bet · GG01JuU16 · 1993-03-11 00:00:00 — 9f och KU33 s. 3 f), att man inte bör kriminalisera gärningar somär försvarliga t.ex. av konstnärliga eller vetenskapliga hänsyneller som ett led i en allvarligt syftande nyhetsförmedling.Utskottet delar den uppfattningen och avstyrker bifall tillmotionerna Ju15 och Ju16 i här behandlade delar.I motion Ju648 anförs att straff måste kunna utdömas också förden som medverkar vid annans produktion och distribution avbarnpornografi.Som framgår av 23 kap. 4 § BrB skall ansvar som enligt BrB ärstadgat för viss gärning ådömas inte bara den som utförtgärningen utan också annan som främjat gärningen med råd ellerdåd.Eftersom det således redan finns en bestämmelse somtillgodoser kravet i motion Ju648 avstyrker utskottet bifalltill densamma i här behandlad del.I motionerna Ju14, Ju15, Ju16 och Ju648 begärs att innehav avbarnpornografi skall kriminaliseras.I är enbart innehav av barnpornografiskt material intekriminaliserat. Frågan övervägs dock, som framgår nedan, inomJustitiedepartementet. Här kan också nämnas att ett sådantförbud införts i Norge.Utskottet vill för sin del konstatera att frågan omkriminalisering av innehav är komplicerad och rymmer en radprincipiella frågor. En kriminalisering skulle dock ytterligareunderstryka hur allvarligt samhället ser på hanteringen medbarnpornografi. Något ställningstagande är enligtutskottets mening inte aktuellt utan det pågåendeberedningsarbetet måste avvaktas. Utskottet avstyrker bifalltill motionerna Ju14, Ju15, Ju16 och Ju648 i denna del.I motion Ju648 föreslås att bestämmelsen ombarnpornografibrott skall flyttas till 6 kap. i BrB.Bestämmelsen om barnpornografibrott riktar in sig påspridningen av barnpornografiskt material och återfinns därför i16 kap. BrB som handlar om brott mot allmän ordning.Bestämmelserna i 6 kap. BrB däremot straffbelägger olikasexualbrott mot person. Den som framställer barnpornografisktmaterial kan i vissa fall även dömas för brott motbestämmelserna även i sistnämnda kapitel. Således kan t.ex. densom förmår barn att medverka i någon handling medsexuell innebörd dömas för sexuellt ofredande enligt 6 kap. 7 §BrB.Utskottet, som inte finner skäl att frångå den beskrivnasystematiken, avstyrker bifall till motion Ju648 i här behandladdel.I motion Ju16 anförs att bestämmelserna om spridning avvideofilm med barnpornografiskt innehåll måste uppmärksammas.Enligt motionärerna kan den som framställer barnpornografi genomatt på olika sätt redigera bildmaterialet så att varje film blirunik på grund av de nuvarande bestämmelsernas utformning undgåansvar för brott.I flera motioner tas vidare upp frågan om hur vissavåldsskildringar, bl.a. sådana som kan innebära olika former avvåld mot kvinnor vid sexuellt umgänge, skall bedömasstraffrättsligt. I motionerna Ju609, Ju826 och A811 förespråkasmot denna bakgrund en översyn av bestämmelserna om olagavåldsskildring.Justitiekanslern () har på regeringens uppdrag utrettbehovet av åtgärder rörande bestämmelserna om olagavåldsskildring. Uppdraget redovisades i en promemoria den 23december 1992 (dnr ) I promemorian (s. 27 och 41)redogör JK för problemen kring distribution av "piratkopierade"videogram som innehåller kopior av ett eller flera videogrameller utdrag ur flera förlagor och som ibland är "skräddarsydda"för en enda enskild mottagare. De svårigheter som uppkommer ärenligt JK väsentligen hänförliga till det s.k.spridningsrekvisit som finns i BrB:s bestämmelser ombarnpornografibrott och olaga våldsskildring. Innebörden häravär att en förutsättning för straffbarhet är en avsikt attsprida det framställda materialet. JK anför att innebördenav det nu berörda rekvisitet i vissa fall kan vara svårbedömd,särskilt vid en prövning mot bakgrund av vad som föreskrivs i 1kap. 10 § YGL om spridning till allmänheten som en förutsättningför grundlagens tillämplighet. JK uppger att han ännu inte tagitställning i alla uppkommande frågor som hänger samman med det nuberörda problemet, och att han därför tills vidare inte hargrund för att lägga fram någon slutlig bedömning eller någotförslag. Frågan kan dock enligt JK få en betydande praktiskvikt, varför han velat peka på den i sin rapport.JK överväger i rapporten (s. 29 f) vidare bl.a. omformuleringen i 16 kap. 10 b § BrB om våldspornografisk olagavåldsskildring borde jämkas något så att de fall den är avseddatt belägga med straff med större säkerhet kan beivras genomåtal. En sådan åtgärd synes enligt JK:s uppfattning emellertidkräva grundlagsändring. Vidare kan det enligt JK:s mening intehävdas att det i rättspraxis ännu har blivit helt klart att dennu gällande lydelsen av den ifrågavarande bestämmelsen inteskulle vara tillräcklig för sitt ändamål. Han anser emellertidatt frågan är värd att överväga närmare när erfarenheternablivit större.JK anför avslutningsvis (s. 45) att han räknar med att underåtskillig tid framåt få ta ställning till olika praxisfrågor somuppkommer inom ramen för det nu gällande regelsystemet påområdet. Han är vidare medveten om att det kan vara enskyldighet för honom att underrätta regeringen om behov avregeländringar som kan komma att visa sig under det fortsattaarbetet med hithörande frågor.JK:s rapport bereds i Justitiedepartementet.Enligt utskottets uppfattning finns det skäl att se mycketallvarligt på den barnpornografi och det sexuella våld somförekommer i en av allt att döma inte obetydlig omfattning ifrämst videofilmer. Som framgått av redogörelsen ovan ärbestämmelserna om barnpornografi och olaga våldsskildringföremål för uppmärksamhet såväl i som avJK. I en promemoria som nu sammanställerkommer som nämnts att tas upp frågan om det straffbaraområdet beträffande barnpornografibrott. Utskottet anser att detpågående beredningsarbetet bör avvaktas och utgår i övrigt frånatt berörda myndigheter noga följer utvecklingen på området. Meddet anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna Ju16,Ju609 och A811 i denna del.Vad som anförts gäller även önskemålet i motion Ju826. Ävenden motionen avstyrks således i här behandlad del.Sambandet mellan våldspornografi och våldsbrottI motion Ju809 efterlyses en kartläggning av sambandet mellanvåldspornografi och våldsbrott.Liknande motionsyrkanden har behandlats av utskottet vid ettflertal tillfällen , (se1992/93:JuU7 s. 10 f och där gjorda hänvisningar). I det ärendetredogjorde utskottet för olika åtgärder i syfte att begränsaspridningen av bilder som skildrar sexuellt våld eller tvång,varvid utskottet ansåg att JK:s utredning rörande bestämmelsernaom olaga våldsskildring och de överväganden som föranleds av denborde avvaktas. Som framgått pågår nu beredning av JK:srapport. Utskottet avstyrker bifall till motion Ju809 i härbehandlad del.Sexuellt umgänge mellan lärare och eleverI motion Ju604 begärs att det generella förbud som tidigarefanns för lärare att ha sexuellt umgänge med underåriga eleverskall återinföras.I 6 kap. 4 § BrB fanns tidigare bl.a. ett förbud för någon attha sexuellt umgänge med den som var och som stodunder hans tillsyn vid skola, anstalt eller annan inrättning.Brottet betecknades som otukt med ungdom och straffet varfängelse i högst fyra år.Bestämmelsen om otukt med ungdom upphävdes (prop.1983/84:105, JuU25, rskr. infördes i 6 kap. 3 §BrB en bestämmelse som innebär att den som förmår annan tillsexuellt umgänge genom att grovt missbruka hans eller hennesberoende ställning döms för sexuellt utnyttjande till fängelse ihögst . I propositionen (s. 30) anfördes bl.a. följande.Naturligtvis måste det som regel anses olämpligt och mångagånger direkt stötande om en lärare skulle ha en sexuellförbindelse med en elev som inte har uppnått myndighetsåldern.Ett generellt straffansvar för sådana fall går emellertid enligtmin mening för långt. Flertalet ungdomar undergår numera någonform av högre skolutbildning. Skolformerna är många ochvarierande. Inte sällan, särskilt med hänsyn till att man i rättstor utsträckning anlitar unga vikarier, är det relativt litenåldersskillnad mellan lärare och elever. Det nu gällandeförbudet tillkom då skolan var väsentligt merauktoritär och beroendeförhållandet mellan lärare och elevermera markerat än vad som är fallet . Man kan numera inteutgå från att det i alla skolformer och i alla situationer finnsett uttalat beroendeförhållande mellan lärare och elev. I defall där ett förbud kan te sig motiverat, exempelvis där det ärstor åldersskillnad mellan parterna och eleven är starktberoende av lärarens betygsättning eller motsvarande, torde denallmänna bestämmelsen om sexuellt utnyttjande vara tillräckligför ingripande.Utskottet delade i sitt betänkande (s. 21) justitieministernssyn på relationen mellan lärare och elever i det aktuellaavseendet. Även i övrigt anslöt sig utskottet tillregeringsförslaget när det gällde kriminaliseringen av sådanafall som då omfattades av regeln om otukt med ungdom.Här kan nämnas att det ifrågavarande brottet förra åretgradindelades som gärningsbeskrivningen justerades(prop. 1991/92:35, JuU7, rskr. 159).Utskottet har alltjämt upppfattningen att bestämmelsen i 6kap. 3 § BrB om sexuellt utnyttjande ger tillräckligamöjligheter att ingripa i de fall sexuellt umgänge mellan lärareoch elev är att anse som otillbörligt. Det finns därför inteskäl att återgå till en ordning där sådant umgänge generelltstraffbeläggs. Utskottet avstyrker bifall till motion Ju604.Straffskalorna vid sexualbrott mot barn m.m.I motionerna Ju16 och Ju648 begärs en översyn avstraffskalorna vid sexualbrott mot barn. Enligt motionärernabehöver straffskalorna skärpas.Frågor om sexualbrott mot barn behandlades idepartementspromemorian (Ds 1989:6) Sexuella övergrepp mot barnm.m. som låg till grund för ett lagstiftningsärende (prop. 1991/92:35, JuU7, rskr. beslutade iärendet om ändringar som rörde bestämmelserna om våldtäkt,sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, sexuellt utnyttjande avunderårig, sexuellt umgänge med avkomling och med syskon samtsexuellt umgänge med barn. Ändringarna innebar bl.a. att vissaav brotten gradindelades och att i bestämmelserna om våldtäktoch sexuellt utnyttjande av underårig offrets låga ålder fördesin som en omständighet som skall beaktas särskilt vid bedömandeom ett sådant brott är grovt. Ett syfte med ändringarna var attstärka skyddet för barn och ungdomar mot att bli utnyttjade isexuella sammanhang och till att i strafflagstiftningenytterligare markera allvaret i sexuella övergrepp mot barn.I ärendet behandlade utskottet ett flertal motioner som togupp frågan om preskriptionstiderna för sexualbrott som kan riktasig mot barn (bet. s. 14 f). Utskottet efterlyste en översyn avgällande preskriptionsbestämmelser såvitt rör 6 kap. BrB omsexualbrotten och anvisade därvid olika vägar som kan prövas; enkan ta sikte mera direkt på särskilda preskriptionsregler, enannan kan innefatta överväganden rörande de olika brottensstraffskalor. Enligt utskottets mening borde översynen ha syftetatt de nuvarande åtalspreskriptionstiderna förlängs. anfört gav som sin mening regeringen tillkänna.I samma ärende (bet. s. 12 f) behandlade utskottet vidarebl.a. ett motionsyrkande om skärpta straff för sexuelltutnyttjande. Utskottet intog då liksom tidigare (se JuU1986/87:3s. 11) ståndpunkten att sexuellt utnyttjande urstraffvärdesynpunkt kan te sig likvärdigt med våldtäkt och attdetta borde komma till uttryck i straffmaximum för grovtsexuellt utnyttjande. Utskottet utgick från att denna frågaskulle bli föremål för ytterligare överväganden utan någotsärskilt uttalande från sida.Med anledning av och utskottets uttalandenförbereds, enligt vad utskottet har erfarit, iJustitiedepartementet en promemoria angående här aktualiseradefrågor. I promemorian kommer också som nämnts ovan att behandlasfrågan om det straffbara området vad gäller barnpornografibrott.I det sammanhanget kommer en kriminalisering av innehav avbarnpornografi att aktualiseras. Vidare kommer att tas underövervägande om det finns skäl att göra några ändringar ibestämmelsen om sexuellt umgänge med barn.Justitiedepartementets promemoria beräknas bli färdig undervåren. Den kommer därefter att remissbehandlas.Här kan tilläggas att JK som ovan framgått haravlämnat en rapport till regeringen angående bestämmelserna omolaga våldsskildring. I rapporten berörs också regleringenbeträffande barnpornografi. JK:s rapport bereds nu iJustitiedepartementet.Som framgått av den nu gjorda redovisningen har bestämmelsernaom sexualbrott mot barn relativt varit föremål för ettbetydande reformarbete. Ytterligare överväganden görs förnärvarande i , och i den här aktuellapropositionen föreslås som framgått skärpta straff i vissaavseenden för brott som gäller bl.a. sexuellt ofredande av barn.Mot denna bakgrund är det enligt utskottets uppfattning intenödvändigt med någon allmän översyn av straffskalorna på dettaområde, och utskottet avstyrker bifall till motionerna Ju16 ochJu648 i här behandlade delar.Utskottet vill i detta sammanhang ta upp frågan om en översynav bestämmelsen om sexuellt umgänge med barn. Bestämmelsen, somåterfinns i 6 kap. 5 § BrB, straffbelägger sexuellt umgänge medbarn som inte kan rubriceras som någon form avvåldtäkt, sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande eller sexuelltutnyttjande av underårig. Straffet är fängelse i högst fyra år.Bestämmelsen om sexuellt umgänge med barn berördes något idepartementspromemorian (Ds 1989:6) Sexuella övergrepp mot barnm.m. I promemorian föreslogs av lagtekniska skäl att stadgandetskulle flyttas till annan plats i 6 kap. BrB. Vidremissbehandlingen av promemorian ifrågasatte två avremissinstanserna, Föreningen och FöreningenSveriges polischefer, om det inte borde införas ett grovt brotti bestämmelsen. I den proposition i vilken förslagen ipromemorian behandlades (prop. 1991/92:35 s. 22) anfördejustitieministern att det inte, i varje fall med det dåvarandeberedningsunderlaget, fanns skäl att föreslå en sådan ändring.Frågan berördes inte vidare vid riksdagsbehandlingen avpropositionen (1991/92:JuU7, rskr. 159).Enligt utskottets uppfattning bör en allmän översyn avbestämmelsen om sexuellt umgänge med barn nu göras. Det kan,anser utskottet, för det första ifrågasättas om benämningen"sexuellt umgänge" är lämplig eller ens adekvat för det slag avgärningar som straffbeläggs i paragrafen. Vidare finns skäl attöverväga om bestämmelsen medger en tillräcklig reaktion frånsamhällets sida på alla de former av sexuella övergrepp mot barnsom den är tänkt att omfatta. I det sammanhangetkan finnas anledning att se över såväl bestämmelsenstillämpningsområde som dess straffskala.Som framgått har utskottet inhämtat att utformningen avbestämmelsen om sexuellt umgänge med barn kommer att tas upp iden promemoria om bl.a. vissa frågor om sexualbrott som förnärvarande utarbetas inom . De spörsmål somutskottet nu har aktualiserat bör uppmärksammas i det arbetet.I det föregående har redogjorts för ett pågående relativtomfattande beredningsarbete beträffande sexualbrott ochbarnpornografibrott. Utskottet anser att arbetet bör redovisasför i ett sammanhang.Vad utskottet har anfört om sexuellt umgänge med barn m.m. börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna.Egenmäktighet med barnI 7 kap. 4 § första stycket BrB stadgas att den som obehörigenskiljer ett barn från någon som har vårdnaden ombarnet döms för egenmäktighet med barn till böter ellerfängelse , om inte gärningen utgör brott motfrihet. Detsamma gäller om den som gemensamt med någon annan harvårdnaden om ett barn utan beaktansvärt skälegenmäktigt bortför barnet eller om den som skall ha vårdnadenobehörigen bemäktigar sig barnet och därigenom själv tar sigrätt. I andra stycket i samma lagrum finns en reglering somavser egenmäktighet med barn som vårdas med stöd av lagen(1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Är brottsom avses i första eller andra stycket att anse som grovt skallgärningsmannen enligt tredje stycket i lagrummet dömas tillfängelse i högst två år.I propositionen föreslås att straffmaximum för normalgraden avegenmäktighet med barn enligt 7 kap. 4 § BrB höjs från sexmånaders till fängelse. För det grova brottet föreslåsstraffminimum bli sex månaders fängelse och straffmaximum fyraårs fängelse. Vidare föreslås att försök till egenmäktighet medbarn som grovt brott skall bli straffbart (5 §).I motion Ju15 tillstyrks propositionen i denna del.Motionärerna pekar på betydelsen av att domstolsavgöranden ivårdnadstvister respekteras.Utskottet instämmer i att det är angeläget -- inte minst motbakgrund av den ökade förekomsten av internationellafamiljebildningar -- att föräldrar och andra inte själva tar sigrätt genom att obehörigen bemäktiga sig barn. Utskottettillstyrker regeringens förslag. Härigenom är även motion Ju15 idenna del tillgodosedd.I motion L423 begärs en lagändring så att en vårdnadshavaresom gör sig skyldig till s.k. umgängessabotage genom att hållaett barn undangömt skall kunna dömas för egenmäktighet med barn.I 21 kap. (FB) finns bestämmelser om vite ochhämtning av barn som kan tillgripas mot en vårdnadshavare somåsidosätter vad domstol har bestämt i fråga om umgänge mellanbarnet och den andra föräldern. I syfte att ytterligare motverkaatt en vårdnadshavare saboterar umgänget infördes den 1 mars1991 en bestämmelse i 6 kap. 6 a FB av innebörd att domstolarnavid bedömande av vårdnadsfrågan skall fästa avseende särskiltvid barnets behov av en nära och god kontakt med bådaföräldrarna (prop. 1990/91:8, LU13, rskr. 53).Vid riksdagsbehandlingen av propositionen behandladelagutskottet motionsyrkanden liknande de nu aktuella. Utskottet,som förordade den nämnda ändringen i FB, ansåg att det skulleföra alltför långt att därutöver införa en straffrättsligsanktion för en vårdnadshavare på sätt som begärdes i motionernaoch avstyrkte dessa.Justitieutskottet delar den uppfattningen. Utskottet avstyrkerbifall till motion L423 i här behandlad del.Häleri och olovligt brukandeHäleribestämmelserna ändrades och utvidgades genom ettlagstiftningsärende (prop. 1990/91:127, JuU32, rskr.323).Enligt 9 kap. 6 § 1 BrB gäller beträffande sakhäleri att denskall dömas för häleri som tar befattning med något som harfrånhänts annan genom brott på ett sätt som är ägnat attförsvåra ett återställande. En förutsättning för häleriansvar idetta fall är alltså att det kan styrkas att egendomen frånhäntsden rättmätige ägaren genom brott; detta brukar sammanfattas somkravet på styrkt förbrott.I de följande punkterna 2--6 straffbeläggs andra former avhäleri såsom vinningshäleri och fordringshäleri.Enligt andra stycket kan ansvar för häleri i vissa fallifrågakomma även om förbrott inte kan styrkas. Det handlar då ombrott som begås t.ex. i näringsverksamhet. För straffansvar ärdet under sådana förhållanden tillräckligt att det finnsanledning att anta att den egendom som någon förvärvar ellermottar frånhänts annan genom brott.Straffet för häleri är fängelse i högst eller ombrottet är grovt fängelse lägst och högst fyra år.Straffansvar för häleriförseelse gäller enligt 7 § om brottenligt 6 § är att anse som ringa. Vidare kan straffansvar förhäleriförseelse förekomma enligt 7 § andra stycket 1 om någonförvärvar eller mottar egendom som skäligen kan antas hafrånhänts annan genom brott om egendomens återställandehärigenom försvåras. I andra och tredje punkten straffbeläggsgärningar där någon gjort sig skyldig till eller medverkat vidolika häleribrott och inte insett men haft skälig anledning attanta att brott förelåg eller förövades. Straffet är böter ellerfängelse i högst sex månader.Bestämmelsen om häleriförseelse i 7 § andra stycket 1 kantillämpas om en person tar befattning med misstänkt brottsgodsäven om förbrottet inte kan styrkas (se prop. 1990/91:127 s.48 f).I den nu aktuella propositionen läggs ett förslag om skärpningav straffskalan för grovt häleri fram. Maximistraffet föreslåsbli fängelse , dvs. detsamma som för grov stöld. Utskottettillstyrker förslaget.I motion L903 begärs, som ett sätt att komma till rätta medegendomsbrottsligheten, att kravet på styrkt förbrott vid häleriskall övervägas.I det nu aktuella ärendet uttrycker justitieministerntveksamhet till om häleribestämmelsen bör ändras så att denomfattar annat än sådant som frånhänts annan genom brott. Ensådan ändring skulle, anför hon, få svårbedömda konsekvenser.Utskottet delar den bedömningen och vill i sammanhanget erinraom att frågan om att avskaffa kravet på styrkt förbrott förhäleri övervägdes också ärende. Även då avvisades denlösningen och i stället valdes den angivna utvidgningen avkriminaliseringen av häleriförseelse. propositionanfördes att det skulle föra alltför långt att tillämpa en likasträng straffskala för den generella befattningen med misstänktbrottsgods som den som tillämpas vid fall av yrkesmässig ellerorganiserad befattning med brottsgods enligt 6 § andra stycket.Utskottet godtog alltså i det ärendet ett synsätt som innebäratt den yrkesmässiga befattningen med misstänkt brottsgods ansessom häleri medan sådan befattning i övrigt bedöms somhäleriförseelse. Utskottet finner inte anledning att omprövadetta ställningstagande med anledning av motion L903, ochutskottet avstyrker bifall till den.Om någon olovligen brukar någon annans sak och därigenomvållar skada eller olägenhet skall han enligt 10 kap. 7 § BrBförsta stycket dömas för olovligt brukande till böter ellerfängelse . Är brottet grovt skall straffetenligt tredje stycket bestämmas till fängelse i högst två år.I propositionen föreslås att maximistraffet för normalbrotthöjs till fängelse medan straffskalan för grovt brottföreslås omfatta fängelse, lägst och högst fyra år.Syftet med förslaget vad avser normalbrottet är enligt vad somframförs i propositionen i första hand att öka möjligheterna atteffektivt bekämpa tillgrepp av fortskaffningsmedel.Förslaget bygger som ovan redovisats på en gemensam skrivelsefrån riksåklagaren och rikspolischefen där olika alternativalagtekniska lösningar diskuteras.Här bör anmärkas att utskottet i sitt av riksdagengodkända betänkande (1990/91:JuU32, rskr. 323) uttalade oro överdet ökande antalet tillgrepp av fortskaffningsmedel och ansågatt regeringen borde förelägga förslag tillerforderlig lagstiftning.Det noteras i propositionen att ansvar för häleri vid olovligttillgrepp av fortskaffningsmedel inte kommer i fråga då det irättspraxis (se NJA 1 1990 s. 9) slagits fast att detta brottinte kan utgöra förbrott till häleri. Ansvar för självatillgreppet är också ofta uteslutet, närmast på grund avbevissvårigheter. framstår, som anförs ipropositionen, olovligt brukande av motorfordon i vissa fall somur straffvärdesynpunkt nära ett tillgrepp avfortskaffningsmedel. Regeringsförslaget bör, enligtjustitieministern, medföra att olovligt brukande i sådana fallbedöms något strängare än vad som är fallet och närmareansluter till den påföljds- och straffmätningspraxis som gällervid tillgrepp av fortskaffningsmedel.Genom förslaget i propositionen tillgodoses utskottets i 1991års ärende framställda önskemål. Utskottet delar de synpunktersom förs fram i propositionen på den lagtekniska lösningen idenna del. Även i övrigt delar utskottet de bedömningar som görsi propositionen om olovligt brukande. Utskottet tillstyrkerbifall till regeringsförslaget.Vissa vapenfrågorVapenlagenRegleringen i vapenlagen (1973:1176) innebär att i principallt innehav av skjutvapen och ammunition utan särskilttillstånd är förbjudet.I 37 § vapenlagen regleras påföljden för olaga vapeninnehavsamt för olovlig överlåtelse och upplåtelse av skjutvapen.Sålunda stadgas i 37 § första stycket att den som uppsåtligeninnehar skjutvapen utan att vara berättigad till det eller somuppsåtligen överlåter eller upplåter skjutvapen till den sominte är berättigad att inneha vapnet döms till fängelse .