bet · GG01UU21 · 1993-03-25 00:00:00 — Från muslimsk sida vill man omvandla Sandjak till enautonom federal enhet som demilitariseras. De vill definierassom en nation, ej som nationell minoritet. Detta motsätter sigSerbien.Jörn Beckmann: Herr ordförande! Jagkommer i min beskrivning av det militära läget att koncentreramig på , dit striderna som bekant förnärvarande kraftsamlats. Jag kommer att ge en översiktligredovisning av stridskrafter i området, deras bedömda operativamål samt aktuellt läge -- där jag även kommer att kommenteraFN-insatserna.I området finns följande stridskrafter. Denbosnisk-serbiska armén med 35000--40000 man. Dessutom finnsbosnisk-serbiska irreguljära styrkor i storleksordningen avungefär 35000 man. Sammantaget blir detta ca 70000--80000 man.Bosnisk-kroatiska förband med 35000 man och den kroatiskaarmén med 15000 man. Sammanlagt ca 50000 man.Vidare finns bosnisk-muslimska förband med 40000--50000 manoch därtill bosnisk-muslimska frivilliga om 30000 man. Det gersammantaget en styrka på ca 70000-- 80000 man.Dessa styrkeuppgifter är ungefärliga. De visar att depersonella resurserna på serbisk och muslimsk sida är ungefärlika, medan den kroatiska sidan är något svagare.Materiellt är den bosniska armén välutrustad, med bl.a.stridsvagnar, pansarskyttefordon och tungt artilleri ur den f.d.jugoslaviska nationalarmén. Tecknet till höger på bildenskall exemplifiera modernt och välutrustade pansarförband.Tillgången till ammunition är obegränsad, men drivmedel måstetillföras från . Ledning kan, om man såönskar, ske från generalstaben i är det förrådsområde som har funnits ochfinns i . Där finns alltså väldiga militära resursersedan den jugoslaviska tiden.De kroatiska och muslimska förbanden har jämförelsevis lättareutrustning och lider viss brist på vapen och ammunition. Enstruktur för övergripande ledning håller på att byggas upp, menfortfarande förs striderna främst lokalt och utan samordning.Tendenserna till sprickor i den kroatisk-muslimska alliansen harunder lett till interna strider. Det finnsen stridsvagnssymbol på bilden vid de kroatiska förbanden. Dethar kommit rapporter om att även stridsvagnar har funnits i dekroatiska förbanden. Men det är inte alls i den mångfald och pådet organisatoriska sätt som på den serbisk-bosniska sidan. Detuppges att moralen hos de stridande parterna är ganska låg.Jag skall därefter övergå till nästa bild och tala om deoperativa målen. Jag vill göra det mot bakgrund av denna bilddär färgerna visar vilken befolkning som dominerade i de olikadelarna i före kriget.Den röda färgen exemplifierar serbdominerade områden,ljusblått muslimdominerade områden och mörkblått kroatisktdominerade områden. Där det är vitt var det inget folkslag somföre kriget ansågs dominera.För de bosniska serberna och för de bosniska kroaterna kanmålen vara likartade, att uppnå kontroll över så stora delar sommöjligt av territorium och att rensa dessadelar från etniskt avvikande befolkning för att i kommandeförhandlingar kunna agera med utgångspunkt i uppnådda resultat.Kroaterna i tycks beredda att samarbeta medmuslimska och delvis nationalkroatiska styrkor för att nå sinamål.Av strategiska skäl är säkra förbindelser till Restjugoslavienresp. viktiga för resp. part. Detta innebär attserberna tycks eftersträva en korridor i öst--västlig riktningtill serbdominerade områden i de nordvästra delarna avBosnien-Hercegovina och en korridor i sydlig riktning som skullegå väster om till och serbdomineradeområden i sydöst. Kroaterna tycks behöva åtminstone en säkerlandsvägsförbindelse till från kroatiskt domineradeområden i . För de bosniska muslimerna kanmålen vara att minimera de territoriella förlusterna, främstavseende traditionellt muslimska centra, för att kunna överlevai området.Beträffande nästa bild skall jag säga några ord om metodernaför de strider som pågår. Metoderna för att nå målen kan frånserbisk sida sägas vara främst inringning av operativt viktigastäder, som därigenom avstängs från stöd och tvingas tillunderkastelse genom bl.a. ihållande artillerield. Man försökeralltså avhålla sig från strid i ort, vilket är ett mycket svårtsätt att föra strid på. Jag har lagt på denna bild därför attjag vill uppmärksamma er på att terrängen är mycket svår. Den ärkuperad och bergig, passartad och därmed gynnsam förgerillakrig. Denna metod och stridsform passar naturligtvis demateriellt mindre välutrustade bosniskt-kroatiska ochbosniskt-muslimska förbanden.Det som är mörkbrunt på denna karta är höjder som är 1500 till2000 meter. Det som är ljusbrunt på kartan är höjder på ungefär1000 meter. Ni ser att det finns väldiga höjdpartier närmastkusten, och sedan är det något mindre högt belägen terräng. Menäven inåt land är det på många håll höjder på över 1000 meter.Jag skall med nästa bild kommentera hur läget är just . Jagvill först ge en liten anvisning till hur färgerna harutnyttjats. Färgerna anger resp. styrkors utbredning, vilketnaturligtvis är ungefärligt, och vilka områden som kontrollerasav vem.Rosa färg anger att området är serbkontrollerat, dvs. serbersom kommer från eller från Bosnien. Vi ser också attdetta område sträcker sig in i Kroatien.Grön färg visar områden som är kontrollerade av bosniskamuslimer.Ljusgul färg visar områden som är kontrollerade av bosniskakroater. Den skarpgula färgen ser ni på två platser. Där är detgemensam muslimsk och kroatisk kontroll.Jag vill göra er uppmärksamma på, vilket Hans Magnussonnämnde, att Jaitse nu är under serbisk kontroll. Serberna haralltså erövrat denna stad, vilken, som ni kan se av kartan,ligger centralt. Pilarna på kartan visar var strider nu pågår.Jag kommer att kommentera platserna på kartan just där pilarnafinns.Serber och kroater har i huvudsak uppnått sina territoriellamålsättningar, medan de muslimskt kontrollerade områdena krymptalltmer. Samtliga parter försöker dock förbättra sina positionerinför den annalkande vintern, och häftiga strider utkämpasfrämst i följande områden. Jag börjar då i norr iBosnien-Herzegovina.I norra och nordöstra utkämpas strider, där debosniska serberna sedan de tagit Bosanski Brod -- vilket nihittar högst upp i norr -- anses ha större utsikter att etableraden eftersträvade korridoren från till serbiska områdeni västra och i , det s.k. Kraina, som alltsågränsar till Bosnien-Hercegovina.Strider förs vidare i riktning mot Tuzla. Kring fleramuslimska enklaver -- jag rör mig nu österut -- Gorazde,och Foka, nära gränsen mot och , ärav central betydelse för landförbindelserna tillRestjugoslavien, samt för öppnandet av en korridor iBosnien-Hercegovina till . Kring dessa enklaverrasar nu strider.Sarajevo är välkänt. Där utkämpas striderna från stadsdel tillstadsdel utan att avgörande framgång uppnås av någondera part.Det sades förresten i radio att man i än sålänge respekterat den vapenvila som råder och somenligt uppgift är den sextonde.I rasar strider. Där har serberna erövrat denstrategiskt viktiga staden . Strider förs vidare iriktning mot Travnik. I detta centrala område har ävenomfattande strider ägt rum mellan kroater och muslimer.Slutligen rasar strider även längst västerut i den muslimskaenklaven kring i västra skall be om nästa bild och avslutningsvis redovisaFN-förbandens gruppering som den är tänkt, och till dessaplatser är förbanden nu på väg. De förband som jag här redovisartillhör UNPROFOR 2. På det kroatiska området på bilden visar destreckade blå linjerna de fyra zoner som tidigarehar kommenterat. Styrkan i , UNPROFOR 2, har6000 man och är därmed ungefär hälften så stor som UNPROFOR 1,som är insatt i . Beslutet om insatsav denna styrka, UNPROFOR 2, fattades av FN . Idetta sammanhang gavs också, som ni minns, UNPROFOR 1 mandat attmed delar få gå in i , bl.a. för att försvaraflygplatsen i och säkerställa förbindelserna dit.FN-förbandens uppgift är att säkerställa humanitära insatser,bl.a. transporter av förnödenheter till och andrautsatta områden. Detta skall ske genom bl.a. skydd av konvojerpå vissa förbindelser som leder in i området från nordväst, frånnorr och från sydväst. Vidare övervakas, som Hans Magnussonnämnde, jugoslaviskt luftrum genom FN:s försorg för attkontrollera att flygförbudet för militära plan som stöder debosniskt-serbiska styrkorna efterlevs.Jag vill också beträffande denna bild nämna de viktigasteförbanden. har en bataljon i , det är längst iväster. har en i . har enbataljon i i det centrala gröna området. har enbataljon i . Staben för UNPROFOR 2 finns i Kizeljak, ochdär är det som håller med stabskompaniet. Chefen fördenna styrka är en fransk general.Därmed är min redovisning avslutad.2. Historiskt och kulturellt perspektivKjell : Herr ordförande, ärade ledamöter! Undermitten av var det mest öppna samhället iÖsteuropa. Med stöd av en allt friare press hade deintellektuella skapat ett nytt offentligt språk och politisktklimat. I skönlitteratur, samhällsvetenskap ochhistorieforskning pågick en uppgörelse, både med detkommunistiska förflutna och med den specifika formen avsocialism som fanns i . Den här utvecklingen hadenått längst i och . Det fanns också embryontill vad som sedan skulle bli politiska partier. I t.ex. Belgradhade på initiativ av författaren, numera presidenten, 1984 bildats en kommitté för försvar av tanke- ochyttrandefrihet.Man kan tycka att -- det första land som brutitmed den stalinistiska modellen -- skulle ha haft bättreförutsättningar än andra länder i att klara övergångentill demokrati. Varför blev det inte så? Vad var det som gicksnett? Varför måste de jugoslaviska folken drabbas av dettaödeläggande krig?Det är lätt att se historien i ljuset av det som händer i dag.Många menar att från början var en omöjlig ochonaturlig statsbildning -- beviset för detta är just det krigsom nu pågår. Man kan säga att egentligen inte varen mer onaturlig stat än många andra. Man hade dessutom gjortallvarliga försök att lösa nationalitetsfrågan. Man hade enminoritetspolitik som saknade motstycke på , vare sig manjämförde med socialistiska eller icke-socialistiska länder.Det finns flera orsaker, på både lång och kort sikt, till attdet ständigt på nytt uppkom etniska spänningar i detjugoslaviska samhället. Jag skall peka på några sociokulturellaoch strukturella förhållanden. För det första nationsbildningenskaraktär på sydslaviskt område, för det andra vissa demografiskafaktorer och för det tredje det politiska systemet.Det grundläggande problemet är kanske den speciellakonstellation av kulturella likheter och skillnader som fanns pådetta område. De kulturella likheterna var tillräckligt storaför att det skulle te sig naturligt och rimligt att bilda engemensam stat. Men skillnaderna innebar att det aldrig uppkom ensjälvklar jugoslavisk identitet.Av invånare talade samma serbokroatiskafolkspråk. Men av historiska skäl uppkom det aldrig enjugoslavisk eller "serbokroatisk" nation. I stället var detreligion och kulturtradition som fungerade som skiljelinje,etnisk markör, mellan olika folkgrupper och som sedan blevgrunden för uppkomsten av moderna etniska identiteter ochnationer: serber, kroater, muslimer, montenegriner.Det fanns därför en spänning mellanjugoslaviska och rent nationella politiska strömningar. Omspråket betraktades som det mest betydelsefulla kriteriet pånationell tillhörighet, då kanske alla serbokroatisktalandetillhörde samma nation. Men var de i så fall serber, kroatereller något tredje? Och hur var det med de bosniska muslimerna?Det är detta som är orsaken till att det kunde uppkomma bådepankroatiska och panserbiska idéer eller att vissa geografiskaområden eller vissa folkgruppers identitet blev omstridda.En annan faktor är att nationsbildningsprocessen inte varavslutad när bildades och återuppstod 1945.Makedonierna fick en egen republik och ett standardiseratskriftspråk i krigets slutskede. Mot slutet av 1960-taleterkändes de bosniska muslimerna som nation och fick samma statussom de övriga statsbärande folken i Jugoslavien.Det betydde att det med goda minne pågick enmedveten nationsbildning i vissa delar av som i sigkunde komma i konflikt med den jugoslaviska idén, och som ivarje fall betydde att den etniska dimensionen blev politisktbetydelsefull.Det finns vissa enkla demografiska förhållanden som räckerganska långt som en förklaring till att det blev konflikter. Dejugoslaviska folken skilde sig åt både när det gälldekoncentrationen till ett visst territorium och dominansen inomdet egna kärnområdet. Ett exempel är slovenerna. Nästan allaslovener bor i och utgör också en överväldigandemajoritet av befolkningen i . Även makedonierna bornästan uteslutande i . Men i den republiken finns deten betydande albansk minoritet, osv. Detta betydde att enutveckling mot en konfederativ lösning eller en upplösning avden jugoslaviska federationen skulle aktualiseraminoritetsproblem och gränsfrågor.Till sist vill jag ta upp det politiska systemet. Ofta menarman att det kommunistiska samhällsskicket var en garant motnationalism och etniska konflikter. Och det kan verkabestickande att problemen började efter Titos död. Menargumentet mot ett flerpartisystem var mycket svårt att försvarai en situation där det fanns åtta mer eller mindrenationalistiska kommunistpartier som bekämpade varandra.Det jugoslaviska samhället var i mycket hög graddecentraliserat. Delrepublikerna och de autonoma områdena Kosovooch var i praktiken självständiga stater.Det betydde att det fanns ekonomiska och kulturella barriärermellan olika delar av . Men det var inte det federalastatsskicket i sig som var problemet, utan kombinationen av enlös federation och ett enpartisystem. Det var inte tillåtet attifrågasätta den officiella ideologin eller samhällssystemet.Däremot var politiska konflikter mellan delrepublikerna legitimaenligt konstitutionen. Det betydde att nästan varje politiskfråga kunde få en etnisk och nationell innebörd. Samtidigtmotverkade det jugoslaviska självstyrelsesystemet politiskaktivitet på annan grund. Det är ingen tillfällighet att detaldrig uppkom någon rörelse som Solidaritet i . Dettainnebar att politiska motsättningar av gängse typ aldrig kundeneutralisera de etniska konflikterna.Vid sidan av de mer långsiktiga faktorerna fanns det viktigaorsaker på kort sikt. Då tänker jag på den konkreta politiskautvecklingen , som bl.a. innebar att attityderoch värderingar som fanns latenta i kulturtraditionen, och somvar förknippade med specifika historiska situationer, återigenaktualiserades. Allt detta höjde konfliktnivån.Men även om man kan förklara hur de etniska spänningarnaökade, är det svårare att säga varför de måste gå över i ettkrig.Örjan Sturesjö: Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag hartänkt använda de som jag har till mitt förfogandeför att tala om Balkanmentalitet, eller de aspekter påBalkanmentalitet som jag anser gör denna konflikt så svår attlösa.Den första aspekten gäller den historiekunskap som man har påBalkan. Man har en mycket speciell historiekunskap ellerhistorieuppfattning. Alla på kan sin historia. Vad mankan är det egna folkets storhetstid, närhelst den inträffade.För albanerna inträffade den före vår tideräknings början. Förkroaterna innebär det 700-talet och . Förserberna innebär det och kan man. Sedan kan man också alla oförrätter somdet egna folket har råkat ut för under historiens lopp. Vad mansjälv har gjort grannarna har man däremot saklöst glömt.Vidare: Ordet kompromiss, om det existerar på , har deten negativ innebörd. Det har en innebörd som implicerar feghet,svaghet eller förräderi. Trots det har man väldigt lätt attkomma fram till överenskommelser. Men den stora svårigheten äratt få dessa överenskommelser att hålla. Man kan gåmed på i princip vad som helst för att sova påsaken och tolka överenskommelsen till sin egenfördel. Sedan slåss man med alla medel för att den tolkningenskall hålla.Man har på även en olycklig tradition att demoniseramotståndarsidan. Man ser alltså inte motståndaren som människautan som en hantlangare. Man tror obetingat på de mestotroliga och vildaste rövarhistorier om motståndaren. Men manvägrar konsekvent att tro på något, inte ens kalla fakta, om detinnehåller något positivt om motståndaren.Vidare har man en mycket stark machotradition i deHajduk-myter som förekommer på och som idealiserar denkombination av stråtrövare och rebeller som tidigare kämpade motturkarna, de s.k. Hajduci (serbo-kroatiska). Det kan man jämföramed hur man hyllar Arkan och kapten bör ni vara medvetna om att man nere på harväldigt dåliga kunskaper om varandra -- om de olika folken ochom de olika staterna.Här i väst kan vi inte heller slå oss för bröstet och säga attvi har goda kunskaper om . Det är ytterst få som harsysslat med detta område. Bristen på kunskap har visat sig varamycket tydlig. Den enda tröst som vi har är att okunskapen påBalkan är ännu större.Daniel Tarschys: Vi har bett vår förre ambassadör iBelgrad, , att ge en kommentar till dessa inlägg,varefter tanken är att vi skall kunna ha en allmän frågestundmed våra inbjudna experter.Jan : Herr ordförande! Jag har ingen anledningatt ha någon annan grundläggande uppfattning än den som doktorMagnusson och lektor framför om de bakomliggandehistoriska och ideologiska faktorerna. Det är bra att vi iSverige har några forskare som på heltid kan ägna sig åtcentrala , frågeställningar som kommer att vara aktuellalång tid framöver och kräva många känsliga svenskaställningstaganden.Jag skall dock göra några personliga reflexioner. Det kan varaav intresse att fundera över de påståenden som ibland görs omden jugoslaviska konflikten. Det finns nästan vad man skullekunna kalla myter som, trots att deras riktighet kanifrågasättas, blir realiteter, eftersom de framförs ochaccepteras av de många inblandade i konflikten. Det påstås t.ex.ofta att den jugoslaviska krisen kom överraskande och att deninte hade förutsetts. Det är knappast ett riktigt påstående.Just forskare, journalister och en del andra observatörer hade isjälva verket varnat för den utvecklingsom nu ägt rum. Det var inte enbart mot bakgrund av dehistoriska förhållandena utan också mot bakgrund av de politiskasignaler som kom närmast före inbördeskriget.Problemet för framtidens forskning blir snarare att försökafinna ut om den här informationen fanns om dem som hade attfatta de viktiga besluten och om det internationella samfundetegentligen hade instrument att motverka och att stoppakonflikten i ett tidigt skede.Ett annat påstående. Det är visserligen ett krig med vissaetniska och religiösa förtecken som pågår, men närmast i denbemärkelsen att de tidigare politiskt-administrativa gränsernadelar på ett sätt som inte passar några av deinblandade parterna. I praktiken är det emellertid ettkrig om mark, territorium och inflytandesfärer. Men det är ocksåett inbördeskrig, där de serbiska sidorna ännu inte har gjortupp om vilket samhälle de vill ha. Makteliten och privilegiernafrån tiden under kommunismen finns fortfarande kvar. Men trotsdet är det enligt min mening inte ett krig mellan demokrati ochdiktatur, vilket ibland påstås. I har man genomförthyfsat fria val. Men demokratin är ofullgången. Media är hårtstyrda, vilket är utomordentligt viktigt för de krigförande. Detär nästan omöjligt för en enskild serb eller kroat att få enobjektiv uppfattning om vad som pågår. Det finns stora svagheteri det enskilda rättsskyddet. Det finns oturligt nog aktiviteterav utomparlamentariska, paramilitära grupper med mycket starkmakt.Det hävdas ofta att situationen för albanerna i Kosovo skalljämställas med situationen för serberna i . Det är interiktigt. Det räcker med att erinra om att albanerna för mindreän fortfarande förlorade den relativt självständigaställning som de då hade och som de dessutom ville förstärka. Omnågot årtionde kommer albanerna i kanske attvara närmare tre miljoner, dvs. närmast en tredjedel avRestjugoslaviens befolkning. Den kosovoalbanska befolkningenkänner helt naturligt en stark samhörighet som ett icke-slavisktfolk med fränderna i och Albanien.På samma sätt är Kosovoterritoriet en djup hjärtefråga förserberna. Ingen part kan utan hänsyn till den egna opinionen idagsläget göra några avgörande positionsförändringar. Frågan kanendast lösas när parterna har kraft att fatta mycketgrundläggande beslut. Det säger sig självt att de som har attmedla -- internationella organisationer eller stater -- måste hautomordentligt rena fingrar och agera utomordentligt objektivt.En myt som också starkt omhuldas, särskilt i , är på nytt är utsatt för en internationell komplott, att manfår dolkstötar i ryggen av det internationella samfundet. är mycket utbredd hos gemene man och passarutmärkt när man kräver lojalitet och krigsvilja av serberna.Hatet mot omvärlden -- säg EG, och --blir därför också en faktor i frågan om krig och fred och ledertill att några av de inblandade har svårt att accepterainternationellt utarbetade kompromisser och att över huvud tagetförstå den utländska inblandningen.Till sist. Det är naturligtvis ett expansionskrig. Men det ärbra att ha bakgrunden i åtanke. Alla under är födda iJugoslavien, i federationen. Det var naturligtvis en trygghetför det största folket, serberna. De var bosatta över storadelar av detta territorium. blev denna federalastatsbildning, på grund av serbernas politiska uppfattning,alltmer svårsmält för kroater och slovener. Med erkännandet avKroatien och Bosnien kom två miljoner serber att bli minoriteteri andra stater över . Det väckte naturligtvis minnen omvad som hände förra gången som det fanns en självständig stat idetta område under . Det är enligt minuppfattning den grundläggande orsaken till det tragiska krig somvi just nu ser utveckla sig.Birgitta : Det var särskilt intressant att hörapå , som beskrev den historieuppfattning somgäller inom utbildning och information i . Det slår migatt för att allt detta skall sonas och läkas borde vi användaoss av egen metod, nämligen propaganda. Man har vadjag förstår använt TV-propaganda rejält för desinformation omden här speciella historiska uppfattningen.Om ESK satsade kraftfullt på propaganda med spelfilmer, därman kunde identifiera sig med andra folk, alltså filmer somverkligen gjorde klart att det här är fråga om människor, kanskedet vore en oerhört effektiv användning av pengar. Man kundeordna en riktad satellitsändning till , dela utTV-apparater överallt och försöka få en försoning till stånd.Det var en idé som jag fick.Jag skulle vilja säga att sanktioner, diplomatiska under-handlingar och militärt våld uppenbarligen är fruktansvärtineffektiva medel. Min fråga är, när jag ser ut över alla mänsom sitter här: Finns det några kvinnor med litet fantasi i UDsom försöker angripa detta? Anlitar man ordentligt t.ex. dentransnationella och framtid? Hur är det medIKFF:s ansträngningar? Man samarbetar där nere med de olikagrupperna, men hur går det med kvinnorna i , somuppenbarligen inte är macho, som inte har lust att slåss? Kommervi här loss på något sätt och försöker hitta det nya, nu närSverige besätter ordförandeposten i ESK?Jag har också en pinsam fråga, som jag tycker bör få svar här,inte minst av generalmajor . I vilken utsträckningfinns svenska vapen med i striden? Vi har ju länge sålt vapentill Jugoslavien.Anders Bjurner: Jag tänkte i mitt senare inlägg berättalitet kort om vad ESK håller på med. Jag kan dock redan nukonstatera att det som ledamoten föreslår inte hardiskuterats inom ESK, utöver betydelsen av att vidarebefordrainformation till parterna och till folket. Den ESK-mission sombl.a. finns i Kosovo och i Sandjak, och som jag sedanskall beskriva, har just som ett uppdrag att sprida informationbåde om hur världen utanför deras egen fungerar och om derättigheter som de har. Men det är förvisso något annat än detsom ledamoten föreslår.Jag kan givetvis bekräfta att det finns kvinnor på UD och attdet finns kvinnor som deltar i det arbete som bedrivs från UD:ssida.