bet · GH01KrU3 · 1993-10-26 00:00:00 — Utskottet avstyrker en motion som syftar till att regler skallutfärdas om avyttring av föremål från arkeologiska massfynd ochatt reglerna skall ha ett innehåll som innebär ett klart ochpositivt ställningstagande till sådan avyttring. Utskottetsställningstagande innebär att det, i vart fall i avvaktan påresultatet av kommande förslag av , får göras enprövning av regeringen i varje enskilt fall om det föreligger såsärpräglade omständigheter att undantag bör göras frånhuvudprincipen om att fornfynd skall bevaras.Med anledning av vad som anförs i motionsmotiveringen berörutskottet även frågan om tillstånd bör ges till försäljning avfynd från . 1992/93:Kr222 av och (m, fp) variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om nya regler för avyttrande av föremål frånarkeologiska massfynd.Vissa lagregler om fornfyndFornfynd är föremål som saknar ägare när de hittas och som 1.påträffas i eller vid en fast fornlämning och har samband meddenna eller 2. påträffas under andra omständigheter och kanantas vara gamla (2 kap. 3 §kulturminneslagen). Sådana fornfynd som avses i 3 § 1 tillfallerstaten. Övriga fornfynd tillfaller upphittaren men i fråga omvissa av dem, bl.a. sådana som helt eller delvis består av guldeller silver, föreligger en skyldighet för upphittaren atterbjuda staten att få lösa in dem mot betalning (hembud) (2 kap.4 § samma lag).I 2 kap. 17 § kulturminneslagen stadgas attRiksantikvarieämbetet (RAÄ) genom fyndfördelning får överlåtastatens rätt till fornfynd på museum som åtar sig att vårda deti framtiden på ett tillfredsställande sätt.I den fram --1989 gällande fornminneslagenfanns motsvarande bestämmelser. Dessa hade i princip sammainnehåll som bestämmelserna i den nu gällande lagen med denavvikelsen att i fråga om fynd av större betydelse ficköverlåtelse på museum ej ske utan regeringens medgivande (se 9a, 9 b och 13 §§).Varken den nya eller den gamla lagen innehåller någotbemyndigande för RAÄ att medge försäljning av fornfynd.Grunderna för hur statens egendom får disponeras finns i 9 kap.8 och 9 §§ regeringsformen. Statens medel och dess övrigatillgångar står med vissa här icke aktuella undantag tillregeringens disposition. fastställer i den omfattningsom behövs grunder för förvaltningen av statens egendom ochförfogande över den. kan därvid föreskriva attåtgärder av visst slag ej får vidtagas utan riksdagenstillstånd.Beslut av RAÄ rörande frågor om försäljning avporslinsskärvorRAÄ fattade beslut rörande en ansökan frånStiftelsen om tillstånd att somsouvenirer få försälja en del av de porslinsskärvor som tagitsupp från vraket under dykningar åren 1985--1987. Ansökan togsinte upp till prövning i sak. Hänvisning skedde till vissa av debestämmelser i fornminneslagen som angivits ovan samt tillangivna lagrum i regeringsformen.I en avgiven särskild skrivelse redovisade RAÄ sinprincipiella uppfattning i sakfrågan rörande försäljning avfornfynd. I skrivelsen angavs inledningsvis bl.a. att problemetatt hantera fynd som innehåller stora mängder föremål avlikartad karaktär aktualiserats under desenaste åren och att diskussioner under hand förts med olikamuseer och institutioner. De synpunkter som härvid framförtsvisar -- anfördes det i skrivelsen -- att det generellt rådermycket stor tveksamhet mot att försälja eller ge bort delar avfynd eller på annat sätt splittra ens sådana fynd som inteomedelbart synes kunna tillföra vetenskapen värdefullare nykunskap. RAÄ delar denna uppfattning. RAÄ fortsatte:Detta synsätt hänger ihop med den i arkeologiska sammanhanghävdvunna principen om att samlade fynd alltid bör bevaras såintakta som möjligt och på samma plats. Naturligtvis kandepositioner i de flesta fall accepteras.De nu aktuella föremålen från utgörvisserligen endast en del av den ursprungliga lasten men enligthittills gällande principer utgör de ett samlat fynd. Dettagäller oberoende av om resterande föremål i vraket tas upp ellerinte. Mot denna bakgrund bör enligt RAÄ:s mening någonförsäljning av fynd eller delar därav inte komma i fråga.Före eventuella fortsatta arbeten utöver planeradeundersökningar enligt gällande beslut måste ingåendediskussioner föras mellan berörda parter. Bl.a. bör man utredaom det från vetenskaplig synpunkt kan anses motiverat attbedriva ytterligare undersökningar. Härvid måste också frågan omfyndets framtida placering belysas. Beslut härom tas dock förstsedan undersökningarna avslutats och fullständiga rapporterföreligger.Riksdagsbehandling år 1989År 1989 behandlade kulturutskottet med anledning av motion1988/89:Kr286 (m, fp, c, mp) frågan om försäljning avporslinsskärvor som bärgats från vraket av OstindiefararenGötheborg. I motionen framhölls bl.a. att stora mängder sådanaskärvor tagits upp, att de granskats och katalogiserats, att deknappast i sin helhet kunde bevaras utan stora olägenheter ochkostnader och att en del av skärvorna borde kunna få försäljassom souvenirer och ge ett ekonomiskt tillskott till fortsattamarinarkeologiska undersökningar.Kulturutskottet anförde i sitt av godkändabetänkande /90:KrU1 följande (s. 20).I kulturminneslagen har det inte intagits regler som gerutrymme för en sådan försäljning som föreslås i motionen.Utgångspunkten för den reglering som skett i lagen rörandefornfynd är att dessa skall bevaras för framtiden. Som framgårav den i det föregående lämnade redovisningen tordebestämmelserna i kulturminneslagen dock inte utgöra något hinderför regeringen att i ett enskilt fall lämna tillstånd tillförsäljning av fornfynd. Det synsätt på kulturminnesvården somär allmänt godtaget och som återspeglas i kulturminneslagensbestämmelser innebär dock att regeringen bör ge tillstånd tillförsäljning av fornfynd endast i undantagsfall. Vid regeringensprövning av ett ärende av här aktuellt slag är det självklartatt mycket stor hänsyn måste tas till den bedömning som görs avden myndighet som är sakkunnig på området, nämligenriksantikvarieämbetet.I början av (anm: dvs. ) redovisaderiksantikvarieämbetet synpunkter på frågan om avyttring avfornfynd från . Myndigheten ansåg då --i enlighet med vad som redovisats i det föregående -- att någonsådan försäljning inte borde komma i fråga. I enlighet med detförut sagda måste stor hänsyn tas till synpunkter frånmyndigheten vid en prövning av frågan om rätten till enförsäljning av föremål som ingår i fornfyndet. Regeringen äremellertid inte bunden av de synpunkter myndigheten anfört ellerde slutsatser den kommit till utan har liksom i andra ärendenatt göra en självständig bedömning av samtliga föreliggandeomständigheter. Utskottet vill för sin del peka på att det härär fråga om ett fynd som innehåller ett mycket stort antalskärvor -- ca 2 miljoner vägande -- och att det kanmedföra stora olägenheter och kostnader att bevara samtligadessa för framtiden. Det bör inte ankomma på utskottet att --utöver vad som innefattas i det förut sagda -- göra någotuttalande om regeringen nu eller bör ge tillståndtill försäljning av fynd från det anförda får motion Kr286 anses besvarad.Regeringsbeslut år 1990Sedan behandlat kulturutskottets i föregåendeavsnitt redovisade betänkande 1989/90:KrU1, anhöll StiftelsenOstindiefararen i skrivelse tillregeringen om tillstånd att som souvenirer få försälja en del avde porslinsskärvor som bärgats från vraket av fartygetOstindiefararen . Ansökan hade således samma innehållsom den tidigare till ingivna ansökan.Efter remissbehandling och sedan stiftelsen inkommit medytterligare en skrivelse i ärendet avgjordesdetta av regeringen den 28 i samma månad (dnr 4200/89).I regeringsbeslutet redovisades kulturutskottets bedömning ibetänkandet 1989/90:KrU1. Härefter lämnades följanderedovisning.Stiftelsen har i sin framställning av den 19 december 1989anfört bl.a. att skärvorna utgör en liten del av det totalafornmaterialet från vraket av , attmaterialet är väl dokumenterat samt att en försäljning avskärvorna skulle möjliggöra fortsatta museiarkeologiskaundersökningar av vraket utan kostnader för stat eller kommun.Riksantikvarieämbetet utvecklar i sitt yttrande sinprincipiella syn på lämpligheten av att tillvarata en storfyndmassa. Ämbetet anför att dokumentationen av undersökningenoch fynden från vraket inte kan bedömas slutligtförrän undersökningen avslutats och publicerats. Ämbetet anförvidare att begränsade resurser för arkeologiska undersökningarinte kan vara ett argument för försäljning av undersökningenseget fyndmaterial. En försäljning skulle enligt ämbetets meningavsevärt försvåra upprätthållandet av allmänhetens respekt förbestämmelserna om fornminnen och ytterligare förvärraförutsättningarna att skydda fornfynd. Ämbetet, liksomöstasiatiska museet, museet och Nordiska museetavstyrker tillstånd till försäljning av porslinsskärvorna.Stiftelsen har i sin skrivelse av påpekatnödvändigheten av att fynden av bl.a. undersökningstekniska skältas tillvara samt redovisat förhållanden kring dokumentationenoch förklarat att den fortsatta undersökningen inte är beroendeav inkomster från försäljning. Däremot kan, enligt stiftelsen,en framtida försäljning av skärvorna inbringa medel slutredovisa projekt etttillfredsställande sätt, allt enligt stiftelsens målsättning ochstadgar.Regeringen avslog ansökan med följande motivering.Regeringen finner att de vetenskapliga och museala motiven förbevarande av ett fornfynd av den art som porslinsskärvorna ärett exempel på -- d.v.s. en stor och delvis ensartad fyndmängdfrån nyare tid -- bör kunna tillgodoses även om en viss del avfyndet avyttras.Beslut om tillstånd till en försäljning bör kunna grundas pådokumentationen av en avslutad och avrapporterad arkeologiskundersökning. Mot den bakgrunden är regeringen för närvarandeinte villig att ge det sökta tillståndet.Regeringen finner vidare i enlighet med vad kulturutskottetanfört att den betydande omfattningen av fyndet kan medföraolägenheter för det framtida bevarandet. En försäljning av enmindre del av fyndet skulle dock inte ändra detta förhållande. I den i betänkandet behandlade motionen, Kr222 (m, fp),framställs ett yrkande som syftar till att regler skall utfärdasom avyttrande av föremål från arkeologiska massfynd och attreglerna skall ha ett innehåll som innebär ett klart ochpositivt ställningstagande till sådan avyttring.Motionärerna uppehåller sig utförligt vid frågan omförsäljning av ett antal av de miljontals porslinsskärvor somtagits upp från . Det framhålls attdenna typ av massfynd efter undersökning och dokumentationskapar problem. Bl.a. anförs följande.Arkeologi- och historieintresset är stort hos breda folklager.Om möjligheter funnes skulle många vilja köpa sig ett egetarkeologiskt "fynd" och därmed ekonomiskt bidra tillden aktuella eller framtida undersökningen och forskningensamtidigt som man hjälper till att -- om än marginellt -- minskamagasinerings- och konserveringsproblemen. Möljligheten att fåäga ett eget litet stycke svensk historia skulle säkert ocksåbidra till ett vidgat intresse för vårt förflutna.Motionärerna nämner som andra exempel på arkeologiska massfyndfynd i form av flintavslag från en stenyxeverkstad och det fyndi form av ett mycket stort antal kritpipor som gjorts vidSlussen i Sockholm.Motionärerna menar att det är en självklarhet att försäljningenligt motionsyrkandet endast skall få ske efter vederbörligdokumentation, att det skall röra sig om massfynd som inte ärunika och att tillstånd skall inhämtas av antikvarisk myndighetefter fastställda regler.I kulturminneslagen har det inte intagits regler som gerutrymme för en sådan försäljning som föreslås i motionen.Utgångspunkten för den reglering som skett i lagen rörandefornfynd som ägs av staten är att dessa skall bevaras förframtiden. Som framgår av den i det föregående lämnaderedovisningen torde bestämmelserna i kulturminneslagen dock inteutgöra något hinder för regeringen att i ett enskilt fall lämnatillstånd till försäljning av fornfynd. Det synsätt påkulturminnesvården som är allmänt godtaget och som återspeglas ikulturminneslagens bestämmelser innebär dock att regeringen börge tillstånd till försäljning av fornfynd endast iundantagsfall. Vid regeringens prövning av ett ärende av häraktuellt slag är det självklart att mycket stor hänsyn måste tastill den bedömning som görs av den myndighet som är sakkunnig påområdet, nämligen Riksantikvarieämbetet.Utskottet gör bedömningen att det inte är motiverat attriksdagen nu tar initiativ till att sådana regler sommotionärerna förordar skall tillskapas. En prövning får ske ivarje enskilt fall om det föreligger så särprägladeomständigheter att undantag bör göras från huvudprincipen om attfornfynd skall bevaras. Vid sin bedömning har utskottet beaktatatt, enligt vad som upplysts i ärendet, kommeratt överväga frågor av det slag som tas upp i motionen. Ienlighet med det anförda avstyrks motionen.Utskottet vill med anledning av vad som anförs imotionsmotiveringen beträffande försäljningen av fynd frånOstindiefararen tillägga följande.Utskottet har inhämtat att den totala fyndmängden nu är 10miljoner skärvor med en vikt av 9,5 ton.I det beslut som den förra regeringen fattade ochsom redovisats i ett föregående avsnitt uttalades att devetenskapliga och museala motiven för bevarande av ett fornfyndav den art som porslinsskärvorna är ett exempel på -- dvs. och delvis ensartad fyndmängd från nyare tid -- bör kunnatillgodoses även om en viss del av fyndet avyttras. Beslut omtillstånd till en försäljning bör kunna grundas pådokumentationen av en avslutad och avrapporterad arkeologiskundersökning, anfördes det vidare i beslutet. Om en förnyadansökan görs av Stiftelsen med stöd aven sådan undersökning får det ankomma på regeringen attförutsättningslöst pröva ansökan. Utskottet hemställerbeträffande arkeologiska massfyndatt avslår motion 1992/93:Kr222.Stockholm den 26 oktober 1993På kulturutskottets vägnarÅke GustavssonI beslutet har deltagit: (), CharlotteBranting (fp), (), (), MajaBäckström (s), (), (), GöranÅstrand (m), (), (), IngegerdSahlström (s), (), (), MonicaWidnemark (s) och (nyd).Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten ()närvarit vid den slutliga behandlingen av ärendet.