bet · GH01SoU7 · 1993-10-12 00:00:00 — Motionären anser det vara av störstavikt att åtgärder vidtas så att produktionen av kvicksilverfrittvaccin ökar och att endast sådant vaccin kommer att användasinom sjukvården.Enligt uppgift från fortsätter antaletläkemedel med kvicksilverhaltiga konserveringsmedel att sjunka.Framför allt inom vaccinområdet är det svårt att finna lämpligakonserveringsmedel, men i några fall finns nukonserveringsmedelsfria alternativ eller sådana som konserveratsmed andra konserveringsmedel. Det vanligaste barnvaccinet motdifteri och stelkramp är fritt från konserveringsmedel sedancirka . Vid prövning av ansökan om godkännandeför nya vacciner påtalas från sida att det ärangeläget att ersätta kvicksilverhaltigt konserveringsmedel medannat alternativ, men verket kan knappast hindra godkännande avett viktigt vaccin av detta skäl. Risken att vaccinerna blirförorenade måste vägas in liksom risken med att avstå frånvaccination.Frågan om förbud mot kvicksilver som konserveringsmedel iläkemedel har behandlats av utskottet, senast ibetänkandet 1991/92:SoU5. Utskottet vidhöll sin tidigareinställning att det var angeläget att arbetet med att finnaalternativ till kvicksilver som konserveringsmedel bedrivs såsnabbt som möjligt men att utskottet inte var berett att ställasig bakom ett förbud mot kvicksilver i läkemedel. Utskottetkonstaterade att antalet läkemedel konserverade med kvicksilverfortsatte att minska. Utskottet avstyrkte den då aktuellamotionen.LäkemedelsförpackningarI motion 1992/93:So415 av () yrkas etttillkännagivande om vad som anförts omläkemedelsförpackningarna. Motionären framhåller att många av deförpackningar som säljs på våra apotek är oacceptabelt svåra attöppna och stänga. I många hem får läkemedelsförpackningarna ståöppna för jämnan bara därför att de är svåra att få upp igen --eller för att de är svåra att stänga. Andra slår över medicineni förpackningar som inte alls är avsedda för det men som går atthantera.Från har inhämtats att verket i sambandmed ansökan om godkännande av läkemedel eller ny förpackningprövar förpackningens ändamålsenlighet.För tabletter har man i allmänhet bara två förpackningstyperatt välja mellan, burk med lock av något slag ellertryckförpackning (blister). Någon förpackningstyp som äridealisk för alla patienter med handikapp finns sannolikt inte.För att uppnå målet att tillgodose det i och för sig berättigadekravet på lätthanterbara förpackningar för allaanvändarkategorier behövs därför fleraförpackningsvarianter för samma preparat. Problemet medsvåröppnade förpackningar har uppmärksammats under senare år.För vissa läkemedel, framför allt sådana som ofta används avreumatiker, har också tillverkaren tagit sitt ansvar ochtillhandahåller förpackningar med greppvänliga lock.I en artikel om förpackningsproblem iApoteksbolagets kundtidning har patienter uppmanatsatt anmäla sina synpunkter på svåröppnade förpackningar tillLäkemedelsverket. Denna uppmaning har rönt ett mycket stortgensvar. Inkomna anmärkningar har dock ännu inte hunnitbearbetas färdigt. Avsikten är att materialet skall utgöraunderlag för en uppmaning till tillverkarna att förbättrabefintliga förpackningar eller komplettera sortimentet avförpackningar. Apoteksbolaget bedriver också enförsöksverksamhet med en receptblankett med en särskild ruta därläkaren kan markera om patienten har behov av en speciellförpackning. Någon utvärdering av försöket har ännu interapporterats.Framtagandet av alternativa förpackningar är enligtLäkemedelsverket förknippat med vissa kostnader. För attförbättra situationen för berörda patienter erfordras åtgärderdels för att uppmärksamma läkarkåren på problemet och ökainformationen om tillgängliga förpackningsalternativ, dels föratt öka läkemedelsindustrins initiativ på området.Överutskrivning av läkemedel m.m.I motion 1992/93:So407 av () yrkas attriksdagen hos regeringen begär att får iuppdrag att lägga fram ett program för att förhindraöverutskrivning av läkemedel. Motionären framhåller bl.a. attdet förekommer att enskilda, ofta äldre patienter trots allainsatser får stora doser av både receptbelagda och ickereceptbelagda mediciner utskrivna. När en person under kort tidhar fått 4 000--5 000 Alvedon utskrivna på recept, vore detönskvärt att ortens apotek inte hindrades avsekretessbestämmelserna från att uppmärksamma sjukvården omdetta. Det kan inte heller vara försvarligt att enskildapersoner inte hinner nyttja medikamenterna utan kan ha medicinerför i lager. Risken för att mediciner kanöverkonsumeras eller överlåtas till andra kan man heller intebortse från. Kostnadsansvaret för patienterna ligger i dessafall på RFV, men fördyringarna drabbar alla på sikt.I motion 1992/93:So501 av och (s) yrkas att ger regeringen till kännavad som anförts om behovet av konkreta insatser för attförebygga missbruk av beroendeframkallande läkemedel. Enligtmotionären är mer än 200 000 svenskar beroende av lugnande ochsömngivande medel. Mellan tre och fyra miljoner recept påberoendeframkallande psykofarmaka expedieras på desvenska apoteken.Blandmissbruk, dvs. kombinerat missbruk av alkohol ochläkemedel, förekommer i stor utsträckning. Många årserfarenheter av läkemedelsmissbruk talar nu enligt motionärernasuppfattning klart och entydigt för att mera direkta och konkretaåtgärder än måste komma till användning för att minskaförbrukningen av t.ex. bensodiazepiner.Förskrivning efter enbart telefonkontakt bör inte få ske.Enbart minsta förpackning bör vidare skrivas ut vid varjetillfälle. Motionärerna anser att och industrinmera aktivt måste arbeta för att beroendeframkallande läkemedeltillhandahålls i mindre förpackningar. Patienten har också rätttill en ordentlig information om preparatens verkningar ochbiverkningar. Fantasinamnen på läkemedel måste elimineras ochersättas med beteckningar som ger information om innehållet,s.k. generisk förskrivning.Förebyggande insatser mot läkemedelsberoende saknas . Deavgiftningsavdelningar som finns för alkoholmissbrukare ochnarkomaner motverkar ofta sitt eget syfte när det gälleravgiftning vid läkemedelsberoende. Detta beror främst på dekorta vårdtiderna, anser motionärerna.Såväl internationella som nationella iakttagelser visar attläkarna ofta har mycket dålig kunskap om i vilken omfattning deskriver ut lugnande medel och sömnmedel. Ett sätt att lösa dettaproblem är att låta apoteken registrera vilka mediciner somvarje läkare eller vårdcentral skriver ut.Motionärerna anser att måste utarbetadels ett vårdprogram, dels rekommendationer till landsting ochkommuner för deras arbete med psykofarmakaberoende personer.Inom sjukvårdens grundutbildning och vårdpersonalensvidareutbildning bör undervisning om psykofarmaka, bruk,beroende och missbruk införas. Forskning om hjälpmedelsbehovetsomfattning och metoder för vård av missbrukare måsteintensifieras. Det är viktigt att denna forskning står fri ochobunden i sitt förhållande till läkemedelsindustrin.Läkemedelsverket måste ta ett ökat ansvar för att klara sinauppgifter att kontrollera läkemedelshanteringen och bolagetsmarknadsföring samt att sköta informationen till allmänhet,vårdpersonal och massmedia.Utskottet har upprepade gånger behandlat frågor omöverskrivning och felaktig användning av läkemedel under senaretid, främst när det gäller olika beroendeframkallande medel.Senast skedde detta i betänkandet (1991/92:SoU21) Nyläkemedelslag m.m. I betänkandet behandlas bl.a. frågor ominformation till patienter och allmänhet, substansnamn påläkemedel och åtgärder mot läkemedelsberoende, bl.a. ett yrkandeidentiskt med det i motion So501. I betänkandet ges enredovisning för olika utredningsinsatser och den tidigarebehandlingen i av dessa frågor. När det gällerinsatser mot beroendet av läkemedel framhålls att utskottet vidupprepade tillfällen påtalat det angelägna i att åtgärder vidtasför att komma till rätta med beroendet och missbruket avläkemedel, som är ett stort problem för såväl samhället som deenskilda som drabbas. Utskottet har redan tidigare givitregeringen till känna att berörda myndigheter snabbt bör vidtaerforderliga åtgärder på detta område. Utskottet konstaterar atten hel del insatser redan har gjorts. Det är enligt utskottetviktigt att detta arbete får en fortsättning i form av konkretaåtgärder för att begränsa felaktig användning av bl.a.bensodiazepiner och för att förbättra vården för dem som hamnati ett beroende eller missbruk av dessa läkemedel. Det behövdesdock enligt utskottets mening inte då något ytterligareinitiativ av i denna fråga. Med det anförda avstyrkteutskottet de då aktuella motionerna.Tillsynsutredningen tar i sitt huvudbetänkande Tillsynenöver hälso- och sjukvården (SOU 1991:63) upp en del frågor somrör användning av läkemedel. Utredningen konstaterar att enskiltbedriven öppen hälso- och sjukvård och tandvård inte omfattas avstatlig verksamhetstillsyn. Utredningen föreslår mot dennabakgrund att tillsynsregeln i hälso- och sjukvårdslagen (HSL)utvidgas till att omfatta också all enskilt bedriven öppenhälso- och sjukvård.Läkemedelsverket föreslås få tillgång till de sekretesskyddadeuppgifter inom hälso- och sjukvården som verket behöver för attkunna fullgöra sina kontrollerande uppgifter avseendeförskrivning och förbrukning av läkemedel.Utredningen pekar på att den information som finns vidapoteken om enskilda personers inköp inte är tillgänglig iarbetet med att stävja missbruk av narkotiska och alkoholhaltigaläkemedel. Gällande sekretessbestämmelser lägger hinder i vägen.En större tillgänglighet för till de uppgifterom inköp som finns vid apoteken skulle öka möjligheterna attidentifiera missbrukare av bensodiazepiner som vänder sig tillflera olika läkare för att erhålla recept på dessa preparat.Tillsynsutredningen föreslår att det i tillsynslagen införs enbestämmelse som ålägger apotekspersonal att till Socialstyrelsenvidarebefordra uppgifter om enskilda personers inköp om man pågoda grunder kan anta att patienten har ett etablerat ellerbegynnande missbruk av medlen i fråga.Tillsynsutredningen föreslår även införandet av en bestämmelsei tillsynslagen som innebär skyldighet för ,och att lämna varandrasådana uppgifter som behövs för tillsynen.Utredningen om ett centrum för läkemedelsepidemiologi ochutveckling av läkemedelsterapier överlämnade förra höstenrapporten (Ds 1992:104) (). Utredningen föreslog bl.a. inrättandet av en stiftelsemed uppgift att genom ett nätverk med specialister och grupperfrån olika ämnesområden verka för en utveckladläkemedelsepidemiologisk samhällsservice och förbättraläkemedelsbehandling. Utredningen anförde vidare följande närdet gäller överanvändningen av läkemedel:Det finns en spridd uppfattning att det förekommer enomfattande överförskrivning av läkemedel i samhället. Dettareflekteras bl.a. i ett stort antal nyhetsartiklar i media. Mankan sannolikt också peka på olika läkemedelsgrupper, däröverförskrivning finns eller där man misstänker att den finns.Sådana grupper är t.ex. antibiotika och bensodiazepiner. I detförra fallet sker en kontinuerlig ökning av förskrivning avantibiotika och det skulle vara värdefullt att få veta om detmotsvaras av en ökning av infektionssjukdomar. Då det gällerbensodiazepiner har det skett en kontinuerlig minskning under desenaste fem åren. har den lägstabensodiazepinanvändningen i . Att fastställa vad som äradekvat användning för dessa två och andra läkemedelsgrupper ären viktig framtida uppgift för det nätverk som föreslås.En annan typ av tänkbar överförskrivning sker genom att eninsatt läkemedelsterapi inte avslutas i rätt tid. Detta gällerfrämst behandling av kroniska sjukdomar hos äldre individer. Imånga fall saknas klara kriterier för när en terapi avslutas. del av de kriterier som finns för när en terapi skallstartas har utvecklats av läkemedelsindustrin. Det ärförståeligt att industrin inte har samma intresse att utvecklatydliga kriterier för när en terapi skall avslutas. Det finnsockså sannolikt ett tryck från patienterna om att få receptförnyade, ibland i onödan. Tillsammans kan detta leda till enläkemedelsterapi som pågår avsevärt än vad som ärmedicinskt motiverat. Följden blir en överförskrivning, riskerför ohälsa och biverkningar hos patienten, samt onödigakostnader för samhället. Tydliga kriterier för närläkemedelsterapier bör avslutas i olika sammanhang kan varaangelägna studier inom nätverket. Resultaten bör kunna leda tillatt överförskrivning inte sker.Psykiatriutredningen har överlämnat ett delbetänknade (SOU1993:5) Bensodiazepiner -- beroendeframkallande psykofarmaka.Psykiatriutredningen föreslår införandet av ett system somunderlättar för den enskilde läkaren att kritiskt granska sinförskrivning av bensodiazepiner. Den enskilde läkarensförskrivning föreslås bli registrerad av apoteken vad avserpreparat, dos och förpackningsstorlek. Informationen återförs avApoteksbolaget till förskrivande läkare med lämpligaintervaller. Systemet bör utvärderas efter tre år.Socialstyrelsen föreslås få i uppdrag att komplettera skriftenKlassifikation av sjukdomar med särskilda diagnoser för beroendeoch missbruk av bensodiazepiner. Därmed skulle man kunna få ettstatistiskt underlag för att kunna följa utvecklingen i öppenoch sluten vård och vad gäller beroende och missbruk avbensodiazepiner som orsak till sjukskrivning, sjukbidrag ochförtidspension i allmänna försäkringen.Socialstyrelsen och bör som ett led i sittarbete med hithörande frågor gemensamt arrangera en konferens(workshop) om användningen av bensodiazepiner bland äldremänniskor som brett belyser nyttan av och problemen medbehandling med bensodiazepiner, risker för biverkningar ochmöjligheterna till alternativ behandling eller andra åtgärderriktade till denna åldersgrupp.Inom programområde finns bl.a.missbruksfrågor och frågor om kvinnors hälsa. Det är enligtutredningen angeläget att beroende och missbruk avbensodiazepiner även diskuteras som ett folkhälsoproblem. Engrundlig och opartisk information om dessa läkemedels eventuellabiverkningar och risker bör arbetas fram och ges en effektivspridning.Enligt utredningens uppfattning har ettsärskilt ansvar för att följa utvecklingen av användningen avbensodiazepiner från folkhälsosynpunkt. Det bör även ankomma påFolkhälsoinstitutet att initiera forskning omfolkhälsoaspekterna av beroende och missbruk av bensodiazepiner.Samtliga dessa betänkanden bereds iregeringskansliet.Apoteksbolagets monopolI motion 1992/93:So498 av (-) yrkas etttillkännagivande att Apoteksbolagets monopol bör avskaffas.Utskottet behandlade ett liknande yrkande i betänkandet1991/92:SoU21. I betänkandet lämnades inledningsvis enredogörelse för Apoteksbolagets verksamhet och direktiven förUtredningen om den svenska läkemedelsförsörjningen (dir.1992:53).Utskottet ansåg att utredningsarbetet, som avsågApoteksbolagets verksamhet och dess ställning påläkemedelsområdet, inte borde föregripas och avstyrkte därfördet då aktuella motionsyrkandet. följde utskottet.Utredningsarbetet skall redovisas till kommande årsskifte.Utskottets bedömningVad först gäller frågorna om godkännandet av Mifegyne somläkemedel och om kliniska försök med användning av Mifegynekonstaterar utskottet att det ankommer på ochinte på eller regeringen att pröva dessa frågor.När det gäller kontrollen och säkerheten beträffande äldreläkemedel och dödsfallen genom felaktig användning avdextropropoxifen konstaterar utskottet att Läkemedelsverketskall gå igenom hela sortimentet av äldre läkemedel och attrekommendationerna när det gäller användningen avdextropropoxifen ses över av verket. Någotinitiativ från i dessa frågor behövs inte.När det gäller frågan om användningen av läkemedel medkvicksilverhaltiga konserveringsmedel konstaterar utskottet attantalet sådana läkemedel fortsätter att minska. Utskottetvidhåller sin tidigare inställning att det är angeläget attfinna alternativ till kvicksilver som konserveringsmedel iläkemedel men att något förbud mot kvicksilver i läkemedel förnärvarande inte bör införas.I fråga om överutskrivning och beroende eller missbruk avläkemedel vidhåller utskottet att det är angeläget att konkretaåtgärder vidtas för att begränsa den felaktiga användningen avläkemedel. Utskottet konstaterar att under senare tidflera utredningar, nämligen , Utredningen omett centrum för läkemedelsepidemiologi och utvecklingen avläkemedelsterapier och , lagt fram förslagsom syftar till att förbättra förskrivning och användning avläkemedel. Frågan om överföringen av det direktakostnadsansvaret för läkemedel i den öppna hälso- och sjukvårdenövervägs vidare av Kommittén om hälso- och sjukvårdensfinansiering och organisation, HSU 2000. Något initiativ avriksdagen behövs därför inte i denna fråga.Vad slutligen beträffar frågan om Apoteksbolagets monopol pådetaljhandel med läkemedel konstaterar utskottet på nytt attfrågan övervägs av om den svenskaläkemedelsförsörjningen. Utskottet anser inte attutredningsarbetet bör föregripas.Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 1992/93:So407(s), 1992/93:So415 (fp), 1992/93:So416 (c), 1992/93:So435 (kds),1992/93:So498 (-), 1992/93:So501 (s) och 1992/93:So506 (s).SprututbytesprogrammenI motion 1992/93:So487 av och () yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts dels om garantier försprututbytesprogrammens fortsättning (yrkande 1), dels omsprututbytesprogram i landets övriga delar (yrkande 2).Motionärerna anför att hiv/aids är ett av de allvarligastehoten mot folkhälsan. () har därförrekommenderat att sterila sprutor och spetsar skall görastillgängliga för injektionsnarkomaner som av olika skäl inte kanavbryta sitt missbruk. Motionärerna redovisar i punktformresultaten för det sprututbytesprogram som pågått i sedan1986 och anför att erfarenheterna frånsprututbytesprogrammet i är likartade. Motionärerna anseratt erfarenheterna är så goda att sprututbytesprogrammen intefår äventyras av framtida ändringar i anslagen tillhiv-prevention utan att garantier måste lämnas för programmensfortsättning. Motionärerna anser också att den skånska modellensnarast bör införas i hela landet.Frågan om utdelning av fria sprutor och kanyler tillnarkotikamissbrukare behandlades senast i betänkande1991/92:SoU15. Utskottet hänvisade där till den omfattanderedogörelse för försöksverksamheten som givits i betänkande1990/91:SoU5.Utskottet anförde vidare (s. 68):Utskottet vidhåller sin tidigare inställning att utbyte avsprutor och kanyler endast får förekomma i samband med en nogakontrollerad försöksverksamhet, som har till syfte att sökavetenskapligt stöd för metodens värde i kampen mot aids.Utskottet konstaterar att projekttiden försprututbytesprogrammet i /går ut vid kommandeårsskifte och att har för avsikt att snabbtutvärdera verksamheten. Utskottet anser att utvärderingen böravvaktas och att inte nu bör göra något uttalande ifrågan. Motion So496 (s) avstyrks.Socialstyrelsen redovisade till den 1juni 1993 sin samlade bedömning av effekterna avförsöksverksamheten med utbyte till rena sprutor i ochLund. Styrelsen konstaterar bl.a. att hiv-testfrekvensen inomförsöksverksamheten är hög samt att hiv-smitta har förekommitinom ramen för programmet. Styrelsens slutsats är att det trotsde utredningar som genomförts inte har gått att få någotentydigt svar på vilka effekter försöksverksamheten medsprututbyte har haft på spridning av hiv ellermissbruksutvecklingen i området.I rapporten redovisar olikahandlingsalternativ för framtiden, såsom förbud motsprututbytesverksamhet, fortsatt försöksverksamhet med fördjupadutvärdering för att kunna dra säkra slutsatser om verksamheten,eller att respektive ansvarig läkare utifrån vetenskap ochbeprövad erfarenhet får bedöma i varje enskilt fall om det ärmöjligt att överlämna rena sprutor och kanyler. Socialstyrelsenförordar det sista alternativet.Ärendet bereds i regeringskansliet.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet vidhåller sin tidigare inställning att utbyte avsprutor och kanyler endast får förekomma i samband med en nogakontrollerad försöksverksamhet, som har till syfte att sökavetenskapligt stöd för metodens värde i kampen mot aids.Utskottet konstaterar att omförsöksverksamheten med utbyte till rena sprutor i ochLund nu bereds i . Regeringens kommande förslagbör inte föregripas. Motion So487 (fp) avstyrks därmed.MetadonI motion 1992/93:So310 av () begärs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om metadonbehandling av patienter som är ibehov av sådan behandling (yrkande 1) och om spridning avinformation om värdet av metadonbehandling och var resursernaför denna behandlingsform finns (yrkande 2). Motionärenanför att metadonbehandling är en etablerad behandlingsform förheroinister med mångårigt missbruk. Det finns fyrametadonprogram i , belägna i , , ochMalmö. F.n. behandlas drygt 300 patienter. Verksamheten följsfortlöpande av och dess vetenskapliga råd.Därmed ges garantier för att behandlingen bedrivs på högstakompetensnivå och med god kvalitet. Motionären anser att alltförsmå resurser satsas på metadonbehandling utanför de fyraområdena sett i förhållande till de goda resultat som uppnås.Socialstyrelsen bör därför initiera en kartläggning av behovetav metadonbehandling bland narkomaner och se till att de fårdenna vård. bör också sprida information omvärdet av metadonbehandling och var resurserna för dennabehandlingsform finns.I april 1993 var totalt 384 patienter inskrivna vid de fyrametadonprojekten i landet. I var 255 patienterinskrivna, i 57, i 48 och i 24. Kön avväntande uppgick till ett 20-tal. Av samtliga patienter i landetvar drygt en tredjedel hiv-smittade. I var andelenhiv-smittade närmare 50 %.Socialstyrelsens beslut om maximalt 450 metadonpatienter utgöri dag ingen begränsning av verksamheten. Utskottet har dockerfarit att verksamheten i har minskat kraftigt under desenaste två åren från ca 100 patienter till 57 patienter.Nedgången uppges bero dels på etableringen av metadonprojektet iMalmö 1992, dels på en allt hårdare prioritering avsjukvårdsresurserna hos landsting som remitterarmetadonpatienter.Socialstyrelsen följer metadonprojekten noggrant genommetadonrådet vid styrelsen. Inom styrelsen har tillsatts enkvalitetssäkringsgrupp som har till uppgift att kontrollera attsamtliga projekt håller samma kvalitet och följer de kriterieroch riktlinjer som utvecklats i . Gruppenkommer att redovisa sina resultat under hösten 1993.Ett utvärderingsprojekt av metadonprogrammet har nyligenpåbörjats vid . Forskningsprojektetfinansieras med stöd från () och . Projektet, som kommer att omfattasamtliga metadonpatienter i landet, beräknas avslutas underhösten 1995.I betänkande SoU 1987/88:10 behandlade utskottet ettmotionsyrkande om metadonbehandling. Utskottet anförde därvidföljande:HIV-situationen kräver en offensiv narkomanvård. Målet förnarkomanvården är drogfrihet, och vården skall i huvudsak varadrogfri. För vissa långvarigt intravenösa heroinmissbrukare kanemellertid målsättningen med fullständig drogfrihet och drogfrivård vara svår att uppnå. Risken att genom infekteradeinjektionsverktyg bli HIV-smittad utgör en stor fara för deintravenösa missbrukarna. Erfarenheterna nationellt ochinternationellt har också visat att HIV-smitta sprids mycketsnabbt i denna grupp.Det finns mot denna bakgrund skäl som talar för en utökning avdet högsta antal missbrukare som kan få metadonbehandling från150 till 300 personer. Det är dock angeläget att urvalet avklienter sker med stor restriktivitet och att de kriterier ochriktlinjer som utvecklats i Ulleråkersprogrammet följs.Utvidgningen får inte heller uppfattas som en principiellförändring av narkomanvården, vilken enligt utskottets meningfortfarande måste ha drogfrihet som ett självklart mål. Inteminst på grund härav anser utskottet det nödvändigt att sätta enövre gräns för verksamhetens omfattning.