bet · GH01UU2 · 1993-10-21 00:00:00 — 1993/94UU2ÄrendetI detta betänkande behandlas ett antal motionsyrkandenangående den israelisk-arabiska konflikten, den pågåendefredsprocessen och förhållandena i ockuperade arabiska områden iMellanöstern. 1992/93:U614 av m.fl. (s) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att ökat svenskt stöd ges åtfredsprocessen,2. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om att bör verka för att ensärskild arbetsgrupp för mänskliga rättigheter upprättas ianslutning till den internationella fredskonferensen,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att förklarar sig berett att taett särskilt ansvar för denna arbetsgrupps verksamhet,4. att hos regeringen begär en särskildredogörelse till för de kränkningar som företagits motfolkrätten och konventioner om mänskliga rättigheter i ,östra , och ,5. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om att all tortyr och annan brutalbehandling liksom alla deportationer upphör,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att alla deporterade fritt får återvändatill sina hem samt att deportationerna upphör,7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att alla politiskt frihetsberövade frigesgenom en amnesti,8. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att alla nya bosättningar på ockuperadeområden upphör,9. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om att alla skoloroch universitet öppnas för undervisning.1992/93:U647 av m.fl. (s) vari yrkas1. att hos regeringen begär att den i FNverkar för att FN övertar administrationen av deockuperade områdena till dess den palestinska staten ärverklighet,2. att hos regeringen begär att den i FNverkar för att FN går in i fredsförhandlingarna och leder dessa,3. att hos regeringen begär att den -- omfredsförhandlingarna mellan och palestinier avslutas utanatt en palestinsk stat blivit resultatet av dessa -- i FN verkarför att sanktioner vidtas mot . BakgrundRiksdagen har under en följd av år haft anledning att behandlakonflikterna i samt de förslag som framlagts föratt söka lösa dessa. I centrum för uppmärksamheten har oftastått relationerna mellan , det palestinska folket och deomgivande arabstaterna. I regionen finns emellertid ocksåpolitiska och ekonomiska motsättningar som inte har anknytningtill staten israelisk-arabiska konflikten har stått på Förentanationernas dagordning . Dagen efter det att Israelförklarat sig självständigt 1948 inledde omgivande arabiskastater ett anfallskrig mot . I de separatastilleståndsavtal som slöts 1949 mellan och ,, och erhöll delar av deområden som enligt FN:s ursprungliga delningsplan avseendePalestina skulle ingå i en arabisk stat, bl.a. , Negevoch en landsremsa som förband erhållna kustområden medJerusalems västra delar.Av övriga områden, som enligt skulle ingå ien arabisk stat, ockuperades av ochVästbanken av Transjordanien, som ändrade sitt namntill . annekterades formellt avJordanien. , som kom under egyptisk ockupation iväntan på en slutlig lösning av Palestinafrågan, administreradesav, men kom formellt aldrig att införlivas med, Egypten.Jerusalem, som enligt avsetts bliinternationaliserat område, delades mellan och Jordanien.Det inledande angreppet på har följts av flera väpnadekonflikter i området liksom av ansträngningar från arabländernassida att på olika sätt söka isolera , exempelvis genom enhandelsbojkott. I sexdagarskriget erövrade såvälVästbanken, inkl. östra och , som ochde syriska . därpå följande annektering avöstra samt har inte vunnitinternationellt erkännande.Efter kriget år 1967 antog säkerhetsrådet resolution 242 om enlösning som baserar sig dels på israeliskt tillbakadragande frånterritorier som ockuperades under kriget, dels på varje statsrättighet att leva i fred inom säkra och erkända gränser. I enytterligare resolution, nr 338, som antogs efter kriget ioktober 1973, uppmanas samtliga parter att upphöra med allstridsverksamhet, att följa resolution 242 och att inledaförhandlingar om en rättvis och varaktig fred i Mellanöstern.Dessa båda resolutioner är fortfarande grundvalen för en lösningav konflikten. Ingen av dem uppmärksammar frågan om detpalestinska folkets anspråk.Den palestinska paraplyorganisationen () bildades och accepterades 1974 avArabförbundet som den enda legitima representanten för denpalestinska befolkningen. PLO hade ursprungligen en heltannorlunda karaktär än . Organisationen skapades avArabförbundet och uppfattades av de palestinier, som då redanvar organiserade i olika motståndsrörelser riktade mot ,som ett försök från de arabiska staterna att kontrollerapalestinierna.Den 26 mars 1979 undertecknades ett fredsavtal mellan Israeloch baserat på den s.k. Camp David-överenskommelsen av1978. Denna innehöll två principdeklarationer: i den enaaviserades fredsavtalet mellan och ; den andradeklarationen förutskickade införande av "autonomi" ochtillbakadragande av militära administration påVästbanken och i . Enligt överenskommelsen skulle "autonomi" följas av förhandlingar om de ockuperade områdenasslutgiltiga status.En följd av fredsavtalet blev att drog sig tillbakafrån , som erövrats av i sexdagarskriget ,och att diplomatiska relationer upprättades mellan ochIsrael 1980. Samtalen om palestinsk autonomi kom emellertid inteatt leda till några genombrott.Israel ockuperade fortsättningsvis , inkl. östraJerusalem, samt . förklarade och östra som annekterade. Enligtisraelisk mening har alltid varit huvudstad,ett förhållande som inte har accepterats av världssamfundet.Efter invasion i uppmanadesäkerhetsrådet i resolution 509 att ochvillkorslöst dra tillbaka sina trupper från . Huvuddelenav de israeliska styrkorna drogs tillbaka 1985, men harfortfarande en militär närvaro i den av upprättade s.k.säkerhetszonen i sydligaste . Zonen syftar till att skapaen buffert mellan och de palestinska baser i södraLibanon varifrån attackerats.Under 1980-talets intensifierade invandring till frånSovjetunionen strävade judiska nationalister efter att de nyaimmigranterna till stor del skulle bosätta sig på Västbanken.Den dåvarande israeliska regeringen sanktionerade, trotsinternationella fördömanden, utbyggnaden av judiska bosättningarsåväl på som i och på Golanhöjderna.I praktiken innebär den av FN uttryckta uppfattningen om deockuperade områdenas status att inte erkänttillämpningen på områdena av fjärde av 1949angående skydd för civilpersoner under krigstid. En rad åtgärdersom vidtagit -- utöver upprättandet av bosättningar ävent.ex. kollektiva bestraffningar och deportation av ickeönskvärda personer -- strider mot konventionen.Den palestinska befolkningen på beräknas uppgå tillmellan 1,1 och 1,4 miljoner invånare. I uppgår denpalestinska befolkningen till ca 800 000 personer. I östra,ockuperade uppskattas invånarantalet till ca 150 000palestinier och till ungefär lika många israeler. För närvarandeberäknas omkring 115 000 israeliska bosättare leva på Västbankenoch 5 000 i Gaza.De palestinska kraven på rätt till självbestämmande, inkl.rätten att bilda en egen stat, och befolkningens reaktion pålidandet under ockupationen har kommit till uttryck ien folkresning, intifadan, som den israeliska regeringen, meddelvis folkrättstridiga medel, har sökt slå ner. Palestiniernaspolitiska roll har även kommit att accentueras sedan ijuli 1988 helt avstått från anspråk på de områden somockuperades 1967. PLO slog in på en politisklinje som innebar att man erkände resolutionerna 242 och 338samt rätt att existera inom säkra och erkända gränseroch därmed principen om en tvåstatslösning. Sedan PLO-ledarenArafat i preciserat PLO:s politik påbl.a. dessa punkter, inledde en dialog med PLO.Diplomatiska ansträngningar av bl.a. dåvarandeutrikesminister bidrog till att denna dialog kundeinledas. Dialogen avbröts dock av den amerikanska regeringen1990 med hänvisning till terrordåd som PLO ej tog avstånd från.FN:s generalförsamling har i resolutionerfördömt politik och de åtgärder, vilka enligtförsamlingens uppfattning innebär brott mot de mänskligarättigheter som tillkommer det palestinska folket på deockuperade områdena, inkl. . antoggeneralförsamlingen en resolution i vilken sionism likställs medrasism. Denna återkallades 1991 av FN:s 46:e generalförsamling.FN har särskilt fördömt sådana åtgärder som den israeliskaarméns och bosättares beskjutning av försvarslösa civilapalestinier, deportation av palestinier, konfiskering avegendom, förstörelse av hus, införande av ekonomiskarestriktioner m.m. Det palestinska upproret, intifadan, harenligt många iakttagare ökat det politiska trycket på parternaatt uppnå en fredlig lösning av konflikten.Det slut förändrade förutsättningarna för enbestående fredsordning i . Skälen härför var flera.Kriget i 1990--1991 innebar en delvis nymaktbalans i regionen. PLO:s ställningstagande för ikonflikten medförde att många palestinier tvingades lämna Kuwaitoch andra arabstater runt . Därmed minskade ocksådrastiskt de ekonomiska bidrag till PLO som traditionellt kommitorganisationen till del.Den israeliska begäran om amerikanska lånegarantier på 10miljarder dollar var en annan viktig faktor. begärdekrediter för att bl.a. kunna ta emot det stora antal, närmare enhalv miljon, invandrare som första årimmigrerat från f.d. till . Förenta staternaställde som villkor för krediterna att omedelbartstoppade utbyggnaden av bostäder för judiska bosättare i deockuperade områdena. Först efter det att nya regeringtillkännagivit en frysning av nybyggnationen biföll denamerikanska kongressen begäran om lånegarantier.Efter omfattande förberedande insatser främst från amerikansksida kunde en regional inledas i ioktober 1991. Konferensen innebar att och dess närmastearabiska grannländer, , och , för förstagången samtalade med varandra om fred. inleddes endialog mellan israeler och palestinier.Förhandlingarna har förts i en bilateral och en multilateraldel. Syftet med de bilaterala förhandlingarna har varit attuppnå en varaktig fred mellan parterna, medan de mulitlateralasamtalen syftat till att konsolidera denna genom att fyllafreden med ett konkret innehåll. ochSovjetunionen, senare , har stått som sponsorer för helafredsprocessen.De bilaterala samtalen har löpt längs två spår som berör delsIsrael och dess arabiska grannländer (, ,), dels samlevnaden mellan israeler och palestinier. Demultilaterala samtalen förs i fem olika ämnesinriktadearbetsgrupper som behandlar frågor av regional betydelse: 1)säkerhets- och rustningskontroll, 2) ekonomiskt samarbete, 3)flyktingfrågor, 4) miljöfrågor och 5) vattenresurser. Sverigedeltar i samtliga arbetsgrupper. I arbetsgruppen förflyktingproblem har ansvar församordningen av frågor som gäller barnens välfärd iMellanöstern.Det israeliska segrade i valet i juni 1992bl.a. på löften om pragmatiska lösningar i fredssamtalen. Dennya koalitionsregeringen, som också omfattar fredsgrupperingenMeretz och det religiösa partiet Shas, betonade i uttalanden attsamlevnaden mellan palestinier i de ockuperade områdena ochIsrael utgör kärnan i en fredsprocess. Den israeliskaregeringens beslut att deportera drygt 400palestinier som anklagas för samröre med fundamentalistiskaterrorister, innebar en kris i fredssamtalen. Samtalen kundedock, efter bl.a. omfattande amerikansk diplomati, återupptas iapril 1993.De bilaterala överläggningarna har alltmer kommit att fokuserapå frågan om en länk mellan diskussionerna om en palestinskinterimsförvaltning och ett territoriellt slutmål. Införinledandet av en ny omgång bilaterala överläggningar i augusti1993 tillkännagavs att en rad icke-offentliga möten ägt rumsedan början av året mellan representanter för regeringoch för PLO. Sedemera har framkommit att bl.a. Norgesutrikesminister spelat en central roll i ansträngningarnaatt gjuta nytt liv i fredsprocessen.Direktkontakterna mellan och PLO har hittillsresulterat i flera betydelsefulla genombrott i förhandlingarna.Den 9 september utväxlade premiärminister ochPLO:s ordförande brev i vilka parterna ömsesidigterkänner varandra och PLO tar avstånd från terrorism. Brevenliksom en principöverenskommelse om fred undertecknades iWashington . tillkännagavsamtidigt sin avsikt att återuppta dialogen med PLO.Överenskommelsen bygger i väsentliga avseenden på de principersom slogs fast Camp David-överenskommelse.Överenskommelsen mellan , som godkänts avIsraels parlament, , och och därmedformellt trädde i kraft , innebär attpalestinierna ges begränsat självstyre iGaza och i staden på . I tidsplanen ingår attde israeliska trupperna skall dras tillbaka från och Jerikosamt tätbefolkade områden på senast efterdet att avtalet trätt i kraft. Hur omfattande truppreträttenskall bli och vilka befogenheter israelerna och palestiniernaskall ha är föremål för förhandlingar mellan parterna. Detförutsätts att palestinsk polis börjar ta ansvar för säkerheteni och . Trupptillbakadragandet skall vara heltavslutat senast den 13 april 1994.Enligt överenskommelsen skall ett gemensamtisraeliskt-palestinskt råd bildas för att leda ekonomiskautvecklingsprogram för och . Överenskommelsenstipulerar vidare hållandet av val bland palestinierna inom niomånader, eller , i syfte att rösta framett råd som skall svara för utbildning, ekonomisk utveckling,miljövård, skatter och socialvård. I valet skall palestinierfrån alla de ockuperade områdena, inkl. östra , efter överenskommelsens undertecknande, eller senast den13 , skall förhandlingar om en permanent lösninginledas. Frågan om framtida status skall diskuteras idenna fas av förhandlingarna. Målet för dessa skall varaundertecknandet av ett fredsavtal för samtliga ockuperadeområden senast därefter, dvs. den 13 december 1998.Överenskommelsen mellan följdes den 14september av undertecknandet av ett avtal mellan ochJordanien, vilket lägger fast en dagordning för fortsatta samtalmellan länderna. Avtalet utgör den första formellaöverenskommelsen mellan och ett arabland sedanfredsuppgörelsen med 1979. Därefter har avtal ocksåslutits mellan och . Förhoppningen finns attytterligare avtal skall kunna undertecknas , i förstahand med om mellan och PLO har fått betydandeinternationellt stöd. Vid en konferens i den 1oktober utlovade 45 länder sammanlagt (16miljarder kronor) till stöd för olikainsatser och utvecklingprojekt i och på . EG,, och hör till dem som utfästmest pengar till stöd för överenskommelsen.Israel och beslutade i samband medWashingtonkonferensen att skapa en gemensam ekonomisk kommittéför samarbete i ekonomiska frågor och miljöfrågor. Denna skallbörja arbeta innan de formella fredsförhandlingarna resulterat ien överenskommelse. En del av de pengar som utfästes iWashington skall via denna kommitté slussas vidare tillJordanien, som har en betydande palestinsk befolkning.Sverige lovade öka sitt stöd /94 eller 50miljoner kronor. har varit ett av deaktivaste länderna i områdena genom sina betydande bilateralabidrag samt bidrag till FN:s särskilda organisation förpalestinaflyktingar, UNRWA, och andra hjälporganisationer. av de nya medlen kommer att ges till den Världsbanksfond sominrättats till stöd för fredsöverenskommelsen. planerarockså att kanalisera medel genom FN och bilateralt.Utrikesminister framhöll i sitt anförande i Washingtonbl.a. betydelsen av att etablera och stärka palestinskainstitutioner som gradvis kan överta och genomföra mer och merav biståndsprogrammen.I delar av har PLO:s ordförande kritiseratsför att ha gjort för stora eftergifter mot . I enslutkommuniké från sitt utrikesministermöte i den 19--20september välkomnar dock uppgörelsen mellan Israeloch PLO, men framhåller att "avtalet snabbt måsteföljas upp av andra åtgärder". Som exempel nämns i kommunikénisraeliskt tillbakadragande från bl.a. ockuperat syriskt ochlibanesiskt område.Stöd till fredsprocessenSammanfattning av motionsyrkandenaI motion U614 (s) från allmänna motionstiden anförs attfredsprocessen i erfordrar större internationelluppmärksamhet och stöd. I motionens yrkande 1 begärs att Sverigeför egen del och tillsammans med övriga nordiska länder skallspela en pådrivande roll i kontakterna med samtliga berördaparter. I yrkande 2 föreslås att bör ta initiativ föratt en särskild arbetsgrupp för mänskliga rättigheter kommertill stånd i anslutning till den internationellafredskonferensen. I motionens yrkande 3 begärs att skallförklara sig berett att ta ett särskilt ansvar för dennaarbetsgrupps verksamhet.I motion U647 (s) -- också den från allmänna motionstiden --anförs att regeringen av bör ges i uppdrag att nogafölja de förhandlingar som pågår mellan och palestinier.Enligt motionärerna borde FN spela en betydligt mer aktiv roll ifredsprocessen än vad som är fallet. FN bordeomedelbart ta över administrationen av de ockuperade områdenaför att garantera den palestinska befolkningens säkerhet ochpåbörja uppbyggandet av ett samhälle utan våld. FN borde också,menar motionärerna, vara det organ som leder och driver påförhandlingarna för att åstadkomma en fredlig lösning avIsrael--. I motionens yrkanden 1 och 2anförs att regeringen borde driva dessa krav i FN. I motionensyrkande 3 föreslås att regeringen -- om fredsförhandlingarnamellan och palestinier avslutas utan att en palestinskstat blivit resultatet av dessa -- i FN skall verka för attsanktioner vidtas mot Israel.Utskottets övervägandenUtskottet välkomnar den senaste tidens positiva utveckling avfredsprocessen i . Beslutet om ömsesidigt erkännandeav och PLO innebär ett historiskt genombrott i en komplexoch svårlöst konflikt. Det är utskottets förhoppning attfredsuppgörelsen mellan och PLO skall innebära att ettavgörande steg tagits i riktning mot en varaktig ochallomfattande fred i regionen. En positiv faktor är även denöverenskommelse om fortsatta förhandlingar som slutits mellanIsrael och . Ytterligare avtal, i första hand mellanIsrael och samt mellan och , är enförutsättning för att etablera ömsesidigt förtroende ochsamarbete mellan parterna i den fortsatta processen och därmedför möjligheten av en varaktig fredsordning i området.Utskottet har i tidigare betänkanden, senast i betänkande1992/93:UU2, framhållit att en bestående lösning på denisraelisk-arabiska konflikten förutsätter en varaktig ochallomfattande uppgörelse mellan och dess grannar, inkl.det palestinska folket. inställning till konfliktenbaserar sig på principen om folkens rätt till självbestämmande.Det palestinska folket har enligt denna uppfattning rätt tillsjälvbestämmande och rätt till att upprätta en egen stat.Sverige ger sitt självklara stöd till FN:s säkerhetsrådsresolutioner 242 och 338, med den därav följande principen omland för fred. En fredsuppgörelse måste innebära att Israelefter förhandlingar drar sig tillbaka från de ockuperadeområdena, dvs. (inkl. östra ), Golanhöjdernasamt , som grannar måste erkänna denisraeliska statens rätt att leva i fred inom säkra och erkändagränser. Frågan om ställning måste enligt svenskuppfattning inkluderas i en allomfattande fredsuppgörelse.Det genombrott som skett i fredsförhandlingarna omMellanöstern innebär glädjande nog att betydelsefulla stegtagits i riktning mot en lösning av konflikten som baserar sigpå dessa principer.Processen i riktning mot fred i riskerar givetvisäven att drabbas av bakslag och motgångar. Enbedömning av framstegstakten i processen måste därför enligtutskottets uppfattning alltjämt ske mot bakgrund av konfliktenskomplexitet och långa historia. Det genombrott i förhandlingarnasom nu skett innebär en ny dynamik i processen som sannoliktborgar för dess fortlevnad.Utskottet noterar att svensk Mellanösternpolitik ävenfortsättningsvis har som övergripande mål att, genom stöd tillfredsprocessen, bidra till att fred och säkerhet uppnås iområdet. I förhandlingsprocessen förutsätts parterna själva varaden drivande kraften, vilket inte hindrar att även haren roll att spela för att främja fredsprocessen.Grundläggande för möjligheter härvidlag är attupprätthålla öppna och positiva kontakter med alla inblandadeparter. Utskottet noterar därför med tillfredsställelse attutrikesminister och andra statsråd under 1992 och 1993upprätthållit det traditionellt livliga besöksutbytet mellanSverige och exempelvis , de ockuperade områdena samtEgypten.Utskottet noterar att den inte försummatatt påtala de hot, verkliga och potentiella, som föreligger motfredsprocessen. Exempelvis klargjordes vid ett flertaltillfällen, bl.a. vid bilaterala samtal och i det gemensammanordiska inlägg som hölls vid mötet med FN:s kommission för demänskliga rättigheterna , den svenska åsiktenatt deportationen av över 400 palestinier ägtrum i strid med den fjärde . Likaså har frånsvensk sida uttryckts djup oro över den våldsanvändning somutövas av extremistiska grupper, vilka vill skadafredsprocessen.Utskottet noterar vidare de nordiska utrikesministrarnasuttalande i vilket bl.a. påtalas det hotmot freden och fredsansträngningarna som utgörs av denekonomiska krisen i de ockuperade områdena. I uttalandet betonasbehovet av ett brett och omfattande internationellt bistånd föratt skapa ett livskraftigt palestinskt självstyre och enbärkraftig ekonomisk utveckling i de ockuperade områdena.Ministrarna framhåller vidare den roll som UNRWA, UNDP, andraFN-organ samt har att spela i de internationellaansträngningarna för att befästa och föra den fortsattafredsprocessen framåt.Utskottet utgår från att regeringen i lämpliga formerfortsätter att stödja fredsprocessen och konkret bidrar till attden fredsplan som antagits kan förverkligas.Med det anförda får motion U614 (s) yrkande 1 anses besvarat.Utskottet noterar att utomregionala stater som ävenfortsättningsvis kan spela en konstruktiv roll förfredsprocessen genom att delta i de multilaterala fredssamtalen.Dessa samtal har som huvudsyfte att lägga grunden till ettframtida fredsscenario på basis av en regional helhetssyn.Sverige deltar i alla fem arbetsgrupperna och avser att alltmerkonkret söka främja fredsprocessen på detta viktigaparallellspår till de bilaterala överläggningarna.Det är enligt utskottets uppfattning önskvärt att respektenför mänskliga rättigheter blir ett viktigt element i en framtidafredsordning. Det är därför med tillfredsställelse som utskottetnoterar att förklarat sig berett att vara värd för enmultilateral arbetsgrupp för mänskliga rättigheter. Enförutsättning för att arbetsgruppen skall komma till stånd ärgivetvis att de inblandade parterna själva är överens om detta.Vidare noterar utskottet att förklarat sig berett attstödja även andra initiativ som kan bli aktuella för att främjade mänskliga rättigheterna i . Frågan omvalövervakning kan eventuellt bli aktuell i samband medupprättandet av ett övergångsstyre i och eller, iett senare skede, vad avser de ockuperade områdena som helhet.Enligt utskottet bör då vara berett att bidra medvalobservatörer.Därmed betraktar utskottet motion U614 (s) yrkandena 2--3besvarade med vad utskottet anfört.Huvudsponsorerna av fredskonferensen om den israelisk-arabiskakonflikten -- och , numeraRyssland -- var tidigare mycket återhållsamma beträffandemöjligheterna att mer aktivt engagera FN i fredsprocessen.Sponsorernas uppfattning har varit -- och är alltjämt -- att detfrämst ankommer på parterna själva att föra processen framåt. Deansträngningar som gjorts för att finna en formel för en mercentral roll för FN i överläggningarna har resulterat i att FNeller dess underorgan agerar som fullvärdigadeltagare i de multilaterala arbetsgrupperna.Därmed får motion U647 (s) yrkande 2 anses besvarat.I yrkandena 1 och 3 i motion U647 (s) väcks frågan omFN-administration av de ockuperade områdena samt omFN-sanktioner mot om fredsförhandlingarna skulle avslutasutan att en palestinsk stat upprättas.