bet · GG01JuU19 · 1993-03-11 00:00:00 — Förnyad behandling av villkorlig frigivning, m.m. I detta ärende behandlar utskottet ett regeringsförslag omvillkorlig frigivning som innebär en återgång till systemet medtvå tredjedelsfrigivning. Utskottet tillstyrkerregeringsförslaget med det tillägget att villkorlig frigivningskall kunna komma i fråga först efter det att minst två månaderavtjänats. Utskottet avstyrker vidare ett antal motioner somväckts dels med anledning av propositionen, dels under denallmänna motionstiden och . I ärendet föreliggertvå reservationer och ett särskilt yttrande (s) samt ensärmening (v).ÄrendetI betänkandet 1992/93:JuU11 behandlade justitieutskottetproposition /93:4 om villkorlig frigivning, m.m. Vidkammarbehandlingen av betänkandet beslutaderiksdagen att återförvisa ärendet till utskottet för ytterligareberedning.Utskottet tar i detta betänkande upp hela ärendet till förnyadbehandling. I proposition 1992/93:4 () har regeringenföreslagit att anta av Lagrådet granskade förslag till1. lag om ändring i ,2. lag om ändring i ,3. lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftidm.m.,4. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt,5. lag om ändring i passlagen (1978:302),6. lag om ändring i lagen (1972:260) om internationelltsamarbete rörande verkställighet av brottmålsdom.Lagförslagen har fogats till betänkandet, se bilaga 1. Motioner väckta med anledning av propositionen1992/93:Ju1 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om villkorlig frigivning.1992/93:Ju2 av m.fl. (nyd) vari yrkas1. att beslutar att upphäva systemet med villkorligfrigivning,2. att , vid avslag på yrkande 1, beslutar attvillkorlig frigivning får komma i fråga först efter det attminst tre fjärdedelar av strafftiden har avtjänats,3. att beslutar att 26 kap. 6 § ändrasså att villkorlig frigivning inte får ske förränverkställigheten pågått ,4. att beslutar att villkorlig frigivning av den somdömts till fängelse i lägst endast får komma i fråga omsynnerliga skäl talar för det,5. att beslutar att särbehandling i fråga omvillkorlig frigivning vid dom på fängelse i lägst intebör gälla för den som dömts för skattebrott och annan liknandeekonomisk brottslighet som är riktad mot staten.1992/93:Ju3 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen avslår proposition 1992/93:4.1992/93:Ju4 av m.fl. (v) vari yrkas1. att avslår regeringens förslag till ändring ibrottsbalken,2. att avslår regeringens förslag till ändring irättegångsbalken,3. att avslår regeringens förslag till ändring ilagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m.,4. att avslår regeringens förslag till ändring ilagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt,5. att hos regeringen begär en utredning med uppgiftatt se över straffskalorna enligt vad i motionen anförts omalternativ till fängelse m.m.1992/93:Ju5 av m.fl. (s) vari yrkas1. att avslår proposition 1992/93:4,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om villkorlig frigivning.Motioner väckta under den allmänna motionstiden 19921991/92:Ju819 av () vari yrkas8. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om förverkande av villkorligt fängelsestraff.1991/92:Ju833 av m.fl. (s) vari yrkas12. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om den villkorliga frigivningen.Motioner väckta under den allmänna motionstiden 19931992/93:Ju633 av m.fl. (nyd) vari yrkas attriksdagen beslutar upphäva reglerna om villkorlig frigivning.1992/93:Ju841 av m.fl. (s) vari yrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om den villkorliga frigivningen.1992/93:Ju846 av m.fl. (s) vari yrkas11. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om den villkorliga frigivningen. InledningFram till gällde ett system för denvillkorliga frigivningen från fängelsestraff som i principinnebar att frigivning var möjlig efter det att två tredjedelarav straffet avtjänats. Frågan om frigivning skulle prövas ivarje enskilt fall; det var med andra ord fråga om fakultativvillkorlig frigivning. ändrades reglerna om villkorligfrigivning på så sätt att obligatorisk halvtidsfrigivninginfördes för den stora majoriteten av de intagna som omfattas avreglerna. Debatten om det straffrättsliga påföljdssystemet harsedan dess dominerats av frågan om villkorlig frigivning frånfängelsestraff. Flera utredningar har behandlat frågan elleranslutande frågor.Fängelsestraffkommittén föreslog i sitt huvudbetänkande (SOU1986:13--15) Påföljd för brott en övergång till obligatoriskfrigivning efter två tredjedelar av avtjänad strafftid.Förslaget kombinerades med förslag om sänkta straffskalor isyfte att motverka att de ändrade reglerna skulle leda tillgenerellt längre anstaltstider.I förra årets budgetproposition (1991/92:100 bil. 3 s. 46)uttalade justitieministern att kommitténs förslag inte varägnade att läggas till grund för en långsiktig och varaktiglösning av den villkorliga frigivningen. Det var hennes avsiktatt föreslå regeringen att tillkalla en utredning som bl.a.skulle ha till uppgift att ta fram underlag för och lämnaförslag till hur frågan om den villkorliga frigivningen skullelösas . Hon uttalade att det var hennesuppfattning att det inte var möjligt att bibehålla de nuvarandereglerna i avvaktan på utredningens förslag och beredningen avdessa. Hon avsåg i stället att lägga framförslag som i princip innebär en återgång till den reglering somgällde innan halvtidsreformen genomfördes år 1983.Under våren 1992 upprättades inom enpromemoria innehållande förslag till en återgång till denordning för villkorlig frigivning som gällde före den 1 juli1983. En hearing i ärendet hölls i mitten av april månad.Även (Ju 1990:02) har behandlat vissafrågor om verkställighet av fängelsestraff i sitt betänkande(SOU 1991:45) Påföljdsfrågor. Det gäller bl.a. frågan omfrigivningspermission och övervakning efter villkorligfrigivning. Betänkandet har remissbehandlats.Regeringen tillsatte en utredning för översynav vissa frågor som rör påföljdssystemet (dir. 1992:47).Kommittén, som antagit namnet , skallenligt sina direktiv lägga fram förslag till vad som i ettlängre perspektiv bör gälla för frigivning från fängelsestraff.Kommittén skall därvid pröva om systemet med villkorligfrigivning skall behållas och hur detta i så fall bör varautformat. I denna del skall kommitténs arbete vara avslutatsenast den 1 oktober 1993.Den ovannämnda promemorian och vad som framkom under hearingenjämte delar av det ovan nämnda utredningsarbetet ligger tillgrund för den nu aktuella propositionen.Under ärendets beredning har utskottet hållit en utfrågning omanstaltsbeläggningen m.m. med företrädare för kriminalvården.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås att den obligatoriskahalvtidsfrigivningen skall avskaffas. Huvudregeln om tidpunktenför villkorlig frigivning föreslås bli att minst två tredjedelarav strafftiden skall ha avtjänats. Villkorlig frigivningföreslås bli fakultativ, och prövning av frigivningen skallkunna göras i varje enskilt fall. Vid prövningen av om denvillkorliga frigivningen bör senareläggas skall särskilt beaktasom förutsättningarna för den intagnes anpassning i samhälletframstår som speciellt ogynnsamma med hänsyn tillfrigivningsförhållandena, hans uppförande underanstaltsvistelsen eller andra särskilda omständigheter.Alla som döms till tidsbestämt fängelse i minst en månadföreslås kunna friges villkorligt. Undantag görs för fängelsesom utgör förvandlingsstraff för böter och för fängelse som harådömts tillsammans med skyddstillsyn.För långtidsdömda föreslås särskilda regler. Har någon dömtstill fängelse för särskilt allvarligbrottslighet, får han inte friges förrän två tredjedelar avtiden avtjänats, om det finns en påtaglig risk att han kommeratt återfalla i sådan brottslighet. I övriga fall med utdömdastraff kan frigivning få ske tidigare, dockinte förrän halva tiden har avtjänats. För fängelsestraff påmellan ett och föreslås en särskild reglering så atttröskeleffekter undviks.Prövning av frågan om villkorlig frigivning skall göras avKriminalvårdsnämnden. För den som avtjänar fängelsestraff påkortare tid än fordras dock att Kriminalvårdsstyrelseneller annan, som styrelsen bestämmer, särskilt påkallar attnämnden skall pröva frågan.Möjlighet till frigivningspermission öppnas för alla somavtjänar fängelse från och med den dag då villkorlig frigivningtidigast kan komma i fråga.Övervakning efter villkorlig frigivning skall kunna ske av demsom friges från straff på minst två månader.Överföring av verkställighet till annat land av brottmålsdomföreslås kunna prövas av regeringen om särskilda skäl föranlederdet.De lagändringar som berör villkorlig frigivning föreslås trädai kraft och övriga den 1 januari 1993.Villkorlig frigivningHistorikVillkorlig frigivning infördes i svensk rätt (prop.1906:49, LU 33, rskr. Från början begränsades tillämpningentill sådana fall där två tredjedelar av verkställighetstiden ochminst hade avtjänats. Den aktuella bestämmelsen varfakultativ. En mängd faktorer, bl.a. sannolikheten av att dendömde på fri fot skulle förhålla sig väl samt dennes tidigarevandel och uppförande , inverkade på fråganom villkorlig frigivning.År 1918 utsträcktes möjligheten till villkorlig frigivningavsevärt genom att den minsta strafftid som måste ha avtjänatssänktes till (prop. 1918:375, LU 74, rskr. 390).År 1943 antogs en ny lag om villkorlig frigivning (prop.1943:252, 1LU 49, rskr. I lagen skildes mellanobligatorisk och fakultativ villkorlig frigivning. Obligatoriskfrigivning skulle för den som undergick tidsbestämtfrihetsstraff ske efter fem sjättedelar avstrafftiden. Kvotdelen för fakultativ villkorlig frigivningskulle fortfarande vara två tredjedelar. Den minsta strafftidsom den dömde skulle ha avtjänat sänktes dock från . Förutsättningen för fakultativ frigivning var attden skulle kunna antas främja den dömdes anpassning i samhället.Vid prövning av fråga om villkorlig frigivning skulle särskiltbeaktas den dömdes uppförande ochsinnesinriktning vid den tid då frigivning ifrågasattes, hansberedvillighet att ersätta genom brottet uppkommen skada samt deförhållanden i vilka han skulle komma att försättas efterfrigivningen.År 1961 sänktes den minsta tid som den dömde skulle haavtjänat för att få fakultativ villkorlig frigivning till fyramånader (prop. 1961:125, 1LU 32, rskr. 230).Reglerna om villkorlig frigivning lag överfördes iallt väsentligt till (BrB).Kort tid efter BrB:s ikraftträdande ändrades reglernaom villkorlig frigivning (prop. 1965:159, 1LU 37, rskr. 378).Obligatorisk villkorlig frigivning avskaffades. Den fakultativavillkorliga frigivningen ändrades på det sättet att möjlighetöppnades till villkorlig frigivning efter halva tiden. Somförutsättning för halvtidsfrigivning uppställdes att särskildaskäl skulle föreligga. Den tidigare gällande förutsättningen förvillkorlig frigivning att den skulle kunna antas främja dendömdes anpassning i samhället slopades.År 1974 gjordes en ändring i fråga om de omständigheter somskall särskilt beaktas vid prövningen av fråga om villkorligfrigivning (prop. 1974:20, JuU2, rskr. Sådanaomständigheter blev efter ändringen verkningarna av fortsattfrihetsförlust för den dömde och förutsättningarna för hansanpassning i samhället med hänsyn till de förhållanden i vilkahan skulle komma att försättas efter frigivningen. Ändringeninnebar alltså bl.a. att den dömdes uppförande underanstaltstiden inte längre nämns bland de omständigheter somskall beaktas särskilt vid prövningen.I samband med att påföljden ungdomsfängelse avskaffades medverkan genomfördes också vissa ändringar avinstitutet villkorlig frigivning. Bl.a. sänktes den tid som dendömde minst skulle ha avtjänat för att få villkorlig frigivningfrån (prop. 1978/79:212, JuU38, rskr.408).Vidare gjordes i samband med att interneringspåföljdenavskaffades viss ändring när det gällerförutsättningarna för att bevilja villkorlig frigivning.Ändringen innebar att vid prövning av fråga om villkorligfrigivning av den som avtjänar fängelsestraff för särskiltallvarlig brottslighet, som har riktat sig mot eller medförtfara för liv eller hälsa, större vikt än annars skulle tillmätasfrågan om det fanns påtaglig risk för att den dömde efterfrigivningen fortsätter brottslig verksamhet av samma slag(prop. 1980/81:76, JuU25, rskr. 211).År 1982 sänktes den minsta tid som den dömde måste ha avtjänatför att få villkorlig frigivning från (prop. 1981/82:153, JuU51, rskr. 279).De nuvarande bestämmelserna om villkorlig frigivning infördesgenom den s.k. halvtidsreformen (prop. 1982/83:85,JuU26, rskr. Den ordning som gällde kansammanfattningsvis beskrivas på följande sätt. Den som undergickfängelse fick friges villkorligt när två tredjedelareller, om särskilda skäl förelåg, halva tiden avtjänats.Verkställigheten måste dock alltid ha pågått minst två månaderinnan villkorlig frigivning fick ske. Om flera fängelsestraffverkställdes , bildade den sammanlagda fängelsetidenutgångspunkt för tidsberäkningen. Vid prövning av fråga omvillkorlig frigivning skulle särskilt beaktas verkningarna avfortsatt frihetsförlust för den dömde och förutsättningarna förhans anpassning i samhället med hänsyn till de förhållanden ivilka han skulle komma att försättas efter frigivningen.Avtjänade den dömde fängelsestraff för särskilt allvarligbrottslighet som riktat sig mot eller medfört fara för liv ellerhälsa skulle frågan om det fanns påtaglig risk för att han efterfrigivningen skulle fortsätta med brottslighet av samma slag gesstörre vikt vid prövningen än annars. Fråga om villkorligfrigivning prövades av övervakningsnämnd om strafftiden inteöversteg och i annat fall av Kriminalvårdsnämnden.Den praxis som utbildades beträffande tidpunkter förvillkorlig frigivning är återgiven i Fängelsestraffkommitténsdelbetänkande (SOU 1981:92) Villkorlig frigivning (s. 73 f).Kort kan den sammanfattas enligt följande. De som dömdes tillfängelse i än frigavs i allmänhet inte förräntvå tredjedelar av straffet avtjänats. För dem som dömdes tilllånga straff medgavs däremot i allmänhet halvtidsfrigivning. Somlånga straff räknades i dessa sammanhang tider och sexmånader eller mera. För det unga klientelet -- till vilketräknades dem som ännu inte fyllt vid tiden för brottetsbegående -- ansåg en strafftid på ett åroch eller mera som . Samma principertillämpades för det äldsta klientelet. Någon fast åldersgränsför detta fanns inte. Principen tillämpades ibland redan från50-årsåldern. För att förebygga orättvisa tröskeleffekter togssärskild hänsyn till dem som dömts till fängelsestraff under dengräns som normalt tillämpades för halvtidsfrigivning. Detfaktiska frihetsberövandet jämfördes därvid med den tid enintagen med strafftid och resp. skulle avtjäna om han frigavs på halvtidsdagen.Undantag från den praxis som har redovisats gällde för demsom dömts för särskilt allvarlig brottslighet som riktat sig moteller medfört fara för liv eller hälsa och för vilka detbedömdes finnas en påtaglig risk för återfall i brottslighet avsamma slag.Gällande ordningHuvudregeln om villkorlig frigivning är enligt 26 kap. 6 § BrBatt den som avtjänar ett tidsbestämt fängelsestraff skall frigesvillkorligt när halva tiden har avtjänats. Den villkorligafrigivningen är i huvudsak obligatorisk. Från fängelsestraff eller får villkorlig frigivning inteske. För längre straff gäller att måste haavtjänats. Undantag från huvudregeln om villkorlig frigivninggäller enligt den nämnda bestämmelsen dels för fängelsestraffsom ådömts i samband med dom på skyddstillsyn och förförvandlingsstraff på böter, dels under vissa omständigheter fördet fall att den dömde själv vill avtjäna avstraffet.Den som har dömts till fängelse i lägst för särskiltallvarlig brottslighet som har riktat sig mot eller medfört faraför liv eller hälsa får, enligt 26 kap. 7 § BrB, inte frigesvillkorligt förrän två tredjedelar av strafftiden har avtjänatsom det bedöms föreligga en påtaglig risk för att han efterfrigivningen fortsätter brottslig verksamhet av samma slag. Ettbeslut om villkorlig frigivning från straff eller merfattas av . Vid prövning av frågan omvillkorlig frigivning skall ske senare än vid tvåtredjedelstidskall, förutom återfallsrisken, beaktas verkningarna av fortsattfrihetsförlust för den dömde och förutsättningarna för hansanpassning i samhället med hänsyn till de förhållanden i vilkahan skulle komma att försättas efter frigivningen. I praktikenbrukar frigivning ske på tvåtredjedelsdagen.FörslagetAllmänna utgångspunkterRegeringsförslaget innebär att den obligatoriskahalvtidsfrigivningen avskaffas genom en huvudsaklig återgångtill de regler som gällde före . Den nuvaranderätten till villkorlig frigivning ersätts med en möjlighet tillfrigivning som i princip förutsätter en prövning i det enskildafallet. Systemet med villkorlig frigivning efter viss del av denutmätta strafftiden behålls således tills vidare.I motion Ju2 och Ju633 begärs att ordningen med villkorligfrigivning skall avskaffas och att hela straffet skall avtjänas.Som framgått ovan skall enligt sinadirektiv lägga fram förslag till vad som i ett längre perspektivbör gälla för frigivning från fängelsestraff. Kommittén skalldärvid pröva om systemet med villkorlig frigivning skallbehållas och hur detta i så fall bör vara utformat.Utskottet vill i denna del framhålla vad som anförs ipropositionen (s. 20), nämligen att ordningen med villkorligfrigivning från fängelsestraff är en central del i detstraffrättsliga reaktionssystemet och att den har ett närasamband med påföljdssystemets utformning i övrigt. En merlångsiktig och varaktig lösning kräver överväganden som inteendast tar sikte på den villkorliga frigivningen som sådan. Denvillkorliga frigivningen måste ses i sitt samband medreaktionssystemet i övrigt. Härvid är det bl.a. viktigt attförsäkra sig om att rättsväsendets resurser används på ettkriminalpolitiskt så ändamålsenligt och effektivt sätt sommöjligt och att eventuella nya resurser verkligen satsas på deområden där de har störst möjlighet att göra nytta. Utskottet ärinte berett att i nuvarande beredningsläge ta ställning tillfrågan om den villkorliga frigivningen skall behållaseller inte. I denna del bör arbete ochberedningen av det avvaktas. Med det anförda avstyrker utskottetbifall till nu berörda yrkanden i motionerna Ju2 och Ju633.I motionerna Ju3, Ju4, Ju5, Ju841 och Ju846 begärs avslag påpropositionen såvitt gäller förslagen om den villkorligafrigivningen. I motion Ju5 kritiseras ordningen med att nuinföra ett provisorium i avvaktan på en mera genomarbetadlösning, och det begärs uttryckligen att Straffsystemkommitténsförslag i frågan och beredningen av det bör avvaktas innan enändring av den gällande ordningen genomförs.Som justitieministern anför i propositionen harhalvtidsreformen efter sitt genomförande utsatts för enomfattande och berättigad kritik, och det finns nu en bredpolitisk enighet om att systemet i princip bör avskaffas.Kritiken har bl.a. gått ut på att den stora skillnaden mellanutmätt straff och faktisk anstaltstid som gäller vidhalvtidsfrigivning kan framstå som obegriplig för allmänhetenoch därmed rubba förtroendet för rättsväsendet (jfr Lagrådetsyttrande i prop. 1982/83:85 s. 143 f).Mot den här angivna bakgrunden kan det, enligt utskottetsuppfattning, inte anses försvarligt att låta nuvarande systemfortsätta att gälla i avvaktan på förslagoch beredningen av detta, utan det är klart angeläget attsnarast möjligt avskaffa den obligatoriska halvtidsfrigivningen.Med hänsyn till att beredningsunderlag saknas fören mer förutsättningslös prövning av vad som bör gälla på längresikt är den åtgärd som i det korta perspektivet är möjlig enligtutskottets mening en återgång till i huvudsak den ordning somgällde före halvtidsreformen . Utskottet vill särskiltpeka på att den ordningen tillämpades under en relativt långperiod utan att tillnärmelsevis utsättas för den kritik somriktats mot halvtidsfrigivningen. En återgång till den ordningentillgodoser också i betydande utsträckning den strävan efter enstörre enhetlighet inom de nordiska länderna som låg bakomlagstiftningen . Erfarenheterna av det gamlasystemet talar för att det bör finnas goda förutsättningar föratt det nu föreslagna likartade systemet skall fungeratillfredsställande även fram till dess att en heltgenomarbetad lösning av hur den villkorliga frigivningen börvara utformad kan träda i kraft. Utskottet ställer sig således iprincip bakom förslaget i propositionen och avstyrker bifalltill yrkandena i motionerna Ju3, Ju4, Ju5, Ju841 och Ju846 omavslag på densamma.Till enskilda frågor i regeringsförslaget återkommer utskotteti det följande.I motionerna Ju5, Ju833 och Ju846 krävs ett system medobligatorisk villkorlig frigivning, och motionärerna förespråkaren ökad användning dels av andra påföljder än fängelse, t.ex.samhällstjänst och kontraktsvård, dels av frigivningspermission.När det gäller motionsspörsmålen om huruvida den villkorligafrigivningen skall vara obligatorisk eller fakultativanser utskottet, i likhet med justitieministern, att den intebör styras genom helt obligatoriska regler. Det bör finnas enmöjlighet att beakta individuella förutsättningar vid prövningenav om villkorlig frigivning skall beviljas. Även med ett systemmed fakultativa regler finns det emellertid anledning attöverväga om den villkorliga frigivningen bör medges tämligenregelmässigt eller om särskilda skäl skall krävas. Mer påtagligaförändringar av möjliga tidpunkter och villkor för villkorligfrigivning förutsätter i sin tur att en lång rad andra frågortas upp till en mer förutsättningslös prövning. En sådanprövning av institutet villkorlig frigivning skall göras avStraffsystemkommittén, som enligt sina direktiv bl.a. skallpröva om villkorlig frigivning skall ha olika obligatoriskainslag.Såvitt gäller önskemålen om ökad användning av ickefrihetsberövande påföjder m.m. vill utskottet erinra om attStraffsystemkommittén också skall se över frågan om ett framtidasystem med villkorlig frigivning skall kombineras med t.ex.frigivningspermission, och enligt direktiven skall kommitténockså se över hur olika alternativ till fängelse såsomkontraktsvård och samhällstjänst lämpligen kan utformas ochinordnas i påföljdssystemet. Enligt direktiven bör inriktningenhär vara att öka utrymmet för alternativ till fängelse genom attöppna möjligheter till andra icke frihetsberövande påföljder ände som finns och att ytterligare utveckla redan tillgängligapåföljder.Utskottet anser att arbete inte helleri denna del bör föregripas. I sammanhanget vill utskottet erinraom att under förra antog lagförslag om enutvidgning till hela landet av påföljdsformen samhällstjänst(1991/92:JuU24). Utskottet avstyrker bifall till nu aktuelladelar av motionerna Ju5, Ju833 och Ju846.Tidpunkten för villkorlig frigivningEnligt regeringsförslaget skall huvudregeln vara att alla somhar dömts till ett tidsbestämt fängelsestraff i minst en månadskall kunna friges villkorligt tidigast efter två tredjedelar avstrafftiden. Villkorlig frigivning skall dock inte heller ifortsättningen kunna ske från förvandlingsstraff för böter ellerfrån fängelse som ådömts i samband med dom på skyddstillsyn. Föratt eliminera tröskeleffekter föreslås en särskild regel för demsom avtjänar fängelsedomar på mellan ett och strafftid.Dessa skall avtjäna samt en tredjedel av denresterande strafftiden som överstiger ett år.Villkorlig frigivning från fängelsestraff på lägst två årföreslås även i fortsättningen kunna ske efter avtjänandet avhalva strafftiden. Undantag skall dock, liksom ,gälla vid särskilt allvarlig brottslighet i de fall då det finnsen påtaglig risk för återfall. Denna särreglering omfattarenligt gällande rätt endast brottslighet som riktat sig moteller medfört fara för liv eller hälsa. I propositionen föreslåsatt särregleringen utökas med brott som ingått som ett led i enyrkesmässig eller organiserad brottslighet.