bet · GG01JuU29 · 1993-04-20 00:00:00 — Vi kundemöblera upp efter våra egna behov, och kliniken var myckettillmötesgående i övrigt. Vi övertog den fasta sammanträdesdagper vecka som utskrivningsnämnden hade, för att på så sättstöra de invanda rutinerna så litet som möjligt. Samarbetet medregionkliniken har varit och är fortfarande mycket bra.Ett resultat av detta är att chefsöverläkaren automatiskt närett LRV-mål kommer till Länsrätten skickar medden allmänna domstolens dom, den rättspsykiatriska utredningen,de offentliga beslut som har fattats på kliniken samt deaktuella utdrag som finns i journalerna, både därchefsöverläkaren, kurator och psykolog har yttrat sig och fråndet direkta behandlingsarbetet på avdelningen. När sedan mål medsamma patient återkommer i Länsrätten kompletterarchefsöverläkaren med de nya journalanteckningar som finns. Vitycker på så sätt att det blir ett bra underlag i målen. Vi harnu sett de flesta patienterna två gånger, eftersom lagen är såkonstruerad att frågan om upphörande av vård skall prövas minstvar sjätte månad av Länsrätten på anmälan av läkaren elleransökan av patienten.Vi hade räknat med att patienterna själva, i varje fall underförsta året, skulle ansöka om permissioner och upphörande avvård i mycket större utsträckning. Mot bakgrund av de siffrorsom fanns hos utskrivningsnämnden räknade vi med drygt 700 mål,och det blev drygt 100 mål färre. Jag har inte någon förklaringtill varför det har blivit så. Inte heller chefsöverläkaren påregionkliniken har kunnat ge något bra svar.I lagtexten sägs det att ansökan skall ges in till Länsrättenfrån patienten. Länsrätten har på sig attavgöra målet. På regionkliniken har patienterna fortsatt med deninvanda ordningen , nämligen att lämna sin ansökantill chefsöverläkaren, som sedan lämnar den vidare tillLänsrätten med ett eget yttrande och de kompletteringar jagnyligen nämnde. Det här har gjort att Länsrätten endast i någotundantagsfall har behövt förlänga 8-dagarsfristen som finnsutmätt i lagtexten.Min erfarenhet från detta år är att det mycket väl ilagtexten, trots de övervägningar som gjordes i propositionen,skulle kunna tas in den ordningen att ansökan från patienterna iLRV-mål ges in till chefsöverläkaren, som sedan lämnar över demtill Länsrätten. Jag tror man vinner tid på detta, i stället föratt Länsrätten skall skicka tillbakaansökningshandlingar till chefsöverläkaren med begäran omyttrande. Jag tror att man delvis kan råda bot på tidspressenvid 8-dagarsfristen.De flesta LRV-mål har anhängiggjorts i Länsrätten genom enobligatorisk anmälan från chefsöverläkaren eller genom att hanhar ansökt om permission till patienternas förmån. Vi har bettchefsöverläkaren lämna in dessa före den fastasammanträdesdagen. Vi har som fast sammanträdesdag.Tisdagen innan får vi anmälningarna från chefsöverläkaren och dåäven de ansökningar som patienterna dessförinnanhar lämnat in till honom.Vid varje sammanträdesdag har vi i genomsnitt 10 LRV-mål, plusnågra ytterligare LPT-mål. Det har funnits dagar när det harfunnits uppåt 20 mål. Då är schemat mycket pressat. Vi håller påfrån 8 till framåt 6 på kvällen.Målen i taget på en av Länsrättens fyraordinarie domare. Direkt efter registrering går målet tilldomaren, som har att ta ställning till om det behövs någrakompletteringar, om muntlig förhandling skall hållas eller ejosv. Presumtionen är för muntlig förhandling. Vi har avståttfrån muntlig förhandling då det har varit täta ansökningar frånpatienten . Men det är de enda fallen där vihar gjort så.Nästa fråga är om offentligt biträde skall förordnas. Avstårvi från muntlig förhandling förordnas inte heller någotoffentligt biträde, även om patienten har begärt det. Det blir istället ett avslagsbeslut med möjlighet att överklaga.I andra fall är vi mycket tillmötesgående med den begäran omoffentligt biträde som framställs. Har patienten inte framställtnågon begäran om offentligt biträde händer det att Länsrättenändå, på grund av målets karaktär, förordnar ett sådant.Nästa steg är att överväga om en åklagare skall höras ellerej. Handlingen kommer in . Efter beredning kanhandlingen faxas till åklagaren över torsdagen. Han fårtillfälle att senast , dagen före förhandlingsdagen,yttra sig till Länsrätten. Vi skickar sådana handlingar i stortsett över halva . Vi har inte hört någon större kritikfrån åklagarnas sida av att de inte har fått tillräckligt medtid på sig. Tiden är kort om den åklagare som skall yttra sigden dagen sitter i förhandling och dessutom är upptagen restenav veckan. Då blir det till förfogande.Åklagarna har inte i något fall utnyttjat sin rätt attöverklaga Länsrättens domar till Kammarrätten. Vi försöker ivarje fall vara sparsamma med att begära åklagaryttranden. en patient har kommit till sjukhuset, skallLänsrätten efter det att domen har vunnit lagakraft första gången pröva det hela. Då kan man ställa sig fråganom det verkligen är meningsfullt att redan på det stadiet höraåklagare. Vi har i flera fall avstått från det.Det sista som domaren skall ta ställning till är om ensakkunnig skall förordnas. Vi gör avvägningar i varje enskiltfall om vi skall förordna en sakkunnig läkare eller ej. Därefterförsöker vi sätta ihop sammanträdesdagen så att läkarna skallbli så litet störda som möjligt i deras arbete, så att varjeklinik får komma på uppgjorda tider och så att läkarna kanplanera sitt arbete.Domarens olika beslut verkställs av ett rotelbiträde. Domarenfår sedan tillbaka akten för inläsning. Vid förhandlingenanvänder vi ett rotelbiträde eller en notarie somprotokollförare. Efter förhandlingen skriver domaren själv dedomar som skall expedieras. Vi skickar också handlingar tillnämndens medlemmar i förväg, så att de kan läsa på i förväg. Föratt protokollföringen skall gå snabbt har vi tagit framstandardiserade, delvis förtryckta, protokoll. De fylls i förhand vid förhandlingen, och skrivs inte rent.Domarna avkunnas i allmänhet vid förhandlingsdagens slut.Utgången i målet tillkännager Länsrätten genom att lämnadomsbevis till chefsöverläkaren och genom att skriva utgångenpå uppropslistan som är anslagen på sjukhuset och lämna den tillregionklinikens sekreterare. Dit kan patienterna ringa för attfå höra utgången. Arbetetbedrivs inom mycket stor tidspress i domstolen.Uppgifter jag har inhämtat från Kammarrätten i visaratt av de avgjorda LRV-målen har överklagats, dvs.ungefär 50 mål. I varje fall hälften av dessa mål härrör från4--5 patienter som ofta kommer tillbaka och ständigt överklagarLänsrättens domar.Tidsåtgången för handläggning av målen är i stort vad vi harförväntat oss. Men sammanträdesdagarna har blivit längre än vadvi hade trott. Förhandlingarna drar ofta ut . Det sägersig självt att om en sakkunnig läkare skall höras och patientenhar ett offentligt biträde blir det ofta ingående överläggningareller samtal vid förhandlingen.Jag räknar med att en domare under den vecka han har sådanamål ägnar 4--i genomsnitt åt dem. Därtill kommer tiden för enprotokollförare. Vi har försökt att hitta en arbetsform fördessa mål som ger utrymme för handläggaren och notarien påroteln att under den vecka som psykmålen finns där ägna sig åtandra typer av mål. Allt i syfte att arbeta så rationellt ochekonomiskt som möjligt, för att om möjligt kunna få fram tillavgörande sådana mål som inte har förtur. Vi har hållit denfasta handläggarpersonalen på roteln borta från psykmålen.Vad vi har hört från sjukhusen anser patienterna att den nyaordningen är bättre än den gamla, dvs. Bl.a. innebär det att de kommer bättre till tals vid demuntliga förhandlingarna. Länsrätten är mer omsorgsfull än vadutskrivningsnämnden hade tid att vara.Tillämpningen av lagen har inte berett Länsrätten några störreproblem. Det beror kanske på att vi inte har upptäckt dem. Viskall dock erkänna att vi har diskuterat mycket domarna emellan.Det gäller både innebörden och tolkningen av vissa uttryck ilagtexten. Dessa diskussioner har vi delgivit Domstolsverketvid den översyn som pågår och där Länsrätten finnsrepresenterad.Sigrid Bolkéus: Det finns ingen representant frånKammarrätten i här. Men kammarrättspresidentenMontgomery nämnde . Det gällde frågan om långaresvägar. Det kan inte bli tal om att avgöra många mål per dag.Händer det ofta att målen måste ställas in? Är åttadagarsregelnännu mera besvärande i ?Det sades också att ändringsfrekvensen är dubbelt så stor vidKammarrätten i som i . Finns det någonförklaring?Henry : Då det gäller inställda förhandlingarkan jag bara uttala mig för del. Det hör tillundantagen att förhandlingarna inställs.President och jag har talat om skillnaden iändringsfrekvens, men vi har än så länge inte funnit någonförklaring. Förklaringen kan ju exempelvis vara målens valör,skillnader i det klientel som är intaget påsjukvårdsinrättningarna, men det måste nog gå innanman kan göra en sådan avvägning.Göran : Eftersom vi i har med Kammarrätten iSundsvall att göra vill jag säga några ord. Efter att ha hörtföredragningen här kan jag konstatera att det är litetannorlunda. På Kammarrätten i har de oerhörda problemmed de långa resvägarna. De samlar därför ihop mål och klarar avdem vid samma tillfälle genom att de tar en sväng neröver ochnorröver. Det gör att de tider som nämnde intestämmer. Det är ofta som patienterna får vänta påKammarrätten i : När man lyssnar på de härföredragningarna får man den allmänna uppfattningen atttillämpningen av lagstiftningen har fungerat ganska hyggligt utei domstolarna. Några problem har emellertid nämnts. HenryMontgomery nämnde problemet med vårdaspekten i samband medpermissioner för patienter som går under medicinering.Jag skulle vilja att ni som har yttrat er pekar på någraproblem, att ni nämner något som ni definitivt upplever som ettproblem när det gäller tillämpningen av lagstiftningen. Den bildjag fick var att lagstiftningen fungerar alldeles utmärkt, elleri alla fall i stora delar på ett hyggligt sätt. Det kanske ärriktigt, men det brukar alltid finnas något problem som man kanpeka på.Karl-Ingvar : Det man alltid kan nämna i de härsammanhangen är bedömningen av återfallsrisken. är detett evigt problem, som man inte kommer ifrån hur man än utformarlagstiftningen. Någon måste slutligen göra denna bedömning.Vissa läkare kanske anser att det är en omöjlig uppgift, och detblir i den situationen inte lättare för domaren att avgöra.Någon skall emellertid ytterst ta ställning, och något annatsätt att ordna den bedömningen än det vi nu har lär väl knappastfinnas.Man får inhämta de yttranden som finns att inhämta. Jag harsjälv i kammarrätt fått ett yttrande frånSocialstyrelsens rättsliga råd i ett svårbedömt fall. Det är demöjligheter som finns.Henry : har ju somrättschef i haft det praktiska huvudansvaretför den här reformen.Hans-Erik : Efter att ha tittat på bl.a. kostnadertror vi -- vi påstår inte med säkerhet, utan vi skall undersökasaken närmare -- att benägenheten att förordna sakkunnig ochoffentliga biträden skiljer sig ganska mycket mellan olikalänsrätter. I en del länsrätter, exempelvis den i ,förekommer detta mer eller mindre regelbundet, medan det i andralänsrätter är mycket sparsamt förekommande. Vi skall försöka fåfram närmare uppgifter och orsakerna till detta.Göran : Ett av syftena med den nya lagen,åtminstone enligt diskussionerna innan, var att man skulleförsöka jämna ut olikheterna mellan de olikautskrivningsnämnderna. Något jag har frapperats av under det häråret är att skillnaderna har ökat. Efter att ha pratatmed kolleger även i andra regioner än min egen har jag förståttatt förfaringssätten är väldigt olika, att man går till väga påväldigt olika sätt när man lottar, att det finns skillnader ihur länge domaren är ordförande, osv. Jag tycker alltså att deskillnaderna har ökat.Martin : Det sade var faktisktordagrant vad jag hade tänkt säga. Det har skett en påtagligökning av olikheterna, alltifrån länsrätter som har sakkunnigaoch offentliga biträden i praktiskt taget samtliga mål, tilllänsrätter där detta är sporadiskt förekommande. Skillnadernahar alltså blivit större under det första året.Bo Holmberg: Vi har på Länsrätten i gjortden erfarenheten att det är helt nödvändigt att ha en sakkunnigtillgänglig under en hel sammanträdesdag. Det visar sig ofta attden sakkunniges hjälp behövs i ett mål, och det innebär att viförordnar en fast sakkunnig som hjälper oss hela dagen.Håkan : Vi har inte motsvarande erfarenhet iKronobergs län när det rör LRV-målen. I LPT-målen använder vioss nästan undantagslöst av sakkunnig. Men många av LRV-målenunder vårdens gång rör frågor som är ganska självklara fördomstolen, dvs. det är ganska självklart att vårdtiden skallförlängas. I sådana fall kallar vi ingen sakkunnig, utan viförsöker spara det till de fall då det verkligen behövs.Förutsättningarna i de olika länsrätterna för att bedriva enrationell handläggning är emellertid olika. Vi i harsjukhuset från Länsrätten och kan alltså planera vår dagmycket bättre än vad man kan -- förmodar jag -- exempelvis vidLänsrätten i , där personalen får åkarunt på flera sjukhus. Då är det kanske svårt att ha sammarationella ordning som den vi tycker oss ha funnit. Mångalänsrätter är i den situationen att man har långt till de olikasjukhusen. Förutsättningarna är alltså på det sättet litetolika, och det kanske är det som gör att ocksåhandläggningsordning, anlitande av sakkunnig, offentligtbiträde, osv. skiljer sig åt mellan länsrätterna.Käthe : Det har här talats mycket omskyndsamhetskraven, men ett stort problem är ju att om manöverklagar kan det ta oerhört . Det värsta exemplet jagkänner till är en person som sökte permission och somfick sin permission . Jag har också hört,särskilt från , att väldigt många ansökningar ompermission överklagas, så att permissionstiden har gått ut närärendet avgörs. Personen i fråga får då ansöka om permission pånytt och hinner på så vis aldrig fram.Göran : Det stämmer. Det har hänt ,både i Länsrätten och i Kammarrätten, att permissionstiden hargått ut. Ett skäl har varit att åklagaren har sagt att han kantänkas överklaga domen. Han har haft en väldig tidspress, ochjag kan förstå att det ibland är väldigt svårt att yttra sig.Det blir då en säkerhet att säga att domen kan tänkasöverklagas. Har någon begärt permission till helgen ochåklagaren inte får domen förrän efter ochinte hinner ta ställning till den, då hinner permissionstiden gåut.Det har också gällt i kammarrätten, där överklagningstiden harvarit mycket längre. Där har det i flera fall hänt attpermissionstiden har gått ut.Göran : Av det vi har hört kan vi konstatera atttillämpningen av lagstiftningen har fungerat ganska bra och attlagstiftningen alltså uppfyller de krav som det från början vartänkt att den skulle uppfylla.Jag tänkte knyta an till en praktisk erfarenhet från mitthemlän, där det har diskuterats mycket i media kring en sådanhär fråga. Både åklagare och domare i Länsrätten har i detsammanhanget uttalat att den här lagstiftningen inte är bra ochatt vårdtiden när den är till ända borde följas av ett straff ifängelse. Både åklagare och domare i mitt hemlän har faktisktuttalat sig i den riktningen.Jag vill ställa en fråga till , även om frågankanske är litet retorisk efter anförandet: Finns det idepartementet något översynsarbete som tar sikte på att lösadessa svårigheter i den riktningen?Krister : Det är klart att retoriken ger sig själv.Jag avslutade mitt anförande med att säga att det här är ettproblem, ett problem som är värt att titta på igen. Det som nutogs upp ställer frågan om uppsåtet på sin spets. Skall man åena sidan konstatera att någon är så sjuk att någon annanpåföljd än överlämnande till vård enligt lagen inte står tillbuds och straff sedan inträda när vederbörande är frisk? På detsättet har man också fokuserat på den svåra frågan om uppsåt ochstraff. Som jag sade överväger vi nu att titta på frågan omstraffriförklaring, för att uttrycka det enkelt, och hela dethär frågekomplexet i ett vidare perspektiv. Jag vill emellertidbetona att detta är oerhört svåra frågor, som rör väldigtgrundläggande delar i straffrätten. Jag tror därför inte att manskall påräkna att vi kan komma med några snabba resultat i detöversynsarbete som är igångsatt.Göran : Man bör naturligtvis avvakta detutvärderingsarbete som pågår. Min fråga var litet mer avgränsad.Jag uppfattade det som att det blir fråga om straffriförklaringoch att fängelse inte blir aktuellt om man skall övergå till denlagstiftning som gällde före mitten , men deuttalanden jag refererade till gick ut på att det skulle bli enkombination av vårdinsatser och, när vårdinsatser inte längrebehövs, fängelse. Finns det något sådant översynsarbete på gånginom departementet?Krister : Jag uttryckte mig kanske litet kryptiskt.Min tanke var nog den, att det översynsarbete som aktualiserasav hela frågan om uppsåt/inte uppsåt med nödvändighet kommer attinkludera också de bestämda frågor som togs upp, nämligen omdet är möjligt att övergå från något som från början varitstraffritt till något straffbelagt, alltså om vården heltplötsligt skall kunna ersättas med det som vården från börjanvar avsedd att utestänga, nämligen fängelse. Det frågekomplexetkommer att ingå bland de frågor som vi nu funderar på om viskall ta upp och titta närmare på.Ordföranden: Om jag får låna ord,skulle jag vilja säga att det inte finns något att beklaga sigöver när det gäller de här frågorna. När vi i utskottet bestämdeoss för att genomföra den här utfrågningen hade en och annan avoss fått indikationer på att lagstiftningen och ocksåhandläggningen innebar vissa svårigheter, men utfrågningenhittills tyder ju på att så inte tycks vara fallet, och det ärväl också det som gör att mina kolleger i utskottet inte är likafrågvisa som de alltid brukar vara annars -- det brukar finnasmängder av frågor. Jag föreslår därför att vi går vidare , ochjag ger ordet till byråchef från Riksåklagaren.Gunnel : Fru ordförande! Åklagarna fick en helt nyroll genom uppgiften att i vissa fall avge yttranden och rättenatt överklaga vissa beslut i mål om rättspsykiatrisk vård. I denroll åklagaren fick var det framför allt tre aspekter vi skullebeakta, nämligen att företräda brottsoffren, att beaktaskyddsaspekterna för både patienten och hans omgivning och attbidra med kunskap och erfarenhet vid bedömningen avåterfallsrisken. Riksåklagaren anser att åklagarens nya roll ide här målen är mycket värdefull. Vi kan ha intressantauppgifter att tillföra processen i förvaltningsdomstol, ochframför allt är det viktigt att vi också har en möjlighet attvara med och påverka. Den grundläggande inställningen frånåklagarväsendets sida till den här reformen är alltså positiv.Vi kan emellertid ändå lugnt säga att reformen har lett väsentligt större belastning på åklagarväsendet än vad vitrodde skulle bli fallet. Arbetsbelastningen är väldigt olika iskilda delar av landet, och det hör delvis samman medövergångsbestämmelserna att även O-fallen har kommit in i dengrupp som åklagarna skall yttra sig över.Vi har, liksom , under det pågåendeutvärderingsarbetet samlat in en del statistik och gått ut medenkäter. Tyvärr har inte heller vi hunnit bearbeta vår statistikännu, och jag kan därför inte ge några konkreta siffror. Det vikan se är att det på vissa orter i landet har blivit en klartökad arbetsbelastning. Därom råder icke något tvivel. Det gällerframför allt orter där man har stora sjukhusenheter.Det frågades här tidigare om reformen inte har inneburit någraproblem. För åklagarväsendets del finns ett allt överskuggandeproblem, och det är tidsfristerna. Åttadagarsfristen är ettbekymmer för oss, det råder inget tvivel om det. Jag tycker attlagmannen i Länsrätten i på ett väldigt belysandesätt visade på de problem som Länsrätten har. Jag kan då barahaka på och säga att det inte blir mycket tid för åklagaren attavge ett yttrande när Länsrätten skickar iväg ett ärende påtisdagen som sedan skall hinna handläggas . Det ärväl naturligtvis därför som vi ibland ser ytterlighetsfallen dåman får en telefax där det står: Yttrande senast i dag.Det finns alltså inom åklagarkåren en enstämmig uppfattning omatt det här är ett problem och framför allt att det ocksåpåverkar kvaliteten i våra yttranden. Det är väldigt tråkigt attbehöva erkänna det. Det finns en stor risk för att vi avgermagra yttranden, yttranden som inte ger så mycket i sak fördomstolarna, och det är i hög grad tidsfaktorn som påverkar ossi de fallen.Den åklagare som har handlagt ett mål och verkligen kanfrågorna kanske inte är tillgänglig just den aktuella dagen. Haneller hon sitter kanske i förhandling eller deltar i ettpolisförhör. Då får någon annan hastigt läsa in målet och kommamed ett yttrande. Dessutom hinner åklagaren långt ifrån alltidgöra den kontroll man skulle vilja göra och ta de kontakter sombehövs.En viktig del i reformen, nämligen att man skall ta kontaktmed målsäganden och framföra de synpunkterna, hinns ofta intemed. Det är något som bekymrar oss litet grand, eftersom detansågs som viktigt i samband med behandlingen av det härlagstiftningsärendet.Naturligtvis leder de korta tidsfristerna också till en allmänryckighet i vårt arbete. Det här har, genom de kortatidsfristerna, blivit våra mest förekommande förtursmål.I attitydundersökningar har det visat sig att åklagarna anseratt den här frågan har hanterats på det nyanserade sätt som manskulle önska, nämligen att permission tillstyrks när det ansesmotiverat och avstyrks när det anses motiverat. Det har visatsig att permission tillstyrks i långt fler fall än vad vi kansketrodde från början.Jag vill peka på ett par svagheter i den nuvarandelagstiftningen. Det råder för det första litet olikauppfattningar om huruvida exempelvis ett beslut av kammarrätt ompermission får verkställas om beslutet går åklagaren emot ochåklagaren hade tänkt sig att beslutet skulle överklagas. Detfinns en uttrycklig bestämmelse om att åklagarens eventuellabeslut om överklagan förhindrar verkställighet av Länsrättsbeslut, men när det gäller kammarrätts beslut är det oklart.Ett annat problem för åklagarna är att vi är beroende avbiträde från polisen för att genomföra vissa utredningsåtgärder,t.ex. för att kontrollera om det föreligger något återfall ochför att komma åt de allmänna registren. Vi kan också behövahjälp med att spåra upp målsäganden. Det finns däremot ingenförfattningsenlig skyldighet för polisen att biträda oss på denhär punkten.Jag nämnde tidigare att O-fallen är en bekymmersam grupp föross. Det beror framför allt på att vi har väldigt litet atttillföra domstolens prövning i fråga om den här typen avpatienter. har vi inget material alls om O-fallen. Näråklagaren inte har någonting alls i bakgrundsmaterial och hellerinte har något att säga om återfallsrisken känns det därförmindre meningsfullt för honom att avge yttranden.Riksåklagaren har genom egna föreskrifter förbehållit sigrätten att själv ta hand om alla mål som överklagas tillRegeringsrätten. Bakgrunden var att det ansågs lämpligare, medtanke på att Regeringsrätten är en prejudikatsinstans. Genomdessa föreskrifter får Riksåklagaren en överblick överrättsområdet och en möjlighet att föra fram principiellt viktigafrågor. Vi har hitintills fört upp några mål, och det finns inågot fall också dom.Till skillnad från vad som gäller i krävs deti Regeringsrätten prövningstillstånd för Riksåklagaren. Vi villi det här sammanhanget peka på detta. Vi menar att det intefinns så stora skäl att göra saklig skillnad mellanRiksåklagarens roll i och i Regeringsrätten.Representanter för nämnde den utvärdering sompågår, och Riksåklagaren har som ett led i den skickat ut enenkätundersökning, som i många delar liknar den som har sänts uttill domarna.