bet · GH01SoU7 · 1993-10-12 00:00:00 — Det finns också riskatt det samlade avgiftsuttaget i samhället leder till attmänniskor avstår från att vända sig till sjukvården, trots attbehovet finns.I motion 1992/93:So443 av och (nyd) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad imotionen anförts om att frågan om prestationsersättning inomsjukvården utreds. arbetadelandets provinsialläkare och sjukhusläkare medprestationsersättning. Detta system innebar att läkarens lön,förutom en relativt låg fast grundlön, var avhängig av vad dennepresterade på sin mottagning. Man fick betalt för sina insatserdels beroende på antalet behandlade patienter, dels beroende påsvårighetsgraden för utförda åtgärder. Den s.k.sjukronorsreformen innebar att prestationsersättningenavskaffades inom den offentliga sjukvården. Detta var enligtmotionärerna en katastrof för sjukvården, produktionenhalverades.I motion 1992/93:So460 av och (nyd) om ett effektivare utnyttjande av sjukhusens resurserföreslås att sjukhusens resurser vad gäller mottagningslokalerför patientbesök, behandlingslokaler och stängda vårdavdelningarutnyttjas mycket mer än vad som är fallet. Dettaförutsätter, enligt motionärerna, att Dagmarreformen avskaffasoch att landstingens monopol avskaffas (yrkande härom harhänvisats till socialförsäkringsutskottet). Andraförutsättningar är att det blir tillåtet för privata företag attmot betalning till sjukhusen få använda sjukhusens resurser(yrkande 4). De stängda och ur sjukvårdssynpunkt settnerlagda vårdavdelningarna skall kunna få användas för andraändamål, t.ex. som flyktingförläggningar (yrkande 6). Enutredning bör undersöka hur många outnyttjade lokaler det finnsinom sjukvårdens organisation (yrkande 5). Motionärernapåpekar att på de flesta sjukhus i utnyttjasoperationssalar, läkarmottagningslokaler och behandlingslokalermindre än hälften av den tid som skulle vara möjlig.I motion 1992/93:So513 av (-) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omatt olika besparingsprogram och ekonomiska sjukvårdsmodellerinte bör resultera i att säkerheten då det gäller blod och andrablodprodukter äventyras (yrkande 5). Motionen berör i sinhelhet olika åtgärder mot spridning av hiv/aids. Motionärenanför att har en del tragiska fall av hivoch aids uppstått efter medicinsk behandling som kan tyckas vararesultatet av felaktig behandling. Ekonomiska modeller inomsjukvården får dock inte förhindra en säker kontroll av blod ochblodprodukter, heter det i motionen.I motion 1992/93:So473 av och () hemställs om ett tillkännagivande till regeringen om vad imotionen anförts om avskaffande av sjukvårdsregionerna.Motionärerna anser att regionindelning innebär ett monopol somvarken gagnar vårdkvaliteten eller bidrar till att begränsakostnaderna. Motionärerna anför att samverkansformerna förregionsjukvården regleras genom riksavtal och regionala avtal.Avtalen innehåller bl.a. regler om planering och samordning avregionvården samt bestämmelser om samarbetsorgan. Systemet ärtänkt och uppbyggt efter en planstyrningsmodell som utesluterkonkurrens och som kan möta de behov som sjukvårdenoch patienterna har. I stället bidrar indelningen till att enstel, centraliserad organisation konserveras vilket leder tillrisk för att sjukvården inte utvecklas på ett sätt som ärmedicinskt motiverat som en effektiv kostnadspressförhindras. Detta går ytterst ut över patienterna, enligtmotionärerna.Bakgrund m.m.Två parlamentariska utredningar har uppdrag på hälso- ochsjukvårdens område, dels Kommittén (S 1992:04) om hälso- ochsjukvårdens finansiering och organisation, HSU 2000, delsUtredningen (S 1992:02) om prioriteringar inom hälso- ochsjukvården.Enligt direktiven (dir. 1992:30) bör HSU 2000 taställning till vem som skall finansiera vården, vem som skallansvara för att vården finns tillgänglig, i vilka formerproduktionen bör ske samt hur samhällets kontrollsystem börvara uppbyggt. Kommitténs ställningstaganden bör utgå från enanalys och värdering av i första hand tre finansierings- ochorganisationsmodeller. Dessa tre modeller kan sammanfattningsvisbeskrivas enligt följande:Reformerad landstingsmodell, som bygger på dagens system,där landstingen och kommunerna ansvarar för finansiering ochtillhandahållande av hälso- och sjukvård.Primärvårdsstyrd vård, som bygger på att en husläkare, somden enskilde själv valt, vid behov köper specialist- ochslutenvård från en tänkt vårdgivare.Obligatorisk sjukvårdsförsäkring, där resurserna förhälso- och sjukvård samlas hos en eller flera offentligaförsäkringsgivare. Landstingens rätt att ta ut skatt för hälso-och sjukvård upphör därmed.Förslagen bör utgå från att konkurrens mellan olika typer avvårdproducenter, offentliga såväl som privata, i allmänhetfrämjar produktiviteten. Mot den bakgrunden bör kommitténundersöka förutsättningarna för att bl.a. överföra vissaoffentliga vårdinrättningar till stiftelser, offentliga ellerprivata bolag m.m.Kommittén bör ta del av förhållandena i andra länder ochförutsättningslöst studera för- och nackdelar med olikafinansieringssystem. I direktiven sägs vidare att avgörande fören god hälso- och sjukvård är att kvaliteten i vården kansäkerställas. Kommittén bör således särskilt behandla hurkvalitetssäkringen skall ske. Kommittén bör även behandlatillsynens, uppföljningens och utvärderingens roll för att helabefolkningen skall kunna erbjudas en god hälso- och sjukvård pålika villkor. Vidare sägs i direktiven att redan i dagförekommer omfattande förnyelseverksamhet inom olika landsting.Kommittén bör noga studera erfarenheterna från denförsöksverksamhet som pågår och även, i görligaste mån, studerade nya verksamhetsformerna som startar . När detgäller patientavgifterna bör kommittén analyserapatientavgifternas roll inom hälso- och sjukvården. Detta börgöras utifrån tre olika perspektiv; avgifternas roll somfinansieringskälla, avgifternas roll som styrinstrument ochavgifternas fördelningspolitiska betydelse. Kommittén börstudera avgifternas betydelse som styrinstrument. Mot högreavgifter talar, enligt direktiven, att det är de som har störstbehov av vård som drabbas mest. Högre avgifter måste därförkombineras med ett effektivt högkostnadsskydd. Kommittén böröverväga möjligheterna att modifiera nuvarande högkostnadsskyddutan att avgifternas funktion som styrinstrument i vårdenförsämras. Kommittén bör vidare pröva om det är möjligt attinföra olika nivåer på högkostnadsskyddet beroende på vilkenbehandling som avses. Utredningens arbete bör bedrivas så attdet är slutfört senast den 1 mars 1994.Prioriteringsutredningen skall enligt direktiven (dir.1992:8) överväga hälso- och sjukvårdens roll i välfärdsstatenoch lyfta fram grundläggande etiska principer om prioriteringarinom hälso- och sjukvården. Vidare sägs i direktiven att fråganom prioriteringar inom vården kommer att bli änmer central i debatten om sjukvården eftersom det handlar omfördelningen av resurser, om val och om värderingar. En avförklaringarna till de ökade kraven på sjukvården är denbiomedicinska utvecklingen som har gjort det möjligt att botaallt fler sjukdomar eller att lindra sjukdomsförlopp. En annanär att andelen mycket gamla människor i samhället ökar. Det ären grupp som kräver en stor del av sjukvårdens resurser.Ytterligare en faktor är människors ökade förväntningar påvården, heter det i direktiven. En angelägen uppgift förutredningen blir också enligt direktiven att analysera hur olikaformer av systemförändringar kan påverka prioriteringar inomvården.I betänkandet 1992/93:SoU15 Socialpolitik -- inriktning ochanslag behandlade utskottet senast motioner om inriktningen avsocialpolitiken och då bl.a. hälso- och sjukvården. Utskottetuttalade bl.a. (s. 34--35) att regeringens kommande förslag motbakgrund av arbetet inom HSU 2000 och Prioriteringsutredningenbör avvaktas innan tar något initiativ. Utskottetkonstaterade att det pågår en omfattande förnyelse av hälso- ochsjukvården i . Inslag i denna förnyelse är bl.a. en ökadkontinuitet mellan patienter och personal främst inom den öppnavården, ökad valfrihet för den enskilde i hans vårdsökande menockså för personalen vad gäller drift- och arbetsformer.Förändringsarbetet bedrivs med ambitionen att dra nytta av depositiva elementen i marknadens sätt att fungera utan att göraavkall på det övergripande målet för hälso- och sjukvården.Utskottet såg positivt på det pågående förnyelsearbetet.I sitt av godkända betänkande om Forskning inomSocialdepartementets verksamhetsområde (1992/93:SoU25)uttalade utskottet bl.a. följande (s. 12). (Den proposition somavses är 1992/93:170 Forskning för kunskap och framsteg. )Som tidigare nämnts har stora förändringar gjorts i hälso- ochsjukvårdens styrsystem inom flera landstingsområden under desenaste åren. Förändringarna har ibland setts som ett hot motforskning och utveckling. Här behövs en kritisk granskning avbeställare-utföraremodellens inverkan på den kliniskaforskningen. Utskottet delar den uppfattning som kommer tilluttryck i propositionen om att en vidareutveckling av formernaför att organisera och bedriva hälso- och sjukvård kräver storaforsknings- och utvecklingsinsatser. Utskottet anser därför attdet är angeläget att olika lösningar prövas för att garanteraatt tillräckliga medel avsätts för forsknings- ochutvecklingsarbete inom ramen för de förändrade styrsystemen.För att sjukvården skall kunna bedrivas rationellt krävs attde metoder som används har genomgått vetenskaplig utvärdering ifråga om effektivitet och kostnadsbild. Utskottet anser att denkritiska granskning av olika modeller för diagnostik ochbehandling i sjukvården som avmedicinsk metodik (SBU) utfört varit av stort värde. SBU har vidsin uppvaktning av utskottet framfört att det råder stor bristpå klinisk medicinsk forskning vilket -- om någon förändringinte kommer till stånd -- i vissa fall kommer att omöjliggöraangelägen granskning av olika metoder, som används i vården.Utskottet konstaterar att den tillämpade kliniska medicinskaforskningen är ett gemensamt ansvar för staten och sjukvårdenshuvudmän. Utskottet anser att denna forskning måste öka och gesökat stöd. Regeringen understryker i propositionen det angelägnai att effekterna av den pågående omstruktureringen av hälso- ochsjukvården även på den kliniska forskningen följs upp (s. 245).Utskottet delar denna uppfattning och anser det angeläget attregeringen därvid beaktar denna forsknings behov av resurser.Regeringen bör överväga och eventuellt utreda lämpliga formerför förstärkning och säkring av resurserna för detta angelägnaforskningsområde. Därvid bör även olika finansieringsalternativbelysas.I proposition 1992/93:150 med förslag till slutligreglering av statsbudgeten för /94 m.m.(Kompletteringspropositionen) förutskickade statsrådet finansieringsansvaret och därmed administrationen för de nuförsäkringsanslutna läkarna och sjukgymnasterna bör föras övertill sjukvårdshuvudmännen vid ingången av år 1994.I bilaga 4 s. 3 och 4 anförs följande.En sådan förändring ligger i linje inte bara med hälso- ochsjukvårdslagens intentioner utan även med regeringensambitioner att tydliggöra kostnadsansvar, att renodlabetalningsströmmar inom offentligt finansierad verksamhet ochatt genom stärkt konkurrens skapa ökad valfrihet förmedborgarna. Genom en sådan förändring skapas förutsättningarför en enhetlig och effektiv uppföljning av hela den öppnavården ifråga om kvalitet, effektivitet och produktivitet samtresursutnyttjande i stort.Jag gör också den bedömningen att införandet av en ändradersättningsmodell -- i huvudsak enligt vad som föreslagits --skapar goda förutsättningar för en avveckling av nuvarandeetableringsbegränsningar för specialistläkare den 1 januari1994. En avreglering av vad gäller privatpraktiserande läkaresanslutning till det offentliga ersättningssystemet innebär-- tillsammans med ett genomförande av förslaget till ettnationellt husläkarsystem -- att betydelsefulla steg tas mot attbl.a. åstadkomma ett breddat vårdutbud och en ökad valfrihet förpatienten. Detta är viktiga mål i regeringens hälso- ochsjukvårdspolitik. En motsvarande avreglering bör även övervägasför de privatpraktiserande sjukgymnasterna.Regeringen bör kunna återkomma till riksdagenmed ett mer detaljerat förslag om hur dessa förändringar skallgenomföras och vilken reglering som krävs för detta samt hur eneffektiv kostnadskontroll skall kunna åstadkommas. Deförändringar som jag syftar på skall kunna utformas på ettsådant sätt att de dels ger den enskilde patienten valfrihet isitt vårdsökande, dels inom vissa givna ramar medger en frietablering av privatpraktiserande specialistläkare. Jag vill ianslutning härtill understryka vikten av att systemförändringensker med beaktande av vad som anges i hälso- och sjukvårdslagen,bl.a. att vården skall ges på lika villkor för helabefolkningen.De ändrade systemet måste dessutom ge finansiären, dvs.sjukvårdshuvudmännen, möjligheter att förutse och kontrollerakostnaderna för den specialiserade läkarvården och deprivatpraktiserande sjukgymnasterna.Enligt uppgift från pågår arbete meden lagrådsremiss på grundval dels av beställning vadgäller kompletteringar i husläkarsystemet dels vad somförutskickades i kompletteringspropositionen.Socialstyrelsen, beredskapsenheten har tillregeringen redovisat ett uppdrag att belysa konsekvenserna förhälso- och sjukvården i krig av den pågående förnyelsen avhälso- och sjukvården med nya producenter och verksamhetsformer.Under rubrikerna Ädelreformen, , Köpa-sälj,Privatisering, Övriga förändringar (behandlingsmetoder,akutsjukvård bl.a.) och HSU 2000 redovisar styrelsen sinaöverväganden.Socialstyrelsen har beslutat föreskrifter omkvalitetssäkring i hälso- och sjukvård inklusive tandvård (SOSFS1993:9). Inledningsvis anges bl.a. att de i lag fastlagda kravenpå en god vård förutsätter en hög och jämn kvalitet iverksamheten. För att säkerställa målinriktningen och kraven påpatientsäkerhet är ett systematiskt kvalitetssäkringsarbetenödvändigt, heter det i föreskrifterna.Riksrevisionsverket har gjort en genomgång inomhälso- och sjukvårdsområdet för att bygga upp kunskap,identifiera centrala problem och få underlag för att bestämmahur förvaltningsrevisionens åtgärder skall inriktas. Arbetetpresenteras i Hälso- och sjukvård -- en strategistudie (F1993:14).Spri har i ett flertal rapporter berörtfrågor om såväl sjukvårdsmodeller som kvalitetssäkring (se t.ex.rapporterna 344 och 350--354).I betänkandet 1990/91:SoU4 behandlade utskottet motionerom gränsdragningen mellan rikssjukvård, regionvård och annanvård (s. 20 f.). Utskottet redovisade bestämmelserna omregionindelning m.m. i 9 § hälso- och sjukvårdslagen samt enöversikt av riksavtalet för hälso- och sjukvård med till avtaletvissa tillhörande förteckningar med närmare bestämmelser.Utskottet redovisade vidare det då pågående projektet ,ett samarbete mellan , Socialdepartementetoch om en översyn av frågor kring vårdensstruktur, organisation och styrning m.m. Utskottet gjordedärefter följande bedömning.Målet för hälso- och sjukvården -- en god hälsa och en vård pålika villkor för hela befolkningen -- förutsätter bl.a. en godsamverkan mellan sjukvårdshuvudmännen. Det är inte rationelltatt varje enskilt landsting bygger upp kompetens och avsätterresurser för alla nödvändiga vårdinsatser. Bestämmelserna omregional samverkan och om regionindelning har tillkommit för attunderlätta och förbättra det nödvändiga samarbetet och samverkanmellan sjukvårdshuvudmännen. Ett medel för den nödvändigasamverkan har varit det riksavtal för hälso- och sjukvård somträffats av landstingen och de rekommendationer i form avförteckningarna E och R till detta avtal som fastställsav . När det gäller områden somgråstarr-, höftleds- och kranskärlsoperationer har staten gjortsärskilda satsningar, inte minst ekonomiska, för att underlättasamarbetet mellan sjukvårdshuvudmännen.Ett omfattande utredningsarbete har initierats inom ramen fördet s.k. . Inom ramen för detta skall såvälprimärvård som länssjukvård och regionsjukvård analyseras. pågår vidare en utvärdering av förteckningR. Vilka effekter detta arbete kan få för det regionalasamarbetet inom hälso- och sjukvården är dock fortfarandeoklart.Med hänsyn till det anförda avstyrktes då aktuella motioner.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att flertalet av de frågeställningar somaktualiseras i motionsyrkandena faller inom ramen för direktiventill Kommittén om hälso- och sjukvårdens finansiering ochorganisation, HSU 2000, eller Utredningen om prioriteringar inomhälso- och sjukvården.Utskottet vidhåller sin tidigare uttalade allmänt positivainställning till det pågående förnyelsearbetet inom hälso- ochsjukvården. vill utskottet erinra om sitt uttalande isamband med behandlingen av forskningspropositionen att det ärangeläget att effekterna av omstruktureringen av den kliniskaforskningen följs upp. Med hänsyn till den betydelse somvetenskaplig utvärdering av använda metoder har för attsjukvården skall kunna bedrivas rationellt, vidhåller utskottetsin uppfattning att denna forskning måste öka och ges ökat stöd.Utskottet har inhämtat att dessa frågor behandlas av en särskildexpert och till honom knuten referensgrupp, samt att en centralgrupp för behandling av dessa frågor har tillsatts inomUtbildningsdepartementet. Därvid tas behövliga kontakter medolika expertorgan, däribland medicinsk metodik (SBU). Arbete pågår också inom olikamyndigheter m.m. för att följa utvecklingen och belysakonsekvenserna i olika avseenden av pågående förändringar inomhälso- och sjukvårdens område. Även kvalitetssäkring tas upp iutredningsarbetet och behandlas i meddeladeföreskrifter.Utskottet anser att regeringens kommande förslag med anledningav det pågående utredningarbetet bör avvaktas innan riksdagentar något initiativ i dessa frågor. Utskottet avstyrker därförmotionerna So439 (s) yrkande 7, So449 (s) yrkande 4, So460 (nyd)yrkandena 4--6, So462 (fp), So473 (m), So480 (kds), So492 (kds),So500 (-), So513 (-) yrkande 5 och Sf234 (nyd) yrkande 9.När det gäller effekterna av patientavgifterna har HSU 2000 iuppdrag att analysera patientavgifternas roll inom hälso- ochsjukvården: som finansieringskälla, som styrinstrument ochavgifternas fördelningspolitiska betydelse. Förhöjda avgiftermåste enligt direktiven kombineras med ett effektivthögkostnadsskydd. Även har att beaktaavgifternas effekter som prioriteringsinstrument. I samband meduppföljningen av Ädelreformen har uppmärksammatskillnader i uttag av avgifter mellan olika kommuner. Fråganföljs upp inom och en rapport kommer attpresenteras . Regeringen kommer atttillsätta en särskild utredning beträffande effekterna avavgifterna inom handikappomsorgen. Utskottet anser attresultatet av dessa utredningar och av den pågående översynenbör avvaktas innan överväger att ta något initiativ idessa frågor. Utskottet avstyrker därför motion So439 (s)yrkande 4. Utskottet avstyrker också motion So443 (nyd).Primärvårdsfrågor m.m.MotionerI motion 1992/93:So464 av och () hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om egenvård.Motionärerna anser att det är viktigt med en fortsatt satsningpå egenvården. De anknyter till det pågående systemskiftet inomhälso- och sjukvården och anför att valfriheten för människornaökar som pressen på kostnadseffektivitet är hård.Satsningarna på ökade kunskaper om egenvård är på väg att kommai skymundan. Motionärerna anser att ett husläkarsystem gerstörre möjligheter till effektivare satsningar på egenvård.I motion 1992/93:So452 av () hemställsatt ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom behovet av en helhetssyn på individen och utformandet av enfriskvårdsstrategi, som tar hänsyn till sambandet mellan hälsa,gemenskap och miljö.I motion 1992/93:So471 av m.fl. (m, s, fp,c, kds) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad imotionen anförts om att sjuksköterskans och barnmorskansprofessionella kompetens bör tillvaratas i folkhälsoarbetet(yrkande 1). Motionärerna anför att det folkhälsoarbete somdistriktssköterskan och barnmorskan utfört i denöppna vården i nära kontakt med och i samarbete med befolkningenmåste beaktas väl i den kommande omstruktureringen av vården.Även skolsköterskor och bvc-sköterskor bör omnämnas i dettasammanhang. Genom sin uppsökande verksamhet, sin närhet tillbefolkningen och sitt samarbete med ochbarnomsorgen har dessa yrkesgrupper en områdesbaserad kunskapsom inga andra inom primärvården besitter och som det är viktigtatt slå vakt om även , anser motionärerna. Vidarebegärs ett tillkännagivande till regeringen om att barnmorskornabör ges ett utvidgat yrkesansvar (yrkande 3). Motionärernaanser att barnmorskorna bör få receptförskrivningsrätt inompreventivmedelsområdet men också vad avser en del andraläkemedel. Deras arbete skulle därigenom effektiviseras.I motion 1992/93:So510 av m.fl. (s)begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad i motionenanförts om barnmorskors rätt att förskriva preparat förantikonception i efterhand (yrkande 4). Motionärerna anseratt de barnmorskor som redan har rätt att förskriva p-pillerockså bör få rätt att förskriva preparat för antikonception iefterhand.Bakgrund m.m.I betänkandet 1991/92:SoU15 behandlade utskottet fleramotioner under rubriken m.m. (s. 82 f.),däribland en motion om behovet av en helhetssyn på individen ochutformandet av en friskvårdsstrategi som tar hänsyn tillsambandet mellan hälsa och miljö. Vidare behandlades motioner ommödra- och barnhälsovårdens verksamhet och organisation i ettsystem med husläkare, distriktssköterskornas roll i framtidenoch barnmorskors rätt att förskriva preventivmedel. Utskottetutgick ifrån (s. 86) att även de roller som andra yrkesgrupperän läkare bör ha , t.ex. sjuksköterskor,distriktssköterskor och barnmorskor, skulle komma att övervägasnär ett system med husläkare utformades. Även frågor om behovetav omarbetning av reglementen för dessa grupper samt frågor omförskrivningsrätt m.m. torde då övervägas, skrev utskottet somansåg att inte borde föregripa regeringensställningstaganden i dessa frågor.Frågan om privatanställda barnmorskors förskrivningsrättbehandlades i betänkandet SoU 1987/88:16vartill hänvisas (s. 18 f.).Det beslutade husläkarsystemet (prop. 1992/93:160,SoU22 rskr. 355) vilket skall vara fullt genomfört vidutgången av innebär att alla invånare i skallfå möjlighet att själva välja en husläkare. I huvudsak ställdesig utskottet bakom regeringens förslag i propositionen.Förslaget innebär att husläkaren får ett tydligt och preciseratansvar för de personer som valt honom till sin husläkare. Vissagrundkrav måste vara uppfyllda för att en verksamhet skall kunnabetraktas som husläkarverksamhet. Dessa skall vara lika överhela landet. För att verksamheten skall kunna anpassas efterlokala behov och förutsättningar och för attsjukvårdshuvudmännen skall kunna fullgöra det ansvar som åläggsdem enligt HSL skall sjukvårdshuvudmannen kunna fastställa etthusläkaråtagande inom sitt sjukvårdsområde som utövergrundkraven även kan innefatta läkarinsatser inom övrigprimärvård samt skyldighet att tillhandahålla insatser avdistriktssköterska. Bärande motiv för husläkarsystemet ärtillgänglighet och kontinuitet. Det är husläkarens uppgift attse till att man som patient får den vård man behöver på rättvårdnivå. Kontinuitet i vården står i detta sammanhang för eneffektiv samverkan mellan olika personalkategorier och mellanolika vårdnivåer för att på bästa sätt tillgodose en patientsvårdbehov. När det gäller husläkaren och omvärlden poängteradeutskottet (s. 37) att avgörande för en fortsatt positivutveckling av den öppna vården på primärvårdsnivå är attsamspelet mellan husläkaren och andra yrkesgrupper fungerar väl.Detta gäller, enligt utskottet, i särskilt hög grad vid vårdenoch omhändertagandet av utsatta grupper. Husläkarverksamhetenkräver samverkan med bl.a. distriktssköterskor och personal inombarn- och mödrahälsovården.