bet · GH01KU5 · 1993-10-26 00:00:00 — Såsom utskottet tidigare framhållitär det angeläget att i första hand propositioner med förslagtill ny lagstiftning innehåller konsekvensanalyser. Enligt debestämmelser och riktlinjer som redogjorts för ovan skallkonsekvensutredningar göras av de förslag som läggs fram.Mot bakgrund av det regelreformeringsarbete som pågår iregeringskansliet utgår utskottet från att regeringen även ifortsättningen med stor uppmärksamhet följer behovet avgenomarbetade konsekvensanalyser. Det kan finnas anledning förutskottet att återkomma till frågan i utskottetsgranskningsarbete genom en undersökning av förekomsten avkonsekvensanalyser i framlagda propositioner.Med det anförda avstyrks motion K312.Lagstiftningens förankring i etikMotionenI motion 1992/93:K217 av och Rose-MarieFrebran (kds) yrkas att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om lagstiftningens förankringi den kristna etiken.Enligt motionärerna utgör etiken själva grunden för samhälletsexistens, och dess välgörande effekt vilar helt påsamhällsaktörernas respekt för de etiska grundvärderingarna. Detfinns enligt motionärerna ett komplext samspel mellan etik ochlag. Etiken är den främsta inspirationskällan till lagarna,lagarnas efterlevnad beror i hög grad på etiken och etiken gerhandledning i situationer som lagen inte kan eller bördefiniera. Samspelet består även av att rättvisa lagarinspirerar till att fördjupa samhällets etik. Då etiken är denfrämsta inspirationskällan till lagarna anser motionärerna attdetta samband borde klargöras av staten genom att man klartanger att lagstiftningen finner och skall finna förankring i denkristna etiken. Enligt motionärerna blir det en policyangivelseför staten och det svenska samhället som i sig stimulerardiskussion och medvetenhet om behovet av en etisk helhetssyn.BakgrundRegeringen har i regeringsförklaringar och i flerapropositioner pekat på vikten av en etiskt förankrad politik.I regeringsförklaringen vid 1991/framhölls attden snabba utvecklingen inom den medicinska och biologiskaforskningen reste ständigt nya och svåra etiska problem. Dennautveckling ställde krav på en sammanhållen och en etisktförankrad politik. Utgångspunkten skulle enligtregeringsförklaringen vara den syn på människan och påmänniskolivets helgd som har sin förankring i den kristna etikenoch i den västerländska humanismen.Vid /93 anfördes i regeringsförklaringen att ettdynamiskt samhälle ställs inför nya etiska frågor och att inteminst de senaste årens ekonomiska utveckling visade moralensbetydelse för samhällsklimatet. Där moralen sviktar, urgröpsockså tilltron till samhällets spelregler och institutioner. Nuskärptes enligt regeringsförklaringen kraven i politiken på enfast etisk grundåskådning. Regeringens utgångspunkt var den synpå människors lika värde och människolivets helgd som genomSveriges kristna och humanistiska tradition så starkt ärförankrad i vårt land.Frågor om behovet av etiska värderingar i samhällslivet hartidigare behandlats av . Vid /91avstyrkte justitieutskottet (1990/91:JuU3 s. 17) en motion sompekade på bristen på etik och moral i näringslivet och offentligförvaltning och där motionärerna föreslog skärpt lagföring ochinrättande av en etisk nämnd. noterade attkulturutskottet vid föregående (1989/90:KrU14 s. 8)hade behandlat liknande frågor. hade då bl.a.pekat på att övergripande normer ligger till grund för devärderingar som görs då lagstiftaren reglerar förhållandetmellan enskilda och då han skapar regler på det straffrättsligaområdet. pekade också på att intresset företiska koder i yrkeslivet ökat och att det finns sådana inomolika områden.Justitieutskottet ville för sin del understryka att bakomreglerna i t.ex. den centrala straffrätten och civilrättenligger grundläggande värderingar om rätt och fel. Någonutvidgning av det straffbara området eller andra initiativ påstraff- och processrättens områden i syfte att beivra deföreteelser som togs upp i motionen ansåg utskottet inteerforderliga. Däremot ansåg justitieutskottet det naturligtvisangeläget att hithörande frågor togs upp i den allmänna debattenoch att t.ex. etiska koder uppmuntras inom de delar avnäringslivet och yrkeslivet i övrigt där de fyller en funktion.Liksom tidigare kunde justitieutskottet emellertid inte se attdet i de etiska sammanhang det gällde förelåg en uppgift förlagstiftaren.Ett motionsyrkande gällande lagstiftningens grund i denkristna etiken avstyrktes av (1988/89:KU11 s. 5). I motionen framställdes yrkande om etttillägg till 1 kap. 2 § regeringsformen varav det skulle framgåatt lagstiftningen skall ha sin grund i den kristna etiken ochdess normgivning. Enligt utskottets mening skulle den föreslagnagrundlagsbestämmelsen vara svårförenlig med det skydd förreligionsfriheten som ges i regeringsformen.Utskottets bedömningHänsynen till andra människors personliga integritet ochrespekten för människoliv är exempel på sådana värderingar somde flesta människor i vårt samhälle anser vara grundläggande.Dessa grundläggande värderingar har sin förankring i ,demokratisk och humanistisk tradition. De synsätt som liggertill grund för lagstiftningen utgår också från sådana etiskagrundvärderingar. Utskottet vill här även erinra om att 1 kap.2 § regeringsformen stadgar att den offentliga makten skallutövas med respekt för alla människors lika värde och för denenskilda människans frihet och värdighet. I regeringsformen gesockså bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter.Mot bakgrund av det anförda anser inte utskottet att det idetta sammanhang finns anledning att ytterligare markerasambandet mellan lagstiftningen och samhällets etiskagrundvärderingar. De etiska grundvärderingarna förändras i taktmed samhällsutvecklingen liksom tillämpningen av dem. Det ärdärför enligt utskottets mening naturligt att frågor om etik tasupp i den allmänna debatten.Med det anförda avstyrker utskottet motion K217.Språket i lagtext m.m.MotionenI motion 1992/93:K214 av () föreslås iyrkande 1 att hos regeringen begär ändring ibefintliga lagar, förordningar och andra officiella dokument såatt språket blir könsneutralt, i yrkande 2 att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om attett könsneutralt språk skall användas i propositioner angåendeny eller ändrad lagstiftning, i förordningar och andraofficiella dokument och i yrkande 3 att beslutar attanvända ett könsneutralt språk i enlighet med vad som i motionenanförts.Motionären hänvisar till att inom antogsen rekommendation om eliminering av sexism i språket och attregeringarna där rekommenderas att främja ett användande avspråket som speglar principen om jämställdhet. Motionärenifrågasätter varför mannen är norm i det officiella språket.Enligt motionären bör språket inte spegla otidsenliga fördomarom kvinnors och mäns roller, och statsmakterna bör varaföregångare på detta område. bör därför enligtmotionären ge regeringen i uppdrag att se över språket både inuvarande lagstiftning och propositioner om ny eller ändradlagstiftning, i författningar och andra officiella dokument.Detta gäller enligt motionärerna självfallet även de avriksdagen framtagna dokumenten.Riktlinjer m.m.I budgetpropositionen (prop. 1992/93:100 bil. 8 s. 26)behandlas behovet av ett bra och begripligt språk imyndigheternas verksamhet. Det framhålls att bl.a. det mångårigaspråkvårdsarbete som bedrivits i visar att detär av stor vikt att språkarbetet bedrivs fortlöpande ochsystematiskt och med god kännedom om myndighetens verksamhet.Inte minst viktigt är enligt departementschefen att arbetet iregeringskansliet med att göra t.ex. nya lagar så överskådligaoch lättlästa som möjligt förmedlas till myndigheterna införderas regelarbete. Enligt föredragande departementschefen behövsen samordning av den offentliga språkvården, och bedöms vara ett lämpligt organ för uppgiften attsärskilt uppmärksamma behovet av att förbättra de offentligatexterna och att utveckla och så långt det är möjligt samordnaspråkvårdsinsatser. Departementschefen räknar med att återkommatill regeringen med förslag om att det skall träffas avtal mednämnden om dess roll i språkvårdsarbetet inomstatsförvaltningen.Statsrådsberedningen har gett ut vissa anvisningar förförfattningsskrivning i den s.k. Gröna boken. I denna hänvisas ifråga om språket i nya författningar och i ändringsförfattningartill promemorian Språket i lagar och andra författningar ochStatsrådsberedningens promemoria 1979:2 Några riktlinjer förförfattningsspråket.I Statsrådsberedningens promemoria framhålls (s. 13)att kritik riktats mot det sedan gammalt i författningar användabruket med ordet han som ersättningsord för substantiv sombetecknar både män och kvinnor. I promemorian anges att det ärgivet att man så långt som möjligt bör gå kritiken till mötes.Ett sätt att lösa problemet anges vara att helt undvikapersonliga pronomen i texten. Detta medför dock en risk för atttexten belastas med passivformer, upprepningar av substantiv,abstrakta och opersonliga vändningar. Ett annat sätt är attskriva han eller hon. Denna lösning kan rekommenderas bara ienstaka fall. Om texten däremot kräver ett ymnigt bruk avpronomen blir kombinationen lätt störande, särskilt vid böjning.Sammanfattningsvis har i Statsrådsberedningens promemoriaangetts att man i första hand så långt som möjligt bör undvikapersonliga pronomen. I andra hand bör man använda han ellerhon. Om dessa alternativ leder till dåliga formuleringar ellerstörande upprepningar bör han även i fortsättningenanvändas.Vad gäller ändringar i äldre författningar sägs i promemorianbl.a. att man i fortsättningen inte bör vara främmande förtanken att arbeta om äldre författningar av enbart språkligaskäl. Detta kan emellertid, bl.a. på grund av tidsbrist, skebara i ganska begränsad omfattning. Däremot bör man alltid tatillfället i akt att modernisera en äldre författning språkligt,när man skall göra en saklig ändring i den.Basskrivregler för den offentliga förvaltningen finns iMyndigheternas skrivregler (Ds 1991:58). Dessa har tillkommit isamarbete med bl.a. språkgrupp. Eftersom en stor delav texter ingår i riksdagstrycket har detansetts önskvärt att och hargemensamma skrivregler. språkgrupp ochStatsrådsberedningen har därför kommit överens om enrekommendation att Myndigheternas skrivregler, med någrakompletteringar, skall tillämpas såväl i som iregeringskansliet. Detta innebar vissa nyheter och ändringar iförhållande till skrivregler. De viktigaste redovisasi Statsrådsberedningens promemoria 1991:3. I ett särskilttillägg till Myndigheternas skrivregler ges kompletteranderegler för riksdagstrycket. De nya skrivreglerna har tillämpatsfr.o.m. den 1 juli 1992.I Myndigheternas skrivregler anges (avsnitt 4.4.1) beträffandeanvändningen av pronomenet han att detta tidigare alltidanvändes i många texter, särskilt författningstexter, när mansyftade på båda könen. Det anges fortfarande vara användbart närman avser både män och kvinnor eller där substantivet är enabstraktion. I texter där man måste skilja på könen eller itexter som man vill göra helt könsneutrala kan man välja någoteller några av följande sätt: han eller hon, upprepning avhuvudordet, omskrivning med plural eller könsneutralasubstantiv.I samband med behandlingen av lag om tystnadsplikt för prästinom m.m. avstyrkte utskottet (KU1979/80:7) ett motionsyrkande om ändring av ordet han ilagtexten till orden han eller hon. Utskottet hysteförståelse för de av motionärerna framlagda synpunkterna.Utskottet framhöll att det i de föreslagna lagtexterna användaordet han självfallet inte betecknade enbart män. Ordet vari stället uppenbart använt som ersättningsord för substantiv sombetecknar både män och kvinnor. Av Statsrådsberedningenspromemoria 1979:2 med några riktlinjer för författningsspråketframgick enligt utskottet att denna könsneutrala användning avordet han var hävdvunnen i svenskt lagspråk och attanvisningarna innebär att ordet även fortsättningsvis skallanvändas på detta sätt i flertalet fall. Enligt utskottetsmening hade det likväl varit lämpligare om annat uttryck änhan begagnats i lagtexten. Utskottet fann dock attangelägenheten av att ny lagstiftning kom till stånd på områdetvar så stor att den tog över den olägenhet som låg i attlagtexterna inte fått en helt tillfredsställande språkligutformning.Lagutskottet behandlade (LU 1979/80:10) ettmotionsyrkande om att hos regeringen skulle begära attvid översyn av äldre lagar och utarbetandet av nya lagtexterförfattningarna skulle utformas könsneutralt. Lagutskottetredogjorde för vad som anfördes i Statsrådsberedningenspromemoria 1979:2 om användningen av ordet han och språkligmodernisering av äldre författningar (se ovan). Lagutskottetdelade motionärernas uppfattning om att språket i åtskilligabåde äldre och yngre författningar stod i mindre god samklangmed strävandena mot jämställdhet mellan män och kvinnor. Enmodernisering av författningsspråket tedde sig enligt utskottetsmening erforderlig, och utskottet såg därför medtillfredsställelse att dittills tillämpade regler förförfattningsskrivandet setts över och kompletterats avStatsrådsberedningen i samarbete med departementens rättscheferoch att framkomna synpunkter redovisats i StatsrådsberedningensPM 1979:2. framhöll att promemorians språkregleroch anvisningar för en modernisering av författningsspråket varavsedda att tillämpas inte bara när nya författningar utarbetasutan också då äldre lagar och förordningar ändras i sakligthänseende. Enligt lagutskottets mening tillgodosåg de nyariktlinjerna i allt väsentligt de krav på författningsspråketsom kunde ställas från jämställdhetssynpunkt.I kyrkoförfattningsutredningens slutbetänkande (SOU 1987:4) kyrkolag m.m. berörs bruket av de personliga pronomenen hon i författningstexterna. Konstruktionen med han ellerhon ansågs enligt utredningen bli onödigt tung, och för att fåett så naturligt och lättläst språk som möjligt valde man attanvända pronomenet han i sammanhang där det behövdes ettpersonligt pronomen i singularis. Utredningen trodde inte attdet skulle uppstå några problem för den som läste utredningenslagtexter att förstå att han enligt gängse bruk här användesi allmän betydelse och syftade på båda könen. Även ikommunallagsgruppens slutbetänkande Ds 1988:52 Ny lag omkommuner och landsting berördes svårigheten att skrivakönsneutralt. Utredningen fullföljde 1983 årsdemokratiberednings arbete (se SOU 1985:29 Principer för nykommunallag) med att göra lagen könsneutral, men man försökteundvika de dubbla pronomenen som ofta leder till tungaformuleringar. Utredningen hade på olika sätt försökt att kommarunt de problem som enligt utredningen nödvändigtvis uppstår närman skall skriva en könsneutral författningstext. Det ansågsmödan värt eftersom endast ett tjugotal paragrafer berördes.Utskottets bedömningEnligt utskottets mening bör i officiella texter i så storutsträckning som möjligt användas ett könsneutralt språk. Såsomframgått av redogörelsen ovan finns det olika möjligheter attgöra en text könsneutral. Utskottet utgår från att riktlinjernaför språket i lagar och andra författningar samt inom denoffentliga förvaltningen därvid beaktas. Mot bakgrund av detanförda anser inte utskottet att det finns skäl för riksdagenatt vidta någon åtgärd med anledning av motion K214, varförmotionen avstyrks.Varudeklaration av den offentliga sektornMotionenI motion 1992/93:K510 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening skall ge regeringen till känna dels vadi motionen anförts om varudeklarering av den offentliga sektorn,dels vad i motionen anförts om information angående privatatjänster inom vård och omsorg.Enligt motionärerna ställer nya möjligheter till valfrihetinom den offentliga servicen motkrav. Skall medborgarna kunnabli mera medvetna och delaktiga måste de också erbjudasmöjligheten till detta. Motionärerna anser att den offentligasektorn, som på så många andra områden då det handlar om varoroch tjänster, bör varudeklareras. Som konsument av denoffentliga servicen skall man veta vad som finns att välja blandoch vad som garanteras. finns ingen samordnande kontrollför den uppgiften, och motionärerna anser att tillsättande avett organ eller överförande av uppgiften till redan fungerandemyndigheter är den enda möjligheten att få en bredkunskapsspridning kring vad den offentliga sektorn har atterbjuda sina konsumenter. Motionärerna anser vidare att detmåste finnas en möjlighet att på ett bättre sätt bli delaktig ibesluten kring den vård och omsorg som väljs. Det måste ocksåfinnas en möjlighet att få objektiv information för att kunnavälja mellan de företag som utför tjänster inom vård och omsorg.BakgrundEnligt förvaltningslagen har varje myndighet enserviceskyldighet. Myndigheten skall lämna upplysningar,vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor somrör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i denutsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, denenskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.Det kan här nämnas att finansutskottet under /93behandlade en motion gällande frågor om kvalitet i offentligförvaltning (bet. 1992/93:FiU19 s. 9). Motionärerna ansåg attregeringen borde initiera ett omfattande arbete med syfte attinföra ett kvalificerat kvalitetstänkande inom hela den statligaförvaltningen. hade ingen annan mening änmotionärerna när det gällde kvalitetsfrågornas betydelse ochanförde att ett arbete med denna inriktning pågick inomstatsförvaltningen på initiativ av regeringen. Av stor betydelsei sammanhanget angavs vara att myndigheterna inom ramen för dennya budgetprocessen i den årliga resultatredovisningen skallredovisa hur man har lyckats med att förbättra kvaliteten.Vidare anförde utskottet att det inom ett antal sektorer hadetagits initiativ inom kvalitetsområdet. Bl.a. hadeSocialdepartementet utgivit en studie med goda exempel påkvalitetsarbete i kommuner och landsting inom områdena vård ochomsorg. Utskottet anförde också att de statliga myndigheterna påmånga håll bedriver ett ambitiöst arbete med kvalitetsfrågor,vilket bl.a. redovisats i rapporter från Statskontoret omresultatmått och serviceundersökningar. Med det anfördaavstyrktes motionen.Lokaldemokratikommittén har enligt sina direktiv (dir.1992:12) bl.a. haft i uppdrag att överväga hur de som är berördaav den kommunala verksamheten skall få inflytande och kunnamedverka i en situation där valfriheten ökar och den kommunalaverksamheten delas upp i utförar- och beställarroller. Dettaangavs i direktiven vara av särskild vikt i fråga om äldreomsorgoch handikappomsorg. Enligt direktiven skulle kommittén dessutomöverväga formerna för kvalitetskontroll.I sitt avgivna betänkande Lokal demokrati i utveckling(SOU 1993:90) anser att kvalitetsmätningoch kvalitetskontroll kommer att behövas i ökande grad framöveri kommunernas och landstingens alla verksamheter. Kommitténanser det önskvärt att kvalitetsmätningar kan utvecklas mot attmäta totalkvaliteten och att mätningar sker integrerat iverksamheten i en kontinuerlig process som engagerar allpersonal i organisationen. Etik, respekt för människorsvärdighet och ett självständigt ansvarstagande hos personalenbör enligt kommittén lyftas fram i organisationskulturen.Användarna av kommunens tjänster måste också få veta vilkenkvalitet de har rätt att kräva.Enligt Lokaldemokratikommitténs mening kan en modell med"medborgarkontrakt", t.ex. barnomsorgsgarantier ellervårdgarantier inom sjukvården, prövas lokalt i kommunerna, somen deklaration från de valda till väljarna av vilken servicenivåman vill tillhandahålla. Kommittén anser att den information somframkommer vid kvalitetsuppföljning skall återföras tillanvändarna i form av jämförelser mellan producenter.Informationen måste också återföras till personalen ochkvalitetshöjande prestationer belönas.Kommittén anser att de förtroendevalda aktivt skall engagerasig i utvärderingen av verksamheter eftersom det är en politiskuppgift och vidare att den kommunala revisionen i ökadutsträckning bör använda sig av systematiska kvalitetsmätningar.Utskottets bedömningI motion K510 framhålls dels behovet av att få en bredkunskapsspridning kring vad den offentliga sektorn har atterbjuda sina konsumenter, dels vikten av delaktighet i beslutenkring den vård och omsorg som väljs. Vad gäller den kommunalaverksamheten har sådana frågor behandlats iLokaldemokratikommitténs slutbetänkande. Betänkandet kommer nuatt bli föremål för vidare beredning. Mot bakgrund härav anserinte utskottet att det finns anledning för att vidtanågon åtgärd med anledning av motion K510, varför motionenavstyrks.Proposition 1992/93:100 bilaga 8, delvisI budgetpropositionen 1992/93:100 bilaga 8 lämnas i avsnitt 7en redogörelse för arbetet med regelreformering, språkvård ochsamhällsinformation.Utskottet har utan ställningstagande i sak utöver vad somframgår ovan tagit del av regeringens redovisning. beträffande kommittéväsendet m.m.att avslår motion 1992/93:K213,2. beträffande offentliga remisseratt avslår motion 1992/93:K212,3. beträffande konsekvensanalyseratt avslår motion 1992/93:K312,4. beträffande lagstiftningens förankring i etikatt avslår motion 1992/93:K217,5. beträffande språket i lagtext m.m.att avslår motion 1992/93:K214,6. beträffande varudeklaration av offentliga sektornatt avslår motion 1992/93:K510,7. beträffande proposition 1992/93:100 bilaga 8 såvitt avseravsnitt 7 om regelreformering, språkvård ochsamhällsinformationatt lägger propositionen i denna del tillhandlingarna.Stockholm den 26 oktober 1993På vägnarThage G PetersonI beslutet har deltagit: (), BertilFiskesjö (c), (m), (), CatarinaRönnung (s), (), (),(), (), (), (nyd), (), (), () och ().Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten () närvaritvid den slutliga behandlingen av ärendet.