bet · GH01JuU2 · 1993-10-12 00:00:00 — Den innebäratt en gärning som någon begår i nödvärn och som håller sig inomgränserna för nödvärnsrätten inte skall medföra ansvar.Nödvärnsrätt föreligger enligt paragrafen för den som försöker1) avvärja ett påbörjat eller överhängande brottsligt angrepp påperson eller egendom, 2) betvinga den som med våld eller hot omvåld eller på annat sätt hindrar att egendom återtas på bargärning, 3) hindra någon att olovligen tränga in i rum, hus,gård eller fartyg samt 4) att från nyssnämnda utrymmen avlägsnanågon, som trängt in olovligen eller, om det är bostad, annarsvägrar att på tillsägelse lämna denna.För att en nödvärnshandling skall medföra ansvarsfrihet krävsatt handlingen med hänsyn till angreppets beskaffenhet och detangripnas betydelse inte är uppenbart oförsvarlig.Nödvärnsbestämmelsen kompletteras av en regel i 24 kap. 5 §BrB som innebär att om någon, som varit i en nödvärnssituation,gjort större våld eller svårare skada än i varje särskilt fallär medgivet (excess) han likväl inte skall dömas till ansvar, omförhållandena varit sådana att han svårligen kunde besinna sig.Denna paragraf innehåller också en regel om strafflindring omdet förelegat svårigheter till besinning men dessa svårigheterinte varit så stora att ansvarsfrihet bör inträda.När motionsyrkanden liknande de nu aktuella behandlades avutskottet (1992/93:JuU5 s. 17) hade utskottetinhämtat att en proposition i frågan om bl.a. nödvärnsrättenkunde förväntas under riksdagsåret. Utskottet ansåg attpropositionen borde avvaktas och avstyrkte motionerna.Utskottet kan konstatera att det i pågårarbete med en proposition angående bl.a. nödvärnsrätten.Motionerna Ju601 och Ju821 får därmed anses vara tillgodoseddaoch avstyrks.När det gäller frågan om nödvärnsrättens tillämplighet påkvinnor som misshandlas eller hotas av sina män anser utskottetatt det pågående beredningsarbetet bör avvaktas. Även motionJu839 avstyrks således.Ansvarsfrihet m.m. för utlänningarI motion Ju819 (fp) anförs att utlänningar som begått brottibland frias från ansvar eller får strafflindring med hänvisningtill deras okunskap om svenska straffbestämmelser och tilllagstiftningen och kulturen i deras hemländer. Motionärenmotsätter sig detta och vill ha en lagreglering om allas likhetinför lagen.Svenskar och utlänningar är i formellt jämställda istraffrättsligt hänseende. Detta framgår av 2 kap. 1 § BrB, därdet stadgas att för brott som begåtts här i riket döms eftersvensk lag och vid svensk domstol.För såväl svenskar som utlänningar gäller som huvudregel attokunnighet om straffbud inte friar från ansvar. I vissa fall hardet emellertid ansetts att man bör ta hänsyn till att engärningsman befunnit sig i någon form av s.k. straffrättsligvillfarelse.Frågan om betydelsen av straffrättsvillfarelse bereds enligtvad utskottet inhämtat i Justitiedepartementetsom ett led i arbetet med den nyssnämnda propositionen omansvarsfrihetsgrunder.Härutöver skall nämnas att det i vissa fall kan bli fråga omatt mildra en påföljd eller meddela påföljdseftergift med hänsyntill andra omständigheter än brottets straffvärde. Bestämmelserhärom finns i 29 kap. 5 och 6 §§ BrB. Det synes närmast varatillämpningen av dessa bestämmelser som åsyftas i motionen.Utskottet avstyrkte i ett ärende (1990/91:JuU3 s. 7 f)motioner liknande den nu aktuella. Utskottet anförde då attnågon sådan rättspraxis som motionärerna utgick från när de isina motioner krävde åtgärder i syfte att förhindra attkulturella och etniska olikheter läggs till grund förstrafflindring inte hade etablerats och att någralagstiftningsåtgärder i detta hänseende inte var erforderliga.Utskottet kan konstatera att frågan om ansvarsfrihet i vissafall är under beredning i . Utskottet vidhålleri övrigt vad det anförde ärende och avstyrker bifalltill motion Ju819 i nu behandlad del.Bekämpande av våldsbrottslighetenI motion Ju835 (nyd) föreslås att regeringen skall få iuppdrag att lägga fram ett program för bekämpande avvåldsbrottsligheten.Frågan om hur våldsbrottsligheten skall bekämpas har under enlång följd av år varit föremål för särskilt intresse frånstatsmakternas sida. Frågan är inte enbart av straffrättslignatur, utan berör vitt skilda delar av samhället.En bred inventering av ämnesområdet gjordes senast avVåldskommissionen, som fick dåvarande regeringensuppdrag att föreslå åtgärder för att motverka våldet ochförbättra stödet till brottsoffren. Kommissionens övervägandenpresenterades i betänkandet (SOU 1990:92) Våld och brottsoffer.Våldskommissionen lade fram förslag av olika karaktär i syfteatt minska förekomsten av våld i samhället. Bland dem kan nämnasåtgärder för att förändra miljöer där våld uppstår, särskildainsatser mot ungdomsbrottslingar, punktmarkering av våldsmän ochåtgärder för att förbättra det lokala samarbetet mot brott genomuppbyggandet av lokala brottsförebyggande organ i kommunerna.Våldskommissionens förslag har behandlats i olika sammanhang.Här kan erinras om det ovan nämnda riksdagsärendet den gångnavåren, då bl.a. beslutade om höjda straffskalor förett antal vålds- och sexualbrott (prop. 1992/93:141, JuU16,rskr. Avsikten med ändringarna var att stärka detstraffrättsliga skyddet för utsatta grupper, särskilt förkvinnor som utsätts för våld och hot samt för barn.Som tidigare nämnts förbereds i enproposition om frihet från ansvar som bl.a. grundar sig påVåldskommissionens överväganden. I propositionen kommer bl.a.att behandlas regleringen beträffande nödvärn.I detta sammanhang bör också erinras om att det inomJustitiedepartementet pågår en undersökning avstraffmätningspraxis vid vissa grövre våldsbrott i syfte attbl.a. utröna om det finns behov av skärpta påföljder.I juli i år tillsatte regeringen en särskild kommission omvåld mot kvinnor (dir. 1993:88) för att utifrån ettkvinnoperspektiv göra en översyn av frågor som rör våld motkvinnor och föreslå åtgärder för att motverka sådant våld.Kommissionens arbete kommer att beröra såväl rättsväsendet somsocialtjänsten samt hälso- och sjukvården. Kommissionen harenligt direktiven möjlighet att fortlöpande avrapportera sittarbete till regeringen. En slutrapport skall avlämnas föreutgången av år 1994.När det särskilt gäller våld mot kvinnor kan nämnas att det idirektiven för den nyssnämnda kommissionen finns en utförligredogörelse för åtgärder som har vidtagits och pågårför att motverka sådant våld och lindra dess verkningar. Här kansom exempel anföras olika kampanjer och projekt inom sjukvården,forskning inom högskoleväsendet, där det för övrigt nyligentillsatts en professur i sociologi med inriktning på frågor somrör våld mot kvinnor, samt försöksverksamhet inom polisväsendetmed olika former av skydd för kvinnor som utsätts för våld ellerhot om våld. I utredningens direktiv framhålls även deinternationella ansträngningarna på området, inte minst inomFN:s ram.Vidare bör erinras om att frågor om bekämpande avvåldsbrottslighet är aktualiserade av idet avlämnade betänkandet (SOU 1993:35) Reaktion motungdomsbrott och av den tillsatta lokalsamhället (dir. 1993:37). Av intresse i sammanhanget äräven regeringens uppdrag till att bl.a.överväga vilken betydelse återfall i brott bör tillmätas.Utskottet kan konstatera att ett stort antal åtgärder harvidtagits eller pågår på olika håll för att komma till rätta medvåldet i samhället. Utskottet förutsätter att nödvändigainsatser fortlöpande görs på detta viktiga område. Det finns motdenna bakgrund inte skäl för att nu uppdra åtregeringen att lägga fram ett särskilt program för bekämpande avvåldsbrottsligheten såsom begärs i motion Ju835. Utskottetavstyrker motionen i denna del.Allmänpreventionens betydelse i rättstillämpningenI motion Ju825 (nyd) anförs att allmänpreventionensövergripande betydelse i rättstillämpningen måste klargöras. Imotionen begärs i första hand att det av lag skall framgå attdomstolarnas m.fl. främsta uppgift är att upprätthålla allmänlaglydnad och i andra hand att det av skall framgåatt domstolen vid dom i brottmål måste ta hänsyn till kravet påallmän laglydnad.Ett liknande yrkande behandlades utförligt av utskottet i ettärende föregående höst (1992/93:JuU5 s. 15 f). Utskottet vidhölldå uppfattningen att BrB:s bestämmelser om straffmätning ochpåföljdsval ger domstolarna möjlighet att i tillräckligutsträckning beakta allmänpreventiva hänsyn när det gäller attbestämma påföljd för brott och avstyrkte därmed den föreliggandemotionen.Utskottet har alltjämt samma uppfattning och avstyrker bifalltill motion Ju825.Medverkan vid brott m.m.I motionerna Ju634 (nyd), Ju637 (m), Ju810 (c) och Ju821 (nyd)begärs olika översyner och lagändringar mot bakgrund av bl.a.det s.k. Lindomemålet (tingsrätts dom den 31 januari1991, DB 53, och Hovrättens för dom den 26 april1991, DB 64), i vilket två misstänkta gärningsmän skyllde påvarandra och frikändes i brist på bevisning om vemsom var gärningsman. Innebörden av yrkandena är att personer iifrågavarande situation bör kunna dömas för brott. I motionJu634 (nyd) begärs vidare mot bakgrund av omständigheterna iLindomemålet en ändring av bestämmelserna om rätt tillersättning vid frihetsinskränkning så att ersättning enligtlagen inte skall kunna utgå i fall där det med hänsyn tillomständigheterna är oskäligt.Inom har gjorts en översyn avmedverkansregler och andra bestämmelser som kan vara avbetydelse i brottmål när personer som kan ha begått ett visstbrott var och en utpekar den andre som skyldig och det inte gåratt klarlägga vem eller vilka som är gärningsmän. En promemoria(Ds 1993:15) Efter presenterades i februari i år.I promemorian anförs sammanfattningsvis att översynen av derättsregler som aktualiseras i Lindomefallet gett vid handen attnågon sänkning av beviskraven i brottmål inte bör ske vare sigför väckande av åtal eller för fällande dom. Däremot bör enligtpromemorian prövas om man inte i någon mån bör vidga ansvaretför medhjälp till brott och för underlåtenhet att hindra,avslöja eller anmäla brott. Sådana jämkningar av gränserna förstraffansvaret kan enligt promemorian vara motiverade omdärigenom en bättre överensstämmelse med den allmännarättsuppfattningen kan uppnås och förtroendet för rättssystemetstärkas.Enligt 1 § lagen (1974:515) om ersättning vidfrihetsinskränkning har den som varit häktad eller föremål förannan frihetsinskränkning på grund av misstanke om brott rätttill ersättning av staten bl.a. om frikännande dom meddelas.Rätten till ersättning är enligt 4 § begränsad bl.a. så tillvida att ersättning kan vägras eller sättas ned om det i detenskilda fallet är oskäligt att ersättning utgår; dock fårersättning inte vägras eller sättas ned på den grunden attmisstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd.Justitiekanslern () har i två beslut (Dnr 797-93-41 och 895-93-41) tagit ställning tillersättningsanspråk enligt lagen om ersättning vidfrihetsinskränkning. Anspråken framställdes av två män som underhösten 1992 hölls häktade på grund av misstanke om misshandeloch vållande till annans död efter det att ett ungdomsgängmisshandlat en man till döds i (det s.k.McDonaldsärendet). Männen frigavs sedermera ur häkte ochförundersökningen avslutades utan att åtal väcktes.JK konstaterade i sina beslut att de båda männen befunnit sigpå brottsplatsen, att de varit med i ett aggressivt ungdomsgängsom bråkat med andra personer och att de hastigt avvikit frånbrottsplatsen som två personer legat kvar på gatan --uppenbart skadade. Enligt JK måste de båda männen under dessaförhållanden finna sig i att en utredning görs av derasdelaktighet i bråket. Det kan innefatta att varaberövad friheten. Med hänsyn till samtliga omständigheter voredet enligt JK oskäligt om ersättning skulle utgå på grund avfrihetsberövandena i de aktuella fallen. JK jämkade därförersättningen till noll.Lagen om ersättning vid frihetsinskränkning har varit föremålför överväganden av av det allmännasskadeståndsansvar. I betänkandet (SOU 1993:55) Det allmännasskadeståndsansvar föreslår kommittén att lagen upphävs ochersätts av en lag om skadestånd på grund av vissamyndighetsåtgärder.Lagförslaget innebär i vissa avseenden förbättrade möjligheterför den enskilde att få ersättning för frihetsinskränkningar ochvissa andra allvarliga tvångsmedel. För att inte lagensersättningsregler skall leda till oskäliga resultat föreslåsemellertid en regel som tydligare än anger när ersättningkan vägras eller sättas ned. Avsikten är att den som självorsakar att en viss åtgärd vidtas mot honom, t.ex. när han genomsitt handlande riktar misstankarna mot sig, inte skall ha rätttill ersättning för eventuella skador. Utvidgningen sker genomatt det i den föreslagna lagtexten särskilt anges att ersättningskall kunna vägras eller sättas ned om det med hänsyn till denskadelidandes eget förhållande är oskäligt att ersättning utges.Departementspromemorian och utredningsbetänkandet bereds nu iJustitiedepartementet.Yrkanden liknande de nu aktuella avstyrktes av utskottet förrahösten (1992/93:JuU5 s. 16) med hänvisning till det pågåendeberedningsarbetet. Utskottet anser alltjämt att beredningen avde aktuella frågorna inte bör föregripas av ochavstyrker bifall till motionerna Ju634, Ju637, Ju810 och Ju821 ihär behandlade delar.Ingripande mot ungdomsbrottslingarI motion Ju815 (m) begärs en översyn av aktuell lagstiftning isyfte att möjliggöra tidiga ingripanden för att hjälpa unga attbryta sitt brottsbeteende.Frågor av det slag som tas upp i motionen har varit föremålför överväganden av , som under den gångnasommaren avlämnade betänkandet (SOU 1993:35) Reaktion motungdomsbrott. I betänkandet lämnas ett stort antal förslag somsyftar till att förbättra samhällets möjligheter att ingripa motungdomar som begår brott.Ungdomsbrottskommitténs betänkande bereds nu iJustitiedepartementet.Genom det pågående beredningsarbetet får motion Ju815 ansesvara tillgodosedd. Utskottet avstyrker motionen.Överförande av straffverkställighetI motion Ju819 (fp) begärs ett riksdagsuttalande om att iSverige till fängelse dömda utländska medborgare i ökadutsträckning bör överföras till sina hemländer förverkställighet av straffet. När det gäller utländska intagna somjämte fängelse dömts till utvisning bör enligt motionären sådantöverförande kunna ske oberoende av den dömdes samtycke.Inom förekommer sedan gammalt ett långtgående samarbetei fråga om domsverkställighet, som regleras genom enhetliglagstiftning.Sverige har tillträtt två inom utarbetadekonventioner på området, konventionen om brottmålsdomarsinternationella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen) ochkonventionen om överförande av dömda personer(överförandekonventionen). Överförandekonventionen skiljer sigfrån brottmålsdomskonventionen bl.a. på så sätt att denförutsätter den dömdes medgivande till överförandet.Överförande av straffverkställighet kan i vissa fall ske ocksåmed stöd av andra internationella överenskommelser. Vidare kanregeringen enligt 3 § lagen (1972:260) om internationelltsamarbete rörande verkställighet av brottmålsdom om detföreligger synnerliga skäl för visst fall träffa överenskommelsemed främmande stat om överförande av straffverkställighet.När skulle tillträdaöverförandekonventionen uttryckte utskottet (JuU 1984/85:1 s. 8f) sitt beklagande över att konventionen delvis fått en annanutformning än som varit önskvärt från svensk sida; det hade ävenenligt utskottets uppfattning onekligen varit en fördel omverkställigheten kunnat överföras oberoende av samtycke från dendömde när det gäller utländska intagna som jämte fängelse dömtstill utvisning. Utskottet utgick från att i detfortsatta internationella arbetet på området sökte få de svenskaintressena tillgodosedda.När frågan ånyo behandlades av utskottet (1990/91:JuU17 s. 11) hade utskottet inhämtat att det inomEuroparådet pågick en översyn av de aktuella konventionerna medsikte på att ersätta dessa med en enda konvention. Utskottethänvisade till sitt tidigare uttalande och avstyrkte därmed dendå föreliggande motionen.Utskottet har inhämtat att det nämnda översynsarbetet alltjämtpågår inom . Utskottet vidhåller vad det tidigareanfört i den aktuella frågan och utgår från att detta beaktasfrån svensk sida utan något särskilt riksdagsinitiativ. Med detanförda avstyrks motion Ju819 i denna del. beträffande grov stöldatt avslår motion 1992/93:Ju630,res. 1 (nyd)2. beträffande tjänstefelatt avslår motion 1992/93:Ju640 yrkande 1,res. 2 (nyd)3. beträffande diskriminering av homosexuella m.m.att avslår motionerna 1992/93:Ju643 och1992/93:So235 yrkande 1,4. beträffande kartläggning av våldet mot homosexuellaatt avslår motion 1992/93:Ju834 yrkande 2,5. beträffande översyn av den straffrättsligalagstiftningenatt avslår motion 1992/93:Ju846 yrkandena 8, 9, 10och 12,res. 3 (s)6. beträffande återfall i brottatt avslår motion 1992/93:Ju835 yrkande 2,7. beträffande interneringsstraffetatt avslår motion 1992/93:Ju629,res. 4 (nyd)8. beträffande skyddstillsyn med föreskrift omskuldregleringatt avslår motion 1992/93:Ju808,9. beträffande skadestånds betydelse för fängelsestraffetslängdatt avslår motion 1992/93:Ju830 yrkande 5,10. beträffande målsägandens inflytande över påföljdenatt avslår motion 1992/93:Ju830 yrkande 1,11. beträffande straffskärpning för utlänningaratt avslår motion 1992/93:Sf631 yrkande 2,res. 5 (nyd)12. beträffande nödvärnsrättenatt avslår motionerna 1992/93:Ju601 och1992/93:Ju821 yrkande 17,13. beträffande nödvärnsrätt för utsatta kvinnoratt avslår motion 1992/93:Ju839 yrkande 4,14. beträffande ansvarsfrihet för utlänningaratt avslår motion 1992/93:Ju819 yrkande 1,15. beträffande bekämpande av våldsbrottslighetenatt avslår motion 1992/93:Ju835 yrkande 4,16. beträffande allmänpreventionens betydelse irättstillämpningenatt avslår motion 1992/93:Ju825,res. 6 (nyd)17. beträffande medverkan vid brott m.m.att avslår motionerna 1992/93:Ju634, 1992/93:Ju637,1992/93:Ju810 och 1992/93:Ju821 yrkande 16,18. beträffande ingripande mot ungdomsbrottslingaratt avslår motion 1992/93:Ju815,19. beträffande överförande av straffverkställighetatt avslår motion 1992/93:Ju819 yrkande 2.Stockholm den 12 oktober 1993På justitieutskottets vägnarBritta BjelleI beslutet har deltagit: (), JerryMartinger (m), (), (), BirtheSörestedt (s), (), (), BirgitHenriksson (m), (), (nyd),(), (), () ochAlf (). Grov stöld (mom. 1)(nyd) anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 4 som börjarmed "När det" och slutar med "motion Ju630" bort ha följandelydelse:Utskottet anser att det, för att komma till rätta med deomfattande inbrottsstölderna, är nödvändigt med en skärptstraffrättslig reaktion mot denna typ av brottslighet. mening bör rekvisiten för grov stöld ändras så attfler inbrottsstölder omfattas av bestämmelsen. Vidare börstraffminimum för grov stöld höjas till fängelse. Isammanhanget bör även övervägas hur straffen föråterfallsförbrytare, särskilt de professionellainbrottstjuvarna, skall kunna skärpas. Det får ankomma påregeringen att återkomma till med förslag i angivnahänseenden. Vad utskottet nu har anfört bör medanledning av motion 1992/93:Ju630 som sin mening ge regeringentill känna.dels att utskottets hemställan under moment 1 bort haföljande lydelse:1. beträffande grov stöldatt med anledning av motion 1992/93:Ju630 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört.2. Tjänstefel (mom. 2)(nyd) anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 5 som börjarmed "Utskottet har" och slutar med "denna del" bort ha följandelydelse:Utskottet anser att det långtgående särskilda straffrättsligaansvar som gällde för offentligt anställda tjänstemän föreämbetsmannaansvarsreformen bör återinföras. Den kommandeöversynen av tjänstefelsparagrafen bör ske med detta somutgångspunkt. Vad utskottet har anfört bör medanledning av motion Ju640 i denna del som sin mening geregeringen till känna.dels att utskottets hemställan under moment 2 bort haföljande lydelse:2. beträffande tjänstefelatt med anledning av motion 1992/93:Ju640 yrkande 1som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört.3. Översyn av den straffrättsliga lagstiftningen(mom. 5), , , , och (alla s) anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 8 som börjarmed "Utskottet har" och slutar med "behandlade delar" bort haföljande lydelse:Ett omfattande utrednings- och reformarbete har bedrivits påstraffrättens område . har underdenna tid ändrats i flera avseenden, och specialstraffrätten harfått ökad betydelse. Detta är en naturlig följd av attstrafflagarna ständigt anpassas till nya förhållanden. Samtidigtfår kriminalpolitiken inte kännetecknas av ryckighet ochkortsiktiga hänsyn. Mot denna bakgrund är, enligt utskottetsuppfattning, den samlade straffrättsliga lagstiftningen nu mogenför en översyn. I översynen bör strafflagarnas systematik ochförhållande till varandra övervägas. Även enskildagärningsbeskrivningar i framför allt bör ses över.Särskilt bör prövas om specialstraffrättsliga lagar skall förasin i . I sammanhanget vill utskottet också framhållaatt användningen av fängelsestraff bör vara begränsad till deallvarligaste brotten. Arbetet med att utveckla alternativapåföljder till fängelse måste därför fortsätta. Påföljdernasamhällstjänst och kontraktsvård liksom böter, villkorlig domoch skyddstillsyn, om det behövs i förening med särskildaföreskrifter, bör ges ökad användning. Utskottet vill vidareunderstryka att det ser positivt på förslagen som framlagts avÅklagarutredningen -90 om en utvidgad användning av ordningsbotoch strafföreläggande och om avkriminalisering av vissa brott.Det får, anser utskottet, ankomma på regeringen att finnalämpliga former för en översyn av den samlade straffrättsligalagstiftningen enligt de huvudsakliga riktlinjer som utskottetnu har angett. En tanke som i det sammanhanget kan övervägas äratt ge utvidgade direktiv. Vad utskottetnu har anfört bör med anledning av motion Ju846 somsin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under moment 5 bort haföljande lydelse:5. beträffande översyn av den straffrättsligalagstiftningenatt med anledning av motion 1992/93:Ju846 yrkandena8, 9, 10 och 12 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört.4. Interneringsstraffet (mom. 7)(nyd) anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 9 som börjarmed "Utskottet som" och slutar med "motion Ju629" bort haföljande lydelse:Utskottet har emellertid kommit till slutsatsen att beslutetatt avskaffa interneringsstraffet var förhastat. Resultatet harblivit att personer som gjort sig skyldiga till svåra brottförsätts på fri fot trots att en uppenbar återfallsriskföreligger. Utskottet anser därför att interneringsstraffet böråterinföras. Det får ankomma på regeringen att föreläggariksdagen ett förslag härom. Vad utskottet har anfört börriksdagen med anledning av motion Ju629 som sin mening geregeringen till känna.dels att utskottets hemställan under moment 7 bort haföljande lydelse:7. beträffande interneringsstraffetatt med anledning av motion 1992/93:JuU629 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört.5. Straffskärpning för utlänningar (mom. 11)(nyd) anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 10 sombörjar med "Utskottet kan" och slutar med "motion Sf631" bort haföljande lydelse:Utskottet ser allvarligt på brottsligheten bland utlänningar.Som ett led i bekämpandet av denna brottslighet bör, inte minstav allmänpreventiva hänsyn, utländska gärningsmän dömas tilllängre fängelsestraff. Detta skulle kunna uppnås exempelvisgenom att det i 29 kap. BrB om straffmätning ochpåföljdseftergift införs en bestämmelse om att det skall ansessom en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdetom brott begås av en utlänning och gärningen antingen utgör ettled i upprepad eller organiserad brottslighet eller får ansesinnebära ett missbruk av samhällets eller allmänhetensförtroende. Det får ankomma på regeringen att återkomma tillriksdagen med ett förslag.