bet · GG01UU15 · 1993-04-01 00:00:00 — Ändå svarardetta inte riktigt på frågan vad biståndet ger för resultat när det gällertillväxt, den långsiktiga fattigdomsbekämpningen och miljön eller andragrundläggande frågor när det gäller ett samhälles utveckling.Dessa frågor är svårare att besvara. De är svårare att besvara först ochfrämst av det enkla skälet att biståndet bara är en, och i de flesta fallingalunda den viktigaste, av många faktorer som påverkar ett lands utveckling.Det kan vi lätt förstå. har bl.a. pekat på de yttreekonomiska villkoren, t.ex. råvaruprisernas oerhörda pendlingar. Till dettakommer naturligtvis också de politiska villkoren, arvet efter det kolonialasystemet, som har varit olika i olika länder, konflikter av skilda slag,frånvaron eller existensen av politisk stabilitet och mycket annat sombiståndet bara marginellt kan påverka. Därför är det svårt att mäta biståndetseffekter. Ändå har det gjorts många ambitiösa studier, svenska sominternationella. Studier gjordes av professor i ,och gjordes en stor studie som heter "Transitions in development", avforskare framför allt i . Den initierades ursprungligen av Världsbanken.Jag skall bara dra några få slutsatser av dessa studier för att ge enbakgrund till de förändringar som har ägt rum i det svenska biståndet under låtoss säga de senaste fem -- sex åren. Några centrala lärdomar av 25--30 årsbiståndsverksamhet och utveckling är alltså:1. Biståndet kan i längden varken ge tillväxt eller bidra till minskadfattigdom om mottagarlandets ekonomiska politik är snedvridande. Kapitalutifrån kan aldrig i längden ersätta intern resursmobilisering och andramakroekonomiska reformer. Jordbrukspolitiken är central. Den måste varatillväxtstimulerande, och de länder som har lyckats bäst har också fört entillväxtstimulerande jordbrukspolitik, inkluderat olika landreformer.2. Även framgångsrika biståndsprojekt kan bli förödda om det inte finnskapacitet för och kunskap om underhåll, system och det som vi kallarmanagement.3. En nyckel till både tillväxt och jämnare fördelning i ett samhälle ärinvesteringar i vad som brukar kallas humankapitalet -- det mänskliga kapitalet--, investeringar i utbildning, hälsovård, nutrition, bättre miljö, rent vattenoch sådana ting som är grundläggande för människors fysiska och biologiskavälbefinnande och för deras kunskap. Detta ser vi på alla områden. För att baranämna ett enda exempel: det är oerhört betydelsefullt för familjeplaneringenoch barnens hälsosituation att kvinnorna kan läsa och skriva. Ökad utbildningför kvinnor ger direkt resultat på en lång rad olika områden.4. Bistånd kan hjälpa till att skapa en ekonomisk miljö som ger bättrechanser för investering och näringsliv, förutsatt att den ekonomiska politikenär den riktiga. Dit hör bistånd i form av valutastöd, bistånd till stöd förbättre fungerande statsapparater och finansiella institutioner.5. Bistånd har större möjligheter att lyckas om det är långsiktigt ochstabilt.6. Humanitärt bistånd, katastrofbistånd, är ofrånkomligt och naturligtvisoerhört viktigt för de allra fattigaste länderna, som lättast drabbas avkatastrofer.Vad har dessa slutsatser inneburit för det svenska biståndets förändring? Jo,har systematiskt stött omvandling tillbättre fungerande marknadsekonomier och deras omvandling av det politiskasystemet mot demokrati. Själva biståndsdialogen är viktig. Biståndet är i sigett instrument för att föra in nya idéer, nya möjligheter, i utvecklingen. Mendet grundläggande är -- och det måste vara grundläggande -- attmottagarna själva tar ansvar för sin utvecklingspolitik och för sinaprioriteringar. Det har försökt att lägga fast genom en tydligrollfördelning mellan givare och mottagare.För att länderna skall kunna genomföra sina reformer krävs, som jag sade,kapitalstöd utifrån. De behöver valuta. Det gäller naturligtvis särskilt deländer som har en stor skuldbörda, och det har många av de fattigaste länderna.De behöver valuta för att kunna importera både konsumtionsvaror ochinsatsvaror. Det är det som är meningen med det svenska importstödet och medbetalningsbalansstödet som ges samordnat med andra givare på villkor attländerna fullföljer sin strukturförändring.Vi syftar till att genom ett utvecklat, vad vi kallar, förvaltningsbiståndstödja mottagarnas ansträngningar att förbättra sina statsapparater. Dethandlar om att skära ner dem, att göra sig av med ineffektiva och kostsammastatliga företag, men också om att göra den statliga verksamhet som behövsbättre fungerande och att hjälpa till att bygga upp t.ex. rättssystem,centralbanker och liknande institutioner. Vi kommer senare att få ett exempelpå hur vi i detta avseende arbetar i Vietnam.Vi syftar till att bidra till ett uthålligt jordbruk, ett jordbruk som kan geproduktivitetsvinster också . Detta sker framför allt genommarkvård, skogsprogram och liknande insatser. Vi satsar på den fysiskainfrastrukturen. Den är ju nödvändig för att man skall få dennaproduktivitetsutveckling. Men för de fattigaste länderna handlar det i dagoftast inte om nyinvesteringar, utan om renovering, rehabilitering, av redanexisterande system och, återigen, kunskap, management och bättre system för hurman hanterar sådan här verksamhet.En viktig del i SIDA:s arbete har alltid varit satsningen på det som jagkallade för humankapitalet: utbildning, skola, läroböcker, lärarutbildning,bättre system för skolan, hälsovård, vaccinationer, familjeplanering,läkemedel, system för läkemedelsdistribution, särskilda insatser för att stärkakvinnornas ställning, lokalt baserade vattenprogram osv.Till programmet hör också stöd för de demokratiska reformerna. Inte minst iAfrika går ju praktiskt taget samtliga av våra mottagarländer mot demokratiskasystem. Det vill vi stödja, och det gör vi på olika sätt. Rättssystemet är ettområde, men det gäller också konkreta ting, som stöd för genomförande av valoch liknande ting.Vi försöker komma bort från ett projekttänkande och samordna oss bättre medandra givare. En förutsättning för detta är ett långsiktigt bistånd. Sverigehar i de långsiktiga avtal som vi ingår med mottagarländerna ett bra instrumentför detta. Långsiktigthet är A och O. Många biståndsgivare, inkl. SIDA ochSverige, har förbrutit sig mot detta alltför ofta.Vi vet vad som kan bli ett bra bistånd. Problemet är att genomföra detpå rätt sätt. Problemet är också att givarna avstår från att driva sinaspecialintressen och odla sina speciella projekt.Till sist vill jag säga att biståndet bara är en av många faktorer sompåverkar ett u-lands utveckling. Bland det viktigaste som vi i den rika världeni dag kan göra är att skriva av de fattigaste ländernas skulder -- det finnsförslag för detta --, sätta fart på ekonomin i våra egna länder, skapa ökadtillväxt och främja frihandeln.Om inte dessa saker genomförs är det stor risk för att egnaansträngningar att förbättra sina ekonomier kommer att misslyckas. Då kan vikanske inte heller se det som är målet för biståndet, nämligen att biståndet påsikt görs onödigt.Daniel Tarschys: Nästa talare är , ekonom med bakgrund bl.a.i den internationella valutafonden i och författare till boken : erfarenhet av biståndsverksamhet i västvärlden harlärt oss en hel del. Mängder av utvärderingar av projekt har gjorts, som CarlTham har varit inne på, somliga är uppmuntrande och andra är nedslående. Bredastudier av biståndets effekter på tillväxt och fattigdom har också gjorts. Detfinns mängder av studier.Vad vi får ut av dessa studier beror väldigt mycket på vad vi har förperspektiv. Om man vill hitta framgångsrika exempel på bistånd går det utansvårighet att göra det, liksom det går att finna motsatsen. I en serie iExpressen har man letat efter de negativa exemplen.Att väga samman erfarenheterna av bistånd är väldigt svårt. Det berorpå vilket perspektiv man har. Min egen erfarenhet är i ganska hög grad prägladav att ha sett på bistånd ur mottagarsynpunkt, vad som så att säga händer påandra sidan när biståndet tas emot. Det jag kommer att tala om är ganska mycketfärgat just av detta.Enligt min mening visar de samlade erfarenheterna av offentligt bistånd på entragisk paradox, nämligen mellan hjärta och hjärna, mellan å ena sidan vad vianser moraliskt rimligt och rätt att göra och å andra sidan vad som går attpraktiskt genomföra. Det offentliga biståndet har inte förmått göra det mantrodde och hoppades på när biståndet var ungt. Det beror inte på inkompetenseller slarv hos SIDA.Jag tror att det finns några allvarliga grundproblem, systemproblem, i självaverksamheten, nämligen att relativt stora summor överförs via offentligakanaler, dvs. via regeringar och statsförvaltningar i mottagarländerna. Dessaproblem gör att nettoresultatet av hela verksamheten blir osäkert.Dessa systemproblem gäller givetvis hela det västerländska offentligabiståndet, inte bara det svenska. Det är viktigt att påpeka detta i den debattsom förs i , annars blir den mycket inåtvänd.En ledande tanke bakom det offentliga biståndet var att det skulle vara hjälptill självhjälp. Det skulle med andra ord vara temporärt. Det skulle stimuleratill en utvecklingsprocess som mottagarlandet sedan skulle ta ansvar för.Tanken på att biståndsverksamheten skulle växa till en stor industri ivästvärlden skulle nog ha förskräckt de flesta av pionjärerna ibiståndsverksamheten på 1950-talet.Metoden med hjälp till självhjälp har fungerat i vissa delar av tredjevärlden. var inne på vad som har hänt i . Det tänker jagdärmed inte beskriva. I söder om , i och i några andraländer har hjälpen till självhjälp däremot enligt min mening inte fungerat. Idessa länder har produktionen stagnerat. Fattigdomen har förblivit hög.Beroendet av bistånd för att överleva har blivit allt större. Under de senastedecennierna har biståndets roll i dessa länder vuxit kontinuerligt.Det offentliga biståndet motsvarar nu av de afrikanskaländernas BNP. och är de mest extrema fallen. I Moçambiquemotsvarar gåvobiståndet från västvärlden av landets BNP. I flertaletländer i finansierar biståndet hälften eller mer av de offentligautgifterna.En viktig orsak till det stigande biståndsberoendet i och några andraländer är att man inte har lyckats bredda och expandera sin export och på såsätt blivit delaktig i den globala ekonomin. Inte heller har man dragit åt siginternationellt privat kapital i någon omfattning.En annan och viktig orsak till stagnationen, främst i , är svagastatsbildningar och avsaknad av en kompetent centralförvaltning. Jag tror attäven det offentliga biståndet har någonting med stagnationen i att göra.Ett land som tar emot gåvobistånd år , decennium efter decennium, lärsig att leva i en orealistisk värld. Mer konkret: beslutsfattarna i dessabiståndsberoende länder -- politikerna och högre statstjänstemän, de som jaghar arbetat som rådgivare till i -- vänjer sig efter vidtanken på att lösningarna på deras ekonomiska problem kommer utifrån. De blirinte bara ekonomiskt utan även mentalt biståndsberoende.En välkänd tidigare afrikansk president sade till mig, när jag i slutet av1970-talet förhandlade för internationella valutafonden med honom om ett lån,att vad hans land behövde inte var ekonomiska reformer, såsom mindrestatsapparater, en annan växelkurs eller högre producentpriser för bönder. Vadhan ville ha och vad som behövdes i hans land var mera regn och mera bistånd --i synnerhet det . Detta sade han på fullt allvar var en lösning på enekonomisk kris. Redan då finansierade gåvobiståndet mer än hälften av hansstatsutgifter. Han hade placerat lösningarna på sitt lands ekonomiska problemutanför sitt eget revir: hos för att få regn och hos biståndsgivarna föratt få mera pengar.Det finns mängder av liknande exempel från , och min slutsats av dessaerfarenheter är att gåvobistånd skickar fel signaler till beslutsfattarna imottagarländerna. Det är svårt att kvantifiera effekterna av detta mentalabiståndsberoende, men jag tror att de är stora och negativa.SIDA försöker handskas med detta problem på olika sätt. Man görrollutredningar, som var inne på, om vem som skall göra vad ibiståndshanteringen. Dessa utredningar tyder uppenbarligen på insikt omproblemet. Men det faktum att rollutredningar görs gång på gång visar attumgängesproblemet mellan givare och mottagare finns kvar. Jag tror inte attdetta går att lösa. Det ligger i gåvobiståndets natur dels attkontraktsförhållandena är oklara, dels att mottagaren passiviseras efter entid, hur mycket givaren än försöker att rätta till saken. Av detta kan förövrigt lärdomar dras för det framtida biståndet i och Sovjetunionenom det blir långsiktigt.Jag skall säga några ord om handel och bistånd -- andra har varit inne pådet. Internationell handel -- internationella kapitalrörelser -- hartraditionellt varit den drivande kraften för att sprida tillväxt och välståndmellan länder. På det sättet blev den europeiska kontinenten, ochAustralien delaktiga av den engelska expansionen . På samma sätthar dragits in i den globala ekonomin.Internationell handel är som inkomstutjämnare oöverträffad, men vi i världensrika länder bedriver en i djup mening omoralisk politik gentemot . Vilägger hinder i vägen, i form av tullar och andra begränsningar, för derasexport till oss av varor och tjänster på områden där de har en komparativfördel. Det gäller t.ex. jordbruksprodukter, textilvaror och annat.Världsbanken och andra har beräknat att , om vi slopade dessahandelsrestriktioner, skulle tjäna 50--mer perår. skulle vinsterna vara ännu större. ger vi i de rika ländernabistånd som uppgår till ungefär samma belopp.Om man är elak och cynisk kan man kalla biståndet ett slags avlat eller mutaför att få skydda och subventionera särintressen i västvärlden -- franskabönder och andra.Låt mig mycket kort ta upp några lärdomar och slutsatser av detta.Biståndsfrågan är internationell, och lösningarna på de problem som jag ser medbiståndsverksamheten måste vara internationella. Att diskutera SIDA:s varaeller inte vara är helt irrelevant i sammanhanget. Jag skulle önska att Sverigetog initiativ till att tänka om från grunden i dessa frågor och därmed startadeen internationell debatt och omprövning.Mot bakgrund av vad jag sagt om biståndsberoende bör vi lägga uppavvecklingsplaner för de länder som vi är tungt engagerade i och få andrabiståndsgivare att göra detsamma. Framför allt -- och det är det viktigaste --bör mottagarna få klart för sig att biståndet inte kommer att fortsätta ioändlighet. Det permanentar det mentala biståndsberoendet. Jag tror attslopande av landramar, med alla de politiska övertoner som de innebär, är ettförsta steg i den processen.Under tiden som det långsiktiga traditionella biståndet trappas ner tror jagatt det bör koncentreras till hälsa, undervisning och förvaltningsbistånd. Härär och jag eniga. Jag tror att det är bevisat att den typen avbiståndsöverföringar har stor tillväxtpotential och stor hävstångseffekt.Modern forskning om tillväxt visar detsamma. Det gäller investering ihumankapital.Katastrofbistånd bör fortsätta av humanitära etiska skäl, som flera talarehar varit inne på, även om det oftast är mycket svårt att genomföra. FN:sförsök just nu visar på de stora svårigheterna.Vi bör fortsätta med biståndet genom alternativa icke statliga kanaler, ochvi bör experimentera mer med det. Vi bör framför allt söka nya mottagarformeroch mottagarkanaler i utanför statsapparaterna.Jag tror att det vore värdefullt att försöka samla ett antal verksamheter iSverige under ett gemensamt utrikespolitiskt paraply. Detta är mest att jagtänker högt. Jag har inte tänkt igenom det så noga, men jag tror att det ärvärt att fundera på ur utrikesutskottets synpunkt. Man skulle kunna samlatraditionellt u-landsbistånd tillsammans med bistånd till och föredetta och kanske även invandrarfrågor under samma hatt. Detskulle alltså gälla den del av utrikespolitiken som berör människor utanförvåra gränser.Om vi kunde ta in upprustning av kärnkraftverk i under sammaanslagspost som Kosovoalbaner och förvaltningsbistånd till kunde vikanske hitta samförståndslösningar i och bibehålla en bred solidaritetmed dem som behöver vår hjälp. Även jag anser nämligen att solidaritet ärmycket viktig i en värld som är skev och ojämn.Allt vi kan göra för att medverka till en friare handel internationellt, ochframför allt för varor som exporterar, är konstruktivt sett urutvecklingsperspektiv.Daniel Tarschys: Tack, . Han är också ordförande i styrelsen för Liv- och Fredsinstituteti Uppsala.Karl Axel Elmquist: Tack, herr ordförande. Låt mig kommentera vad jag urfrivilligrörelsesynpunkt tycker är bra, viktigt och problematiskt just nu.Jag tror att man generellt kan säga att har ett mycket bra bistånd.Det är väl organiserat och målmedvetet. Jag tror att knytningen av detofficiella svenska biståndet till biståndskontor och ambassader har utgjort enmotvikt mot den korruption som ofta "drabbat" stora biståndsmottagare. Detsvenska biståndets utformning har inneburit en antikraft emot de negativakrafter som alltid finns i fattiga u-länder.Det har också varit en viktig motvikt mot den destruktivitet som ofta går ini handelsförbindelserna när de är knutna till politiska och militära avtal. Jagtror att svenskt bistånd i det fallet ofta varit annorlunda än merparten avandra länders bistånd. Jag tror att vi i har en bra balans mellanmultilateralt och bilateralt bistånd. Det är viktigt att upprätthålla en sådangod balans.Vi har i en bra samverkan mellan de officiella svenskabiståndsorganen och frivilligrörelserna. Vi är enade kring biståndsmålen. Visamverkar när det gäller att komma fram till analyser av utvecklingssituationeri olika länder och när det gäller att bedöma mottagarkapaciteten hos båderegeringar och frivilligrörelser. Därför kan man inte "slå ut" bidrag tillregeringar mot det som går via frivilligrörelser. De måste på något sättbedömas och planeras som en svensk total helhet.I svenskt bistånd, beroende på gemensamma analyser, kompletterarregeringsbiståndet och det som går genom frivilligrörelserna varandra. Ettexempel kan vara som övergått från en hård diktatur till demokrati,skör och bräcklig men där finns nu ett officiellt samarbete mellan ochden bolivianska regeringen i vissa utvecklingsprojekt. har vi somfrivilligorganisationer arbetat där . går vi in i en ny fas därdet finns dessa "dubbla" insatser som kommer att komplettera varandra underförutsättning att stödet till frivilligorganisationerna inte sviktar när detgäller demokrati och mänskliga rättigheter i en svag demokrati som Bolivia.Vad är nu viktigt från folkrörelsesynpunkt. Det viktiga är vårt arbete med"dubbelheten". Med det menar jag att vi som folkrörelser arbetar på bynivå sånära människorna som möjligt och hjälpa till med det absolut grundläggande. Detgäller sysselsättning, hälsa och utbildning för att människor skall kunna varakvar utan att oroas av tvära politiska eller ekonomiska kast ikatastrofsituationer. De skall kunna vara kvar i lugn och ro och ha sinbärgning i sin närmiljö.Man måste också arbeta med de övergripande frågorna och svara på varförmänniskor blir drabbade och varför de är fattiga. Då måste ävenfrivilligrörelsen arbeta med frågorna om mänskliga rättigheter, omrättsutövningen, om lagstiftningen och stödja de grupper som vill förändrastrukturerna och lagstiftningen och maktutövningen till hjälp för de mestdrabbade grupperna. Det är viktigt för frivilligrörelsen att kunna arbeta pådessa två plan.Sedan måste vi också arbeta för att förverkliga demokratimålet, som är detövergripande biståndsmålet. För att åstadkomma en demokratisk utveckling krävsrespekt för mänskliga rättigheter. För att mänskliga rättigheter skallrespekteras krävs starka folkrörelser, som arbetar med dessa frågor.När man säger att andra organisationer i tredje världen är beroende avbistånd kan det vara riktigt. Det är inget fel i det. Men vi är beroende avdem, och skall vara beroende av att de finns. De skall stödjas för att kunnaarbeta för förändrade villkor framför allt när det gäller mänskligarättigheter. Det är grunden för en demokratisk process.I flera är det ofta så att demokrati enbart innebär ett teknisktvalsystem. Men mänskliga rättigheter respekteras inte, eftersomsäkerhetstjänsten, den gamla lagstiftningen och militärens och polisensdestruktiva roll oftast består. Demokrati är något mycket djupare och viktigareän bara ett tekniskt valsystem. Det är folkrörelser som kan bidra till attdemokratin fördjupas. Därför är utvecklingen av och stödet till folkrörelseravgörande för att demokratimålet skall kunna förverkligas någorlunda i de härländerna.Jag tror att folkbildning är mycket viktigt för all utveckling. Vi har entradition med oss från att en allmän folkbildning är avgörande fördemokratikraften i ett samhälle och när det gäller försvaret för mänskligarättigheter. Därför tar vi med oss från angelägenheten att ägna oss åtfolkbildning genom folkrörelser och fria grupper.Carl nämnde att det är viktigt med långsiktigheten. Biståndet tenderaralltid att bli kortsiktigt. Vi kräver snabba resultat, men utveckling är ettlångsiktigt konditionskrävande arbete. Det är nödvändigt att vårt arbete blirlångsiktigt inriktat i samverkan med inhemska krafter. Det har naturligtvis attgöra med vår syn på vad som är utveckling. Jag skall inte gå in på dendiskussionen.En ytterligare sak, som känns viktig för en folkrörelse är att ägna sig åtdet som inte kan avläsas statistiskt. Det finns icke mätbara delarav utveckling som är oerhört viktiga. Det kan gälla kulturupplevelser,kulturskapande, kulturkonsumtion, religion, attitydbildning,gemenskapsupplevelser och organisationsmöjligheter. De är otroligt viktigadelar av utvecklingsprocesser för folkrörelser, och borde också vara det förstatsmakten.Jag tror att vi som frivilligrörelse tillsammans med frivilligrörelser itredje världen kan förstärka de här delarna av utvecklingen.Låt mig sedan gå över till det som jag tycker är problem just . Det finnstre tendenser i svenskt bistånd som i och för sig hör samman. Det är a) enöverdriven kommersialisering, b) en politisering och därmed c) en försnävningav biståndsbegreppet.Jag tror kommersialiseringen är allvarlig. Det ger fel signaler till tredjevärlden när de kommersiella delarna av det svenska biståndet förstärks . Dentotala sänkningen av biståndet är helt klar, men den sänkningen drabbar mestden SIDA-bundna delen. De kommersiella delarna är inte drabbade på samma sätt.Dessutom utökas katastrofinsatserna, vilket innebär att kortsiktighetenförstärks på bekostnad av långsiktigheten. Det går stora belopp tillexportkrediter. De delarna räknas nu upp ganska kraftigt. De skyddas motkronans försvagning på den internationella valutamarknaden. Biståndet säkrasinte på samma sätt mot den försvagningen. Det är också ett tecken på enkommersialisering av biståndet just nu.Detta försvagar auktoriteten i demokratimålet. De stora företagen sätts itredje världen knappast aldrig samman med kampen för demokrati och mänskligarättigheter. Den kampen förs av andra människor och grupper än företagen ochderas ledare.Den starka betoningen av demokrati och marknadsekonomi som två jämbördigaparter och målssättningar i biståndet tror jag också ger fel signaler. Jag haringenting mot marknadsekonomi. Jag tror att den är viktig. Men vi skall vetaatt i tredje världen är en minoritet engagerad i det vi kallar en sammanhållenmarknadsekonomi.De flesta berörs inte av marknadsekonomi i vår mening. De lever i eninformell sektor. De lever i en situation där marknadsekonomi inte mer änmarginellt påverkar deras situation. Därför bör inte marknadsekonomi jämställasmed demokrati i den svenska målsättningen för biståndet. Annars måstemarknadsekonomin mycket kraftigare målbestämmas än vad som är fallet. Annarskommer vi att ge, och vi ger , fel signaler till de grupper som arbetarför demokrati och mänskliga rättigheter i tredje världen.