kommer längre fram i betänkandet att mer utförligt behandlainriktningen av arbetsmarknadspolitiken, men kan här konstatera att förslagen ipropositionen innebär en satsning på arbetsmarknadspolitiska åtgärder långtutöver vad som tidigare förekommit eller ansetts vara möjligt.Enligt utskottet får inte de ansträngningar som görs för att få nedarbetslösheten leda till att ansträngningarna att återupprätta somtillväxt- och företagarnation kommer i andra hand. En exportledd tillväxt måstekomma i gång parallellt med att de offentliga finanserna saneras. Ett villkorför en uthållig tillväxt är emellertid ett lågt ränteläge och en låg inflation.De omedelbara behoven för att skapa ett tillväxtklimat har tillgodosettsgenom insatser för att minska skattetrycket på strategiska resurser.Beskattningen av sparandet och energin har anpassats för att förbättranäringslivets villkor och arbetsgivaravgifterna har sänkts. Avregleringar ochåtgärder för att öka utbudet av riskkapital underlättar mindre och nya företagsexpansion. Förändrade regler för beskattning och socialförsäkringar harstimulerat produktivitetsutvecklingen.Utskottet konstaterar med tillfredsställelse att den långsiktiga växtkraftennu förstärks genom bl.a. satsningar på forskningen och den högre utbildningen.Europapolitiken ökar dragningskraft på investeringar, såväl svenskasom utländska. Den öppnar också nya marknader inte minst när det gäller denoffentliga upphandlingen som är av central betydelse för flera av Sverigesviktigaste företagsgrupper. De planerade infrastrukturinvesteringarna kommeratt öka tillväxtpotentialen. Den pågående omdaningen av den offentliga sektornökar de konkurrensutsatta sektorernas möjlighet att expandera utan att hämmasav 1980-talets brist på resurser.Oppositionspartiernas alternativa riktlinjer för den ekonomiska politikenI motion Fi92 (s) uttalas att den ekonomiska politik som regeringen förbygger på en felaktig föreställning om vad som orsakat den nuvarande krisen iden svenska ekonomin. Det är inte, som regeringen hävdar, strukturfelen iekonomin som orsakat den nuvarande massarbetslösheten och depressionen.Huvudorsaken anges i stället vara de extrema svängningarna i hushållenssparande.Motionärerna riktar stark kritik mot den förda politiken. Det är fel attregeringen, som motionärerna tolkar propositionen, håller fast vid övertygelsenatt det är inflationsbekämpningen som alltjämt måste överordnas andraambitioner och krav. Hoten om en framtida inflation styr enligt motionärernaden ekonomiska politiken. Målet att trycka tillbaka inflationen till ochden politik som regeringen i övrigt förordar håller tillbaka den inhemskaefterfrågan. Denna politik är en förklaring till att arbetslösheten växer menden förorsakar också en utslagning av produktionskapacitet. Enligt motionärernaär det främst en lägre potentiell produktionskapacitet som utgör det storahotet för kraftiga prisstegringar när konjunkturen vänder och intedeprecieringen av kronan. Om den inhemska efterfrågan återigen ökar är riskenstor att vi snabbt slår i produktionstaket med ett ökat inflationstryck somföljd.Med hänvisning till denna analys av det rådande ekonomiska läget föreslårmotionärerna sammanfattningsvis följande inriktning av den ekonomiskapolitiken:Sänk räntan. bör nu ange en ny inriktning för den ekonomiskapolitiken enligt följande.För att värna om sysselsättning och välfärd måste insatserna för att få igång tillväxten överordnas andra ambitioner och krav. En prisstabilitet på godeuropeisk nivå är därvid ett viktigt medel för god tillväxt.Sänk tillfälligt momsen för att hävda hushållens köpkraft och för att därmedöka produktionen i näringslivet.Uppskjut tills vidare den extra höjningen av boendekostnaderna.Stimulera företagen att tidigarelägga investeringar och därmed undvikaframtida inflationsdrivande "flaskhalsar".Höj kompetensen genom ökad yrkesutbildning och högre utbildning.Stimulera den tekniska utvecklingen och förnyelsen, särskilt i de mindre ochmedelstora företagen.Bekämpa arbetslösheten genom att stimulera näringslivet att tidigareläggaersättningsrekrytering och genom att få kommunerna att förlängauppsägningstiderna till dess att det finns nya jobb.Lägg fast ett långsiktigt program för att stärka statens finanser med minst100 miljarder kronor.Fördela bördorna rättvist, höj skatten för inkomster över brytpunkten.Utskottet vill med anledning av den i motion Fi92 (s) föreslagna inriktningenav den ekonomiska politiken anföra följande.Genom att hävda att svängningarna i sparkvoten är den yttersta förklaringentill krisen vill Socialdemokraterna i sin partimotion reducera problemen i densvenska ekonomin till ett traditionellt konjunkturbetingat problem. Den"tillfälliga" nedgången i den privata konsumtionen skulle med detta synsättkunna, utan att allvarliga störningar i övrigt drabbar ekonomin, motverkas meden expansiv finanspolitik och lättnader i penningpolitiken. Utskottet harsjälvfallet ingen annan uppfattning än motionärerna om att den mycket kraftigahöjningen av sparkvoten inneburit en minskning av den privata konsumtionen. Attvid en analys av det ekonomiska läget stanna vid iakttagelsen att en minskningav den privata konsumtionen är spegelbilden av en höjning av hushållenssparkvot är emellertid inte tillräckligt för att förklara hur hamnat ien svår ekonomisk kris. Det är i stället frågan varför hushållens sparbeteendeändrats som måste besvaras. Med stor sannolikhet är det 1980-talets ekonomiskapolitik som bär ansvaret för förändringarna i sparbeteendet. Den under senaredelen av inflationistiska politiken i kombination med sådanastrukturfel som exempelvis en illa fungerande lönebildning, enöverdimensionerad offentlig sektor och ett i flera hänseenden dåligt utformatsocialförsäkringssystem ledde till att ekonomin vid inledningen av dennuvarande lågkonjunkturen kollapsade. Motiven för hushållen att spara i detsena 1980-talets överhettade ekonomi blev obefintliga. Därtill kom atthushållens benägenhet till ökad skuldsättning förstärktes via avregleringen avkreditmarknaden. När sedan den finansiella krisen kom med fallandetillgångsvärden och mycket höga realräntor tvingades hushållen att minska sinskuldsättning, dvs. öka sitt sparande. Det snabbt stigande budgetunderskottet,vilket också är en följd av den tidigare förda politiken, har tvingat frambetydande neddragningar i de åtaganden som staten har gentemot hushållen. Denosäkerhet som hushållen hamnat i vad gäller utvecklingen av den framtidaekonomin måste också ha varit en faktor som drivit upp sparandet.I motion Fi92 (s) hävdas att det nu är utslagningen av produktionskapacitetoch inte försvagningen av kronan som utgör det främsta inflationshotet.Utskottet delar inte denna uppfattning. Av den översiktliga kalkyl över densvenska ekonomins utveckling i ett medelfristigt perspektiv, som tidigareredovisats i betänkandet, framgår att ekonomin med stor sannolikhet inte kommeratt utnyttja hela det befintliga produktionsutrymmet vid slutet av år 1998.Som utskottet ser det är det i flera avseenden olyckligt att, sommotionärerna gör, ge en förenklad och förhoppningsvis oavsiktligt vilseledandebeskrivning i vissa hänseenden av orsakssammanhangen bakom de rådandeekonomiska problemen. En sådan bild av utvecklingen kan ge näring åtuppfattningen att vi utan större svårigheter eller uppoffringar kan komma urden nuvarande krisen.Sverige genomgår en nödvändig och oundviklig anpassning till en sundareekonomisk struktur. Att denna anpassning alltför länge sköts harlett till smärtsamma övergångsproblem som bidrar till att krisen blivit såsvår. De kortsiktiga och långsiktiga problemen i svensk ekonomi måste ses i ettsammanhang. Problemen kan bara lösas om stabiliseringspolitiken ochstrukturpolitiken samverkar.I likhet med vad som sägs i propositionen vill utskottet understryka att detinte finns några snabba och enkla lösningar på problem. Vägen urkrisen är lång och mödosam. Att bekämpa krisen kommer på kort sikt att krävainsatser av och medföra kännbara uppoffringar för alla medborgare. Om vi avstårfrån att ta itu med de ekonomiska problemen nu -- även strukturfelen måstesuccessivt åtgärdas -- blir följden permanent hög arbetslöshet, varaktigt sänktlevnadsstandard och kraftigt minskade resurser till välfärdspolitiken. En sådanutveckling skulle medföra stora fördelningspolitiska problem och måste medkraft förhindras.Utskottet övergår nu till att kommentera de konkreta åtgärdsförslagen imotion Fi92 (s).I motionen föreslås en mer expansiv inriktning av finanspolitiken. Deföreslagna åtgärderna innebär en påtaglig försvagning av de offentligafinanserna. Det centrala inslaget i åtgärdspaketet är en tillfällig generellsänkning av mervärdesskatten.Utskottet vill inledningsvis framhålla att den ökade internationaliseringensätter gränser för stabiliseringspolitiken. innebär den rörligaväxelkursen nya förutsättningar. Med fast växelkurs kunde penningpolitiken inteanvändas för att påverka den inhemska efterfrågan. Det innebar attfinanspolitiken fick bära huvudansvaret för att skapa förutsättningar för enstabil efterfrågenivå. Vid en flytande växelkurs får emellertid finanspolitikenbetydligt svagare effekter på efterfrågan. Under förutsättning att ambitionenatt hålla tillbaka inflationen kvarstår, måste vid en mer expansivfinanspolitik motverka att ekonomin likvidiseras. Den högreefterfrågan på likviditet vid en expansiv finanspolitik tillgodoses då inte avRiksbanken, vilket driver upp realräntan. Detta ger i sin tur en starkarekronkurs. Räntestegringen och apprecieringen av växelkursen dämpar bådaefterfrågan på svenska varor och motverkar därför expansionen på varu- ocharbetsmarknaden.En viktig förutsättning för att en momssänkning skall leda till en ökadefterfrågan är att den lägre skattesatsen slår igenom i lägre priser. En storrisk föreligger emellertid att många företag väljer att förstärka sinfinansiella ställning i stället för att sänka priserna.Som utskottet tidigare i betänkandet framhållit är det inte säkert att engenerellt lägre moms skulle leda till ökad konsumtion. Ytterligare enomständighet, som gör att utskottet vill avvisa en generell momssänkning, äratt läckaget i form av en ökad import i stor utsträckning kommer att reduceraden avsedda positiva effekten på inhemsk produktion. Det är ofrånkomligt vid entidsbegränsad momssänkning att hushållen försöker tidigarelägga sina inköp avkapitalvaror. För dessa varor gäller att importandelen är mycket hög.Det andra centrala inslaget i det socialdemokratiska förslaget tillinriktning av den ekonomiska politiken är en sänkning av räntan. Det utrymmeför en aktivare penningpolitik som övergången till en flytande växelkurs gerbör utnyttjas. Som utskottet tidigare framhållit i betänkandet delar utskottetuppfattningen att en lägre räntenivå är ett nödvändigt villkor för att få fartpå ekonomin och uppnå den långsiktiga tillväxt som anges i propositionen.Utskottet vill i detta sammanhang hänvisa till vad (SOU1993:16) anför om penningpolitiken.Man kan, anför kommissionen, ha delade meningar om vilken strategi som ärbäst: den svenska och tyska med successivt sänkt penningmarknadsränta eller denengelska med en aggressiv räntesänkning (först från och senareännu lägre). När nu valt en som Kommissionen kallar experimentellstrategi med successivt sänkt penningmarknadsränta, vore det oklokt attplötsligt skifta till den engelska strategin med en plötslig sänkning avkorträntan till exempelvis nivå. Ett sådant plötsligt byte av strategiskulle för det första komma att uppfattas som att underpåtryckningar givit upp den långsiktiga kampen mot inflationen. För det andraskulle det kunna vara svårt att vända tillbaka om kronan föll kraftigt vid räntesänkning. Kommissionens slutsats blir att bör fullföljasin nuvarande strategi.Eftersom de mest besvärande räntorna är bankernas låneräntor snarare änpenningmarknadsräntorna är det också nödvändigt, som utskottet tidigare ibetänkandet understrukit, att lösa finanskrisen med metoder som tar nerbankernas låneräntor.Till förslagen i motion Fi92 (s) angående åtgärder inom bl.a. detarbetsmarknads-, bostads-, utbildnings- och näringspolitiska området återkommerutskottet senare i betänkandet.Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motion Fi92 (s) yrkande1.I motion Fi93 (nyd) framhålls att det nu gäller för regering, riksdag ochRiksbank att sätta krisen i centrum, att lägga tidigare låsningar åt sidan ochendast arbeta med konstruktiva lösningar. Den svenska krisen är mycket djup.Budgetunderskottet är västvärldens högsta. måste utan dröjsmålbesluta om ett samlat åtgärdspaket som är kraftfullt, trovärdigt och rättvist.Motionärerna betonar att efterfrågan måste stimuleras. Bankräntorna måste ned,vilket kräver att arbete bör accelereras. Det måste gå fort.I motionen upprepas förslaget att sänka turistmomsen. En sådan åtgärd skulle,menar motionärerna, garanterat ge jobb. Matmomsen bör också sänkas, vilketskulle sänka levnadskostnaderna för de sämst ställda. Sammanfattningsvisföreslår motionärerna att tillämpliga delar av 113 punkterantas av som riktlinjer för den ekonomiska politiken.I likhet med vad som anförs i propositionen och i motion Fi93 (nyd) anserutskottet att analys är ett värdefullt bidrag tillförståelsen av dagens ekonomiska problem och vad som behöver göras för att lösadem. Dagens situation sägs vara präglad av en komplicerad blandning av akutaoch kroniska problem. Lösningen innehåller därför både kortsiktiga ochlångsiktiga åtgärder. Detta överensstämmer i hög grad med den analys regeringengjort och gör. Det överensstämmer också med inriktningen av den ekonomiskapolitiken sedan regeringsskiftet.Som anförs i propositionen är ett bärande inslag i rapporten betoningen avsambandet mellan långsiktiga och kortsiktiga inslag i den ekonomiska politiken.Kommissionen understryker vikten av att långsiktigt verkande åtgärder för attundanröja de värsta av dagens obalanser beslutas , helst i bredparlamentarisk enighet. Önskemålet om en bred majoritet i riksdagensammanhänger med det faktum att åtgärder behöver genomföras medmellanliggande val.Kommissionens förslag stödjer i grundläggande avseenden den inriktning av denekonomiska politiken som regeringen beslutat. På ett flertal områden harkonkreta steg redan tagits i den riktning som kommissionen föreslår. Dettagäller t.ex. främjande av konkurrens, förändring av den offentliga sektorn,reformering av socialförsäkringssystemen samt förstärkning av den högreutbildningen. På andra områden har regeringen tillsatt utredningar, t.ex. inomarbetsrättens område.I och med att Ny demokrati i sin partimotion hänvisar tillEkonomikommissionens ställningstaganden vad gäller den allmänna inriktningen avden ekonomiska politiken anser utskottet att yrkande 92 i motion Fi93 (nyd) istort är tillgodosett. Utskottet avstyrker därför detta yrkande.I motion Fi94 (v) sägs att det akuta problemet är den låga efterfrågan iSverige. Pengar skall tas från individer och företag som inte använder dem tillkonsumtion och investering och ges till dem som gör det. I motionen föreslåsatt skatten höjs för de grupper som tjänar mer än 200000kr och somhar hög sparbenägenhet.