bet · GH01KU10 · 1993-11-16 00:00:00 — Kommission om utredningen av mordet på I betänkandet behandlas två motioner från den allmännamotionstiden med yrkanden om att en ny kommission skalltillsättas för granskning av utredningen av mordet påstatsminister . Yrkande framställs även beträffandedenna kommissions sammansättning. Med anledning av motionernaföreslår utskottet att en genomgång av brottsutredningen och enpå denna genomgång grundad redovisning bör göras av enkommission. Regeringen bör tillsätta en sådan kommission. 1992/93:K508 av m.fl. (s) vari yrkas1. att begär att regeringen tillsätter en nykommission som granskar utredningen av mordet på statsministerOlof ,. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om sammansättningen av kommissionensledamöter.1992/93:K809 av (-) vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom att en medborgarkommission angående utredningar om mordet påOlof bör tillsättas. MotionernaI motion 1992/93:K508 av m.fl. (s) framhållermotionärerna att det av flera skäl är viktigt att arbetet medatt få tag i den eller dem som mördade fortsätter.För att upprätthålla rättsmoralen och tilltron till vårträttssystem är det dessutom enligt motionen viktigt attmedborgarna har förtroende för den spaningsutredning som görs.Motionärerna anser att när så pass graverande uppgifterframkommer om brister i utredningsarbetet som det har gjortunder 1992 minskar tilltron till polis och åklagares arbete ochindirekt tilltron till vårt rättssamhälle. För att undanröja detvivel som enligt motionärerna nu finns om att utredningen inteskulle ha utrett vissa händelser ordentligt och att vissaväsentliga uppgifter om attentat/kupp inte har nått utredningen,föreslås i motionen att en ny kommission tillsätts för att göraen granskning av utredningsarbetet.I kommissionen bör enligt motionärerna ingå, förutompolitiker, poliser och åklagare, personer som står utanför dettraditionella rättsväsendet. Erfarna poliser ochbrottsundersökare från de nordiska länderna bör enligt motionenfinnas med i kommissionen för att undanröja alla eventuellamisstankar om att den svenska utredningspersonalen varit mindrevillig att utreda det s.k. polisspåret. Motionärerna kan äventänka sig att ha med samhällsforskare, författare, journalisteroch andra som kan bidra med annorlunda infallsvinklar igranskningen.I motion 1992/93:K809 av (-) anses att deprivatspaningar som görs avseende mordet på är ettutslag av allmänhetens misstro mot de myndigheter som har atthandha utredningen. Motionären anser att tiden är mogen förtillsättande av en medborgarkommission med uppgift att göra enallsidig granskning av mordutredningen. Syftet är enligtmotionären inte att störa polisutredningen, men enmedborgarkommission kan medverka till att öka den medborgerligainsynen samt räta ut en hel del frågetecken.YttrandeUtskottet har från Riksåklagaren inhämtat yttrande över de tvåmotionerna. Detta fogas som bilaga till betänkandet.Utskottet återkommer till yttrandet nedan.BakgrundRegeringen beslöt att tillkalla enjuristkommission med anledning av mordet på statsminister . Kommissionen bestod avjustitieombudsmannen , hovrättspresidentenCarl-Ivar Skarstedt och ordföranden i . I regeringens beslut anfördes att mordet aktualiseratfrågor om hur våldsdåd av detta slag skall förebygggas i ettsamhälle av vår typ och om hur samhällets beredskap för atthantera sådana händelser bör vara utformad, om de ändåinträffar. Till underlag för statsmakternas bedömning av dessafrågor borde en granskning ske av hur berörda myndigheter ochandra samhällsorgan utfört sina uppgifter. Kommissionens uppgiftvar att genomföra den nämnda granskningen.Till en början borde kommissionen studera hur säkerhetsskyddetför statsråd och andra offentliga personer fungerat i praktikenoch vidare hur den dåvarande organisationen för att förebyggaterrorism och liknande angrepp fungerat. En väsentlig del avuppdraget bestod vidare i att undersöka de frågor som berört decentrala samhällsfunktionerna efter mordetoch att därvid uppmärksamma bl.a. rutinerna för beredskap ochsäkerhetsskydd. Sambands- och informationsfrågorna i detsammanhanget borde även studeras. En annan viktig del avuppdraget angavs vara att granska brottsutredningen. I övrigtborde enligt regeringens beslut kommissionen ha stor frihet närdet gällde granskningsarbetets närmare inriktning ochuppläggning. Resultatet av kommissionens arbete borde så långtsom möjligt redovisas öppet.I april år 1987 överlämnade den förstadelen av sin rapport om händelserna efter mordet påstatsminister (SOU 1987:14). I den delen behandladespolisarbetet , de centralasamhällsfunktionerna samt skyddet av offentliga personer ochbekämpningen av terrorism. I rapportens andra del (SOU 1987:72),som överlämnades , togs till granskning uppbrottsutredningen fr.o.m. fram till den tidpunktdå den nya ledningsorganisationen tillskapades, dvs. t.o.m. den4 februari 1987.Vid tillsättandet av aviserade regeringenatt en kommission med företrädare för de politiska partiernasenare skulle överta ansvaret för utredningsarbetet. För dettaändamål tillkallades en kommission bestående avf.d. riksdagsledamoten och f.d. landshövdingen ,ordförande, f.d. riksdagsledamöterna , riksdagsledamoten , kommunalrådet , riksdagsledamöterna f.d. riksdagsledamoten hovrättspresidenten hade ställning av kommitté enligtkommittéförordningen.Kommissionen skulle enligt sina direktiv (dir. 1987:15)genomföra den fortsatta granskning som borde ske med anledningav mordet på statsminister . Huvuduppgiften förkommissionen skulle vara att dra slutsatser av det material somden då arbetande skulle komma attpresentera samt att lägga fram de förslag som kunde föranledasdärav.De överväganden som borde ankomma på den nya kommissionentorde enligt direktiven få följa två huvudlinjer. Den ena avsågde frågor om säkerhetsskydd och andra förebyggande åtgärder samtberedskap som mordet och händelserna kring detta hadeaktualiserat. Den andra gällde de olika principiella frågorrörande bl.a. ansvarsförhållandena mellan berörda myndighetersom mordet och brottsutredningen hade gett upphov till. Detborde enligt direktiven ankomma på kommissionen att självbestämma om en samlad redovisning av uppdraget borde ske ellerom detta borde redovisas i etapper. Kommissionen borde ocksåsjälv avgöra i vad mån de ställningstaganden för framtiden somden kom fram till borde ta sig uttryck i utarbetade förslagangående t.ex. organisation och lagstiftning eller stanna vidförslag till fortsatta mera specialinriktade undersökningarenligt riktlinjer som kommissionen i så fall borde föreslå. Idirektiven förutskickades att vissa av de frågor somJuristkommissionen tog upp kunde vara av den arten att deantingen redan var åtgärdade eller också borde åtgärdasomedelbart. Det var justitieministerns avsikt att hålla denparlamentariska kommissionen underrättad om de bedömningar somkom att göras i detta hänseende.Enligt direktiven låg i det anförda att det material somJuristkommissionen kom att presentera bildade en naturligutgångspunkt för arbetet. borde även sedandess arbete hade avslutats stå till den parlamentariskakommissionens förfogande för det fall den skulle finna detändamålsenligt att uppdra eventuella kompletterandeundersökningar åt Juristkommissionen.Den parlamentariska kommissionens uppdrag borde enligtdirektiven inte begränsas till de frågor som hade berörts, utanden borde ha frihet att behandla ämnet även från andrainfallsvinklar. Enligt direktiven saknade mordet på i vår moderna historia och det hade inneburitpåfrestningar för vårt samhälle. Det hade berört medborgarna,myndigheterna, rättsapparaten, massmedierna och åtskilliga andragrupper och organ. Man behövde få perspektiv på det inträffade.Det var enligt direktiven en fördel om kommissionen sökte belysade långsiktiga återverkningarna för ett öppet och demokratisktsamhälle som vårt av ett händelseförlopp av det slag som vi hadeupplevt.I kommissionens direktiv anmärktes att en granskning av vissafrågor med anknytning till brottsutredningen hade inletts ävenav konstitutionsutskott.Den parlamentariska kommissionen avlämnade sin rapport (SOU1988:18) . Rapporten underskrevs inte av ledamotenJörn . I rapporten övervägdes frågor om säkerhetsskyddetoch andra förebyggande åtgärder mot terrorism och liknandeangrepp samt frågor om de centrala samhällsfunktionernasberedskap och säkerhetsskydd. I samband härmed togs upp frågorom information och samband. Slutligen togs upp frågor ompolisens insatser efter mordet och frågorrörande brottsutredningen. Arbetet innefattade dels engranskning av hur berörda myndigheter och samhällsorgan hadeutfört sina arbetsuppgifter, dels övervägande om kommissionensiakttagelser borde föranleda förändringar i regler ellerorganisation.I rapporten finns i inledningen en närmare beskrivning avkommissionens uppdrag och uppläggningen av dess arbete (s. 29).Här redogörs först för vad i sin förstarapport uttalade om sitt uppdrag. Följande uttalande återges.Vi har inte ålagts någon kontroll- eller tillsynsfunktion. Attvi inte heller skall ägna oss åt någon operativ verksamhet somatt söka finna mördaren eller mördarna är så självklart att detknappast behöver sägas. Vi skall i stället iaktta ochsammanfatta skeenden. Enskilda händelser eller enskildapersoners handlande intresserar i det perspektivet i första handsom illustrationer till eller faser i ett förlopp. Hur enhändelse eller ett handlande i sig värderas blir i sammanhangetav underordnad betydelse. För att anknyta till redan existerandegranskningsfunktioner; om någon granskning av det slag som JOoch JK gör är det här inte fråga. Vi ger vår granskning enmer principiell och systemrelaterad inriktning för att det skallbli möjligt för samhället att dra lärdom av det skedda och ståbättre rustat att möta plötsliga och oförutsedda händelser avdet extraordinära slag som det här rörde sig om. Att deninriktningen av arbetet inte utesluter och ibland tvingar framvärderingar av individuella insatser eller omdömen om detaljerär uppenbart.Juristkommissionen hade också erinrat om att det inte ingick idess uppdrag att lägga fram några utarbetade förslag tilländringar i lagstiftningen eller förändringar i andrahänseenden.När det gällde arbete hade denparlamentariska kommissionens uppgift, enligt deras rapport,främst varit att utvärdera och dra slutsatser av det materialJuristkommissionen hade tagit fram. Man hade inte ansett det somsin uppgift att i varje detalj granska om de uppgifterJuristkommissionen redovisade var riktiga eller inte.Den parlamentariska kommissionen anförde vidare (s. 30 f.).Vad beträffar granskningen av hur myndigheterna skött sinaåligganden har vi främst studerat om myndigheterna och derasbefattningshavare handlat och uppträtt på ett sätt som svaratmot samhällets berättigade krav på dem. Vårt arbete harbedrivits med sikte och det är därför frågorna omorganisation, arbetssätt och reglering som varit av särskiltintresse. Vår uppgift har inte varit att öva tillsyn övermyndigheterna eller söka utröna om olika befattningshavare viddessa bör ställas till ansvar. Vi har därför inte heller prövatom de många olika beslut som domstol, åklagare och polis harfattat har stått i överensstämmelse med gällande lagar ochförordningar. Dessa tillsynsuppgifter ankommer på bl.a.riksdagens ombudsmän och justitiekanslern. Trots det sagda harvi vid vår genomgång i några fall kommit att beröra sådanabeslut.När det gäller brottsutredningen har vi därför inte prövat deolika spår och uppslag som utretts av polisen. Denna inställningberor till stor del på att förundersökningen inte är avslutad.När det gällde det s.k. polisspåret gjorde vi dock en särskildgranskning som vi redovisade genom en skrivelse den 21 december1987 till justitieministern.Som ovan framgått hade fört sin granskningav brottsutredningen fram till omorganisationen den 5 februari1987. Denna tidsmässiga avgränsning hade till viss del skett föratt anpassa arbete till den parlamentariskakommissionens arbete. I den parlamentariska kommissionensrapport anges i inledningen (s. 31) att man bl.a. genom samtalmed bitr. riksåklagaren och byråcheferna hosriksåklagaren och samtavdelningschefen och byråchefen vidRikspolisstyrelsen blivit informerade om utredningsarbetet efteromorganisationen. De upplysningar man därvid inhämtat hade, motbakgrund av den inriktning på kommissionens arbete som tidigareredovisats, inte gett kommissionen anledning att själv företaeller låta för deras räkning företa engranskning av brottsutredningen under senare tid.Den skrivelse till chefen för i december1987 i vilken den parlamentariska kommissionen redogjort för singranskning av det s.k. polisspåret fogades som bilaga tillkommissionens rapport. hade det i press, radiooch TV pågått en debatt om något som kallades för polisspåret iutredningen om mordet på statsminister . I debattenhade det från flera håll föreslagits att åklagarnas och polisenshandläggning av detta spår skulle granskas särskilt. Denintensiva debatt som polisspåret gav upphov till och de ryktensom blev en följd bl.a. av att polisens utredning i denna delinte kunde göras offentlig -- i varje fall inte då -- gjorde attkommissionen ansåg det påkallat att företa en granskning avbrottsutredningen i de delar den gällde misstankar om polismänseventuella medverkan till mordet. Detta gjordes utan att avvaktaJuristkommissionens rapport.Det betonades i skrivelsen att ledningen och utförandet avbrottsutredningen ankommer på åklagarna och polisen.Kommissionen hade begränsat sin uppgift till att granska omåklagarna och polisen i tillräcklig omfattning utredde depåståenden i brottsutredningen som gällde polismäns eventuellamedverkan till mordet. Vidare framhölls att granskningensjälvfallet bara kunde avse brottsutredningen i dess dåvarandeskick.Granskningen avsåg brottsutredningen i vissa delar vilkaangavs i skrivelsen. Enligt kommissionen hade merparten av deangivna spaningsuppslagen utretts. I några fall -- främst sådanadär anmälan eller tipset kommit in -- pågick ellerplanerades utredning.Kommissionen fann att åklagarna och polisen i allt väsentligtvidtagit eller avsåg att vidta de åtgärder som spaningsuppslagenrimligen borde föranleda. Enligt kommissionens mening gavutredningsmaterialet ingen anledning till erinran mot åklagarnasbedömning att det saknades grund för misstankemot någon polisman. Spaningsuppslagen fanns kvar iutredningsmaterialet och något eller några av dem kunde därförkomma att få betydelse om nya uppgifter gav anledning till det.Vidare var det enligt kommissionen självklart att det -- innandet blivit utrett vem eller vilka som begått mordet -- inte gickatt utesluta att mördaren eller någon medverkande till mordetfanns inom poliskåren eller inom någon annan yrkesgrupp.Beträffande frågan om den tid det tog för polisen att kommafram till mordplatsen hade kommissionen vid sin granskning intefunnit något som tydde på annat än att de första polismännen komtill platsen inom efter mordet. Detpåpekades att hade kommit fram till sammaslutsats.Det underströks avslutningsvis än en gång att kommissionensgranskning och de slutsatser man redovisat endast avsettbrottsutredningen i de delar den gällde misstankar mot polismänoch inte mordutredningen i sin helhet.De rapporter som och den parlamentariskakommissionen lämnade, behandlades i vissa delar vidkonstitutionsutskottets granskning under /88, förvilken redogörs nedan.Konstitutionsutskottets granskningI granskningsbetänkande vid riksmötet1985/86 lämnade utskottet (1985/86:KU25) en kort redovisning förregeringsskiftesproceduren efter statsminister död.Utskottet uttalade som sin avsikt att återkomma till olikaspörsmål som aktualiserats med anledning av den extraordinärasituation som mordet på landets statsminister givit upphov till.Utskottet granskade året därpå (1986/87:KU33 s. 14)regeringens åtgärder med anledning av mordet på statsministerOlof . Granskningen inriktades dels på regeringenshandlande på mordnatten och därefter, dels påregeringens kontakter med polis och åklagare och på besluten omomorganisation av utredningen.Inför utskottet företrädde flera personer och lämnadeupplysningar i saken. Utskottet tog även del avjustitiekanslerns beslut och den 19 februari1987 med anledning av klagomål mot utredningen rörande enmisstänkts delaktighet i mordet. I JK:s beslut behandlades bl.a.fråga om ansvaret för förundersökningens bedrivande samtförhållandet mellan polis och åklagare.Utskottet ansåg att regeringens åtgärder med anledning avmordet på statsminister måste ses mot bakgrund avhändelsens exceptionella karaktär, men att det var angeläget attregeringens handlande även i sådana situationer granskas frånkonstitutionella utgångspunkter. Innan utskottet gick in på enbedömning av sakfrågorna framhölls att såväl Juristkommissionensom den parlamentariska kommissionen skulle komma att beröra defrågeställningar som utskottet tog upp. Det kunde således enligtutskottet finnas anledning för utskottet att återkomma i dessaoch även i andra frågor sedan de båda kommissionerna slutförtsitt arbete.Mot bakgrund av det ansvar som regeringen har för riketssäkerhet fann utskottet det riktigt att regeringen viajustitieministern höll sig informerad om spaningsarbetet.Eftersom behovet av information främst gällde säkerhetsfrågorvar det i första hand polisens bedömningar i just detta avseendesom var av intresse för regeringen. När det gällde formerna förinformationsöverföringen mellan spaningsledningen och regeringenfick dessa enligt utskottet i detta unika fall främst bedömasfrån praktiska utgångspunkter. Här förelåg ett behov av mereller mindre daglig informationsförmedling. Från denna synpunktfanns enligt utskottet inget att invända mot ordningen med entjänsteman som var närvarande vid spaningsledningens möten.Beträffande meningsmotsättningarna mellan polis- ochåklagarmyndigheterna gjorde regeringen enligt utskottet storaansträngningar för att förmå de ansvariga tjänstemännen attbilägga dessa. Då detta inte visade sig möjligt blev regeringennödsakad att ingripa. Detta skedde i nära samråd med de berördamyndigheterna och med oppositionsledarna. Den lämpligastetidpunkten för omorganisationen kunde enligt utskottetnaturligtvis diskuteras. Det handlade emellertid om en svårbedömningsfråga där utskottet på grundval av föreliggandematerial inte fann anledning att rikta kritik mot regeringen.Utskottets granskning av regeringens beslut om omorganisationav utredningen avsåg två beslut . I det enabeslutet uppdrog regeringen åt att ledapolisverksamheten i samband med mordet på . Dettaskedde med stöd av 7 § polislagen (1984:387). Genom det andrabeslutet fick riksåklagaren i uppdrag att leda förundersökningenrörande mordet. För detta beslut åberopades inget lagrum somstöd. Enligt utskottet hade regeringen genom det sistnämndabeslutet inte bestämt hur riksåklagaren skulle besluta iett ärende av det slag som anges i 11 kap. 7 § regeringsformen,och regeringsbeslutet träffades därför inte av förbudet i dennagrundlagsbestämmelse. Enligt utskottet borde dock iorganisationsfrågor med rättssäkerhetsaspekter beslut av dettaeller liknande slag endast göras i yttersta undantagsfall.Situationen i utredningen av mordet på var enligtutskottet emellertid så allvarlig att ett regeringsbeslut ifrågan blev nödvändigt.I en reservation (m, fp, c) riktades kritik motjustitieministern och regeringen i sin helhet. följdeutskottsmajoritetens uttalanden.Efter det att och den parlamentariskakommissionen slutfört sitt arbete, återkomkonstitutionsutskottet vid /88 (1987/88:KU40 s.10 f.) till frågan om regeringens åtgärder med anledning avmordet på statsminister . En redovisning gavs igranskningsbetänkandet av innehållet i de två kommissionernasrapporter. Utskottet ansåg det värdefullt att utredningen avmordet hade fått en så ingående belysning som skett genom debåda kommissionernas arbete.Ingen av kommissionerna hade funnit att arrangemanget med ensärskild observatör från i polisensledningsgrupp innefattade någon otillbörlig påverkan avpolismyndighetens arbete. Utskottet delade denna uppfattning.Den parlamentariska kommissionen hade dock framhållit att detvar den exceptionella situationen som åtminstone under denförsta tiden efter mordet motiverade att regeringen följdearbetet med utredningen genom en observatör. Metoden bordeenligt kommissionen endast användas för mycket speciellasituationer. Utskottet ansåg att de preciseringar som gjortsgenom kommissionens påpekanden var värdefulla.Ingen av de båda kommissionerna hade ansett attjustitieministern handlade partiskt då han till övervägandedelen hämtade sin information om brottsutredningen från polisen.För detta fanns goda skäl eftersom behovet av information främstgällde säkerhetsfrågor. Enligt utskottet hade det dock, somJuristkommissionen framhållit, varit av värde om regeringen söktförekomma missförstånd om anledningen till att kontakternaskedde med polisen i stället för med förundersökningsledaren.När det gällde samarbetssvårigheterna mellan polis ochåklagare ansåg den parlamentariska kommissionen attjustitieministern redan tidigt borde ha erinrat polisledningenom reglerna i om ledning av förundersökning.Under de diskussioner som föregick omorganisationsbeslutet dåpolisledningen enligt kommissionen visade bristande respekt fördessa regler, borde man från sida haförklarat för länspolismästaren att han var skyldig att följaförundersökningsledarens beslut och anvisningar. Utskottetdelade denna uppfattning.I fråga om beredskaps- och säkerhetsfrågor fanns enligtutskottet anledning för regeringen att noga pröva de förslag somde båda kommissionerna hade lagt fram på detta område. Utskottetansåg liksom de båda kommissionerna att det var viktigt attrutinerna för beredskap och samband fortlöpande sågs över ochatt utbildning, kontroll och övningar anordnades så attberedskapen inte försämrades under lugnare perioder. Utskottetavsåg att följa dessa frågors vidare behandling i regeringen.I en reservation (m) framhölls att mot bakgrund av deuppgifter som kommissionerna tagit fram förelåg behov av attytterligare belysa regeringens befattning med utredningen, bl.a.genom utfrågningar av statsminister , förrejustitieministern och förre överåklagaren . Enligt reservanterna stod det emellertid redan klart attden kritik som i reservationen till föregående årsgranskningsbetänkande riktats mot regeringens handläggning avmordutredningen i stor utsträckning fått stöd genom de företagnautredningarna.Enligt ett särskilt yttrande (vpk) var många frågor om dets.k. huvudspårets ursprung och bakgrund obesvarade trots deutredningar som gjorts. Ledamoten ansåg att det kunde blianledning att återkomma till dessa frågor.Granskningsbetänkandet debatterades i den 2 juni1988. ställde sig även bakomutskottsmajoritetens uttalanden. Under debatten berördes den dåi medierna aktualiserade frågan om medverkan imordutredningen (se protokoll 1987/88:132). Uppgifterhade i massmedia framkommit om att en privatperson,bokförläggaren , bedrev spaningar efterstatsminister mördare i samverkan med polismän, somvar knutna till säkerhetspolisen och att en av dessa polismänertappats av den svenska tullen då han försökte föra inutrustning för olaglig elektronisk avlyssning i landet.Efter entledigandet av dåvarande justitieministern , diskuterade vidett sammanträde frågan om den fortsattagranskningen mot bakgrund av det inträffade. Utskottet avslog dåett yrkande om att det skulle sammanträda för attbehandla granskningsfrågan.Granskningarbetet återupptogs dock . Enutförlig beskrivning av det händelseförlopp som ledde härtillges i inledningen till utskottets utkast till betänkande1988-09-01 (1988/89:KU30 bilagedel C).Justitiekanslern avgav tillregeringen sitt yttrande om handlande isamband med verksamhet. Detta yttrande liksomregeringens s.k. vitbok av utgjorde underlag förutskottets granskning.