bet · GG01KU18 · 1993-04-13 00:00:00 — I betänkandet behandlas en motion från den allmännamotionstiden och tio motioner från den allmännamotionstiden . Utskottet avstyrker samtliga motioner. Tillbetänkandet har fogats en reservation och tre särskildayttranden. 1991/92:K517 av och (nyd) variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna atten opartisk bör tillsättas, varsuppgift skall vara att se över samtliga ärenden där enskildamänniskor hamnar i kläm och utsätts för felaktiga beslut irättsapparaten i enlighet med vad i motionen anförts.1992/93:K221 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom en skriftlig redogörelse och analys av nåderegler och praxistill riksdagen.1992/93:K501 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en översyn av den statligastyrelserepresentationen i enlighet med motionens syfte.1992/93:K503 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en översyn av arvoderingen avförtroendevalda engagerade i statlig verksamhet.1992/93:K506 av Skånberg (kds) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om alkoholfri representation för statligförvaltning,2. att som sin mening ger talmanskonferensen tillkänna vad i motionen anförts om alkoholfri representation iriksdagen.1992/93:K507 av m.fl. (nyd) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att nu göra en ordentlig inventering ochgenomlysning av alla statliga nämnder och deras verksamhet medsärskild inriktning på om verksamheten behövs, om den kan skötaspå annat sätt eller av annat organ eller om den kan föras överpå domstol,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att de nämnder som har domstolsliknandeuppgifter fråntas uppgifterna och att uppgifterna flyttas överpå domstol, där de rätteligen bör handläggas.1992/93:K509 av m.fl. (s) vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom styrelserepresentation i statliga verk och bolag.1992/93:K512 av (-) vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom riktlinjer för verksstyrelsernas framtida sammansättningar.1992/93:Ju424 av m.fl. (nyd) vari yrkas4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att allt beslutsfattande som till sinnatur innebär dömande verksamhet och som sker i nämnderoch andra liknande organ bör överföras till lämplig domstol isyfte att avpolitisera rättsväsendet.1992/93:Ju624 av m.fl. (nyd) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att utreda förutsättningarna för attbegränsa nådemöjligheten vid livstidsstraff,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att en mer restriktiv hållning är befogadvid frigivning och benådning av livstidsdömda.1992/93:So318 av m.fl. (s) vari yrkas9. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att alkoholfri representation böreftersträvas i så många sammanhang som möjligt. Nådeinstitutet1.1 MotionernaHans Göran () yrkar i motion 1992/93:K221 attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om en skriftlig redogörelse och analys avnåderegler och praxis till riksdagen.Enligt motionären föreligger motstridiga besked i frågan omhur praxis i nådeärenden har utvecklat sig. Det skulle enligtmotionen vara av stor vikt och intresse om regeringen gjorde enredogörelse för hur nådeärendena handläggs, den praxis somtillämpas och om någon ändring i denna skett m.m.I motion 1992/93:Ju624 yrkar m.fl. (nyd)att som sin mening ger regeringen till känna dels vadi motionen anförts om att utreda förutsättningarna för attbegränsa nådemöjligheten vid livstidsstraff, dels vad i motionenanförts om att en mer restriktiv hållning är befogad vidfrigivning och benådning av livstidsdömda.I motionen anförs att livstidsstraff endast utdöms vid mycketgrov brottslighet och att vid dessa typer av brott börmöjligheten att bli benådad vara ytterst begränsad. Därför villmotionärerna att förutsättningarna för att begränsanådemöjligheten vid livstidsstraff utreds.1.2 utgör ett komplement till straffrättskipningen.Genom nåd är det möjligt att efterskänka eller mildra straff ifall där straffet på grund av omständigheter som inträffat efterdomen eller av någon annan anledning framstår som obilligt.I 11 kap. 13 § första stycket regeringsformen föreskrivs attregeringen genom nåd får efterge eller mildra brottspåföljdeller annan sådan rättsverkan av brott samt efterge eller mildraannat liknande av myndighet beslutat ingrepp avseende enskildperson eller egendom. Bestämmelsen skulle enligt förarbetenainte innebära något avsteg från den praxis i fråga om nådeämnensom hade utbildats tidigare.Inom handläggs ärendena på en särskildenhet -- nådeenheten. Handläggningen av nådeärendena regleras ien särskild lag (SFS 1974:579). Enligt 2 § i denna lag skallregeringen, om särskild anledning föreligger, inhämta yttrandefrån och även i vissa fall frånRegeringsrätten.Ett beslut om nåd kan innebära att en påföljd helt bortfallereller att den avkortas. Beslutet kan också innebära attpåföljden byts ut mot en mildare påföljd eller att uppskovbeviljas med verkställigheten av påföljden. Regeringen har interätt att överpröva ett enskilt avgörande av domstol. Ett beslutom nåd får därför inte avse frågorna om skuld eller brottetsstraffvärde. Nåd förutsätter inte ansökan från den dömde ellernågon annan. Någon rätt till nåd finns inte.Konstitutionsutskottet har granskatregeringens tillämpning av institutet nåd i brottmål. Senastägde en sådan granskning rum . Granskningen var då främstinriktad på ärenden som rörde personer dömda till fängelse förtrafiknykterhetsbrott, misshandel, skattebedrägeri ellernarkotikabrott. Resultatet redovisades i utskottetsgranskningsbetänkande (1989/90:KU30, s. 34). Statistiskauppgifter om nådeärendena hämtades då ur statistik förd inomJustitiedepartementet. Granskningen gav vid handen attregeringen utnyttjat sin rätt att bevilja nåd med denrestriktivitet och försiktighet som följer av nådeinstitutetskaraktär av undantagsföreteelse.1.3 Utskottets bedömningI motion 1992/93:Ju624 anses att en mer restriktiv hållning ärbefogad vid frigivning och benådning av livstidsdömda och enligtmotionärerna bör förutsättningarna att begränsa nådemöjlighetenvid livstidsstraff utredas.Ett beslut om nåd förutsätter inte ansökan från den dömdeeller någon annan. Regeringen bestämmer suveränt i vilka fallnåd skall meddelas. Någon praxis i egentlig mening kan därförinte sägas förekomma. Mot bakgrund härav anser inte utskottetatt bör vidta de åtgärder, i syfte att begränsaregeringens möjlighet att meddela nåd, som yrkas i motion Ju624.Denna motion avstyrks därför.Som framgått ovan har vid fleratillfällen granskat regeringens tillämpning av institutet nåd ibrottmål. Denna uppgift bör även fortsättningsvis ingå som endel i utskottets granskning av regeringen. Utskottetsredovisning kommer då att innefatta en sådan redogörelse ochanalys som motionären i motion 1992/93:K221 anser skall göras avregeringen. Utskottet avstyrker denna motion.2. Tillsättande av en medborgarrättskommission2.1MotionenI motion 1991/92:K517 av och (nyd)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna atten opartisk bör tillsättas, varsuppgift skall vara att se över samtliga ärenden där enskildamänniskor hamnar i kläm och utsätts för felaktiga beslut irättsapparaten i enlighet med vad i motionen anförts. I motionenanges sex exempel som enligt motionärerna börgranskas och om så visar sig bör dessa personer ges fullständigupprättelse såväl ekonomiskt som massmedialt.2.2 Gällande bestämmelser m.m.I 1 kap. 8 § regeringsformen stadgas att det förrättskipningen finns domstolar och för den offentligaförvaltningen statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter.Enligt 9 § i samma kapitel skall domstolar samtförvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom denoffentliga förvaltningen i sin verksamhet beakta allas likhetinför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.Rättskipnings- eller förvaltningsuppgift får inte, enligt 11kap. 8 § regeringsformen, fullgöras av i vidare mån änsom följer av grundlag eller riksdagsordningen.Samtliga statliga och kommunala organ med undantag avriksdagen och de kommunala beslutande församlingarna är enligtregeringsformens terminologi myndigheter. Detta gäller alltsåäven i fråga om regeringen och domstolarna. Andra myndigheter ändomstolarna kallas förvaltningsmyndigheter. Domstolarna har äveni viss omfattning förvaltningsuppgifter.I 12 kap. regeringsformen ges bestämmelser om kontrollmakten,vilken bl.a. omfattar granskning och dentillsyn som utövas av JO.2.2.1 DomstolarEnligt regeringsformen är högsta allmännadomstol och Regeringsrätten högsta förvaltningsdomstol. I lagkan begränsas rätten att få mål prövat av dessa två domstolar.Domstolsorganisationen i övrigt regleras genom allmän lag, såsomrättegångsbalken och lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar. Bestämmelser om rättegången finns främsti och förvaltningsprocesslagen (1971:291) menäven i andra lagar angående särskilda förhållanden. Avlagstiftningen framgår även vilka möjligheter som finns attöverklaga domar eller beslut.De allmänna domstolarna utgörs av tingsrätter, hovrätter ochHögsta domstolen. De allmänna förvaltningsdomstolarna utgörs avlänsrätter, kammarrätter och Regeringsrätten. Härutöver finnsspecialdomstolar, t.ex. Arbetsdomstolen och Bostadsdomstolen.I 11 kap. 2 § regeringsformen föreskrivs att ingen myndighet,inte heller , får bestämma, hur domstol skall döma idet enskilda fallet eller hur domstol i övrigt skall tillämparättsregel i särskilt fall.2.2.2 MyndigheterMyndigheterna lyder enligt 11 kap. 6 § regeringsformen underregeringen. Enligt grundlagspropositionen innebär dennalydnadsplikt att myndigheterna i princip har att följa deföreskrifter av allmän natur eller direktiv för särskilda fallsom meddelas i regeringsbeslut. Regeringens rätt att bestämmaöver myndigheterna begränsas av regeringsformens bestämmelse i1 kap. 1 § om att all offentlig makt utövas under lagarna.Myndigheterna är i enlighet med 11 kap. 7 § regeringsformentillförsäkrade en uttrycklig självständighet gentemot regeringeni ärenden som rör myndighetsutövning mot enskild eller motkommun eller som rör tillämpning av lag.Förvaltningslagen (1986:223) gäller förvaltningsmyndigheternashandläggning av ärenden och domstolarnas handläggning avförvaltningsärenden.Enligt 27 § förvaltningslagen skall en myndighet, som finneratt ett beslut som den har meddelat som första instans äruppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någonannan anledning, ändra beslutet om det kan ske snabbt och enkeltoch utan att det blir till nackdel för någon enskild part.Skyldigheten gäller även om beslutet överklagas, såvidaklaganden inte begär att beslutet tills vidare inte skall gälla.I proposition 1985/86:80 om ny förvaltningslag framhölls att detvar viktigt att myndigheterna tar till vara alla de möjligheterde har att snabbt och enkelt ändra sina beslut, om dessa visarsig vara oriktiga.Förvaltningsdomstolarna har till uppgift att prövaöverklaganden över förvaltningsmyndigheters och lägreförvaltningsdomstolars avgöranden. I de fall då ett ärende inteskall prövas av en förvaltningsdomstol, är regeringen ellernågon förvaltningsmyndighet slutinstans.2.2.3 Extraordinära rättsmedelFör de fall då ett avgörande är slutgiltigt, t.ex. därför attdet är meddelat i högsta instans, därför att överklagande enligtsärskild föreskrift är förbjudet eller därför att tiden föröverklagande har gått ut, finns möjligheten att använda sig avextraordinära rättsmedel för att söka få en ändring till stånd.Resning och återställande av försutten tid utgör sådanarättsmedel och beviljas enligt 11 kap. 11 § regeringsformen avRegeringsrätten när fråga är om ärende för vilket regeringen,förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet är högstainstans och i annat fall av eller, i den måndet föreskrivs i lag, av annan domstol som inte ärförvaltningsdomstol.Resning tar sikte på avgörandets innehåll, t.ex. om ett bevissom bestämt utgången i efterhand visar sig vara förfalskat.Återställande av försutten tid, t.ex. tid för överklagande, kanbeviljas när den klagande har någon form av giltig ursäkt föratt han har kommit för sent.2.2.4 Rättsprövning av förvaltningsbeslutLagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslutantogs i avsikt att anpassa den svenska lagstiftningen tillEuropadomstolens praxis i fråga om artikel 6 i Europarådetskonvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna. Enligt denna artikel skall envar,bl.a. när det gäller att pröva hans civila rättigheter ochskyldigheter, vara berättigad till en opartisk och offentligrättegång inom skälig tid och inför en oavhängig och opartiskdomstol som har upprättats enligt lag.Lagen trädde i kraft och var då tidsbegränsadtill utgången av . Lagens giltighetstid har sedanförlängts med (prop. 1990/91:176, 1991/92:KU12, rskr.51).Enligt lagen skall Regeringsrätten på ansökan av enskild parti ett sådant förvaltningsärende hos regeringen eller enförvaltningsmyndighet som rör något förhållande som avses i 8kap. 2 eller 3 § regeringsformen, pröva om avgörandet i ärendetstrider mot någon rättsregel på det sätt som sökanden angiviteller som i övrigt klart framgår av omständigheterna i ärendet.Rättsprövning kan gälla endast sådana beslut som innebärmyndighetsutövning mot den enskilde. Dessutom krävs att beslutetannars kan prövas av domstol endast efter ansökan om resning ochinte skulle ha kunnat överprövas i annan ordning. Beslut avvissa nämnder är dock undantagna från rättsprövning, liksombeslut i vissa typer av ärenden.Av förarbetena till lagen framgår att Regeringsrättensprövning skall omfatta inte bara lagtolkning utan ocksåfaktabedömning och bevisvärdering. Även kraven i 1 kap. 9 §regeringsformen om allas likhet inför lagen samt om saklighetoch opartiskhet bör kunna prövas.Fri- och rättighetskommittén skall enligt sina direktiv (dir.1991:119) bl.a. överväga frågan om vidgade möjligheter tilldomstolsprövning av normbeslut och förvaltningsbeslut.2.2.5 KontrollorganRegeringsformens bestämmelser om kontrollmakten omfattar deorgan och metoder som direkt anvisas för kontrolländamål. I detföljande behandlas den kontroll som utövas avkonstitutionsutskottet och ombudsmän.Justitiekanslerns tillsynsuppgifter berörs även.Konstitutionsutskottets granskningsområde omfattar statsrådenstjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. 1§ regeringsformen kan varje annat utskott och varjeriksdagsledamot hos väcka fråga omstatsråds tjänsteutövning eller handläggningen avregeringsärende.I enlighet med bestämmelsen i 12 kap. 6 § regeringsformenväljer ombudsmän med uppgift att utöva tillsyn övertillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andraförfattningar. Tillsynen skall ske i enlighet med instruktion,som beslutar genom lag (SFS 1986:765). Ombudsman fårföra talan i de fall som anges i instruktionen.Ombudsmännen skall enligt sin instruktion särskilt tillse attdomstolar och förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet iakttarregeringsformens bud om saklighet och opartiskhet och attmedborgarnas grundläggande fri- och rättigheter inte träds förnära i den offentliga verksamheten.I betänkande KU 1986/87:2 omJO-ämbetet uttalade utskottet bl.a. följande.I olika sammanhang har diskuterats om inte JOborde utrustas med olika befogenheter för att förbättra ämbetetsmöjligheter att hjälpa klagande som utsatts för fel ellerförsummelser från det allmännas sida. Innan utskottet anger sinsyn på de av diskuterade förslagen i saken börframhållas följande. JO kan naturligtvis på olikasätt medverka till att felaktiga beslut rättas m.m. Som exempelkan nämnas att i de fall där det är möjligt för en myndighet attompröva ett beslut torde ett uttalande av JO leda till att enmyndighet rättar ett felaktigt beslut. När det föreliggerförutsättningar för att tillgripa extraordinära rättsmedel motett beslut har JO vissa möjligheter att initiera ett sådantförfarande, t.ex. när fråga är om resning i ett brottmål.Enligt utskottet kunde även andra positiva effekter uppnåsgenom en JO-anmälan, t.ex. att myndighetens handläggning av ettärende påskyndades. Härtill kom att JO genom råd och anvisningarkan bistå en enskild, t.ex. i en skadeståndsfråga där grundenför anspråket är felaktig myndighetsutövning.Utskottet avstyrkte i denna del bl.a. en motion om att låtautreda hur kunde omvandlas till en fristående domstolför att möjliggöra för JO att bistå enskilda. Enligt utskottetborde några mera genomgripande ändringar i JO:s roll inte ske.Detta innebar enligt utskottet naturligtvis inte att utskottetinte i och för sig ansåg att det kunde finnas behov av att påolika sätt stärka de enskildas ställning i förhållande tillmyndigheterna. Detta borde dock ske på annat sätt än genom attJO fick nya uppgifter av det behandlade slaget. I sammanhangeterinrade utskottet om den nya förvaltningslagen som bl.a. syftartill att på olika sätt underlätta för enskilda att ta till varasin rätt. Utskottet ansåg att en effekt som denna nyaförvaltningslag troligen skulle komma att leda till var attmyndigheternas omprövning av beslut utan samband medöverklagande skulle komma att öka.I en av de av utskottet behandlade motionerna föreslogsinrättande av ett särskilt forum, vars uppgift skulle vara attbistå personer som drabbats av felaktiga beslut. Utskottetavstyrkte motionen och anförde att i denna del kunde i alltväsentligt åberopas vad utskottet i det närmast föregåendeanfört.Vid /89 behandlade utskottet (1988/89:KU7) enmotion med yrkande om inrättande av en "orimlighetsombudsman". Imotionen framhölls att myndigheter och enskilda borde ha enombudsman att vända sig till som kunde inhibera verkställandetav en lag eller förordning, när den får orimliga konsekvensersom inte har kunnat förutses. En sådan ombudsman skullehänskjuta ärendet till regeringen som fick avgöra omverkställandet skulle ske eller ändring föreslås. Med hänvisningtill 27 § förvaltningslagen och till vad som anförts iutskottets betänkande 1986/87:2, se ovan, anförde utskottet attdet härav framgått att det utöver möjligheten att anföra besvärfanns olika vägar för den enskilde att få rättelse av ett beslutsom visade sig orimligt. Enligt utskottets mening fanns det inteanledning att härutöver inrätta ett ämbete som"orimlighetsombudsman", varför motionen avstyrktes.Justitiekanslern () är regeringens högste ombudsman. En avJK:s uppgifter är att utöva tillsyn. Enligt lagen (1975:1339) omJustitiekanslerns tillsyn, har JK tillsyn över att de som utövaroffentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningarsamt i övrigt fullgör sina åligganden. Tillsynen omfattar mednågra undantag (regeringen och statsråd samt riksdagensmyndigheter och dessas befattningshavare) bl.a. alla statligaoch kommunala myndigheter och deras personal. Tillsynen bedrivs-- liksom den tillsyn som utövas av JO -- genom prövning avklagomål från enskilda eller myndigheter, genom inspektionereller genom att JK på eget initiativ tar upp frågor som han fåttkännedom om. I JK:s tillsynsuppgifter ingår även granskning avde ärendeförteckningar som de statliga myndigheterna årligenskall avge till honom. JK har även andra uppgifter än dennatillsynsuppgift.På initiativ av (1989/90:KU15, rskr. 109)tillkallade regeringen en särskild utredare föratt se över JK:s arbetsuppgifter m.m. Enligt direktiven (dir.1991:110) kan det med tanke på de ordinära möjligheter attöverklaga beslut som finns och på förekomsten av andratillsynsorgan diskuteras vilken betydelse anmälningar frånenskilda bör ha för JK:s tillsynsverksamhet. Det finns enligtdirektiven risk för ett dubbelarbete genom att både JO ochJK prövar klagomål från enskilda, även om dessa myndigheter ipraktiskt samarbete söker motverka något sådant. Utredaren böröverväga vilken omfattning JK:s tillsyn bör ha och i vilkaformer den skall bedrivas. Av särskilt intresse är enligtdirektiven fördelningen av arbetsuppgifter mellan JK och JO ochhär kan också JK:s tillsyn över domstolarna komma iblickpunkten. Utredningens arbete beräknas vara slutfört islutet av april i år.2.3 Utskottets bedömningMotionärerna anser att en opartisk medborgarrättskommisson börtillsättas, med uppgift att se över samtliga ärenden därenskilda människor hamnar i kläm och utsätts för felaktigabeslut i rättsapparaten.Mot bakgrund av att motionärerna i sin motion angivit någraexempel såsom lämpliga att granskas av denna kommission, harutskottet informerat sig om dessa exempel. Utskottet vill betonaatt detta inte inneburit någon prövning från utskottets sida avrättsfrågor och vidtagna åtgärder i de olika ärendena.Regeringsformen medger inte heller en sådan prövning frånriksdagens sida.Såsom framgått av redogörelsen ovan finns det olika vägar förden enskilde att, förutom möjligheten till överklagande, fåbeslut prövade. Att domstolarna och förvaltningsmyndigheternaefterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgörsina åligganden kontrolleras av ombudsmän ochJustitiekanslern. Utskottet anser inte att det finns skäl attinrätta ytterligare kontrollorgan i enlighet med motionärernasyrkande. Utskottet avstyrker motion 1991/92:K517.3. Nämnder med domstolsliknande uppgifter3.1 MotionernaI motion 1992/93:Ju424, yrkande 4, yrkar . (nyd) att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts om att allt beslutsfattande somtill sin natur innebär dömande verksamhet och som sker inämnder och andra liknande organ bör överföras till lämpligdomstol i syfte att avpolitisera rättsväsendet.Enligt motionen är politiseringen av rättsväsendet ettproblem. Det handlar bl.a. om att nämnder fått uppgifter somrätteligen borde ligga hos domstolarna. En rad dömandefunktioner har enligt motionärerna medvetet överförts fråndomstolar till nämnder med klar, och ofta öppet deklarerad,politisk sammansättning. I flera sådana nämnder, somhyresnämnden, utövas "disproportionerlig makt av enskildatjänstemän med juridisk bakgrund, ofta under starkt politisktinflytande". Enligt motionärerna skall beslutsfattande som tillsin natur innebär dömande verksamhet ske i domstol och en sådanförändring bör genomföras skyndsamt.I motion 1992/93:K507 av m.fl. (nyd) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att nu göra en ordentlig inventering ochgenomlysning av alla statliga nämnder och deras verksamhet medsärskild inriktning på om verksamheten behövs, om den kan skötaspå annat sätt eller av annat organ eller om den kan föras överpå domstol. Vidare yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om att de nämndersom har domstolsliknande uppgifter fråntas uppgifterna och attuppgifterna flyttas över på domstol, där de rätteligen börhandläggas.3.2 Bakgrund m.m.Enligt 1 kap. 8 § regeringsformen finns domstolar förrättskipningen och statliga och kommunalaförvaltningsmyndigheter för den offentliga förvaltningen. Underpunkten 2 ovan har närmare redogjorts härför.Grundlagberedningen hade i sitt förslag till denna paragraf enmera preciserad skrivning, vilken dock kritiserades medutgångspunkt från att det inte är möjligt att göra en klardistinktion mellan rättskipning och förvaltning; ävenförvaltningsmyndigheterna fungerar i betydande omfattning somorgan för rättstillämpning. Justitieministern anförde ipropositionen följande (prop. 1973:90 s. 233).Enligt gängse terminologi benämns domstolarnas dömandeverksamhet rättskipning medan förvaltningsmyndigheternasuppgifter brukar anges vara förvaltning. Det är enligt minuppfattning inte meningsfullt att i RF:s inledningskapitel sökage en närmare karakteristik av den roll som dessa olikasamhällsorgan spelar.