bet · GG01JuU24 · 1993-03-24 00:00:00 — Det ledde till en promemoria somfärdigställdes och som remitterades till sammainstanser som hade fått betänkande och medi princip samma slutdag för svaren, dvs. i oktober.Nu har vi alltså fått in svar såväl över Domstolsutredningensförslag som över denna promemoria. Det leder till att vi har ettmycket gott underlag för att gå vidare i det mycket viktigareformarbete som förestår.Man kan säga att de allmänna underrätterna, precis somöverrätterna, har kännetecknats av ett ansträngt arbetslägeunder en lång rad år. Det hänger samman med att målutvecklingenhar varit stigande. Målens komplexitetsgrad har också generelltsett över landet varit hög. Det finns naturligtvis variationer idetta. Men genomgående ökar arbetsbelastningen. Man kan inteenbart möta detta med ökade resurser, utan man är tvungen att haett litet längre sikte och så att säga genomföra vad man kankalla strukturomvandlingar också på domstolsväsendets område.Siktet har varit inställt på hur det ser ut vid sekelskiftet.Det finns då ett antal faktorer som vid sidan av arbetslägetoch vid sidan av de renodlingstankar som finns iDomstolsutredningen har varit bärande för oss vid våraöverväganden när det gäller organisationen. Det har varit dentilltagande internationaliseringen. Detta har tagit sig uttrycki att vi nu kommer att få en ordning genom den s.k.Luganokonventionen, som medför att avgörande i en stat, ochSverige är medlem i denna konvention, kan verkställas i en annanstat. Det innebär att vi kommer att få ett processande, för attuttrycka mig slarvigt, som innefattar internationella moment ien omfattning som vi aldrig har haft tidigare.Till detta kommer frågan om , där vi fortfarandehar optimismen obruten, trots schweizarnas oförsynthet att fattadet beslut som de gjorde . Ambitionen är som bekant attvi i stället för skall ha detta avtalgenomfört . Det innebär att en hel deljudikatur kommer att tillföras framför allt de allmännaförvaltningsdomstolarna. Men även de allmänna domstolarna kommerindirekt att få syssla med EG-rätten. Detta kommer naturligtvis,när blir medlem i EG, att ännu mer manifesteras. Vi harsom bekant målsättningen att skall vara medlem iEuropeiska unionen . Om går det riktigt illakanske detta kan förskjutas . Men om vi tittar , som är vårt mål för detta reformarbete, talar juallt för att vi då är en del i den västeuropeiska gemenskapen.Det ställer krav också på vår underrättsorganisation. Till dettakommer möjligheten att med hjälp av ADB lösa en hel del av deuppgifter som utförs på manuellt sätt.Slutligen vill jag nämna en faktor som är av betydelse,nämligen den strävan som har funnits inom denoffentliga sektorn, att decentralisera det administrativaansvaret och låta detta ligga så nära produktionen som möjligt,dvs. att administrationen skall följa dem som svarar förutförandet av uppgifterna. Det innebär alltså att ambitionenskall vara att man på tingsrätterna lägger den administrationsom de själva kan klara av, bl.a. med stöd av teknikstödet.Detta har vi i promemorian uttryckt på det sättet att viönskar ha domstolar som har judiciell bärkraft, dvs. en förmågaatt avgöra mål korrekt och inom rimlig tid. Man kan säga att detär ett mått på rättssäkerheten. Den handlar inte bara om attmålen avgörs korrekt utan också att de avgörs inom rimlig tid.Vidare bör domstolarna vara administrativt bärkraftiga. De böralltså ha en sådan storlek att de själva kan svara för sin egenadministration. Jag vill också erinra om att detta har enprincipiell och konstitutionell sida, eftersom domstolarna inteär förvaltningsmyndigheter, dvs. att de inte lyder underregeringen enligt den nuvarande regeringsformen. Det är dåviktigt att man skapar en ordning där de kan befästa sinsjälvständighet genom att vara så fria som möjligt från styrningfrån andra delar av statsmakterna. Detta bestyrker kravet påadministrativ bärkraft.Samtidigt skall vi naturligtvis sträva efter att ha en ordningdär man i görligaste mån bevarar det lokala sambandet, denlokala förankringen. Det ligger inget egenintresse i attcentralisera. Men det finns naturligtvis en konflikt inbyggd idetta.Det har under diskussionerna funnits en alternativ lösningföreslagen. Jag tror att den väcktes redan underDomstolsutredningens arbete. Den har gått under beteckningenStatskontorsmodellen. Mycket enkelt byggde den på en filosofisom ganska mycket hämtade sin förebild från statsförvaltningen,dvs. från förvaltningsmyndigheternas organisation. Man hadekronofogdemyndigheter, och länsskattemyndigheterna tog alltsåförebilder från Statskontoret som hade tagit fram dem. Manskulle där låta domstolen i residensstaden vara ett slags riktigdomstol, om uttrycket tillåts. Sedan skulle man låta de mindreenheterna ha något slags filialstatus. Sedan skulle man leda dethela genom en ledningsgrupp som då skulle stå under befäl avlagmannen i den stora domstolen.Detta är alltså en filosofi som rimmar mycket illa medambitionen att man på domstolsväsendets område skall åstadkommaen självständighet och ett oberoende och ha styrningsmekanismersom alltså passar rätt illa på domstolarna, som ju av ålder harstyrts på ett helt annat sätt, dvs. att de ordinarie domarnaunder ledning av en i många stycken har fattat sinabeslut självständigt i plenum.Det managementtänkande som finns inom statsförvaltningen, somett resultat av förändringarna i näringslivet, bör göra haltåtminstone vid domstolarna. Och jag kan säga attstatskontorsmodellen går över denna gräns. Därför har vi menatatt den, även om den redovisas i promemorian, för sådanaprincipiella betänkligheter med sig att den inte bör överföraspå domstolsväsendets område.Utgångspunkten när det har gällt att väga samman dessa olikaskäl för en förändring har varit att också vi i promemorian harfastnat för ett minimum om tre domare som en rimlig gräns. Viredovisar att om man skulle vara riktigt djärv och enbart, medbortseende från den historiska utvecklingen och med bortseendefrån den verklighet som vi har, göra en teoretisk modell, alltsåutan verklighetsförankring, och se på om vi från början fickdesigna en överrättsorganisation hur den då skulle se ut. Dåskulle man förmodligen komma fram till att man skulle ha endomstol som inte hade färre än sex--sju domare. Därigenom skaparman en judiciell slagkraft. Man blir inte beroende av förfallutan kan själv ordna sina arbetsförhållanden. Man kan hållahuvudförhandlingar parallellt i och med att man har tre domaresom minimum, och man kan också med råge lösa sin egenadministration.Det vore, som ni förstår, ett alltför bryskt ingrepp i dennuvarande ordningen att sätta gränsen så högt. Därför valdevi att ha den utgångspunkt som man hade vid förändringsarbetetpå , dvs. tre domare som har stöd irättegångsbalkens regler för domförhet i tvistemål.Denna promemoria -- som för övrigt också behandlade frågan omspecialdomstolar, vilket jag inte skall beröra närmare här --remitterades, som jag sade. Remissutfallet i denna del varmycket glädjande. Det visade sig att i princip alla, utom deberörda 24 tingsrätterna själva, tillstyrkte vårt förslag. Föregen del vill jag säga att detta vittnar väl om den vikt som manmed rätta fäster vid domstolarna. Vi hade i departementet blivitoerhört besvikna om någon av de 24 domstolarna hade instämt ivårt förslag. Vi har full förståelse för att man utifrån denenskilda tingsrätten och berörda kommuner och länsstyrelser harintagit den oerhört avvisande hållning som man har gjort. Dethar vi full förståelse för. Å andra sidan måste vår beredningbygga på en helhetssyn när det gäller hur domstolsväsendet somhelhet skall se ut för att kunna möta förändringarna på andrasidan sekelskiftet.Det har funnits många remissinstanser som har velat gå längreän förslaget med tre domare. har vi alltså detta material påbordet, och vi kommer att redovisa vad vi avser attgå vidare med. Jag vill säga att det i detta sammanhang intefinns någon dogmatisk stelhet. Det finns ingenting som säger attantalet 24 på något sätt skulle vara ett heligt tal, utan mankan naturligtvis tänka sig något annat. Det måste vi göra,eftersom vi har fått många värdefulla synpunkter frånremissinstanserna när det gäller att se hur domsagogränsernaskall vara. Det kommer alltså att läggas fram ettförslag som kommer att innebära ett mindre antal än 24.Bengt : Jag skall börja med att ta upp denfråga som statssekreterare har nämnt, nämligenStatskontorsmodellen. Jag tycker att man i det ekonomiska lägesom vi nu har måste väga kostnader och verksamhet mot varandra.Det är en självklarhet att man inte får tunna ut och försämraden rättsskipande verksamheten. Men jag ställer ändå frågan omdet inte finns möjlighet att göra några administrativaförbättringar inom denna ram.Tydligen är ordet filialdomstolar, eller domstolsfilialer,belastat. Men om vi bortser från den känslomässigauppfattningen, skulle det väl ändå vara möjligt att medbibehållande av domstolsjuristernas självständighet försökarationalisera de små tingsrätterna genom att på en störretingsrätt lägga över personalfrågor och vissa administrativafrågor, osv. Det skulle innebära att man bibehåller en lokaltförankrad rättsskipning men gör åtminstone någraadministrativa vinster. Varje krona är faktiskt värdefull förstaten i dessa knappa tider. Jag skulle vilja ha ett ytterligarenyanserat svar på denna fråga.Krister : Förändringsarbetet syftar naturligtvisinte till att åstadkomma fördyringar för statskassan. Det villjag framhålla. I synnerhet som läget i ekonomin är, blirde ekonomiska skälen naturligtvis mer intressanta. Då är fråganåterigen vilket perspektiv som man har. Då innebär enrationalisering av det slag som man skisserar i promemorian påsikt förbilliganden, även om det vid varje övergång uppstårinitialkostnader som åstadkommer en liten puckel. Men det är jui det längre perspektivet som man måste se detta.Det låter sig sägas att man skulle kunna ordna en samordningpå det sätt som antyder. Nackdelen med dettaär att man får A- och B-domstolar på ett sätt som är olyckligt.B-domstolen blir då i någon mening inte självständig utan ärtvungen att repliera på en större domstol. Det reser då och dåfrågor om domarnas tjänstgöringsskyldighet och den grundläggandeprincipen om domstolarnas oberoende. Det är klart att man kansäga att om man inte värdesätter grundtanken att domstolen skallvara en enhet som är så orubblig som det går att åstadkomma inomramen för grundlagen, kan man ju tänka sig vilka samarrangemangsom helst. Men vi har menat att det viktiga är att åstadkomma enenhet som i görligaste mån kan stå så att säga på egna ben utanatt behöva lita till någon annan domstol.Bengt : Jag vill ställa en kompletterandefråga. Jag värjer mig absolut mot beskrivningen av A- ochB-domstolar. A- och B-domstolar för alltså tanken till att enA-domstol har en god rättsskipningskompetens medan en B-domstolinte har det. Jag talar inte om rättsskipningen. Jag kan inteförstå att det blir en B-domstol om man tar bort vissa fördomstolen väsensfrämmande administrativa göromål och lägger dempå en regional domstol. Det kan definitivt inte göra den till enB-domstol. Jag tror att det väcker onödiga motsättningar attstämpla dem som A- eller B-domstolar. Alla domstolar skall varaA-domstolar, men alla A-domstolar behöver inte onödigtvisbelastas med administrativa göromål. Dessa kan centraliseras.Birthe Sörestedt: Tydligen är den optimalasammansättningen sex--sju domare. Men man har stannat vid tredomare för att domstolen skall vara domför i vissa mål. I det mindre domstolar med två eller en domare. Jag ställerföljande fråga: Hur klarar man då att sköta de ärenden somkräver tre domare? Har man i detta sammanhang, när man talar omatt man vill ha kvar den lokala förankringen, inte tittat påandra vägar att gå för att klara domförheten i de fall som detrör sig om?Jag undrar också om det i många ärenden är en stor belastningpå domstolarna då det måste vara tre domare?Krister : I detta sammanhang rör vi oss medprognoser. De är naturligtvis svåra att få någon hundraprocentigklarhet i, i och med att de är just prognoser.I dag fungerar de små domstolarna mycket bra. Det visar signär man tittar på effektivitetstal och sådant att de ärutomordentligt duktiga på att hantera sina mål och ärenden.Bedömningen och prognosen bygger på hur framtiden kommer att seut. Som jag sade bygger den på att målens svårighetsgradgenerellt sett kommer att öka. Dessutom kommer inslaget avinternationella mål, som i sig är ett mått på komplexiteten, attöka. Det kommer inte att ske jämnt fördelat över landet. Det äri dag egentligen inte någon människa som kan säga hur dettakommer att slå på de olika domstolarna.För att man skall vara säker på att beredskapen hosdomstolarna är tillräckligt stor skall man inte, som ,behöva lita till hovrätternas välvilja när det gäller att ställaextradomare till förfogande eller att låna av granndomstolen.Det finns så att säga ett slags inbyggd svaghet i detta system,att man inte själv kan klara av de domförsregler som framgår avrättegångsbalken.Det är i ljuset av denna framtid som vi har valt att försökaförstärka domstolarna på detta sätt. Det är alltså inte någonkritik mot hur nuvarande ordning fungerar. Det som har varitvägledande för våra tankar är att höja beredskapen införframtiden.Göthe : Statssekreteraren talade om att man intefår bortse från hänsynen till verkligheten. Jag utgår från attverkligheten i det här avseendet är den glesbygd som ofta omgerde till nedläggning föreslagna tingsrätterna. En tingsrätt är juen väsentlig del av ett samhälle. Ju mindre samhället är destostörre betydelse har tingsrätten.Vilka verklighetshänsyn är statssekreteraren beredd att ta?Jag fäster mig vid det uttryck själv använde.Många av remisssvaren är starkt negativa eller hävdar attförslaget är felaktigt och att statsmakten måste ta hänsyn tillomständigheterna. Vilka argument anser statssekreteraren är mestbärande och vilka av dessa har statssekreteraren och andra idepartementet tagit mest hänsyn till?Vidare har vi remissvaren från t.ex. . Därpekar man på att norrmän finns representerade i många mål. Därråder speciella omständigheter, och man är vid tingsrätten välförfaren med den typen av mål och den "nationaliteten". Om dentingsrätten läggs ned skulle det innebära betydande ökningar avavstånden och fler problem för de boende. Avstånden nämns ofta ide remissvar som har kommit in.Krister : Vi är naturligtvis beredda att ta hänsyntill all relevant verklighet. Vi håller på att bereda frågan. Desynpunkter som har kommit fram från remissinstanserna, och ävende synpunkter som kommer fram här, finns självfallet med i vårtberedningsunderlag.Vidare har vi frågan om att vikta de olika argumenten. Det ärsvårt att urskilja något argument som höjer sig över de andra.Men det är en allmän förväntan att målens komplexitet skall ökaoch internationaliseringen som är det bärande argumentet. Det ärnaturligtvis glädjande att höra att man i redan har enberedskap inför internationaliseringen. Det innebär att de därkommer att stå bättre rustade när tredomargränsen införs.Göthe : Jag har respekt för . Men det här var allt ett svepande sätt att kommaundan. Jag skulle vilja ha ett något mer konkretiserat svar.Annars är det ganska meningslöst att vi sitter här.Statssekreteraren talade själv om hänsyn till verkligheten. Idenna mängd av svar som finns här finns det en hel räcka avpåpekanden och kraftfulla yttranden. I mitt arbete somjournalist har jag sällan läst så kraftfulla yttranden -- detskulle i så fall vara den första utredningen om presstödet --som så tillintetgör ett förslag som detta.Krister : Jag kan inte säga vilket antal domstolarsom departementet i slutändan kommer att föreslå skall förändrasi dag. Det vore att föregripa beredningen. Som jag sade i mittinledningsanförande, har vi naturligtvis icke någon dogmatisksyn på antalet domstolar. Det skall inte heller förnekas attfrågan om lokal förankring, som är ett argument när det gälleratt bestämma uformningen av det framtida domstolsväsendet, är enfaktor som måste vägas in. Den går inte alltid att förena med degrundskäl som vi har som utgångspunkt för oss. Det blir enfaktor som något går på tvärs mot huvudlinjen. Icke desto mindrekan det här visa sig vara en relevant del av verkligheten som vimåste beakta. Jag kan inte bli mer konkret än så. Jaghoppas att har överseende.Sigrid Bolkéus: Jag hoppas att det längre fram i dagkommer upp ytterligare synpunkter på frågan ominternationaliseringen. Jag ifrågasätter ominternationaliseringen kommer att få den betydelse som anförs ipromemorian.Danmark är ju redan med i den europeiska gemenskapen. Såvittjag vet är erfarenheterna där att den typ av internationella målsom man trodde skulle öka i omfattning inte blev så vanliga.I är det vanligast med domstolar med en domare somutgör första instans på landsbygden. Men situationen i Danmarkär inte lika som i . De danska domstolarna i förstainstans tar ju inte upp alla mål. En del mål går ju direkt tillhögre instans.Jag skulle vilja få bättre klarlagt om frågan ominternationaliseringen verkligen har en sådan betydelse.Krister : Ingen av oss vet hur verkligheten kommeratt gestalta sig på andra sidan . Det vorenaturligtvis mycket värdefullt om vi hade någon som ständigtkunde tala om hur det skulle se ut. Vi kan bara göra mer ellermindre intelligenta antaganden. Det antagande som vi har gjortär att målen kommer att innehålla moment som inte finns i dag.Advokaterna kommer att vara nyckeln i denna diskussion. Dethänger också samman med hur man kommer att välja att lösakonflikter i framtiden.Vi i har vant oss vid att när det gäller tvistemålsker mycket av konfliktlösningen vid sidan av domstolarna. Jagtror att utvecklingen kommer att gå åt det andra hållet iframtiden. Där kommer samspelet mellan allmänna domstolar ochskiljeförfarande in i bilden.Vi gör en översyn som syftar till att tillmötesgå dem sommenar att skiljedomsförfarandet, med alla sina förtjänster,håller på att bli för dyrt. Därför kan det finnas skäl att se ivad mån det inom den allmänna domstolsorganisationen faktisktgår att ordna förhållandena så att tvister kan lösas där -- medtillvaratagande av möjligheten att välja domare och möjlighetenatt bibehålla affärssekretess i högre utsträckning än i dag.Om detta skulle lösas -- vilket jag för egen del hoppas --skulle vi kunna få se ett större inflöde av kvalificeradetvistemål i våra allmänna domstolar. Dessa mål kommer på grundav internationaliseringen i den allmänna omsättningen avsamfärdseln att leda till att internationella moment kommer attfinnas med i högre utsträckning än . Advokaternas roll bliravgörande, dvs. beroende på om de är villiga att ta upptvistemål.Det finns ett samspel. Om vi inte har en domstolsorganisationsom klarar att lösa dessa tvistemål, kommer vi att få enutomjudiciell konfliktlösning, som jag tror skulle varaallvarlig ur rättsstatlig synvinkel. Rättsbildningen kommer dåatt ske vid sidan av de samhälleliga institutionerna. Det ärviktigt för hela utvecklingen av rätten att det finns balans ochatt möjligheten finns att få dessa avgöranden i domstol.De danska erfarenheterna visar en mängd saker. En slutsats somdanskarna har dragit är att de själva skall påbörja en översynav sin organisation. Det är just för att de har funnit att derasenmansdomsagor är för små. Jag vill påstå att detta har de gjortutan att vara inspirerade av det de till äventyrs kan veta om desvenska förhållandena.Birgit : sade att målenssvårighetsgrad ökar generellt -- även de internationella målen.Är detta en allmän tendens i ? Vet man att antaletinternationella tvistemål ökar? Hur stor andel tvistemål finnsdet ?Krister : Antalet mål som gäller inomjudiciellakonfliktlösningar kommer att öka. Jag tror att man kommer att fåse ett uppsving efter det att har trätt ikraft och sedan när blir medlem i EG. Det kommer då attfinnas en hel rad oklara frågor där lagtexten inte kommer att getillräcklig vägledning, utan man kommer att söka vägledning idomstolarna.Här vill jag peka på en viktig omständighet, nämligen vårtradition när det gäller lagstiftning och rättstillämpning. Viär vana vid att domstolarna stöder sig på vad som anges iförarbetena i fråga om tolkning -- inte minst synpunkter somutskottet kan ha tillfört propositionen i de delar där intedepartementschefen har lagt ut texten. Det kommer inte att blifallet . Vi kommer att överta direktiv som måsteomvandlas till inhemsk lagstiftning. Om är medlem i EGkommer det att finnas förordningar som kommer att vara direktgällande rätt i . Det i sin tur ställer helt andra kravpå rättstillämpningen. Man har icke längre annat än den naknalagtexten till förfogande, eftersom det inte finns förarbetenatt hämta stöd i. Å andra sidan innebär det att parternasutläggning av gällande rätt, dvs. advokaters förmåga attargumentera, kommer att bli en viktigare faktor. Det vore dåolyckligt om det funnes advokater, som har ettoerhört försteg när det gäller kunskaper om internationell rätti allmänhet och EG-rätt i synnerhet, vilka skulle vara så passöverlägsna att domarna i domstolarna skulle komma i efterhand.Jag tror att en domstol med flera kolleger som kan berikavarandra i det naturliga samtalet är att föredra framförenmansdomsagor. Med all respekt för den ensamme domaren, men hanfår sämre förutsättningar att hålla jämna steg. Det är vårskyldighet att på detta sätt hjälpa till att stärkadomstolsväsendet inför den verklighet vi ser framför oss.Vidare har vi frågan om antalet tvistemål i domstolarna.Uppgifter som jag har fått framför mig nu visar att de har ökatmed . I dessa siffror ligger inte någon prognosför hur framtiden kommer att te sig. Jag tror att vi kommer attfå en ökning av antalet framöver.Göran : Jag åhörde debatten mellan och statssekreteraren. Jag beklagar attDomstolsutredningen inte fick tillfälle att fullfölja sinaöverväganden beträffande tingsrättsorganisationen. finnsegentligen bara beskrivningen i promemorian och den beskrivningsom har framfört här av den s.k.Statskontorsmodellen. Enligt min mening är utredningen värd ettbättre öde än talet om filialdomstol och B-domstol. Vi fårmöjligen tillfälle att återkomma till den frågan.I den departementspromemoria som är utgångspunkt för dennadiskussion finns det inga ekonomiska överväganden -- så vitt jaghar kunnat finna. Har departementet nu hunnit med att funderaöver vilka ekonomiska konsekvenser som förslaget beträffandetingsrätterna kommer att få?I promemorian nämns effektivitetsskäl. Man skall tydligen seöver effektiviteten i domstolsväsendet. Det talar för att detborde finnas sju domare i varje tingsrätt. Med hänsyn till denutläggning som vi har fått om betydelsen av Luganokonventionenoch , EG-rätt, den omtalade internationaliseringen, somenligt författarna till promemorian har stor betydelse, utgörett minimum på tre domare den framtida organisationen för desvenska domstolarna? Kommer domstolarna att klara de anspråk somdepartementet och statssekreteraren gör sig till tolkar för?Kommer i realiteten ytterligare 20--25 domstolar att tas bort,åtminstone när man når fram till fyradomarsmodellen? Är det här,enligt departementets uppfattning, en domstolsorganisation förframtiden?Krister : Förhoppningen är att tredomarna skallklara detta bättre än enmans-och tvåmansdomsagorna. Vi har förnärvarande inga planer på att se detta som ett första steg i enytterligare neddragning. Vi har funnit att detta kan vara enskälig kompromiss mellan det bästa och det mindre goda. Vi fårinte låta det bästa bli det godas fiende. Det voreverklighetsfrämmande att tänka sig att med utgångspunkt i ettantagande om en optimal effektivitet med sju domare "designa" enorganisation utan beaktande av historisk och kulturellutveckling. Det vore verkligen hjärtlöst. Därför tycker vi atttre domare är en skälig miniminivå.Vidare har vi frågan om kostnaderna. Det är riktigt attpromemorian inte innehåller någon djupare kostnadsberäkning. Vårtanke är att förtydliga och bredda underlaget genom att bl.a.studera de beräkningar som har gjorts av .