bet · GG01JuU17 · 1993-03-11 00:00:00 — Åtgärder mot bruk av narkotika samt ringa narkotikabrott I proposition 1992/93:142 föreslår regeringen() att skall anta genompropositionen framlagda förslag till1. lag om ändring i ,2. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt,3. lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64).I samband med propositionen behandlar utskottet en medanledning av propositionen väckt motion samt yrkanden i treunder den allmänna motionstiden väckta motioner.Lagförslagen, som granskats av Lagrådet, har fogats tillbetänkandet, se bilaga. Motion väckt med anledning av propositionen1992/93:Ju18 av m.fl. (s) vari yrkas1. att avslår propositionens förslag till lag omändring av 2§ narkotikastrafflagen (1968:64),2. att beslutar anta motionens förslag till lag omändring i 2 § narkotikastrafflagen (1968:64).Motioner väckta under allmänna motionstiden 19931992/93:Ju644 av och ()vari yrkas att beslutar att avslå proposition1992/93:142 om åtgärder mot bruk av narkotika samt ringanarkotikabrott.1992/93:Ju837 av m.fl. (nyd) vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att skärpa straffen för narkotikabrott,1992/93:So513 av (-) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att det bör vara förbjudet att användanarkotika och att vara narkoman,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att man för narkomaner bör kunna utdömaavgiftning och rehabilitering i stället för fängelse. Lagförslagen bygger på en inom upprättadpromemoria (Ds 1992:19) Åtgärder mot bruk av narkotika samtringa narkotikabrott. Promemorian har remissbehandlats. Tillunderlag för propositionen hör också Påföljdsutredningensbetänkande (SOU 1991:45) Påföljdsfrågor, som harremissbehandlats.BakgrundI 1 § narkotikastrafflagen finns straffbestämmelser omuppsåtliga förfaranden med narkotika. Förfarandena tas upp undersex punkter och som gemensam förutsättning för straffbarhetgäller att narkotikahanteringen är olovlig. Inom det straffbaraområdet faller1. överlåtelse av narkotika,2. framställning av narkotika som är avsedd för missbruk,3. förvärv av narkotika i överlåtelsesyfte,4. anskaffning, bearbetning, förpackning, transport, förvaringeller annan sådan befattning med narkotika som inte är avseddför eget bruk,5. utbjudande av narkotika till försäljning, förvaring ellerbefordran av vederlag för narkotika, förmedling av kontaktermellan säljare och köpare eller annan sådan åtgärd, omförfarandet är ägnat att främja narkotikahandel, samt6. innehav, bruk eller annan befattning med narkotika.Påföljden för narkotikabrott är fängelse i högst . Ombrottet bedöms som grovt är påföljden enligt 3 § fängelse och högst . Om ett brott är att anse som ringaskall straffet enligt 2 § bestämmas till böter eller fängelse ihögst . 2 § innehåller därutöver två särskildaföreskrifter för det fallet att gärningen bestått endast i egetbruk av narkotika. Dels är straffskalan inskränkt till böter,dels gäller en regel om ansvarsfrihet när gärningen uppdagatsgenom att gärningsmannen har sökt eller underkastat sig vårdeller någon annan behandling.Förhållandet mellan 1 och 2 §§ narkotikastrafflagen har fleragånger varit föremål för lagstiftarens uppmärksamhet. Den nugällande gradindelningen av narkotikabrottet har varit i kraftsedan den 1 mars 1985. som därefter förflutit harriksdagen vid återkommande tillfällen behandlat frågan om 2 §borde ges en ny utformning (se t.ex. 1989/90:JuU30 s. 5 f och1990/91:JuU32 s. 17 f). Kritiker av nuvarande ordning har hävdatatt bestämmelsen om ringa brott tillämpas vid hantering av såpass stora mängder narkotika att brotten inte lämpligen börkunna betecknas som ringa. Enligt deras uppfattning bordebestämmelsen därför ges en mer restriktiv utformning.Även frågan om kriminalisering av bruk av narkotika har undersenare år varit föremål för en omfattande debatt. Det egnabruket var länge straffritt men kriminaliserades genom enlagändring som trädde i kraft . Det egna bruketsärbehandlas dock, som framgått, genom begränsningen avstraffet i ringa fall och genom ansvarsfrihetsregeln. Ipropositionen uttalades bl.a. att eget bruk av narkotika måsteanses ha ett förhållandevis lågt straffvärde och att detförutsattes att sådan befattning regelmässigt skulle bli attbedöma som ringa narkotikabrott (prop. 1987/88:71 s. 20).Debatten om den straffrättsliga behandlingen av bruk avnarkotika har fortsatt även lagändring. Bl.a. haranförts att lagstiftningen i sin nuvarande utformning intespeglar narkotikabrukets straffvärde. En omotiverad skillnadgörs enligt kritikerna mellan eget bruk och andra former avnarkotikahantering, t.ex. innehav av narkotika avsedd för egetbruk. En annan återkommande invändning är att derättstillämpande myndigheterna, som en följd av den lägrestraffskalan vid bruk av narkotika, saknar möjlighet att säkrabevisning beträffande detta brott med hjälp av tvångsmedel somkroppsvisitation och kroppsbesiktning. Kritiken har också gåttut på att straffskalan inte lämnar utrymme för vårdinriktadebrottspåföljder (1989/90:JuU16 s. 19, JuU30 s. 4 f,1990/91:JuU32 s. 16 f).Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås att regleringen i 2 §narkotikastrafflagen av eget bruk av narkotika och andra ringanarkotikabrott skall skärpas. Vidare föreslås att det införsstörre möjligheter att använda drogkontroller i kriminalvården.Förslagen syftar bl.a. till att ge möjligheter att ingripatidigt och med kraft förhindra att unga människor fastnar imissbruk och till att förbättra behandlingen av de missbrukaresom avtjänar straff.Fängelse förs in i straffskalan för ringa fall av eget bruk avnarkotika. Detta innebär att det blir möjligt att ta t.ex.urinprov för att kontrollera misstänkt narkotikabruk och att densom brukat narkotika kan dömas till en påföljd som innefattarbehandling av missbruket.Den särskilda regeln om ansvarsfrihet när bruket uppdagas viden vård- eller behandlingskontakt föreslås utmönstrad.I propositionen lämnas också en redogörelse förgränsdragningen mellan 1 och 2 §§ narkotikastrafflagen ochmotsvarande bestämmelser i lagen (1960:418) om straff förvarusmuggling. Det föreslås att 2 § narkotikastrafflagentillförs nya rekvisit i syfte att främja en enhetlig ochrestriktiv tillämpning.De i kriminalvårdsanstalt intagnas generella skyldigheterenligt 52 d § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt attlämna urin- och utandningsprov föreslås utvidgad till attomfatta även blodprov.För dem som är villkorligt frigivna, dömda till skyddstillsyneller placerade utanför anstalt enligt 34 § lagen omkriminalvård i anstalt samt undergår någon form av vård ellerbehandling för sitt missbruk föreslås en skyldighet att lämnablod-, urin- eller utandningsprov för att kontrollera att deinte är påverkade av beroendeframkallande medel.De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 juli 1993.ÖvervägandenMissbruket av narkotika har under de senaste decenniernautvecklats till ett av samhällets allvarligaste och mestsvårlösta problem. Det åsamkar direkt och indirekt svåralidanden och missbruket ger upphov till många personligatragedier. I missbrukets spår följer dessutom kriminalitet, oftaav mycket allvarligt slag. Det allmänna avsätter också storaresurser för att bekämpa narkotikamissbruket inom en rad olikasamhällssektorer. Det handlar då inte enbart ombehandlingsinsatser för missbrukare utan även t.ex. omförebyggande åtgärder i skolorna och inom ramoch om polisens och tullens arbete för att förhindra denillegala narkotikahanteringen och annan brottslighet somsammanhänger med den.Utöver behandlingsinsatser och förebyggande arbete spelar detstraffrättsliga sanktionssystemet en central roll inarkotikabekämpningen. Det är, som anförs i propositionen, avstor betydelse att reglerna om de mindre allvarliganarkotikabrotten får en ändamålsenlig avgränsning ochutformning. Ofta är det vid de mindre allvarliga brotten mankommer närmast själva missbruket och har de störstamöjligheterna att komma till rätta med ett begynnandenarkotikaberoende. Betydelsen av möjligheten till hjälp och stödåt en etablerad missbrukare bör heller inte underskattas.I motion Ju644 yrkas att skall avslå propositionen.Motionärerna anser att narkotikamissbruket är ett, relativtsett, begränsat problem och att den föreslagna straffskärpningeninte är motiverad.Förslagen i propositionen syftar till att göra en tydligareavgränsning mellan ringa narkotikabrott och brott avnormalgraden och till att förbättra möjligheterna att ingripamot bruk av narkotika. Utskottet, som delar uppfattningen ipropositionen om strafflagstiftningens betydelse härvidlag, kanställa sig bakom förslaget i princip. Det sagda innebär attutskottet avstyrker bifall till motion Ju644 om avslag påpropositionen.Till enskildheter i lagförslagen återkommer utskottet i detföljande.Särregleringen vid eget bruk av narkotikaI propositionen föreslås att särregleringen vid eget bruk avnarkotika i 2 § narkotikastrafflagen skall utmönstras.I motion Ju18 yrkas, såsom motionen får förstås, avslag påpropositionen i denna del. Motionärerna anför bl.a. attinförandet av fängelse i straffskalan vid eget bruk av narkotikaoch ansvarsfrihetsregelns avskaffande innebär en avgörandeförändring av samhällets narkotikapolitik och medför risker förden frivilliga narkomanvården.Frågan om konsekvenserna för den frivilliga narkomanvården harbehandlats vid ett stort antal tillfällen. Redan i förarbetenatill narkotikastrafflagen framfördes farhågor om att enkriminalisering av narkotikainnehav avsett för eget bruk skullegöra missbrukare obenägna att söka vård för sittnarkotikaberoende (prop. 1968:7 s. 107 f, 112, 2LU:1 s. 46; jfrprop. 1969:13 s. 9). Även vid kompletteringen avgärningsformerna , (prop. 1982/83:141 s. 12, JuU:37 s.16), och vid ändringar av narkotikastrafflagen , (prop.1984/85:46, JuU:12 s. 27 ff), var frågan föremål för diskussion.Därefter aktualiserades frågan motionsvägen (se t.ex. 1986/87:JuU15). Den sålunda förda debatten ledde tillett lagstiftningsärende år 1988.När det egna bruket av narkotika kriminaliserades (prop. 1987/88:71, JuU13, rskr. 280) anförde departementschefenbl.a. att den tyngst vägande invändningen mot en kriminaliseringvar risken för en negativ inverkan på narkotikamissbrukarnasambitioner och ansträngningar att söka eller underkasta sigvård. En kriminalisering av det egna bruket måste därförutformas så att inte enskildas eller myndighetersvårdansträngningar motarbetades. Det var i avsikt att minskadessa risker som den särskilda straffskalan togs in ilagförslaget. En hantering som inskränkte sig till eget brukansågs dessutom ha ett förhållandevis lågt straffvärde.Departementschefen utgick från att gärningen regelmässigt skullebedömas som ringa brott. Intresset av att missbrukare sökte vårdfrivilligt utgjorde också motiv för den särskilda regeln omansvarsfrihet.Utskottet ställde sig bakom här redovisade uttalanden ipropositionen (1987/88:JuU13 s. 9 f). -- En minoritet ansåg dockatt det inte var motiverat med en särskild straffskala för egetbruk (s. 19 f). Den framhöll bl.a. det angelägna i att straffetför ett brott speglade dess straffvärden och fann det självklartatt konsumtion av en viss mängd narkotika inte hade ett lägrestraffvärde än innehav av samma mängd. I en annan reservationframfördes bl.a. att regeln om ansvarsfrihet var främmande förrättssystemet eftersom den var kopplad till omständigheter somsaknade anknytning till gärningen. I de fåtaliga situationer somvar aktuella fick man i stället, enligt reservanterna, lita tillreglerna om åtalsunderlåtelse och påföljdseftergift.I det nu aktuella lagförslaget anförs i propositionen bl.a.att den gällande straffskalan i 2 § för eget bruk inte speglarbrottets straffvärde. Departementschefen anser att det börfinnas utrymme för en mer differentierad påföljdspraxis även omhuvudregeln alltjämt bör vara att eget bruk skall bestraffas medböter. En mer differentierad påföljdspraxis förutsätteremellertid att fängelse ingår i straffskalan. I propositionengörs en jämförelse med straffskalan för innehav av narkotika föreget bruk. Det konstateras att innehav av narkotika för egetbruk bedöms mildare än en hantering som syftar till ellerinnefattar spridning av narkotika men att detta förhållande intekommer till uttryck i straffskalorna utan i stället beaktas vidstraffmätning och påföljdsval inom de allmänt tillämpligastraffskalorna. Det anförs vidare att även om det är naturligtatt innehavsbrottet i påföljdshänseende kan behandlas någotsträngare än eget bruk så kan skillnaden knappast anses vara såbetydande att det motiverar olika straffskalor. Det anfördatalar, enligt propositionen, för att den allmänna straffskalan i2 § med böter eller fängelse skall gällaäven för eget bruk av narkotika och att den särskildastraffskalan därför skall utmönstras.Beträffande farhågorna för att den frivilliga narkomanvårdenskulle bli lidande om särregleringen tas bort anförs ipropositionen att det inte finns anledning att anta att derättstillämpande myndigheterna vid ett ringa narkotikabrottskulle agera på ett sådant sätt att möjligheterna till vårdskulle spolieras.Det framhålls vidare att reglerna om åtalsunderlåtelse irättegångsbalken och i lagen (1964:167) med särskildabestämmelser om unga lagöverträdare ger åklagaren stort utrymmeatt underlåta åtal i de fall som omfattas av den nuvarandeansvarsfrihetsregeln. Enligt departementschefens bedömning tordedet beträffande dessa fall knappast uppkomma någon skillnad ilagföringshänseende över huvud taget. Departementschefenframhåller vidare att en vårdsökande i de flesta fall avförevarande slag skyddas av sekretesslagen (1980:100) mot attuppgift som angår misstanke om brott lämnas till åklagare, poliseller annan utredande myndighet.Enligt departementschefen talar därför övervägande skäl föratt också regeln om ansvarsfrihet bör upphävas, i synnerhet somden är främmande för det straffrättsliga systemet eftersom deninte är knuten till några omständigheter vid brottet utan tillförhållanden som kan inträffa senare.Här kan anmärkas att samma farhågor för konsekvenserna för denfrivilliga narkomanvården som redovisats anfördes vidkriminaliseringen av sådana narkotikainnehav där narkotikan vartänkt för innehavarens eget bruk. Intresset av enkriminalisering vägde dock tyngre och lagstiftaren ansåg atteventuella nackdelar för narkomanvården fick begränsas med hjälpav reglerna om påföljdsval och åtalsunderlåtelse (prop. 1968:7,s. 107 f och 112, 2LU:1 s. 46).Kriminaliseringen av narkotikainnehav synes för övrigt inte hamedfört några påtagliga nackdelar för narkomanvården. Här kanockså tilläggas att det av statistiska uppgifter framgår att detringa brottet i praktiken oftast består av innehav. totalt 4 563 personer för ringanarkotikabrott. Av dessa dömdes 3 570 för innehav av narkotikaoch 105 för eget bruk av narkotika (SCB, Kriminalstatistik1991).Utskottet delar de bedömningar som görs i propositionenangående avskaffandet av särregleringen i 2 §narkotikastrafflagen vid eget bruk av narkotika. Utskottetavstyrker bifall till motion Ju18 i denna del och tillstyrkerregeringsförslaget.Precisering av ringa narkotikabrottI propositionen föreslås att bestämmelsen i 2 § förstameningen narkotikastrafflagen preciseras så att det i lagtextenanges vilka huvudsakliga omständigheter som kan medföra att ettbrott bedöms som ringa. I förslaget nämns uttryckligen somsådana omständigheter arten och mängden narkotika men ocksåandra omständigheter skall kunna beaktas vid bedömningen avbrottets svårhetsgrad.I motion Ju18 yrkas, såsom motionen får förstås, bifall tillförslaget.Utskottet anser i likhet med justitieministern att det finnsanledning att genom ändring och förtydligande av rekvisiten förringa narkotikabrott säkerställa att bedömningen av när ettnarkotikabrott skall anses ringa sker enhetligt och medtillbörlig restriktivitet.Utskottet tillstyrker regeringsförslaget. Motionen fårhärigenom anses tillgodosedd.Övriga frågorI motion So513 yrkas att eget bruk av narkotika skallkriminaliseras och att påföljden för eget bruk skall kunnabestämmas till avgiftning och rehabilitering i stället för tillfängelse.I motion Ju837 yrkas att straffet för narkotikabrott, särskiltringa narkotikabrott, skall skärpas och att fängelse skallinföras i straffskalan för eget bruk av narkotika.Eget bruk av narkotika har, såsom ovan framgått, varitkriminaliserat . Den i motion So513 efterlystaordningen gäller således redan, och utskottet avstyrker bifalltill motionen i denna del.Det nu aktuella förslaget till ändring i narkotikastrafflageninnebär en allmän skärpning av den straffrättsliga regleringenav ringa narkotikabrott. Påföljden för ringa narkotikabrottbestående i eget bruk föreslås skärpt genom att fängelse förs ini straffskalan. Detta gör det också möjligt att bestämmapåföljden till skyddstillsyn, vilken vid behov kan förenas medföreskrift om vård eller behandling mot missbruk. Utskottet som,som ovan framgått, tillstyrker regeringsförslaget anser attönskemålen i motionerna So513 och Ju837 därmed får ansestillgodosedda, och utskottet avstyrker bifall till dem.I övrigt har utskottet ingenting att anföra med anledning avpropositionen och motionerna. beträffande avslag på proposition 1992/93:142att avslår motion 1992/93:Ju644,2. beträffande särregleringen vid eget bruk av narkotikaatt med bifall till regeringens förslag i denna deloch med avslag på motion 1992/93:Ju18 yrkande 1 godkänner vadutskottet anfört,res. 1 (s)3. beträffande precisering av ringa narkotikabrottatt med bifall till regeringens förslag i denna deloch med anledning av motion 1992/93:Ju18 yrkande 2 godkänner vadutskottet anfört,4. beträffande lagbestämmelsen om ringa narkotikabrottatt antar regeringens förslag till lag om ändring inarkotikastrafflagen (1968:64),res. 2 (s) - villk. 15. beträffande kriminalisering av eget brukatt avslår motion 1992/93:So513 yrkande 1,6. beträffande påföljden för eget brukatt avslår motionerna 1992/93:So513 yrkande 2 och1992/93:Ju837 yrkande 2,7. beträffande övriga lagförslagatt antar regeringens förslag tilla) lag om ändring i ,b) lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt.Stockholm den 11 mars 1993På justitieutskottets vägnarBritta BjelleI beslutet har deltagit:Britta Bjelle (fp),(),(),(),(),(),(),(nyd),(),(),(),() ochAlf ().Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten ()närvarit vid den slutliga behandlingen av ärendet. Särregleringen vid eget bruk av narkotika (mom.2), , , (alla s) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 6 börjarmed "Utskottet delar" och slutar med "tillstyrkerregeringsförslaget" bort ha följande lydelse:Det nu aktuella lagförslaget om att i 2 § narkotikastrafflageninföra fängelse i straffskalan för eget bruk av narkotika skulleenligt utskottets mening innebära en avgörande förändring avsamhällets narkotikapolitik som utskottet inte kan tillstyrka.Utskottet vill här hänvisa till de ställningstaganden somgjordes lagstiftningsärende. De skäl som där anförsför en särreglering vid eget bruk av narkotika har enligtutskottets mening alltjämt bärighet.Utskottet vill i korthet sammanfatta sin ståndpunkt sålunda.Rättsväsendets insatser mot narkotikamissbruket måste utformasså att de inte motverkar utan i stället understödjer samhälletsansträngningar att erbjuda vård åt vårdbehövande missbrukare.Det är olämpligt att i princip all narkomanvård från samhälletssida skall kunna ske under tvång eller straffhot. Detta innebärbetydande risker för att enskildas och myndighetersvårdansträngningar spolieras. Enligt utskottets uppfattning böransvaret för vården av missbrukare i princip åvilasocialtjänsten och sjukvården och frågan om vård under tvångavgöras inom ramen för den socialrättsliga lagstiftningen. Ettslopande av ansvarsfrihetsregeln medför risk för att den sombehöver vård för sitt missbruk avhåller sig från att söka sådanvård för att slippa ange sig själv för brott. Att vårdgivarenmed stöd av vårdsekretessen i vissa fall skulle kunna låta bliatt göra en anmälan förändrar knappast den saken. Vad utskottethär anfört ställer särskilda krav som uppfylls av den gällandelagstiftningen. Utskottet motsätter sig en förändring av den.Utskottet som tillstyrker bifall till motion 1992/93:Ju18yrkande 1 avvisar regeringens förslag om att införa fängelse istraffskalan för eget bruk av narkotika och förslaget om attavskaffa ansvarsfrihetsregeln.dels att utskottets hemställan under moment 2 bort haföljande lydelse:2. beträffande särregleringen vid eget bruk av narkotikaatt med bifall till motion 1992/93:Ju18 yrkande 1godkänner vad utskottet anfört.2. Lagbestämmelsen om ringa narkotikabrott (mom.4)Under förutsättning av bifall till reservation 1Birthe Sörestedt, , , (alla s) anser att utskottets hemställan undermoment 4 bort ha följande lydelse:4. beträffande lagbestämmelsen om ringa narkotikabrottatt med bifall till motion 1992/93:Ju18 yrkande 2antar förslaget till lag om ändring i narkotikastrafflagen(1968:64) med följande tillägg till 2 §: Bestod ändringen endasti eget bruk av narkotika, döms till böter. Om en sådan gärninghar uppdagats genom att gärningsmannen sökt eller underkastatsig vård eller någon annan behandling, skall inte dömas tillansvar.