bet · GG01UU3 · 1993-02-15 00:00:00 — motion 1991/92:U210 (s, v), yrkande 1, samt i motion1991/92:U626 (fp, c), yrkande 1, föreslås att aktivt börstödja avseende samt bevaka denkommande folkomröstningen för att medverka till att denna blirrättvis. Även motionerna 1992/93:U605 (fp), yrkande 1, motion1992/93:U613 (s), yrkande 1, samt motion 1992/93:U624 (c),yrkande 1, anför att i FN och andra internationellasammanhang bör agera kraftfullt för att skallkunna genomföras. I motion 1991/92:U210, yrkande 2, begärs attSverige skall agera för att få att respektera demänskliga rättigheterna. I motion 1992/93:U613 (s), yrkande 2,förslås att bör verka för att en undersökningskommissionupprättas med uppgiften att granska situationen för de mänskligarättigheterna i såväl Marocko- som Polisario-kontrolleradeområden.BakgrundI undertecknade , och Mauretanienett trepartsavtal gällande kolonin . utfäste sig att avkolonisera området ochöverlåta överhögheten till och i samarbetemed en på traditionellt vis utsedd folkförsamling. Det närmareansvaret för områdets avkolonisering överläts av åt FN.När 1976 dragit sig tillbaka från kolonin annekterades området av och . Marockoskung hade då inlett den "Grönamarschen" för "återtagandet" av . 350 000marockanska civila, åtföljda av reguljära marockanska förband,tågade in i . Den sedan några årverksamma motståndsrörelsen Polisario utropade landetssjälvständighet under namnet Demokratiska sahariskaarabrepubliken (RASD). Strider har alltsedan dess pågått iområdet med varierande intensitet. På ena sidan står Polisario,stött av , och på den andra Marocko.1979 slöt fred med Polisario och drog sig urkonflikten. Den del av som tidigaregjort anspråk på annekterades då av . Kort efter Marockosannektering uppdrog åt generalsekreteraren attinleda konsultationer med parterna. uppmanades attomedelbart dra tillbaka alla deltagare i den "Gröna marschen".Sedan 1985 har FN:s generalsekreterare tillsammans med OAU:sordförande bedrivit ett medlingsarbete i syfte att uppnå ettvapenstillestånd i konflikten mellan och Polisario ochen överenskommelse om formerna för en folkomröstning. Engemensam fredsplan framlades 1988 och godkändes i princip avparterna. Enligt planen skall generalsekreterarens särskilderepresentant ha visst överinseende över administrationen iområdet samt exklusivt ansvar för organisationen ochgenomförandet av en folkomröstning. beslötsäkerhetsrådet att inrätta en särskild observatörsstyrka med enmilitär komponent, , för genomförandet avfolkomröstningen.Sedan den 6 september 1991 råder vapenvila i har emellertid i övrigt hamnat i ett dödläge,beroende såväl på bristande samarbetsvilja hos parterna som påoklarheter i fredsplanen. Enligt en del bedömare bär också FN:ssäkerhetsråd -- där få medlemmar aktivt driver frågan --ansvar för den uppkomna situationen.Ingen bestående enighet har kunnat nås i den grundläggandefrågan om hur de röstberättigade i folkomröstningen skallidentifieras. Polisario håller fast vid det ursprungligakriteriet, att man skall finnas upptagen i den spanskafolkräkningen . Ett senare förslag från FN:s förregeneralsekreterare innebär att rösträtten utsträcks till allabona fide västsaharier . Tanken är att människor somlämnade området , och deras därefter föddabarn inte skall berövas möjligheten till inflytande.FN-sekretariatets uppfattning bygger på tidigare principiellaställningstaganden i liknande fall som t.ex. ochKambodja.Marocko har tidigare hävdat att antalet röstberättigade bordeutvidgas till att omfatta ett större antal västsaharier bosattai . godkände dock motvilligt det nyarösträttsförslaget 1991. Utvidgningen av antalet röstberättigadeantas med de nya kriterierna bli mindre än vad hadehoppats, men uppfattas av internationella bedömare somtillräcklig för att sannolikt skall tro på en seger ifolkomröstningen. Generalsekreteraren har därefter gång eftergång till säkerhetsrådet tvingats rapportera om uteblivnaframsteg i ansträngningarna att söka nå en kompromiss mellanparterna.En grundläggande stötesten är att betraktar VästraSahara som marockanskt territorium, som efter ett kolonialtmellanspel återgått till moderlandet. har också agerat ienlighet med denna uppfattning. ägde t.ex. enfolkomröstning rum i om förslag till en ny konstitution.Folkomröstningen genomfördes också i , trots attområdet står under FN:s administration. har heller intetillmötesgått FN:s begäran att deltagarna i "Gröna marschen"skall dras tillbaka från . I stället har Marockogenomfört en ny "Grön marsch" som innebär att mer än 100 000marockaner förflyttats till . harPolisarios ställning i försvagats.Minurso var bara bemannad till , och styrkansuppgifter inskränkte sig till övervakning av vapenvilan. Deförsök som FN:s generalsekreterares särskilde representant hargjort för att närma parterna och få bådas godkännande avrösträttskriterierna har inte lyckats. har antyttatt fredsplanen kanske måste omprövas om inga framsteg sker inomkort.UtskottetUtskottet har under en lång följd av år tagit upp frågan omVästra . Utskottet har därvid fastslagit att frågan börbetraktas som ett oavslutat kolonialt problem och att områdetsframtid måste avgöras i enlighet med befolkningens frittuttalade önskemål. Utskottet ser det därför som mycket angelägetatt den planerade folkomröstningen kan genomföras på ett frittoch demokratiskt sätt, att identifieringen av de röstberättigadesker på det sätt som FN beslutar och att parterna avhåller sigfrån fortsatta stridigheter och till fullo samarbetar med FN. FNmåste ges tillräckliga resurser och starkt stöd så attorganisationen med auktoritet kan hävda fredsplanen.Provokationer mot FN och fredsplanen, som den ibakgrundsbeskrivningen nämnda folkomröstningen om nykonstitution, måste fördömas.Utskottet framhåller det väsentliga i att de mänskligarättigheterna respekteras och att politiska fångar ochkrigsfångar släpps. Enligt tidigare uttalanden avutrikesminister har till parterna framfört sinoro för åtgärder som kan störa den pågående fredsprocessen ochunderstrukit den vikt fäster vid att folkomröstningenkan genomföras. Utskottet utgår från att regeringen aktivtstödjer fredsprocessen och genomförandet av folkomröstningen,såväl inom ramen för FN som genom bilaterala kontakter.Därmed får yrkande 1 i motion 1991/92:U210 (s, v), yrkande 1 imotion 1991/92:U626 (fp, c), yrkande 1 i motion 1992/93:U605(fp), yrkande 1 i motion 1992/93:U613 (s) och yrkande 1 i motion1992/93:U624 (c) anses besvarade.Beträffande frågan om respekten för mänskliga rättigheter iMarocko konstaterar utskottet att situationen vad dessaförhållanden beträffar i allt väsentligt tycks oförändratnegativ. Den marockanska regeringen vidtog visserligen ett antalåtgärder för att förbättra människorättsläget och1992. Exempelvis frisläpptes omkring 300 människor som varit"försvunna" som en följd av hemliga frihetsberövanden, i vissafall som . Tre kungliga amnestierresulterade också i frisläppningen av 50 politiska fångar.Utskottet noterar dock med oro uppgifterna från oberoendeorganisationer som , att vissa avförbättringarna beträffande respekten för de mänskligarättigheterna kan karaktäriseras som varande av delvis kosmetisknatur. antas hundratals människor, vilka varit"försvunna" , hållas fängslade i hemlighet. Marockouppges av alltjämt ha fler än 600politiska fångar, inkl. samvetsfångar och personer som fängslatsefter, enligt Amnesty, "grovt orättvisa" rättegångar. Därtillkommer ett okänt antal fängslade saharier, som anklagas församarbete med Polisario. De tidigare "försvunna" som frisläppts,varav över 260 uppges vara av västsaharisk härkomst, skallenligt uppgift ha begränsad rörelse- och yttrandefrihet.Personer som fäller kritiska kommentarer om islam, fosterlandeteller kungen kan dömas för landsförräderi. Tortyr ochpolisbrutalitet uppges drabba inte enbart politiska fångar utanockså personer misstänkta för vanliga brott. Betingelserna ifängelserna beskrivs allmänt som undermåliga.Utskottet förutsätter att regeringen såväl inom ramen för FN:sarbete som genom bilaterala kontakter fortsätter att verka förrespekt för de mänskliga rättigheterna i . Utskottetutgår från att regeringen på samma sätt agerar aktivt för attläget beträffande de mänskliga rättigheterna i såvälMarockokontrollerade som Polisariokontrollerade områden i VästraSahara skall kunna granskas av internationella experter. , som föreslås i motion 1992/93:U613 (s),kan enligt utskottets uppfattning bli ett värdefullt instrumenti detta sammanhang.Därmed får yrkande 2 i motion 1991/92:U210 (s, v) samt yrkande2 i motion 1992/93:U613 (s) anses besvarade.4. motion 1991/92:U224 (m), yrkande 3, föreslås att ochsvenska myndigheter bör upprätta goda relationer medUnita i . I motion 1991/92:U618 (v) anges att Förentastaterna fortsätter att ge hemligt stöd till Unita och att dettastöd alltjämt kan inbegripa vapen. I motionens yrkande 1föreslås att , i syfte att ge ett kraftfullt stöd tillfreds- och demokratiseringsprocessen i , kräver att detamerikanska stödet till Unita upphör. I motion 1991/92:U618,yrkande 2, föreslås att aktivt skall stödja denangolanska valprocessen, inkl. bidra med erfarna valövervakaretill denna.I motion 1991/92:U618 (v), yrkande 4, anges att hårdinternationell press på och på erfordrasför att få ett slut på kriget i . Motionärernaföreslår att skall ta initiativ i det syftet, t.ex. iFN. I samma motion, yrkande 6, begärs att aktivt skallmedverka till en undersökning av hur respekterarNkomati-avtalet angående upphörande av stöd till MNR.Samma motion, 1991/92:U618 (v), yrkande 7, berör relationernamellan och och tar upp frågan om Walvis Baysstatus. I yrkandet föreslås att bör uppträda aktivt föratt ett enhetligt skall bli verklighet i enlighet medFN:s resolution 435.AngolaBakgrundGenom aktiv medling av samt ochSovjetunionen enades parterna i , regeringspartiet , om ett fredsavtal och eldupphör den 31 maj1991. Ansträngningarna att uppnå fred i hade då fåttviktiga positiva impulser av grannlandet framgångsrikaväg mot självständighet. mellan MPLA och Unitainnehåller bl.a. bestämmelser om demobilisering, övervakning avavtalet, sammanslagning av militärstyrkor och demokratisering,inkl. hållandet av allmänna val. Fredsprocessen har övervakatsav en FN-styrka, Unavem, med svenskt deltagande. Den 29--30september 1992 höll sitt första fria parlaments- ochpresidentval. I valet deltog 18 partier. Striden ompresidentposten stod i praktiken mellan den hittillsvarandepresidenten, , och Unitas JonasSavimbi.Regeringspartiet blev tydlig segrare i såväl parlaments-som presidentvalet. En andra presidentvalsomgång måste dockhållas eftersom inte vunnit med avrösterna. Savimbi accepterade emellertid inte valresultatetutan anklagade redan under pågående rösträkning regeringen förvalfusk och hotade med ett nytt inbördeskrig om valresultatetoffentliggjordes med som segrare i presidentvalet.Stridigheter mellan anhängare till MPLA och Unita utbröt ihuvudstaden och på andra orter i landet. Bedömare påplats, inkl. internationella valövervakare, tillkännagavemellertid att valen i allt väsentligt genomförts i demokratiskaformer. Representanter för , och FN sökte medlamellan parterna. Bl.a. den amerikanska regeringen uppmanadeoffentligt Unitaledaren att acceptera valutgången.De nya striderna i tvingade flera länder, däriblandSverige, att evakuera flertalet av sina medborgare. Den 30oktober antog ett uttalande varivärldssamfundet krävde ett slut på striderna samt varnade föratt ingen regering som tar makten med vapen i hand någonsinskulle komma att accepteras av omvärlden. Möjlighetendiskuterades inom FN att skulle utsättas för ekonomiskasanktioner i händelse av ett militärt maktövertagande av Unita.Den 1 november proklamerades en ny vapenvila. Denna blev dockinte bestående, utom i själva , där säkerhetsläget omsideruppges ha återgått till vad som var normalt före valet. I storadelar av landet har inbördeskrig åter brutit ut, och häftigastrider har bl.a. utkämpats om Huambo, näst störstastad. Minst 1 500 människor uppges ha dödats enbart understriderna om Huambo.FN:s ansträngningar att få parterna att acceptera en nyöverenskommelse om eldupphör samt att få i gång en nyförhandlingsprocess, som kan leda till demobilisering och ettfullföljande av valprocessen, har inte rönt beståendeframgångar. En länge oklar fråga har gällt huruvida Unita skallkunna inkluderas i den framtida regeringen. I ett uttalande den9 december tillkännagav Unita att man accepterade att delta i ensamlingsregering och att låta sina soldater integreras i ennationell krigsmakt. Unitaledaren uppgav sig varafast besluten att också ställa upp i en andrapresidentvalsomgång. har dock inbördeskriget ånyotrappats upp. Många internationella bedömare menar att Unitasagerande efter valet permanent raserat det förtroendekapital somgerillan lyckades bygga upp genom sitt slutgiltiga deltagande iden förhandlingsprocess som resulterade fredsavtal.I en rapport till säkerhetsrådet den 22 januari 1993rekommenderade FN:s generalsekreterare att FN:s personal iAngola skulle dras tillbaka till samt varnadeför att hela FN-operationen i kunde komma att avbrytas omstriderna fortsatte och freden inte kunde återupprättas. Unitauppgav sig då villigt att delta i nya fredssamtal men inleddesamtidigt en ny militär offensiv och hotade bl.a. att attackeramål i oljerika provins ansträngningar att få i gång nya fredssamtal resulteradedock i en överenskommelse mellan parterna omatt respektera en ny, temporär vapenvila. Preliminära samtalmellan delegationer från regeringssidan resp. Unita kunde därpåinledas under FN:s hägn i huvudstad . Dessasamtal är dock avbrutna i brist på resultat.UtskottetUtskottet konstaterar med oro att Unitas uppträdande eftervalet, liksom de omfattande strider och våldshandlingar somsåväl enskilda MPLA- som Unitasoldater gjort sig skyldiga till,utgör ett synnerligen allvarligt bakslag för demokrati- ochförsoningsprocessen i . Händelseutvecklingen i ärockså ett allvarligt och beklagligt bakslag för Förentanationerna, som undervärderade de trupp- ochövervakningsinsatser som skulle erfordras för att demobiliseraregeringsarmén och Unitas soldater i enlighet med fredsavtalet.Det är utskottets förhoppning att förhållandena i Angolasnarast skall tillåta ett återupptagande av de nationella ochinternationella ansträngningarna att fortsätta den påbörjadevägen mot fred och demokrati. brutaltinbördeskrig är det angolanska folket mer än någonsin i behov avdrägligare levnadsvillkor och respekt för demokratiska fri- ochrättigheter. Utskottet förutsätter att regeringen i kontakternamed MPLA-regeringen och i samtal med främst representanter förde amerikanska och portugisiska regeringarna framför Sverigesoro över händelseutvecklingen och framhåller det svenska stödetför åtgärder syftande till ett nytt eldupphör och ettåterupptagande av förhandlingarna. Vad avser utvecklingen påsikt utgår utskottet från att även kommer attupprätthålla goda förbindelser med samtliga av de angolanskaparter som verkar för att landets bräckliga freds- ochdemokratiprocess skall kunna återupptas och fördjupas.Utskottet noterar att fredsavtalet i uttryckligenmedgivit rätt för och andra att stödja parternamed s.k. non-lethal assistance, dvs. aviserade igod tid före valet att biståndet till Unita skulle upphöra ochatt något stöd till Unita i själva valkampanjen inte skulle ges.Beträffande svenskt stöd till valprocessen konstaterarutskottet att bidragit med till olikainsatser, bl.a. kanaliserade via FN. Delar av stödet har syftattill att integrera demobiliserade soldater i samhället. Via SIDAdeltar även i planering av program föråteruppbyggnad av infrastruktur inom transportsektor.Det är utskottets förhoppning att situationen i skalltillåta ett snart återupptagande av det svenska ochinternationella biståndssamarbetet med angolanska myndigheter.Med det ovan anförda avstyrks yrkandena 3 i motion1991/92:U224 (m) samt yrkandena 1 och 2 i motion 1991/92:U618(v).MoçambiqueBakgrundKriget i , som pågått ,har haft en förödande inverkan på landet och beräknas ha krävtminst 1 miljon döda. Ca 5 miljoner människor, dvs. en tredjedelav landets befolkning, är flyktingar inom eller utom landet.Situationen i landet, som redan tillhör jordens allrafattigaste, har ytterligare förvärrats av år av svår torka.Grova övergrepp mot de mänskliga rättigheterna har ägt rumunder kriget. Striderna har stått mellan regeringen, med detstatsbärande partiet Frelimo i spetsen, och gerillarörelsenRenamo (MNR), vars väpnade styrkor omfattar ca 20 000 man.Renamo fick tidigare stöd av bl.a. . I det s.k.Nkomati-avtalet förband sig att upphöra meddetta stöd mot att begränsade möjligheten försydafrikanska befrielserörelsen att operera frånmoçamibikiskt territorium. Även om också regeringssoldater gjortsig skyldiga till övergrepp mot de mänskliga rättigheterna iMoçambique anses Renamo ansvarig för den helt övervägande delenav det dödande, lemlästande, den plundring och det bortrövandeav civila som ödelagt den moçambikiska landsbygden.Genom italiensk medling inleddes fredssamtal mellanregeringen och Renamo. Under förhandlingarnas gång harsporadiska stridigheter fortsatt i landets samtliga tioprovinser. Renamo har också attackerat mål strax utanförhuvudstaden fick 1990 en ny konstitution varigenom infördesflerpartisystem och skydd för mänskliga rättigheter. De hemligaoch fria flerpartival som enligt konstitutionen skall hållas hardock fått uppskjutas i avvaktan på utgången avfredsförhandlingarna med Renamo.President och Renamos ledare undertecknade iRom ett omfattande fredsfördrag bestående avtotalt sju protokoll och fyra andra dokument. Bl.a.undertecknades ett protokoll om konfliktens avveckling, varistipuleras att eldupphör skall inträda efter parlamentetsratificering av fredsfördraget samt när FN:s övervakare kommitpå plats. Häftiga strider blossade därefter åter upp i delar avMoçambique.FN:s säkerhetsråd fattade ett beslut ominrättandet av en ny fredsbevarande operation för (Unomoz). Avsikten är att den fullt utbyggda Unomoz-styrkanskall bestå av upp till 10000 man, varav 7 000 soldater ochdrygt 1 200 civila valfunktionärer samt administrativ personal.Deras uppgifter blir att övervaka demobiliseringen av de väpnadestyrkorna på ömse sidor, bildandet av en nationell armé ochanordnandet av fria och rättvisa val. Styrkan skall också taöver bevakningen av de fyra vitala transportkorridorer tvärsigenom som förbinder flera länder i medhavet.Vapenstillestånd inträdde efter det att ettförsta team FN-observatörer anlänt till tillsammansmed generalsekreterarens särskilde representant. därefterintog Renamo fyra orter i bl.a. provinserna Nampula ochZambesia. Renamos syfte var uppenbarligen att söka förbättrasitt utgångsläge inför valet som skall äga rum efteravtalsundertecknandet. Regeringsarmén slog snabbt tillbaka ochorterna återtogs eller lämnades av Renamo. De partssammansattakommissioner, vissa under FN:s ordförandeskap, som skall styragenomförandet av fredsavtalet har tillsatts och börjat arbeta.Samarbetsklimatet mellan parterna beskrivs som positivt.Möjligheterna att föra fredsprocessen vidare bedöms förnärvarande som relativt goda.UtskottetUtskottet noterar de framsteg som, trots den senaste tidensbakslag, gjorts i ansträngningarna att nå en bestående lösningav det långvariga och förödande kriget i Moçambique.Förhoppningen finns att parterna i konflikten, med stöd av FN,skall kunna säkerställa det ingångna fredsavtalet och attMoçambique därmed skall kunna fortsätta vägen mot försoning ochdemokrati i landet.Utskottet noterar med tillfredsställelse att utrikesministeraf redan i ett tidigt skede (som svar på interpellationden ) framhållit, att har beredskap attspela en roll i fredsprocess och avser att stödjalandets återuppbyggnad efter kriget och dessdemokratiseringsansträngningar. Som ett svar på enunderhandsförfrågan från FN:s generalsekreterare har Sverigehittills beslutat sända 20 militärobservatörer och tiocivilpoliser till . De militära observatörerna skallbl.a. övervaka avväpningen av förband. Enligt vad utskottetinhämtat avreste de första svenskarna i Unomoz till imitten av januari 1993.Utskottet noterar med tillfredsställelse att ävenframdeles avser att ha en hög beredskap för insatser medkatastrofbistånd i . Utskottet utgår från att Sverigeinom ramen för tillgängliga resurser även på andra sätt ärberett att bidra till FN:s Moçambiqueoperation.Utskottet konstaterar att den svenska utgångspunktenär att till fullo lever upp till de åtaganden landetgjort i med . Utskottet finner ingenanledning att ifrågasätta regeringens bedömning i denna fråga.Därmed får yrkandena 4 och 6 i motion 1991/92:U618 (v) ansesbesvarade.NamibiaBakgrundNamibia blev självständigt avsydafrikansk överhöghet. Ledaren för den tidigarebefrielserörelsen , , valdes till detsjälvständiga förste president.Namibias främsta utrikespolitiska fråga är återinförlivandetav och ett antal utanför belägna småöar. I konstitution anges att tillhörNamibia. I FN:s resolution 435 (1978) om Namibiassjälvständighet görs ingen referens till , och ipraktiken kom enklaven att lämnas utanför förhandlingarna. FN:sgeneralförsamling har dock i andra resolutioner uttalat stöd förNamibias territoriella integritet och via det tidigareexisterande s.k. sökt motverka försökatt kvarhålla sin dominans över , inkl. . Somlandets enda djuphamn är inte enbart ekonomisktbetydelsefull, utan frågan har även stort politiskt symbolvärdeför det självständiga . har erbjudit Namibiafritt tillträde till och hamnens resurser, meninsisterar på att området måste fortsätta att styras avSydafrika.Förhandlingar mellan och om medutanförliggande öar samt om gränsdragningen i Orange-flodeninleddes efter självständighet, dvs. Förhandlingarna har i fråga om lett fram tillupprättandet av en s.k. Gemensam administrativ myndighet ("JointAdministrative Authority"). Den samfällda administrationen skallgälla särskilda områden som t.ex. hamnen, tullen, miljön m.fl.andra frågor.Förhandlingarna mellan och har emellertidännu inte resulterat i några avgöranden gällandesuveränitetsfrågan eller beträffande hur den gemensammaadministrationen skall utövas. president haranklagat för att vilja förhala frågan om Walvis Baysstatus genom att koppla en uppgörelse om enklaven tillSydafrikas egen interna politiska situation och arbetet med enny konstitution.UtskottetUtskottet konstaterar att enligt svensk uppfattningtillhör . Denna uppfattning har bl.a. kommit till uttrycki svenska ställningstaganden i FN. Det är utskottets förhoppningatt de pågående förhandlingarna och den uppgörelse som harträffats mellan och skall resultera i attområdet kan införlivas i . Utskottet finner ingenanledning för att i nuvarande läge ta initiativ somskulle riskera att föregripa utgången av pågående och kommandesamtal mellan och om Walvis Bays status.Beträffande uppgifterna, som bekräftats av representanter förden sydafrikanska regeringen, om att såväl före ochsom efter självständighet lämnat stora ekonomiskabidrag till namibiska oppositionspartier, noterar utskottet attavslöjandena härom torde ha medfört ökad uppmärksamhet kringfrågor som rör partifinansiering i landet. Utskottet noterar attinga uppgifter tyder på att sydafrikansk finansiering av partieri skulle förekomma i dag.Därmed avstyrks yrkande 7 i motion 1991/92:U618 (v).5. FilippinernaI motion 1991/92:U621 (v), yrkande 12, föreslås att riksdagensom sin mening bör ge regeringen till känna vad i motionenanförts om fredsmedling i . I motionen anges attmord och "försvinnanden" fortsätter i trotshållandet av demokratiska val. Den filippinska regeringen harenligt motionärerna inte lyckats -- eller velat -- ta itu med deparamilitära grupper som sprider skräck på landsbygden.BakgrundUnder president regering, 1986--1992, vidtogsbetydande åtgärder för att återupprätta politiskademokratiska institutioner och konstitutionellt garantera demänskliga rättigheterna.