bet · GH01KU6 · 1993-10-26 00:00:00 — I betänkandet behandlas sju motioner från den allmännamotionstiden . Sex av motionerna gäller frågor om denregionala organisationens uppbyggnad och verksamhet. En motionberör verksamhet. Utskottet avstyrker samtligamotioner. Till betänkandet har fogats ett särskilt yttrande. 1992/93:K218 av m.fl. (s) vari yrkas4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om samordnad regional förvaltning.1992/93:K502 av () vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om verksamhetsansvaret mellan stat och kommunoch landsting,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om uppgiftshanteringen på den regionalanivån,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om direktvalda regionala parlament,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om beskattningsrätten på regional nivå.1992/93:K504 av tredje vice talman m.fl. (c)vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om länsdemokrati och ominriktningen av Regionberedningens arbete.1992/93:K505 av m.fl. (fp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ett administrativt och politiskt samlatSkåne,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om försöksverksamhet med förändrad regionaluppgiftshantering i Skåne.1992/93:K511 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ett avvecklande av landshövdingsämbetet.1992/93:K617 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om försöksverksamhet med regionalt parlament iSkåne.1992/93:U217 av och ()vari yrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att följa möjlighet att verkaför den samiska kulturen. Den regionala organisationen1.1 MotionernaI motion 1992/93:K218 yrkande 4 av m.fl. (s)yrkar motionärerna att som sin mening skall geregeringen till känna vad i motionen anförts om samordnadregional förvaltning. Enligt motionärerna är det angeläget attlänsstyrelserna och landstingen förs samman till en länsregionalinstans med främsta syfte att driva länets intressen samtgemensamma angelägenheter, såsom exempelvis störresjukvårdsinrättningar, inom olika sammanhang. Styrande för dennabeslutsnivå bör enligt motionen vara ett folkvalt länsparlament.I motion 1992/93:K511 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ett avvecklande av landshövdingsämbetet. Imotionen hänvisas till vad som anförts i motion K218 omlänsparlament. Med ett länsparlament försvinner enligtmotionärerna den funktion som länsstyrelserna och dess främstatjänstemän har fyllt. Enligt motionärerna fungerarlandshövdingen mer som länets företrädare gentemotregering och riksdag än som statens representant gentemot länet.Motionärerna framhåller det felaktiga i att regeringen frånStockholm skall utse den som skall föra länets talan gentemotjust regeringen. Enligt motionärerna bör denna länets främstarepresentant utses av länets egna medborgare och beslutsfattare.Det bör också stå länen fritt att inte välja någon främstaföreträdare. Enligt motionärerna bör därför landshövdingsämbetetavskaffas.I motion 1992/93:K502 av () föreslås iyrkandena 2--5 att som sin mening skall ge regeringentill känna vad i motionen anförts om verksamhetsansvaret mellanstat, kommun och landsting, uppgiftshanteringen på den regionalanivån, direktvalda regionala parlament och om beskattningsrättenpå regional nivå.Enligt motionären finns det starka skäl som talar fördirektvalda regionala organ med egen beskattningsrätt. Det finnsenligt motionen många politiska frågor som bäst avgörs påregional nivå. Det nya regionparlamentet bör enligt motionärenfastställa regionplaner. Den del av länsarbetsnämndensarbetsuppgifter som avser sysselsättningsfrämjande åtgärder kanöverföras till regionparlamentet. Den lokala arbetsförmedlingenoch beslut om stöd till arbetshandikappade är dock exempel påuppgifter som bör vara ett statligt ansvar. Regionparlamentenskulle kunna besluta om länsvägplan ochlänstrafikanläggningsplan. Regionparlamentet kan enligtmotionären få ansvaret för folkbildning, dvs. främst bidrag tillbildningsförbund och folkhögskolor. Regionparlamentet kan vidareta över ansvaret för huvuddelen av landstingetskulturverksamhet, liksom det nu mellan stat, kommun ochlandsting tredelade ekonomiska ansvaret. Miljöanalyser, planeroch ekonomiskt stöd till genomförande av miljöprojekt kan enligtmotionären ligga på regionparlamentet. Parlamentet kan också fåansvar för regional miljöövervakning och kunskapsinsamling.Tillsyn och tillstånd för miljöstörande verksamhet ärmyndighetsuppgifter och bör enligt motionären ligga kvar hosstat och kommun. Enligt motionen bör regionen kunna ta överlandstingens och länstrafikbolagens ansvar för kollektivtrafikoch även få ansvar för den högspecialiserade vården vid region-och undervisningssjukhusen, liksom för offentligt utbud avlänssjukvård. Enligt motionären kommer de ekonomiskaresurserna för regional verksamhet från olika håll, men nyaregionala organ bör få ta över hanteringen av pengar från såvälstat, landsting som i något fall kommuner.När nya regionala organ bildas bör enligt motionärenlandstingen avskaffas. Den statliga myndighetsfunktionen börenligt motionen renodlas. Dessa regionala myndigheter börutses på annat sätt än via lokala politiska organ. De bör skötauppföljning, kontroll, tillståndsgivning, rättstillämpning ochandra former av myndighetsutövning. Ansvaret för de i praktikenpolitiska beslut om länens framtid som fattas avlänsstyrelserna bör enligt motionen föras över till organ som ärdirekt ansvariga inför regionernas/länens invånare.Regionala beslutsorgan bör enligt motionären väljas direkt,för bara på detta sätt får politikerna ett direkt ansvar förregionens utveckling inför samtliga väljare. Enligt motionärentalar också mycket för att framtida regionala organ bör ha egenbeskattningsrätt. Motionären anser att det på den regionalanivån bör finnas ett direkt samband mellan beslut och ekonomiskakonsekvenser, liksom det gör i riksdag och i kommun. Enligtmotionären är det inte självklart att den regionalabeskattningsrätten enbart skall gälla personlig inkomstskatt.Andra alternativ, såsom regional fastighetsskatt, bör övervägas.I motion 1992/93:K504 yrkar m.fl. (c) attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om länsdemokrati och om inriktningen avRegionberedningens arbete.Enligt motionen är den gällande ordningen för styrelseformernapå det regionala planet djupt otillfredsställande ur demokrati-och effektivitetssynpunkt. Med den omfattning den offentligaverksamheten nu har anses det mycket viktigt med en rationell,demokratisk organisation även på det regionala planet. Det ärockså av stor vikt att organisationen är sådan att den möjliggören reell decentralisering från den centrala statliga nivån.Motionärerna pekar på att det i anslutning till det förväntadeEG-samarbetet ofta betonas den växande betydelse olika regionerkan komma att få som självständigt agerande enheter inomnationsgränserna och för samarbetet över dessa gränser. Destyrelseformer och de kompetensfördelningar som finns iregionerna anses av motionärerna inte vara ägnade att underlättaoch stimulera en sådan samverkan.Enligt motionen är den grundläggande bristen att det inomlänen sedan gammalt finns en uppdelning av ansvaret för länetsangelägenheter på en lång rad organ. De viktigaste av dessa ärlandstinget och . Det utmärkande för länen äratt det inte finns något samlat forum för debatt och beslut.Uppgifterna är spridda men är de olika organensverksamheter ofta invävda i varandra på ett sätt som görstyrelsesystemet näst intill obegripligt för en bredareallmänhet och som medför mycken byråkrati och storaeffektivitetsförluster.I motionen erinras om att länsstyrelserna, som är statligaorgan, har fått allt vidare uppgifter inom områden somnaturligen borde ligga inom ett folkvalt organs kompetens.Motionärerna anser att denna utveckling innebär ökad och inteminskad statlig styrning i regionernas politiska frågor och attdetta är en utveckling som bör brytas.Målsättningen för reformarbetet måste enligt motionärerna varaatt ett folkvalt regionalt organ, ett länsparlament, får detsamlade ansvaret för regionens utveckling på alla de områden därdet krävs initiativ och politiska beslut och verkställighet avdessa beslut. Det innebär att , andra statligalänsorgans och landstingens uppgifter -- i den mån de inte kandecentraliseras till kommunerna -- överförs till länsparlamentetoch de organ som kommer att sortera under detta.Motionärerna anser att den förändrade organisation och de nyauppgifter för det folkvalda länsorganet som de föreslårförstärker deras vid upprepade tillfällen framförda förslag omskilda valdagar. De pekar på att deras förslag har utgått frånden geografiska regionala indelning som finns. Det skullevara olyckligt om en nödvändig reformering av organisation ochkompetensfördelning inom länen i onödan skulle försenas avsegslitna stridigheter om hur en ny regionindelning skall se ut.Detta utesluter dock inte att en översyn av den regionalaindelningen görs och att förändringar kommer till stånd i vissadelar av landet för att nå en bättre överensstämmelse än vad nugäller mellan t.ex. näringsliv, kommunikationer ochutbildningsvägar och den regionala indelningen.I direktiven till den parlamentariskt tillsattaRegionberedningen finns enligt motionärerna inget förord angivetför länsdemokratimodellen. Detta anser motionärerna vara en storbrist och de anser att risken är uppenbar att beredningen,liksom den enmansutredning som föregick beredningenstillsättande, kommer att presentera olika alternativ. Därmed ärenligt motionärerna inte mycket vunnet utan det kan endast ledatill behov av nya utredningar och till att den viktigalänsdemokratifrågan ytterligare förhalas. Motionärerna anser attdet i stället är angeläget att beredningen koncentrerar sinaresurser på att presentera ett genomarbetat förslag omlänsdemokrati.I motion 1992/93:K505 av m.fl. (fp) yrkas attriksdagen som sin mening skall ge regeringen till känna dels vadi motionen anförts om ett administrativt och politiskt samlatSkåne, dels vad i motionen anförts om försöksverksamhet medförändrad regional uppgiftshantering i Skåne.Enligt motionärerna är i behov av kraftfullautvecklingsinsatser. En regional, politisk och folkligmobilisering i organiserade former skulle enligt motionärernaskapa en skånsk slagkraft till fördel för hela Sverige.Regionberedningen skall ta ställning till den gemensamma skånskabegäran om att få bedriva försöksverksamhet med förändradregional uppgiftshantering inom ett område som omfattar Skåne.Motionärerna anser att problemen -- och möjligheterna -- i Skåneär sådana att det är av yttersta vikt att beredningen ställersig positiv till den förnyelse av det regionala styret som debåda landstingen och kommunförbunden samt harföreslagit. Enligt motionärerna vore direktvalda regionparlamentett sätt att minska och decentralisera den offentliga makten ochhärigenom skulle större utrymme ges för starkare regioner ochmer självständiga kommuner. Enligt motionärerna är Skånegeografiskt, kulturellt, historiskt och näringsmässigt en välsammanhållen region, som därför lämpar sig väl som ettförsöksområde för ökat regionalt självstyre. Motionärerna anseratt bör ges möjlighet till ett mer samlat ochsjälvständigt styre.I motion 1992/93:K617 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om försöksverksamhet med regionalt parlament iSkåne.För att kunna ta till vara alla möjligheter somframtidsregion krävs enligt motionärerna ett mer samlat ansvarför de regionala frågorna. Enligt motionärerna skulle ettdemokratiskt valt organ för regionala frågor i bådeförenkla den regionala förvaltningen och tydliggöra ansvaret förjust de regionala frågorna. Motionärerna anser att det somförsöksverksamhet bör bildas en friregion i . Ettdirektvalt Skåneparlament övertar landstingens regionalauppgifter och de uppgifter som länsstyrelserna och andrastatliga organ ansvarar för och som inte är renmyndighetsutövning, och som skulle vinna på en demokratiskregional förankring och samordning. Enligt motionärerna skulleSkåneparlamentet i en sådan försöksverksamhet också kunna övertauppgifter som enskilda primärkommuner är för små för att ensammafinansiera och driva. Ett Skåneparlament skulle också enligtmotionen kunna ansvara för regionala uppgifter som ingen tarhelhetsansvar för . Motionärerna anser att Skåneparlamentetskall ha egen beskattningsrätt.1.2 BakgrundI Länsdemokratikommitténs slutbetänkande (SOU 1982:24) Vidgadlänsdemokrati behandlades bl.a. förslag till förstärktsamordning på regional nivå, ändringar i administrativaförfaranden och årsredogörelser för utvecklingen i länen m.m.I 1984 års budgetproposition (bil. 15 s. 39 f.) konstateradecivilministern att politisk enighet nåtts i huvudfrågan,nämligen att man skulle undvika organisatoriska förändringarmellan statlig förvaltning och självstyrelse samt inom den statliga förvaltningen skulle öka samordningen ochdärvid stärka länsstyrelsernas roll. Civilministern ställde sigavvisande till ett förslag av kommittén om att vissa länsorganskulle ställas under ett starkt lekmannainflytande genom attorganens styrelser utom ordföranden skulle väljas avlandstingen. Civilministern var inte heller beredd att ställasig bakom vissa framlagda förslag till förstärkt samordning avstatlig verksamhet på regional nivå.Under 1983/behandlade utskottet bl.a. enpartimotion av vari föreslogs att nyabetydelsefulla uppgifter skulle överföras till landstingen. Itvå andra c-motioner i samma ärende förordades ett fortsattarbete med länsdemokratifrågorna på grundval avLänsdemokratikommitténs slutbetänkande. Utskottet, som inte fannanledning att frångå det i budgetpropositionen anlagdasynsättet, avstyrkte motionerna (bet. 1983/84:KU24 s. 40).Ett förslag till ny statlig regional förvaltningsorganisationpresenterades i proposition 1988/89:154. Förslaget byggde på denförsöksverksamhet med samordnad länsförvaltning som bedrivits iNorrbottens län sedan den 1 juli 1986.Den av beslutade reformen (bet. 1989/90:BoU4 ochbet. 1989/90:BoU9, rskr. 1989/90:89) trädde i kraft den 1 juli1991 och innebar bl.a. följande. De nya länsstyrelsernas ansvarsområdeinnefattar de verksamheter som tidigare bedrevs avlänsvägnämnderna, länsskolnämnderna, lantbruksnämnderna samt dedåvarande länsstyrelserna. Viss del av länsbostadsnämndensverksamhet ingår också i de nya länsstyrelserna, som i övrigtfått vidgade befogenheter i vad avser kommunikationsområdet,skogsvården och trafiksäkerheten. På vissa andra områden har ettvidgat samrådsförfarande införts.Förtroendemannainflytandet i de nya länsstyrelserna skullesäkras genom inrättande av nämnder vid sidan av länsstyrelsernasstyrelse. I propositionen hade föreslagits inrättande av femobligatoriska nämnder. fann emellertid att det bordeöverlåtas åt den enskilda styrelse att besluta omvilken nämndorganisation som skulle knytas till länsstyrelsenoch hur den i så fall skulle utformas. Detta gav riksdagenregeringen till känna. Enligt ett annat tillkännagivande skallnämnderna i förekommande fall väljas av styrelseoch nämnderna skall ha ett ojämnt antal ledamöter, lägst fem ochhögst elva inkl. ordföranden. Landshövdingen skall inormalfallet vara ordförande. I en gemensam reservation avCenterpartiets och ledamöter i bostadsutskottetförordades avslag på propositionen. I reservationen förordadesatt det fortsatta reformarbetet skulle inriktas mot att begränsaden centraliserade förvaltningen och att decentraliserauppgifterna inom detta område så långt det är möjligt tillregionala och lokala organ.Omorganisationen förbereddes på den centrala nivån av denorganisationskommitté som i nära samverkan medCivildepartementet och Länsstyrelsernas organisationsnämndföljde omorganisationsarbetet i länen. I 1992 årsbudgetproposition (1991/92:100 bil. 14, s. 3 f.) angavcivilministern att det inom ramen för den nyalänsstyrelseorganisationen vidtogs olika åtgärder för att skapaen mer ändamålsenlig och effektiv förvaltning. Enutvecklingsgrupp inom uppgavs arbeta medfrågor om ledning och uppföljning av länsstyrelsernasverksamhet.Denna särskilda utvecklingsgrupp för länsstyrelsefrågortillsattes efter beslut av regeringen , föratt det organisationsutvecklingsarbete som påbörjades inom ramenför den centrala organisationskommittén borde föras vidare ochanknytas till arbetet med mål- och resultatstyrning avlänsstyrelserna. I det fortsatta arbetet bör enligt regeringensbeslut främst behandlas frågor om mål- och resultatstyrning avlänsstyrelserna, samspelet mellan länsstyrelserna, regeringenoch centrala verk, former för centrala insatser och stöd tilllänsstyrelserna samt samverkan mellan länsstyrelserna ilänsövergripande frågor. Parallellt med detta arbete bör gruppenutveckla metoder och former för en mer generellt tillämpbar mål-och resultatdialog mellan regeringen och myndighetsledningar.Av budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 14 s. 6)framgår att utvecklingsgruppen, i syfte att utveckla formernaför en mål- och resultatdialog mellan regeringen ochlänsstyrelserna, genomför besök vid länsstyrelserna varvidföreträdare för berörda departement deltar. Materialet ocherfarenheterna från länsbesöken ligger enligt föredragandedepartementschefen till grund för samtal mellandepartementschefen och resp. landshövding om mål och resultat ilänsstyrelsens verksamhet. Vidare framgår att utvecklingsgruppenäven i övrigt arbetar med åtgärder för att underlätta ochpåskynda utvecklingsprocessen. Insatser pågår och initierasfortlöpande för att successivt ge bättre underlag och metodikför mål- och resultatstyrningen. I enlighet med regeringensbeslut om tillsättande av utvecklingsgruppen, kommer dessverksamhet att integreras i organisation.I mars 1992 beslöt regeringen tillkalla en parlamentariskkommitté (dir. 1992:30) med uppdrag att dels analysera ochbedöma hälso- och sjukvårdens resursbehov fram ,dels överväga hur hälso- och sjukvården bör finansieras ochorganiseras på den övergripande samhällsnivån. Kommitténsöverväganden om hur framtidens hälso- och sjukvård börfinansieras och organiseras bör enligt direktiven göras på denövergripande samhällsnivån. Det innebär att kommittén bör taställning till vem som skall finansiera vården, vem som skallansvara för att vården finns tillgänglig, i vilka formerproduktionen bör ske samt hur samhällets kontrollsystem bör varauppbyggt. Kommittén bör även överväga hur hälso- och sjukvårdensfinansiering och organisation kan komma att påverkas avnärmandet till EG:s inre marknad. Kommitténs ställningstagandenbör utgå från en analys och värdering av i första hand trefinansierings- och organisationsmodeller. Dessa modeller börenligt direktiven arbetas fram och analyseras av en tillkommittén knuten expertgrupp. Den expertgrupp som har varitknuten till kommittén har till kommittén avgett en rapport (SOU1993:38) Hälso- och sjukvården -- Tre modeller.Kommittén beräknas avge sitt slutbetänkande i mars år 1994.Regeringen beslöt att tillkalla en särskildutredare (nedan kallad , dir. 1991:31) meduppgift att göra en analys av den offentliga verksamhetensregionala uppbyggnad samt att göra en perspektivstudie med olikaalternativ för en framtida struktur. tillkalladeregeringen en särskild utredare (nedan kalladVästsverigeutredningen, dir. 1991:30) med uppgift att analyseraför- och nackdelar med nuvarande länsindelning i västra att föreslå de åtgärder som behövs för att komma till rättamed nackdelarna. Utredningarna redovisade sina uppdrag i juni år1992. arbete redovisades i betänkandetRegionala roller -- en perspektivstudie (SOU 1992:63) medtillhörande bilagor, Utsikt mot framtidens regioner (SOU1992:64) och (SOU 1992:65). Den första bilaganinnehåller en samling debattinlägg. Västsverigeutredningensarbete redovisades i betänkandet -- region iutveckling (SOU 1992:66).I redovisning presenteras en analys av trealternativ för uppbyggnaden av den offentliga verksamhetensregionala nivå. Det första alternativet innebär ett statligtansvar för de regionala utvecklingsfrågorna, medan det andraalternativet innebär att kommuner i samverkan får ansvaret förde regionala frågorna. Enligt det tredje alternativet bildas ettnytt regionalt folkvalt organ. Regionerna bör enligt utredarenvara utformade efter näringsgeografiska utgångspunkter och merefter samhällsplaneringens behov än vad som är fallet.Efter de två utredningarnas redovisningar beslöt regeringen iaugusti att tillkalla en beredning med parlamentarisksammansättning, vilken har till uppgift att utforma förslag omden offentliga verksamhetens uppbyggnad och indelning påregional nivå (nedan kallad Regionberedningen, dir. 1992:86).Beredningen har enligt direktiven till uppgift att på grundvalav de analyser som gjorts av och övrigtaktuellt utredningsmaterial utforma förslag om den offentligaverksamhetens uppbyggnad och indelning på regional nivå. Förberedningens arbete bör vissa grundläggande utgångspunktergälla.En första utgångspunkt är subsidiaritetsprincipen, den s.k.närhetsprincipen. Enligt direktiven innebär denna princip attbesluten inte skall fattas på en högre nivå än vad som ärnödvändigt för att verksamheten skall kunna skötas på ettändamålsenligt och effektivt sätt. I största möjliga mån börföljaktligen en decentralisering av beslutsfattandeteftersträvas. Med denna utgångspunkt bör förslagen inriktas påatt skapa en effektiv offentlig förvaltning med förutsättningarför ökad produktivitet och med en god rättssäkerhet och en fastdemokratisk förankring. Om politiska uppgifter förs över till enannan nivå än , skall det ske till organ som står underdemokratisk styrning och kontroll. Detta påverkar dock inteberedningens möjligheter att föreslå förändrad ansvarsfördelningmellan staten, eventuella regionala organ, landstingen ochkommunerna eller det förhållandet att vissa förekommandeverksamheter kan överflyttas från offentligt huvudmannaskap. Idetta sammanhang bör förutsättningarna att låta andra aktörer isamhället ta ett större ansvar beaktas.Som en andra utgångspunkt bör enligt direktiven gälla attoffentlig verksamhet skall vara styrd i demokratiska former. Detgäller att skapa bästa möjliga förutsättningar för ett välfungerande medborgarinflytande. En tredje utgångspunkt bör varaatt verka för en långsiktigt hållbar utveckling som kansäkerställa en hälsosam miljö, livskraftiga ekosystem ochbiologisk mångfald. En fjärde utgångspunkt bör vara deninternationella utvecklingen. Genom bl.a. det ökade europeiskasamarbetet kommer nya mönster att uppstå för samverkan mellanpolitiska och adminitrativa institutioner i olikaländer. Denna utveckling måste enligt direktiven tillmätas storbetydelse i beredningens arbete. Slutligen bör en femteutgångspunkt vara kraven på hushållning med den offentligasektorns ekonomiska resurser.I direktiven betonas att beredningen bör inleda sitt arbetemed att överväga ansvarsfördelningen i stort mellan den statligaoch den kommunala sektorn. Härvid bör också belysas betydelsenav ett samband mellan nationell, regional och lokal nivå. Vidarebör länsstyrelsernas roll tydliggöras på detförvaltningsrättsliga området, inte minst frånrättssäkerhetssynpunkt. Därefter bör behandlasuppgiftsfördelningen inom de kommunala resp. de statligaområdena, såväl mellan olika nivåer som mellan olika organ påsamma nivå. I detta sammanhang bör bl.a. värdet av samordning,regional balans och verkningsfulla statliga styrinstrumentbeaktas. Detsamma gäller betydelsen av närhet i form av insyn,påverkan, samhörighet och delaktighet i beslut som rör den egnaregionens utveckling.