bet · GG01UU21 · 1993-03-25 00:00:00 — Där kom man överens om att stärka ESK:sstyrmekanismer, att tillskapa en särskild kommissarie förnationella minoriteter. Man diskuterade olika metoder för attutveckla ett tidigt varningssystem, så att konflikter av den artsom vi nu har kunnat se i förhindrades. Man föreslog factfinding-grupper, rapportörsfunktioner, fredsbevarande insatser.Det var bl.a. mot den bakgrunden som ESK villepröva möjligheten att sända en mission av mera långtidskaraktärtill vissa områden i , där oroligheterna möjligtvisskulle kunna leda till direkt våld. Jag ledde en gruppfrån ESK som hade i uppdrag att utreda förutsättningarna och debakomliggande omständigheterna för att sända missioner tillJugoslavien. Vi besökte Kosovo, Sandjak och Vojvodina.Vår slutsats i kort sammanfattning var att situationen i alladessa områden var mycket allvarlig och i ett par fall direktalarmerande, i första hand i Kosovo. Mot denna bakgrund föreslogvi upprättande av en permanent mission, som skulle stanna underen och som skulle, som ambassadör nämnde, hafyra olika arbetsuppgifter. Man skulle konstatera kränkningar avmänskliga rättigheter i dessa områden. Den skulle hjälpamyndigheterna på det centrala och på det lokala planet med attta fram information om hur man kan bekämpa problem som rörkränkningar av mänskliga rättigheter. Man skulle också främjadialog mellan de olika befolkningsgrupperna, och man skulleupprätta kontaktkanaler på det lokala planet, i första hand föratt undvika våld.Problemet för vår mission var för det första attRestjugoslavien var suspenderat från organisationen, för detandra att det finns en ganska stark opposition i den här delenav landet mot varje form av internationell inblandning iSerbiens interna angelägenheter. ESK beslöt att gå vidare. Vihar nu förhandlat fram ett avtal med den federala regeringen,som innebär att representanter, observatörer -- eller monitorersom vi kallar dem -- finns på plats permanent i iKosovo och i . Monitorer kommer också att placeras iSandjak, en region där det är svårt att veta vad som egentligenpågår. Delvis är det en återspegling av situationen i , men här agerar också paramilitäraserbiska grupper som oroar minoriteten muslimerna.Det är sex ESK-grupper om två personer somarbetar. Vi räknar med att kunna bygga ut det till 20 monitorerunder . Problemet med den här verksamheten ärnaturligtvis att den äger rum med den serbiska regeringens godaminne och att den noggrant kommer att iakttas, så att den delshåller sig till sina arbetsuppgifter, dels åstadkommer resultat.Det är troligt att man på den serbiska sidan har accepteratdenna närvaro eftersom man saknar, -- med undantag av entrevare en normal dialog med denkosovoalbanska minoriteten. Ett skäl till att man gick med pådenna lösning är att man hoppas att genom en sådan ESK-medverkankunna stärka direktkontakterna mellan kosovoalbanerna och denserbiska regeringen.Som lektor nämnde var det i går en incident iPristina som uppmärksammats i medierna. I meddelandet står attESK-representanter begav sig till scenen för händelsen på engång. Det är just den typen av aktiviteter som vi hoppas kunnavara behjälpliga med, helst så att sådana här händelser intealls skall behöva inträffa.Daniel Tarschys: Får jag inleda frågandet med att ta uppsanktionerna. Det sägs ibland att sanktionerna slår snett. Mansäger att serberna har alla de vapen och förnödenheter som debehöver, medan exempelvis Bosnien genom sanktionerna förhindrasatt fylla på sina förråd av olika slag. Skulle någon frånUD-sidan lämpligen kunna kommentera frågan om sanktionerna?Finns det någon typ av uppföljning av hur sanktionerna verkar?Finns det några iakttagelser som kan rapporteras?Anders Bjurner: Herr ordförande! Såvitt jag känner tillfinns det ingen konsekvensanalys av sanktionerna mot det fornaJugoslavien, i alla fall inte inom FN:s ram. En diskussion försinom FN och även inom andra internationella fora. Argumentet motatt så att säga lätta på i förhållande till Bosnien är att manbara skulle bidra till en eskalering av våldet. Det skulle bidratill ökad tillförsel av vapen till den sidan. Det skulle intehjälpa. Annorlunda uttryckt: från FN:s sida måste man trots alltta sin tillflykt till de fredliga medlen och inte tro på ellerfrämja en militär lösning. Det är så diskussionen går inom FN,såvitt jag känner till.Pierre : Det sades att bara 200 miljoner kronorfinns kvar av katastrofbiståndet. Finns det en möjlighet attutnyttja sociala utvecklingsfond, som ju harskapats just för att ta hand om bl.a. flyktingar? Det lär finnasen potential i denna fond på 6 miljarder ecu, bl.a. för attförbereda sig för insatser i . Har manövervägt denna möjlighet med ?Daniel Tarschys: Svaret på frågan är ja. Det pågåröverläggningar inom . Men det kanske finns någon somvill göra svaret tydligare och mera ingående.Pierre : Jag tolkar tystnaden så att man inom UDinte har tänkt på eller inte är medveten om denna möjlighet.Anders Bjurner: Herr ordförande! Man har inlett endiskussion internt på svensk sida om medlen inom ramen för dens.k. sociala fonden och om i vilken mån de kan användas. Man harockså haft kontakter med i i frågan. Jagvet tyvärr inte hur långt dessa diskussioner har gått.Daniel Tarschys: Jag kan tillägga att det inomparlamentarikerförsamlingen i har väckts dennafråga. Så överväganden är på gång i denna riktning.Margareta : Vi har fått en ganska dyster bilduppmålad för oss. Vi har hört talas om bl.a.Jugoslavienkonferensen, och om olikaarbetsgrupper som har fått väl genomtänkta uppdrag. Vi har ocksåhört om FN:s inblandning och om alla möjliga internationellaorganisationers inblandning.Sedan har vi också hört att det finns en ganska litenförståelse för försoning mellan de olika grupperna i det fornaJugoslavien. Finns det egentligen något hopp? Finns det hopp omatt få slut på eländet, eller kommer det att bli en världskamp?Hur tar det i så fall att få det till slut? Hur kan vipå bästa sätt bidra till att det blir slut?Anders Bjurner: Jag vet inte hur jag skall svara påfrågan, för den är minst sagt svår att besvara. Jag tänkte ialla fall åberopa vad de två huvudfigurerna iJugoslavienkonferensen, och , har konstaterat. Desäger att trots att det inte registreras så mycket utåt ochtrots att man givetvis är långt ifrån en lösning, har det gjortsett antal framsteg också i kontakterna mellan de olika stridandeparterna.Jag nämnde i korthet att man har fått lokala militärabefälhavare att sitta tillsammans. Man anser detta vara avprincipiellt politiskt stor betydelse. Det har trots alltåstadkommits ett antal små resultat. Dessa personer och förövrigt andra som är direkt engagerade understryker att det härär en mycket långsiktig process. Men att svara definitivt påfrågan är mycket svårt.Pär : Min fråga anknyter rätt mycket till detMargareta tog upp och är kanske lika svår att besvara.Här har egentligen alla de organ som har skapats förinternationell fredlig konfliktlösning arbetat. FN, ESK och EGhar engagerat sig kraftigt. Resultaten är inte särskiltuppmuntrande. Jag skulle vilja fråga: Kan det här leda till enkris för själva idén om internationell konfliktlösning? Kan mansäga att det här egentligen är ett misslyckande med hänsyn tillden typ av instrument som man har till sitt förfogande? Pågårdet någon diskussion om man helt enkelt måste finna andraarbetssätt? Kan man iaktta någon egentlig nytta av de insatsersom gjorts, bortsett från de rent humanitära som åtminstone harkunnat ge en begränsad nytta? Kan man i övrigt peka på någraegentliga konkreta resultat av de rätt omfattandeinternationella insatser som gjorts?Anders Bjurner: Herr ordförande! Det är inga lätta frågoratt besvara. Jag skulle uttrycka det så här: Jugoslavienkrisenhar inte minst vad gäller ESK, som jag själv närmast haftberöring med, men också FN påverkat dem i riktning mot attytterligare förbättra sina instrument och utveckla sinainstrument.Det här är också en annan typ av konflikt än man ursprungligentänkt sig, en rent klassisk mellanfolklig konflikt. Det är enkonflikt som berör en mängd faktorer och i begynnelseskedet vari hög grad av intern art. På så sätt kan man säga att det ESK:skoncept som utvecklades vid toppmötet i passarmycket väl. ESK har beklagligtvis ännu inte fått alla instrumenttill sitt förfogande. Det pågår en parallell utveckling av ESK:solika instrument för att ta sig an den här typen av konflikteroch generellt utveckla dem, som vi förhoppningsvis kommer att fåhöra vid , som man tar sig an ett antalandra konflikter, inte bara utan även i det fornaSovjetunionen.Jag kan vidare nämna att det förs en diskussion inom FN:ssäkerhetsråd. Jag kan inte säga att den är föranledd direkt avJugoslavienkrisen, men den krisen har givetvis fått berördastater att utveckla sitt tänkande. Så länge man inte har någonlösning på konflikten kommer det inte att vara tillräckligt. Detär ett generellt problem.Jag skulle i och för sig kunna påpeka en mängd små framsteg iolika försök inom ramen för . ESK har precislanserat sina olika åtgärder, så det är kanske för tidigt attbedöma dem. Vid de möten som man har inom ramen förLondonkonferensen ges en redogörelse. Så länge man inte har engenerell lösning på det hela är de små framstegen kanske inte såmycket att påvisa. Att det görs små framsteg tycker jag i allafall mig kunna konstatera av de redogörelser jag har tagit delav.Jan : Jag skulle vilja komplettera AndersBjurners framställning något. Det är en mycket svår fråga. Viskall inte tro att någonting kan lösas snabbt. Det finnsnaturligtvis olika möjligheter att förhindra att sakernaförvärras. Krigströttheten breder ut sig, ochsanktionspolitiken får förr eller senare en viss påverkan. Isista hand är det naturligtvis beroende på vilka politiskaledare som väljs. Det är en fråga för landets befolkning attvälja politiker som står för någonting annat.Så är det någonting som tillkommer efterhand, nämligen våraegna kunskaper om området. Vid utbrottet av Jugoslavienkrisen,då EG försökte medla, var kunskaperna även på hög nivå mycketbegränsade. har en rad internationella organisationer ochmånga politiker grundläggande kännedom om problemen i dettidigare . Därmed ökar engagemanget och förståelsen.Men till syvende och sist måste vi ha klart för oss att även omdet då och då ser ljusare ut kan nya krishärdar utvecklas. Detär just därför som instrument av typ ESK har en uppgift.Anders Bjurner: Jag glömde att säga att en effekt, som mankanske inte så ofta tänker på men som i synnerhet i historisktperspektiv på vad som har hänt i ofta åberopas, är attkonflikten genom att ansträngningarna sammanförs inom ramen förFN, ESK och i alla fall inte spritt sig tillövriga . De olika EG-staterna, som förvisso har olika synoch olika intressen, har inte blivit motsatsparter i dennakonflikt eller dragit sig in direkt. Det finns en gemensamfredsstrategi som håller dessa länder ihop. Även länderna i Öst-och , som har mycket starka intressen i dennakonflikt, håller sig genom FN utanför konflikten.Bertil Måbrink: Herr ordförande! Jag har ett par frågor.Först en enkel fråga som handlar om sanktionerna. Det sägs attju hårdare sanktioner, desto mer stärker sinställning. Skulle man lätta på eller mildra sanktionerna, skulleden andra sidans, den nuvarande premiärministerns, ställningstärkas. Hur mycket ligger i detta?Sedan den andra frågan: De muslimska staterna skall ha ettmöte, om jag inte har fel, . Är det realistisktatt tro att man vid det mötet fattar ett beslut om att stödjamuslimerna i ? Vad skulle det få förkonsekvenser för fredsprocessen och möjligheterna till enfredsuppgörelse?Den tredje frågan handlar om de två axlarna, som Sturesjö togupp. Är det så att man kan förlänga dem till att omfattaytterligare några länder som har intresse? Jag tänker påTyskland och Ryssland.Hans Magnusson: Jag skall beröra alla tre frågorna litetgrand, och sedan kan ju samhällsvetarna komplettera.Det görs naturligtvis överväganden om sanktionernas effekt ochhuruvida det skulle vara ändamålsenligt att något lätta påsanktionerna för att påverka den interna processen iSerbien-Montenegro. Man får nog vara mycket försiktig härvidlag.Det är nämligen svårt att avgöra vilken exakt effekt ettlättande av sanktionerna skulle få. Det är i så fall merakonstruktivt att för den serbiska ledningen ställa i utsikt attom den vidtar vissa åtgärder, kan man tänka sig att lätta påsanktionerna.Fråga två gällde de islamiska staternas stöd för muslimerna.Det utgår ju redan ett visst stöd till de bosniska muslimerna,framför allt humanitärt stöd, även om det sägs att det harförekommit en del vapensändningar. På det hela taget har deislamiska staterna i praktiken ändå varit relativt återhållsammai sitt stöd. Det är möjligt att opinionen tvingar fram merlångtgående åtgärder, men ännu är det för tidigt att uttala sigbestämt om detta.Fråga tre gällde utbyggnad av de axlar som om. Som redan har sagt deltar Tysklandinom ramen för EG i en gemensam strategi. De historiska tyskaintressena har inte kunnat ges fullt utslag i den här krisen.Det är den stora fördelen med att EG verkar gemensamt.Inte heller har det traditionellt goda ryska förhållandet tillserber givit fullt utslag. Med den nuvarande ryska ledningenfinns det nog inte någon större risk. Även har tämligenkonstruktivt medverkat i de internationella ansträngningarna.Sedan finns det naturligtvis andra krafter i som kantänka sig att stödja Serbien.Kjell : Det är helt klart att det är många iSerbien -- även motståndare till regimen -- som menar attsanktionerna är orättvisa, vilket naturligtvis utnyttjas avregimen. En majoritet tror t.ex. att sanktionerna gäller ävensjukvård, men de mycket stora problem som serberna har när detgäller sjukvård är självförvållade.Sanktionerna är kännbara för vanligt folk i . Det finnsingen värme i bostäderna . Det börjar bli brist påvaror. Matförsörjningen kan bli ett stort problem efter nyår.Å andra sidan kan man iaktta en ändring i opinionen. Attitydenmot har stärkts.Örjan Sturesjö: Jag håller fullständigt med Hans Magnussonnär det gäller förlängning av de två axlarna. Visst har Jeltsinoch den ryska politiken utsatts för väldigt hård kritik frånryska nationalister, t.ex. från rörelsen för fosterlandetsräddning, där man anser att nu håller på att sälja utett av sina brödrafolk. Men jag har svårt att tänka mig attRyssland mer aktivt kommer att blanda sig i den här konflikten.Indirekt är till viss del inblandat, eftersomsanktionspolitiken ju inte fungerar så bra i verkligheten. Detförefaller som att den läcker som ett såll, och det är framförallt , och som står bakom den läckan.Anders Bjurner: Jag har två korta kommentarer till denislamiska konferensen. Jag tror att jag i mitt korta anförandenämnde att den deltar inom ramen för dens.k. Därmed har man i stora drag anslutit sigtill den strategi som har utarbetats. Eller annorlunda uttryckt:Om man fattade den typen av beslut som det i antyddes en möjlighet av, skulle man avvika frånprinciperna i denna strategi.Den är alltså representerad istyrgruppen. Därför är det helt klart att man i det stora helafortsätter att stödja strategin, trots att man då och då är enav dem som argumenterar för att häva just det som ordförandenvar inne på, nämligen vapenembargot mot Bosnien. Men hittillshar det endast rört sig om argumentation.Som sade bidrar man i relativt hög grad medhumanitärt bistånd. När det gäller sanktionerna bör man kanskekomma ihåg att handelsförbudet inte täcker livsmedel ochmediciner, vilka inte påverkas av sanktionsbeslutet.Man kan konstatera att inom ESK är något av den uddastaten när det gäller hållningen i Jugoslavienfrågan. Jag skallkanske inte gå in på detta just nu.Alf Wennerfors: I fråga om det eventuellakatastrofbiståndet nämndes siffran . Hur harman kommit fram till den siffran? Hur stort är det totalabehovet? Finns det några bedömningar, beräkningar ellernågonting som över huvud taget kan ge upplysning på den punkten?Carl : Om man skall sätta någon sorts ramför kan 300 miljoner vara rimligt. började har vi bidragit med 140 miljoner.Men med tanke på världens övriga katastrofer skulle vi kunnaklara av ytterligare 150 miljoner.Alf Wennerfors: Kan du säga någonting om det totalabehovet med tanke på hur mycket andra länder bidrar?Carl : I dagens katastrofläge harJugoslavien fått en förhållandevis bra täckning. De länder somhar fått sämre täckning är t.ex. och . I synnerhetnär det gäller finns det nu mycket litet pengar för ettvinterprogram, vilket naturligtvis också kan leda till enfolkvandring. Om människorna där inte får mat kanske de sätter igång att vandra på samma sätt som de gjorde förra vintern.Det är en delikat balansfråga att avgöra vilka världsdelar somskall gynnas. Med de resurser som finns tyckte vi att 150miljoner var lagom.Nils T : Jag vill återkomma till den fråga som PärGranstedt berörde, nämligen frågan om effekterna av de åtgärdersom ESK nu har initierat och satt in. Det har beskrivits väldigttydligt hur man tänker sig det hela och vilka olika åtgärder somhar varit aktuella.Min konkreta fråga anknyter till redovisning avhur man etablerade den permanenta närvaron i Kosovo. Han sadeatt problemet var att man var där med regeringens goda minne.Vilket skulle vara det ideala förhållandet för att denpermanenta missionen fullt ut skulle vara effektiv? Hur bordeden vara etablerad för att den inte skulle störas av någontingannat?Jan : Det är knappast möjligt för internationellaorganisatorer, tjänstemän, observatörer och monitorer att verkai ett annat land utan att ha ett avtal som underlag. Det krävsför deras säkerhet och för deras immunitet. Man måste alltsåalltid ha myndigheternas tillstånd.Därmed behöver man inte acceptera att dessa myndigheter läggersig i hur man rör sig inom området och med vilka man talar. Idet nu utarbetade avtalet finns det också bestämmelser som germöjlighet att agera helt fritt.Om det blir en våldsam urladdning i Kosovo, är det viktigt attha möjlighet att öka observatörsstyrkan. Men som förhållandenaär gäller det i första hand att tala med representanterför de olika etniska grupperna. Då är det tillräckligt med enbegränsad närvaro. Men om det blir fråga om våldsamheter, bordeobservatörernas antal kunna öka högst betydligt.Viola Furubjelke: I en bakgrundspromemoria beträffandekonflikten som man har upprättat på UD står det:Bosnien-Hercegovina valdes in i FN med bl.a. svenskt stöd.Sverige anses därmed ha erkänt landet.Anser regeringen att har erkänt ?Om det nu är så, på vilka kriterier har vi gjort det? I så fallhar vi frångått de kriterier som brukar gälla för erkännande.Det skulle alltså röra sig om ett slags de facto-erkännande somvi har ställts inför, eftersom vi var med och röstade inBosnien-Hercegovina i FN.Hur länge kan man leva med en sådan situation, innan manformellt gör ett erkännande? Vad kan det få för konsekvenserframöver? Jag lägger inga aspekter på vem som är fiende ellervän, men jag inser att detta kan användas emot oss och att vikan komma att bli utsatta för påtryckningar, om erkännandefråganutnyttjas politiskt.Ove : Det är riktigt att har erkänt Bosniengenom invalet av Bosnien i FN. Alla stater som ställer sig bakomett inval av en ny medlemsstat i medgerdärmed att det är fråga om en stat som uppfyller defolkrättsliga kriterier som krävs, nämligen förekomsten av ettfolk, ett territorium samt en effektiv regering på dettaterritorium.På senare tid har man kunnat se en "mix" av folkrättsligakriterier och politiska kriterier vid hanteringen averkännandefrågorna. Jag måste medge att erkännandet och detsenare invalet av i FN är ett sådant fall,där behovet av att ge politiskt stöd åt den vacklandestatsbildningen med som huvudstad säkert var avgörandeför beslutet. avvaktade dock med sitt erkännande avBosnien just därför att vi ansåg att de tre folkrättsligakriterierna måhända inte förelåg. Det här var ett fall där vi,till skillnad från EG-kretsen, inte gjorde något erkännande iett tidigt skede utan avvaktade tills hela statssamfundet i FNställde sig bakom ett erkännande genom inval.Göran Lennmarker: Jag vill ta upp en sak som berördestidigare, nämligen frågan om vad FN-trupperna kan göra för attskydda redan befästa erövringar. Den frågan berördes underKroatienredovisningen. Det framförs en kritik i debatten inomdet att serberna kommer att bli mycketintresserade av FN-insatser när erövringarna väl är gjorda,eftersom de vill behålla erövringarna. Detsamma kan sägas omKroatiens erövringar i Bosnien. Detta är ett dilemma som kanuppstå vid internationella insatser av det här slaget. Det kundevara intressant att höra om det vid t.ex. Londonkonferensenbelystes att en insats kan komma att befästa en erövring, om mankommer in i ett sent skede. Därmed blir resultatet av en insatsfelaktigt.Min andra fråga gäller de tunga vapnen. Det råder inget tvivelom att dessa har spelat en stor roll för den högaskadefrekvensen och dödsfallsfrekvensen. Det är framför alltartilleriet som erfarenhetsmässigt skördar många döda ochskadade. Såvitt jag har förstått har man inte lyckats att hittamekanismer för att förhindra användning av tunga vapen.Sedan skulle jag vilja ha en kommentar om det här medmekanismerna för ingripanden. har ju betydandelångtgående mekanismer för att kunna ingripa -- det såg vi inteminst i . Bekymret har väl inte varit mekanismer, utan dethar varit att det är få eller inga medlemstater som i grundenhar velat göra de insatser som har krävts för att stävjaaggression. Det skulle krävas mycket stora insatser, och såvittjag har förstått är det inget land som har varit villigt attställa upp med så stora insatser.Jörn Beckmann: Jag börjar med den sista frågan. Det är nogriktigt att konstatera att det skulle krävas mycket storainsatser för att stävja det pågående kriget. Jag kan barahänvisa till de uttalanden och artiklar som General i USAnyligen har publicerat. Han talar om i storleksordningen200--300000 man som ett minimum för att klara det politiskamålet att stävja pågående krig. Insatser i den storleksordningentror jag inte att någon har övervägt.Anders Bjurner: Den första frågan som är förvisso en ständigt diskuterad fråga. Som GöranLennmarker antydde är avvägningen mellan å ena sidan etablerandeav en närvaro genom en sorts faktum -- man brukar åberopa dens.k. Cyperneffekten -- och å andra sidan stävjandet avytterligare våldsamheter besvärlig. Den avvägningen görs. Manhar konstaterat att det trots allt är viktigare med närvaron,men man är medveten om denna risk.I vad gäller och FN-styrkorna i de serbisktdominerade delarna av går man mycket hårt fram när detgäller att genom politiska medel försöka motverka att deserbiska ledarna bryter sig ut och därmed bildar en separatstat. Det skall givetvis framhållas att detta är en besvärligavvägning som kontinuerligt får göras.Vad beträffar den sista frågan finns i och för sig dessamekanismer i FN, men de användes aldrig i Kuwaitkrisen. Utan attgå in på den diskussionen var det ju inte fullt ut en FN-styrkasom användes där. Det nya här är trots allt den resolution somantogs, där man uppmanar i princip hela världssamfundet att omdet misslyckas att få till stånd de humanitära korridorernaetc., skall alla bidra till användandet av -- som det heter --alla nödvändiga medel. Det är inte så, att man barautkontrakterar det hela. Men vi har ju inte sett slutet. Ettskäl är självfallet det som Beckmann var inne på, att detminst sagt är en utomordentligt komplicerad operation, inte barai vad gäller storleken utan -- om jag har förstått diskussionenrätt -- också hur man skall ta sig in i denna sammansattakonflikt.Jörn Beckmann: Jag skall svara på artillerifrågan. Man hargjort försök för att förmå parterna att acceptera ett avtal somgår ut på att samla ihop artillerivapen för att kunnakontrollera dem. Felet var att parterna inte höll sig till dettaavtal. Man förlängde tidsfristen efter hand, men avtalet kundeändå inte upprätthållas. Enligt uppgift har man också försöktatt kontrollera det antal skott som resp. sida avlossar med sinaartilleripjäser, men det torde inte vara någon särskilt effektivmodell för att stävja den sortens krigföring.