bet · GH01SfU4 · 1993-11-09 00:00:00 — Motioner väckta under den allmänna motionstiden /93 Utskottet behandlar i detta betänkande ett flertal motionerväckta under den allmänna motionstiden /93.Några av motionerna har remissbehandlats. Dessa motionergäller frågor om rehabiliteringsersättning vid vård på behandlingshem förmissbrukare uttag av föräldrapenning i vissa fall under arbetsfria dagar begynnelsetidpunkt för utgivande av förtidspension uppdelning av vårdbidrag mellan föräldrar som lever åtskilda administration och utbetalning av offentliganställdaspensionerÖvriga behandlade motioner avser andra frågor omrehabilitering, vissa sjukvårds- och högkostnadsfrågor,ersättning för glasögon samt införandet av en allmänbegravningsförsäkring.Inom bereds frågan ommöjligheterna att inleda en försöksverksamhet där en samordningav resurser för sjukvård, socialtjänst och socialförsäkringskall kunna ske. Utskottet föreslår ett tillkännagivande om atten sådan försöksverksamhet även bör omfatta rehabilitering avmissbrukare.Utskottet föreslår vidare ett tillkännagivande om att enöversyn bör göras av reglerna om vårdbidrag när föräldrarnalever åtskilda.Motionerna i övrigt avstyrks. Motioner väckta under den allmänna motionstiden /93 1992/93:Sf202 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omersättning genom det allmänna försäkringssystemet och desärskilda medlen för tidig och samordnad rehabilitering förutredning och behandling utförd av legitimerad psykolog, avlegitimerad psykoterapeut och av psykoanalytiker.1992/93:Sf204 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omen effektivare rehabilitering.1992/93:Sf205 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om införandet av en obligatoriskdödsfallsförsäkring.1992/93:Sf207 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om rehabiliteringsersättning.1992/93:Sf211 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ersättning för kostnad för konstgjordbefruktning.1992/93:Sf214 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom begynnelsetidpunkten för sökt förtidspension.1992/93:Sf221 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom upphandling av vård och behandling som kan minskautbetalningarna från socialförsäkringen.1992/93:Sf222 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ombidrag till arbetshjälpmedel.1992/93:Sf223 av och () vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förebyggande vård för diabetiker.1992/93:Sf229 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förändring av regler för föräldrapenningen.1992/93:Sf231 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en utredning om hur stödet tillmänniskor med funktionshinder, kroniskt sjuka och gamla skallutformas.1992/93:Sf232 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ersättning från förmedicinsk fotvård.1992/93:Sf233 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förebyggande vård vid kroniska sjukdomar.1992/93:Sf235 av och ()vari yrkas att hos regeringen begär en översyn avsocialförsäkringssystemet för rätt till sjukpenning i vissafall för arbetsglasögon.1992/93:Sf237 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om ändrade regler försjukförsäkringen angående ersättning för läsglasögon efterstarroperation.1992/93:Sf240 av och () vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att rätten till rehabiliteringsersättningutvidgas till att gälla också medicinsk rehabilitering.1992/93:Sf246 av och () variyrkas1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förebyggande vård vid kroniskasjukdomar som t.ex. diabetes,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förutsättningarna för att förebyggandefotvårdsbehandling för diabetiker skall omfattas avsjukförsäkringen.1992/93:Sf254 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom behovet av en översyn vad gäller reglerna om vårdbidrag förvård av handikappade barn när föräldrarna lever åtskilda.1992/93:Sf256 av och ()vari yrkas att hos regeringen begär förslag ominförande av allmän begravningsförsäkring enligt vad i motionenanförts.1992/93:Sf257 av och () vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förebyggande vård för diabetiker.1992/93:Sf258 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om ersättning frånförsäkringskassan för medicinsk fotvård.1992/93:Sf260 av och () vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en översyn av de samladekostnaderna för människor med funktionshinder.1992/93:Sf274 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om rättvisa förmånsregler för olika grupper avkroniskt sjuka.1992/93:Sf279 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en översyn, syftande till att geförsäkringskassan samhällets totala rehabiliteringsansvar.1992/93:Sf283 av m.fl. (c, m, kds) variyrkas 6. att hos regeringen begär förslag tillsådan ändring i 22 kap. lagen om allmän försäkring attrehabiliteringsutredning i vissa fall kan utföras avförsäkringskassan.1992/93:Sf287 av m.fl. (s) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en utredning om överföringav administrationen av pensionsutbetalning hos SPV och KPA tillde allmänna försäkringskassorna,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en utredning om överföringav administrationen för övriga delen av den statligapersonalpensionen till de allmänna försäkringskassorna.Motionerna 1992/93:Sf207, 1992/93:Sf214, 1992/93:Sf229,1992/93:Sf254 och 1992/93:Sf287 har remissbehandlats. gäller nya regler om arbetslivsinriktadrehabilitering och om ekonomisk ersättning till de försäkradevid sådan rehabilitering (prop. 1990/91:141, bet. 1990/91:SfU16,rskr. 1990/91:303).Frågor om rehabilitering och rehabiliteringsersättningregleras i 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL.Enligt dessa regler skall arbetsgivaren, om det inte framstårsom obehövligt, påbörja en rehabiliteringsutredning antingen närden försäkrade till följd av sjukdom har varit helt eller delvisfrånvarande från sitt arbete iföljd eller när den försäkrades arbete ofta har avbrutits avkortare sjukperioder eller när den försäkrade begär det.Utredningen skall göras i nära samråd med den anställde.Försäkringskassan skall överta ansvaret förrehabiliteringsutredningen om det finns skäl till det. Iarbetsgivarens ansvar ingår också att vidta dearbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder som kan genomförasinom eller i anslutning till den egna verksamheten.Försäkringskassan skall samordna och utöva tillsyn över deinsatser som behövs för rehabiliteringsverksamheten och ansvaraför att rehabilitering kommer till stånd när arbetsgivare saknaseller inte fullgör sina åtaganden. skall ocksåupprätta en rehabiliteringsplan om den försäkrade är i behov avnågon arbetslivsinriktad åtgärd.Rehabiliteringsersättning enligt 22 kap. AFL utges när enförsäkrad, vars arbetsförmåga till följd av sjukdom är nedsattmed minst en fjärdedel, deltar i arbetslivsinriktadrehabilitering som avser att förkorta sjukdomstiden eller atthelt eller delvis förebygga eller häva nedsättningen avarbetsförmågan. Rehabiliteringsersättning består avrehabiliteringspenning, som fr.o.m. utges med95 % av den sjukpenninggrundande inkomsten, och särskilt bidrag.Fr.o.m. /91 avsätts särskilda medel som fåranvändas av försäkringskassorna för köp av yrkesinriktaderehabiliteringstjänster. För /94 har avsatts 700miljoner kronor för köp av sådana tjänster.Flera motioner som väckts under den allmänna motionstiden tarupp frågor om rehabilitering.Medicinsk rehabiliteringI motion Sf240 av och () anförsatt uppdelningen i medicinsk och arbetslivsinriktadrehabilitering är ologisk och orättvis när det gäller rättentill rehabiliteringsersättning. Svåra gränsdragningsproblem kankomma att uppstå eftersom skiljelinjen mellan de olika typernaav rehabilitering alls inte är självklar. Motionärerna anser atträtten till rehabiliteringsersättning bör utvidgas till attgälla också medicinsk rehabilitering och att som sinmening bör ge regeringen detta till känna.Utskottet har i sitt betänkande 1990/91:SfU16 angivit att detav proposition 1990/91:141 klart framgår attrehabiliteringsersättning inte skall kunna utges under den tiddå den försäkrade genomgår medicinsk behandling eller medicinskrehabilitering, utan de åtgärder som berättigar tillrehabiliteringsersättning skall vara arbetslivsinriktade ochvara sådana att de förutsätter en aktiv medverkan från denförsäkrades sida.Genom beslut av (prop. 1991/92:105, bet.1991/92:SfU17, rskr. 1991/92:347) har möjligheter öppnats attgenomföra lokala försök med finansiell samordning mellansocialförsäkring och hälso- och sjukvård. Försöksverksamhetenfår bedrivas --1995. Syftet är att sammanföraresurserna från de båda områdena och därigenom skapa incitamentför samordnade bedömningar och åtgärder så att medborgarna fårbättre vård, som samhällets totala kostnader försocialförsäkringsförmåner och hälso- och sjukvård minskar förden del av befolkningen som är i yrkesverksam ålder.Utskottet vidhåller att rehabiliteringsersättning endast skallutges vid arbetslivsinriktad rehabilitering. Utskottet vill dockerinra om att vid medicinsk rehabilitering kan sjukpenning utgesenligt något generösare regler. Dels kan sjukpenning för de treförsta dagarna av en sjukperiod utges av densjukpenninggrundande inkomsten, dels kan sjukpenning vidsjukfall som är längre än utges i stället för70 % av den sjukpenninggrundande inkomsten.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion Sf240.I motion Sf202 av () tar motionären upp fråganom en mer generell ersättningsform för såväl psykoterapi ochpsykoanalys som annan psykologisk utredning och behandling.Motionären anser att det är nödvändigt att även utredning ochbehandling hos legitimerad psykolog ersätts viaförsäkringskassan liksom att psykologer kommer i fråga i allthögre grad när det gäller fördelningen av medlen för tidig ochsamordnad rehabilitering.Utskottet har i sitt betänkande 1992/93:SfU9 behandlat fråganom de särskilda medlen för köp av yrkesinriktad rehabiliteringskall kunna användas till köp av psykologisk utredning ochbehandling. Utskottet har därvid hänvisat till attrehabiliteringsersättning inte skall kunna utges under den tiddå den försäkrade genomgår medicinsk behandling eller medicinskrehabilitering, utan de åtgärder som berättigar tillrehabiliteringsersättning skall vara arbetslivsinriktade ochförutsätta aktiv medverkan från den försäkrades sida.Utskottet vidhåller denna uppfattning.Sedan år 1990 har regeringen och företrädare försjukvårdshuvudmännen enats om att avsätta särskilda medel föratt göra det möjligt för huvudmännen att genom avtal medlegitimerade privata vårdgivare öka tillgången påpsykoterapeutisk behandling till rimliga kostnader för deförsäkrade. Utskottet har tidigare (se bet. 1990/91:SfU7)ansett att utredning eller annan behandling än psykoterapi somutförs av legitimerad psykolog får tills vidare lösas inom ramenför sjukvårdshuvudmännens verksamhet.När frågan om ersättning från den allmänna försäkringen förpsykoterapeutisk och psykologisk utredning och behandling senastbehandlades av utskottet (se bet. 1992/93:SfU6) hänvisadeutskottet bl.a. till att i sittslutbetänkande Välfärd och valfrihet (SOU 1992:73) funnit att denuvarande villkoren för att få tillgång till psykoterapi inte äracceptabla. Utredningen framhåller att denna behandlingsformmåste jämställas med andra sjukvårdande behandlingar.Utredningen föreslår att frågan löses i två steg. På kortaresikt skall legitimerade psykoterapeuter, även sådana som inte ärläkare, efter ansökan förtecknas hos somenskilda vårdgivare. I ett längre perspektiv föreslårutredningen att psykoterapins finansiering skall anpassas tillde beslut som kan väntas fatta med anledning avförslag från Kommittén (S 1992:04) om hälso- och sjukvårdensfinansiering och organisation, HSU 2000. Utskottet ansåg attberedningen av förslag borde avvaktas.De medel som för avsatts för psykoterapeutiskbehandling har uppgått till högst . I enöverenskommelse som representanter för regeringen ochsjukvårdshuvudmännen träffat har parternaansett det vara angeläget att ytterligare öka tillgången påpsykoterapeutiska behandlingsresurser till rimliga kostnader förden enskilde. De har därför enats om att den särskildaersättningen bör höjas betydligt för , och ersättningenhar bestämts till högst 39,5 miljoner kronor.Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning även i denna deloch avstyrker bifall till motion Sf202.MissbrukarvårdInger Hestvik m.fl. (s) anför i motion Sf207 attRiksförsäkringsverket har rekommenderat att vid vistelse påbehandlingshem för missbrukare rehabiliteringsersättning endastutges i de fall den försäkrade deltar i arbetsträning,arbetsprövning eller utbildning utanför behandlingshemmet.Motionärerna påpekar att en rad nya behandlingsmetoder undersenare år har introducerats i som inte sällan bygger påandra inslag än de traditionella arbetsmomenten. Motionärernaanser det angeläget att alla effektiva behandlingsformer blirtillgängliga i arbetet för att rehabilitera missbrukare, och debegär ett tillkännagivande härom.Utskottet har inhämtat yttrande över motionen frånRiksförsäkringsverket och anför att rehabilitering är ettsamlingsbegrepp för alla åtgärder av medicinsk, psykologisk,social och arbetslivsinriktad karaktär. Vid arbetslivsinriktaderehabiliteringsåtgärder betalas rehabiliteringsersättning.Verket anser att vård och behandling på grund av missbrukgenerellt sett är att betrakta som medicinsk och/eller socialrehabilitering. Endast om den försäkrade vid vistelse påbehandlingshem deltar i arbetslivsinriktade åtgärderkan, enligt verkets rekommendationer, rehabiliteringsersättningutges. Verket delar inte motionärernas uppfattning attifrågavarande rekommendation försvårar eller omöjliggörbehandlingen vid behandlingshem, eftersom den försäkrade i regelfår sjukpenning . Vad som däremot är ettproblem är finansieringen av själva behandlingen ochbehandlingshemsvistelsen. Enligt socialtjänstlagen är detkommunernas ansvar att sörja för vård och behandling avmissbrukare. har emellertid försäkringskassornakunnat märka en stramare hållning när det gäller att bekostadenna vård. De medel för köp av yrkesinriktade tjänster somförsäkringskassan förfogar över kan inte användas för dessaändamål. ser det emellertid som angelägetatt olika behandlingsformer för missbrukare skapas, och verketställer sig därför positivt till att stödja försöksverksamhetinom området som bl.a. kan utveckla lämpliga lösningar förklarläggande av kostnadsansvaret för rehabiliteringsinsatserinom missbruksområdet.Försäkringskasseförbundet anser att det är olyckligt omförsäkringskassan är förhindrad att betalarehabiliteringsersättning i fall där det kan anses berättigat.Förbundet anser att det är av största vikt att försäkringskassani vissa fall kan medverka aktivt till att människor fårbehandling för sina missbruksproblem. Det är helt klart attmissbruk finns med i bilden hos många långtidssjukskrivna, ochrehabiliteringen försvåras eller omöjliggörs så länge intemissbruksproblemen behandlas. Förbundet föreslår att utskottettillstyrker bifall till motionen.Kommittén (S 1991:07) om översyn av socialtjänstlagen,, anför i sitt delbetänkande Rätten tillbistånd inom (SOU 1993:30) under avsnittet 4.6Samhällets ansvar för arbetslivsinriktad rehabilitering att denansvarsfördelning som lagts fast i fråga om samhälletsinsatser för arbetslivsinriktad rehabilitering innebär attarbetsgivarna, försäkringskassorna och Arbetsmarknadsverkettillsammans har ansvaret för att den enskildes behov avarbetslivsinriktad rehabilitering tillgodoses. Vidare anges attdet i viss mån är oklart hur bör medverka i dettaarbete. anser det naturligt attförsäkringskassans nya roll skapar osäkerhet inom socialtjänstenoch att det tar tid att hitta nya samverkansformer. Kommitténskall i sitt huvudbetänkande behandla frågan om socialtjänstensframtida inriktning och organisation och får i det sammanhangetanledning att återkomma till frågor som rör uppgiftsfördelningenmellan , försäkringskassorna ocharbetsmarknadsmyndigheterna.Utskottet konstaterar att möjlighet att ge utrehabiliteringsersättning vid vistelse på behandlingshem förmissbrukare under vissa förutsättningar finns redan i dag.Eftersom missbrukaren i de fall rehabiliteringsersättning intebeviljas i regel får sjukpenning tordeden viktigare frågan vara vem som skall bekosta självabehandlingshemsvistelsen.Utskottet vill erinra om att kommunerna har ansvaret för densociala rehabiliteringen av missbrukare, och utskottet villunderstryka vikten av att kommunerna även fortsättningsvis tarsitt ansvar för vården av missbrukare. Enligt vad utskotteterfarit har inlett diskussioner om enförsöksverksamhet med försäkringskassorna och vårdgivare påmissbruksområdet, och utskottet ser positivt på om en sådanförsöksverksamhet kommer till stånd. Utskottet delar emellertidmotionärernas uppfattning att alla effektiva behandlingsformerför rehabilitering av missbrukare bör tas till vara och anserdet viktigt att ytterligare försöksverksamhet kommer till ståndnär det gäller rehabilitering av missbrukare. Inomregeringskansliet bereds frågan om möjligheternaatt inleda en försöksverksamhet med en såväl finansiell somverksamhetsmässig samordning mellan kommun, landsting ochförsäkringskassa, där en samordning av resurser för sjukvård,socialtjänst och socialförsäkring skall kunna ske. Utskottetanser att en sådan försöksverksamhet även bör omfattarehabilitering av missbrukare, och detta bör medanledning av motion Sf207 som sin mening ge regeringen tillkänna.Försäkringskassornas rehabiliteringsverksamhetSiw () riktar i motion Sf204 kritik mothandläggningen av rehabiliteringsärenden, framför allt vadgäller den låga andelen upphandlade privata tjänster. Motionärenbegär ett tillkännagivande till regeringen om en effektivarerehabilitering.Utskottet har behandlat en likalydande motion under föregåenderiksmöte (se bet. 1992/93:SfU9). Utskottet hade därvid begärtyttrande över motionen från och ävenberett tillfälle att yttra sig.Riksförsäkringsverket ansåg att den kritik som framfördes imotionen till viss del var överdriven. Verket uppgav vidare attkassornas inköp av tjänster från privata producenter som gått sedan möjligheten infördes hade ökat från 5,4 %till av det sammanlagda köpet. Av inköpta tjänster förtotalt avsåg köp frånprivata producenter.Försäkringskasseförbundet framhöll att de i motionen framfördasakförhållandena ej ägde generell giltighet. Förbundet uppgavatt, även om det då troligtvis fanns en övervikt för köp hosoffentliga producenter, hade använt merparten() till köp hos privata rehabiliteringsproducenter.Försäkringskasseförbundet erinrade om att inom helasocialförsäkringsadministrationen pågår en ständig uppföljnings-och utvärderingsverksamhet. Vidare hänvisade förbundet till attRiksförsäkringsverket har fått i uppdrag av regeringen att lämnasärskilda uppföljningsrapporter. Förbundet ansåg att om manskulle strypa tillförseln av medel för utbildning m.m. skulledetta ge oreparerbara effekter för rehabiliteringsverksamhetenoch för kassornas strävan att bringa ner ohälsotalet.Utskottet fann, mot bakgrund av vad som framförts iremissyttrandena och av att erfarenheterna avförsäkringskassornas arbete med rehabilitering än så länge varrelativt begränsade och fortlöpande följs upp, att motionenborde avslås, vilket också blev beslut.Riksförsäkringsverket har redovisat hur medlen förinköp av yrkesinriktade rehabiliteringstjänster för budgetåren1991/92 och 1992/93 har använts (Statistikinformation Is-I1993:19). Av medlen /92 har använts för köp avrehabiliteringstjänster hos privata producenter, medanmotsvarande andel /93 är 22,9 %.Även om den kritik som framförs i motionen till viss del äröverdriven noterar utskottet att i sinanslagsframställning för /95 har angivit attrehabiliteringsverksamheten inte fungerar på det effektiva sättsom avsetts. Enligt har insatserna frånverkets och försäkringskassornas sida uppenbarligen inte varittillräckliga. Verket anser att det behövs ett brett upplagtåtgärdsprogram med insatser bl.a. vad gällerförsäkringskassans sätt att arbeta. En närmare redovisning avåtgärdsprogrammet kommer att lämnas i den fördjupadeanslagsframställningen . Med hänsyn härtill kan motionSf204 enligt utskottets mening lämnas utan åtgärd.ArbetslösaMonica m.fl. (s) anför i motion Sf279 attförsäkringskassan bör ha huvudansvaret för rehabiliteringen avdem som uppbär ersättning från socialförsäkringen oberoende avom anställning finns. En översyn bör göras i syfte att geförsäkringskassan samhällets totala rehabiliteringsansvar. Dettabör enligt motionärerna ges regeringen till känna.Utskottet vill framhålla att ansvar att setill att en försäkrads rehabiliteringsbehov klarläggs och att deåtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering ävenavser arbetslösa personer. Däremot hararbetsmarknadsmyndigheterna ansvar för attarbetsmarknadspolitiska åtgärder ställs till förfogande förbl.a. de grupper som är arbetslösa. harträffat överenskommelser med bl.a. omansvarsfördelningen i rehabiliteringsverksamheten. I syfte attförbättra samverkansarbetet har ochArbetsmarknadsstyrelsen kommit överens om att försäkringskassanredan i utrednings- och planeringsskedet skall kunna gå direkttill arbetsförmedlingen eller ett och därfå tillgång till resurser genom den anslagsfinansieradeverksamheten. Särskilda resurser skall avsättas för sådantdirekt samarbete.Riksförsäkringsverket har i sin anslagsframställning /95 anfört att försäkringskassorna uppger attsamverkan med arbetsförmedlingen om arbetslösa som behöverrehabilitering nu i lågkonjunkturen ofta fungerar dåligt. Enåtgärdsplan för att effektivisera arbetet inomrehabiliteringsområdet är emellertid under utarbetande.Utskottet förutsätter att åtgärder kommer att vidtas för attförbättra samarbetet mellan försäkringskassor ocharbetsmarknadsmyndigheter. Något uttalande från sidamed anledning av motion Sf279 är därför inte påkallat.Rehabiliteringsutredning av småföretagareI motion Sf283 (yrkande 6) anför m.fl. (c,m, kds) att många småföretagare inte har resurser att genomförarehabiliteringen såsom avses. Arbetsgivare med upp till 15anställda bör ges rätt att, om de så önskar, få enrehabiliteringsutredning utförd av försäkringskassan.Motionärerna anser att bör begära förslag till ändringi 22 kap. AFL i enlighet härmed.Utskottet har tidigare behandlat frågan om arbetsgivare medupp till 15 anställda skall kunna undantas från skyldigheten attgöra rehabiliteringsutredningar (se senast bet. 1991/92:SfU8). Isitt betänkande 1990/91:SfU16 anförde utskottet att utskottethade förståelse för att rehabiliteringsansvaret, särskiltinledningsvis, kan medföra vissa praktiska problem förarbetsgivare med få anställda. Utskottet erinrade om att detansvar som åläggs arbetsgivaren i 22 kap. 3 § AFL inte innebäratt arbetsgivaren måste göra rehabiliteringsutredningen själv.Det är i stället naturligt att han tar företagshälsovården tillhjälp, och det fanns enligt utskottets mening anledning räknamed att allt fler små arbetsgivare kommer att vara anslutna tillsådan hälsovård.