bet · GG01KU30 · 1993-05-13 00:00:00 — Jag har träffat personer iansvarig ställning inom industrin som har följt vad som harsagts.Bertil Fiskesjö: I handlingarna finns uttalanden frånpolacker som varit verksamma inom administrationen ochsom säger att de ansåg att de var bundna av förordet förWahlström. Är det detta du åsyftar när du talar om reaktionen ipolska media och industrikretsar?Magnus : Det är mera uppståndelsen i Sverige.Man tror att det är någonting som har varit oegentligt ellerinte gått till på ett korrekt sätt -- det är det intryck man harfått i . Jag kan inte specificera det bättre än så. Jag vetbara att man har reagerat.Thage G : Framkom det vid något av era samtal medframlidne ambassadör att han ansåg att någontingoegentligt hade ägt rum i handläggningen av detta ärende?Magnus : Inte i mina samtal, annat än att hansade mer eller mindre i klartext att vår offert hade överlämnatstill vår konkurrent. Han var mycket upprörd över att det hadeskett. Något annat samtal har vi inte haft.Thage G : Han antydde inte någonting omoegentligheter i handläggningen?Magnus : Inte alls.Thage G : Anser ni själv att någonting oegentligthar ägt rum i handläggningen av det här ärendet?Magnus : Det förutsätter jag att det inte hargjort.Thage G : Är ni beredd att namnge någon person iPolen som tycker att handläggningen av detta ärende var enskandal, såsom ni uttryckte det?Magnus : Jag kommer inte på något namn nu.Thage G : Är det bara rykten som ni har hört?Magnus : Nej, det är det inte. Jag skulle kunnanämna en person som jag litar på mer än på andra, men jag kommerinte på namnet just nu.Thage G : Ni har själv talat med personer i Polensom anser att det har varit fel i handläggningen av ärendet påsvensk botten?Magnus : Så upplever man det i , men manhar nog inte kunnat följa den svenska debatten.Thage G : Så man har inte haft någon erinran isakfrågan, utan man har bara uppgivit det i debatten?Magnus : Det är mitt intryck, ja.Thage G : Ni sade att representanter förJernkontoret var närvarande vid lunchen där era företagsammanfördes. Varför var med när ni skullediskutera skogsindustrin?Magnus : Det gällde så att säga hela projektetPolen. De var närmast underkonsulter till , somskulle göra den tekniska insatsen på stålsidan.Thage G : Det var alltså inte uttryckligen sagtatt ni skulle diskutera skogsindustriprojekt i , utan detgällde stålindustrin?Magnus : Både--och.Thage G : Ni deltog också i ståldiskussionen?Magnus : Det var ingen speciell ståldiskussioneller skogsdiskussion. Vi diskuterade möjligheterna tillsamarbete med Spin-off. Varför representanter för Jernkontoretvar närvarande vet jag inte.Thage G : Så det var mera en vänskapslunch ellerarbetslunch?Magnus : Man kan säga att det var enarbetslunch.Ingvar : och Spin-off informeradeoch diskuterade med BITS, ni diskuterade med polackerna, niarbetade med att ta fram ettinformationsmaterial, ni avgav ett anbud. Sedan dröjde det , så visade det sig att regeringen återkalladeuppdraget till BITS genom att lägga sig i ett enskilt ärende.Reagerade ni inte inför sådant? Funderade man inte på om dethar gått rätt till?Magnus : Jag är inte säker på att jag följdemed i ditt resonemang. Menar du det faktum att våra konkurrenterhade kommit in i bilden och att man hade gjort upp med dem?Ingvar : Det var alltså ingen anbudsupphandling.Er konkurrent dök upp --. Själva hade ni dåarbetat i ett eller med att ta framunderlaget, ni hade diskuterat fortlöpande med BITS och medpolackerna, och ni avgav ert anbud. Sedan gick det ,och så visade det sig att regeringen återkallat uppdraget förBITS, dvs. lagt sig i ett enskilt ärende och återkallat ettärende från ramen på 270 miljoner. Reagerar man inte inför ensådan hantering av ett ärende?Magnus : Är det så, finns det naturligtvisanledning att reagera. Jag vet inte bakgrunden. Det ingår väl iBITS ämbete att den här typen av projekt skall bli föremål förallmän upphandling, om det finns skäl att tro att någon villutnyttja situationen till sin fördel ekonomiskt eller på annatsätt. Jag har i varje fall förstått att det är så BITS skallfungera. Men det var också andra konkurrenter eller kollegor ibranschen som reagerade. De ringde mig och undrade hur det hadegått till.Ingvar : Men du har inte reagerat mot attregeringen återkallade den delen från BITS?Magnus : Jag hade ingen aning om det, ochdärför kunde jag inte reagera. Hur det har gått till har jagingen aning om.Hans Nyhage: stod följande rubrik attläsa i : "Ministrarna vittnar mot ochWahlström. Vi hade inget val. Den beslutadeatt skulle göra jobbet. "De två ministrarna det gäller är vice industriministern och förre samordningsministern . Vardet någon av dem du hade i tankarna?Magnus : Det var till Trzeciakowski vi lämnadevår offert och som vi hade slutdiskussion med innan vi lämnadeofferten.Hans Nyhage: Du menar att han uttalade att de var tvingadeatt ta detta anbud?Magnus : Jag kan inte kontrollera att han harsagt det.Thage G : Men han gjorde inte det uttalandet tiller?Magnus : Nej. Jag träffade honom endast engång, och det var i december 1989.Kurt : Jag har framför mig en PM skriven avambassadör hustru . Hon beskriver hur illahon upplevde den svenska debatten i den här frågan. Jag skallinte gå in på den , men det blir kanske tillfälle attåterkomma i annat sammanhang.Men en sak som är intressant när vi nu frågar dig är att hon isin PM påtalar att det inte blev någonting av projektet . Det hände ingenting. Polackerna var otåligaoch ville att någonting skulle hända. Ert projekt kom alltså ini bakvatten. Hon skriver så här:"kom projektet i bakvatten" -- det är alltsåert projekt. "Polackerna var otåliga. Stämningen bland folk ilandet var irriterad: varför gjorde regeringen ingenting, varförblev ingenting bättre? Regeringen behövde ett lyckat projekt attvisa upp. Flera av ministrarna framförde till ambassadören attde ville se det polsk-svenska skogsprojektet som ettflaggskepp. "Hon berättar vidare att i det här sammanhanget träffade AllanLarsson vice utrikesministern i . Sedan kom han hem, talademed , och sedan fick polackerna en möjlighetatt få ett projekt som de gärna ville ha.Har du haft möjlighet att ta del av denna promemoria, ellerkänner du till innehållet?Magnus : Nej.Kurt : Bestrider du uppgiften i brevet, attert projekt kom i bakvatten?Magnus : Vi hade ingen finansminister bakomoss.Kurt : Erkänner du att ditt projekt kom ibakvatten?Magnus : Man bytte regeringsmedlemmar stup iett -- det var väl en av orsakerna. Vi hade en kontinuerligkontakt, så ur den synpunkten tyckte jag att det var bra att vikom fram till den här uppläggningen gemensamt. Alla i Polenmåste ju vara involverade enligt vårt sätt att se.Kurt : försökte ju få er att samarbetamed . Varför vägrade ni det?Magnus : Det fanns ingen anledning för mig ochSpin-off, för i NLK-Celpap fanns väl all kapacitet som hanbehövde.Kurt : Men om ert anbud hade så storafördelar som du har beskrivit, hade det väl varit bra om hanvarit intresserad av att polackerna kunde få någonting för attförbättra sin skogsindustri? Det hade väl tett sig naturligt attsamarbeta?Henrik S Järrel: Du sade att ni inte hade någonfinansminister bakom er. Skall man tolka det så att du menar attden svenske finansministern har spelat en stor roll för valet avslutlig uppdragstagare?Magnus : Din kollega påpekade attfinansministern hade träffat den polske finansministern ellerden vice finansministern, och detta hade satt fart påverksamheten. Jag gjorde bara en kommentar till det.Henrik S Järrel: Hade du själv under den här processennågot som helst samröre med ?Magnus : Nej.Henrik S Järrel: Anser du själv, med den erfarenhet du harav anbudsgivning och som åskådare av upphandling avbiståndsprojekt, att det här var ett i stort sett ganska normalthandlagt ärende?Magnus : Nej, inte som jag har erfarenhet av.Man får väl i allmänhet i konkurrens med andra ganska välförsvara sitt anbud. Jag har förstått i varje fall av deyttranden som BITS avger att det är deras uppgift att se tillatt det finns konkurrens om både kvalitet och kostnad.Henrik S Järrel: Så man skall dra slutsatsen att du, somföreträdde en anbudsgivare, uppfattar att ni var på normalaaffärsmässiga villkor utkonkurrerade?Magnus : Jag förutsätter att så var fallet, menjag kontrollerade det inte. Det är heller ingenting som BITSavslöjar.Thage G : Är det ytterligare någonting somdirektör vill tillägga som vi inte har frågat om mensom det vore av värde för KU att känna till?Magnus : Nej, jag kommer inte på någontingsådant.Thage G : Vill ni i övrigt göra någon avslutning?Magnus : Jag vet att ambassadör har bedömts på olika sätt i pressen och även här vidbordet. Jag kan bara understryka att jag känner honom från mångaår. Vi har haft att göra med varandra i arbetet och någon gångäven privat. Han var ovanlig, men alltid ytterst korrekt. Därförmenar jag att alla spekulationer om att han inte skulle hauppträtt korrekt är felaktiga.Thage G : Jag tackar er för att ni har kommit tillKU. Vi har värdesatt att ni velat vara med.Jag förklarar utfrågningen avslutad.Konstitutionsutskottet1993-03-30Kl. 14.18--15.38Bilaga B 11Offentlig utfrågning av ingenjören ,, angående regeringens handläggning av svenskhjälp till skogsindustrin m.m. i PolenThage G : Jag hälsar direktör till . Vi behandlarkonstitutionsutskottets granskningsärende nr 6 om regeringenshandläggning av svensk hjälp till skogsindustrin i Polen.Per vill utnyttja möjligheten att göra enkort inledning.Per : Först vill jag korrigera: jag ärinte direktör. Inom är jag den som koordinerarkoncernens utlandsverksamhet.Jag vill börja med att försöka förklara bakgrunden tillScandiaconsults involvering i . Jag går då tillbaka tillmitten av 80-talet och , där har verkat imånga år. Vi har arbetat med stålindustri sedan slutetav 70-talet. var i och hjälpte oss mycket aktivt med att fåett uppdrag, som rörde en genomgång av störstastålverk. lärde känna oss, och vi lärde kännahonom, . Vi tyckte mycket om honom, och viupplevde att han tyckte om vårt sätt att arbeta.När han blev ambassadör i kontaktade han oss hösten 1987och tyckte att vi skulle försöka göra någonting i rörandePolens stålindustri. Vi diskuterade detta ganska intensivt underhösten 1987. Vi kom fram till att vi skulle göra ett besök därnere. Vi gjorde ett besök . Jag måste reserveramig för tidsuppgifterna. Jag har försökt gå tillbaka i minaarkiv, men det kan hända att jag missar på någon månad frameller tillbaka -- jag ber om överseende med det.Vi gjorde alltså det första besöket . Detbesöket var helt och hållet arrangerat av . Vibesökte ett antal stålverk. Besöket slutade med attJean-Christophe arrangerade ett besök på industriministeriet,som resulterade i att industriministeriet bad oss utarbeta endel förslag. Vi redovisade våra tankar, och ministeriet tyckteatt vi skulle utveckla dem i ett antal färdiga förslag.Det var alltså . Vi utvecklade förslagen, ochnågon gång skickade vi ner dem till för där skulle gå igenom dem.I mitten av 1988 fick i internationellkonkurrens ett mycket prestigefyllt uppdrag i . Vilyckades knipa åt oss ett Världsbanksuppdrag att se över denungerska stålindustrin. Det uppdraget fick naturligtvis storbetydelse i . Man kände inte till så mycket,men det här gav oss prestige och visade att vi kunde slå ut allainternationella konkurrenter. Det hade alltså stor betydelse förpolackernas uppfattning om oss.I slutet av 1988 kom det ett polskt besök till oss. Det var endel av de människor vi hade träffat tidigare. De visade stoltupp ett brev från industriministern, där han skrev att man hadefattat beslut om att samarbeta med och att de varhär för att komma överens om vad detta samarbete skulleinnefatta. Detta var alltså i slutet av 1988.Under 1989 gjorde vi flera besök i , men 1989 började denstora oredan i . Man bytte regering. Vi utarbetadealternativa förslag, och vi upptäckte att det var en väldigturbulens. Våra kontaktmän var bekymrade över att de intehittade några beslutsfattare.Någon gång eller möjligen i början av 1990besökte statsminister . berättade föross att man i samband med det besöket även hade besökt ettstålverk -- jag kan inte erinra mig vilket, men det var något avverken i . hade då enligt Öbergklart markerat för de polska värdarna att man på svensk sida varberedd att hjälpa den polska stålindustrin i dess svårigheter.Någon gång blev det någon typ av demokratiskregering i . Inom den regeringen skapade man en enhet somhette . Denna enhet skapades för att bringaordning i det bistånd som omvärlden ville ställa till Polensförfogande. Det kom pengar från i stort sett hela världen, somville hjälpa . Man skapade då ett samordningsministerium,som skulle se till att det inte blev dubbleringar och attprioriteringarna gjordes på rätt sätt.Council of Ministers kallade oss till formellaförhandlingar i rörande stålindustrin. Jag och en av vårastålexperter åkte ner, jag tror , ochträffade en polsk delegation på i storleksordningen 20 personer.Där fanns bokstavligen alla kategorier -- folk frånindustridepartementet, från stålindustrin, från ingenjörsfirmor,politiker, fackföreningsfolk och miljöfolk, alltså enutomordentligt kvalificerad församling.Vi diskuterade under mötet hur skulle kunnahjälpa polackerna på stålsidan och utarbetade en del preliminäratankar och idéer. Vi blev glatt överraskade. Vi fick enfantastisk respons -- utom från industridepartementetsrepresentanter, som var utomordentligt negativa och tyckte attnågonting sådant inte behövdes och var ointressant.Efter mötet kom mötesledaren, som var en av cheferna påCouncil of Ministers, och bad om ursäkt. Han sade att han varledsen för hur de här personerna på industridepartementet hadeuppträtt. "Dess värre har vi en del gamla uvar kvar i vårorganisation, men bry er inte om dem; vi har förankrat detta hosviceminister på industridepartementet, och han är heltenig med oss. Vi ber er bortse från de här gamla personerna påindustridepartementet. De representerar den gamla regimen. Bryer inte om dem! "De ville att vi skulle formalisera våra tankar i ett förslag.Vi sade att det skulle vi gärna göra, men vi tänkte inte göradet förrän polackerna visat två saker: "För det första vill viatt ni skall visa att ni är eniga med industridepartementet, ochför det andra vill vi att ni skapar en beslutsmässigorganisation." Det här med beslutsmässig organisation, hade viupptäckt i , var helt avgörande för om en sådaninsats skulle lyckas. Vi var inte intresserade av att frambringapapper som blev ställda i en hylla, utan vi ville ha någon formav commitment från polackerna, att även de var beredda att göraen insats och hade en organisation som kunde implementera våraförslag.Det här var i början av 1990.Under hela 1989 och fick vi ett alldelesutomordentligt stöd från svenska ambassaden, frånJean-Christophe och Bo Emthén. De ställde upp på ett heltfantastiskt sätt, gav råd och hjälpte till. Jag brukar säga attom alla ambassadörer hade samma energi som Jean-ChristopheÖberg, skulle vår handelsbalans inte se ut som den gör i dag.Parallellt med våra diskussioner på stålsidan förde MagnusSpangenberg -- VD för företaget off -- diskussioner påskogssidan. Ni har fått detaljerna från honom, antar jag. Någongång fick han i uppgift att skissa på enutvecklingsplan för den polska stålindustrin. Han ombads dåformalisera detta i en offert.Någon gång , förmodligen ,sammanförde och MagnusSpangenberg. Han tyckte att det skulle finnas en hel delfördelar med att vi samordnade våra projekt. Detta tyckteSpangenberg var bra. Han ville egentligen inte hålla på med attleda projekt och syssla med administration, utan han villesyssla med det tekniska. Vi kom överens om att Scandiaconsultskulle gå in som kontraktsansvarig på skogssidan och anlita Spinoff som underkonsult, som skulle ha det övergripande tekniskaansvaret. Rent tekniskt skulle också hjälpa tillpå reningssidan, där vi har speciell kompetens.Ytterligare något senare arrangerade vi påJean-Christophe Öbergs initiativ en gemensam lunch mellanScandiaconsult, off, och på BITS. Detvar Öbergs avsikt att informera BITS om exakt var vi stod. Viinformerade detaljerat om våra förhandlingar på stålsidanoch på skogssidan, att vi höll på att utarbeta en offert påskogssidan, att vi hade fått erbjudande om att utarbeta enoffert på stålsidan men inte ansåg oss kunna göra det förrän vifått tydliga signaler från polackerna rörande derasorganisation.Lunchen slutade med att frågade BITS omallt var OK och om man hade några frågor. Nej, allt var OK, ochBITS tyckte att det var jättebra att bli informerat på dettasätt. Tanken var att om offerterna skulle resultera i formellaförfrågningar till BITS, skulle BITS vara berett på det.Det är viktigt för utskottet att ha klart för sig att både vioch kontinuerligt höll BITS informerat om vad somhände. Jag informerade BITS om vad som hände på stålsidan ochMagnus om vad som hände på skogssidan. Vi hade täta kontakter,vågar jag påstå.Någon gång i april 1990 lämnade vi vår offert på skogssidan. Isamband med det fick jag ett telefonsamtal från Council ofMinisters om att man var överens på stålsidan och ville att viskulle utarbeta en offert omgående i enlighet med vad vi kommitöverens om . Det var mycket bråttom. Så fort offertenkom in skulle man fatta beslut, och man räknade med att få dettaklart så att man skulle kunna börja arbeta eftersemestrarna.Vi satte i gång för högtryck att utarbeta offerten. Det kanskekan vara intressant för utskottet att veta att vi i ståloffertenbeslöt ta in AMS som underkonsult. Vi tyckte att vi skulle läggain ett avsnitt om arbetsmarknadspolitiken. I och med att enstålstudie med största sannolikhet skulle ange att man måstefriställa många människor tyckte vi att det var intressant attredovisa de insatser som vi hade gjort i , där vi hadestor erfarenhet av sådant. Man var utomordentligt positiv inomAMS och ställde upp. Vi redovisade i vår offert att AMS ingick ivår grupp och skulle utföra vissa studier. Jag blev till och meduppkallad till , som då var chef för . Dendirektör på som vi diskuterade med sade attgeneraldirektören speciellt ville träffa oss. Jag blev vänligtmottagen av , som uttryckte sin tacksamhet för attvi hade kontaktat AMS, och han tyckte det var utomordentligttrevligt att få samarbeta i ett sådant projekt.Någon gång i maj besökte jag . Vi hade då ännu intestålofferten klar. Vi talade då igen med fick återigen bekräftat att man räknade med att så fortstålofferten kom in fatta beslut, men -- sade man -- skogssidanhade betydligt lägre prioritet. Att det var så hade vi fåttindikationer på redan tidigare 1990.Jag tror -- men jag är inte helt säker på det -- att jagbesökte ambassaden. Jag var på ambassaden så attjag inte kan säga bestämt om jag var där också denna gång.Åtminstone ringde jag ambassaden och redogjorde för samtalet medCouncil of Ministers. Jagvill minnas att tyckte att det här var så intressant atthan speciellt kallade på Bo Emthén för att Emthén skulle få hörapå. Vi tyckte det var positivt, och var också glad för attalla ansträngningar som hållit på i två och ett halvt årföreföll att leda till resultat.Någon gång levererade vi vår ståloffert. Dettavar läget 1990. Jag tror att ni förståratt vi på kände oss utomordentligt upprymda. Vikände då att de pengar som vi hade satsat under två och etthalvt år kunde ge frukt snart.Så kom pingsthelgen 1990. Jag blev uppringd av enutomordentligt upprörd vill jag säga en sak som är viktig. Jag talade mycket medÖberg under en à . De händelser som jag kommer ihågkan jag inte placera in kronologiskt, eftersom det är som en gråmassa för mig. Det jag kommer att redovisa nu är saker som jagoch har diskuterat, men kronologin är jag osäker på. Detinnebär att saker och ting kan ha inträffat i annan ordning änjag redovisar, och jag har inget begrepp om tidsavstånden mellanhändelserna. Över huvud taget måste jag säga att det har varitoerhört svårt att erinra sig vad som hände under dennaturbulenta period. Som ni förstår var det inte bara somvar upprörd, utan vi var till den milda grad arga och ledsnaöver vad som hände.Vad var det då berättade? Han ringde antingen fredagenföre eller på pingstaftonen eller ellerannandag . Han berättade att hade varit påett möte i vid invigningen av . Han hadeträffat en polsk minister och undrat om det inte skulle varaintressant för att hjälpte till på stål- ochskogssidan. tanke såsom den refererades av varatt dessa insatser skulle finansieras av den nya EuropabankenEBRD. Enligt hade den polska representanten blivit lyckligöver detta.Jag vill göra en parentes om en tragikomisk detalj. Dennapolska minister kom tillbaka till och refererade samtalet.Man blev utomordentligt glad, för man trodde att det som Larssonhade refererat till var våra förslag. "har den svenskaregeringen fattat beslut om det här -- så bra!" Så var det sombekant inte.Allan hade även berättat för att hadebett ta hand om det här. hade då bettÖberg hjälpa att föra saken i hamn. hadeprotesterat våldsamt och hänvisat till att hadearbetat med detta , och han sade att såhär kunde man inte göra. Enligt hade han protesteratförgäves.Öberg informerade mig om att han hade skickat ett telegramtill UD och sagt att så här kunde man inte göra -- man kan integå förbi ett svenskt företag som har arbetat med saken i två ochett halvt år. Jag tror att vi talade i . Han berättadedessutom att ett besök av i i början avkommande vecka var arrangerat, men det är svårt för mig attkomma ihåg detaljerna kring detta. Jag vet att vi talade i entimme, men jag undrar vad vi talade om. Vi var som sagt bådafruktansvärt upprörda.Jag kan egentligen bara lyfta fram två repliker som harrelevans i det här sammanhanget. Under samtalet sade jag tillÖberg litet ironiskt: "Jag trodde inte att en finansministerkunde ge instruktioner till en ambassadör." Då svarade :"Inte jag heller." under samtalet, då jag var riktigtarg, sade jag: "Det här måste vara ett solklart fall avministerstyre." Då svarade -- det är ett av de fåyttranden som jag kan sätta citationstecken kring: "Ja, jag harunder min tid som diplomat aldrig varit med om någontingliknande. "Samtalet slutade, vill jag minnas, med att vi kom överens omatt skulle ringa på nytt. Det gjorde Öberg.Han återkom och sade att det var ett mycket kort samtal. Jo, han sade: "Det är bara så här." Det fannsingenting att göra.Sedan berättade att tillsammans medkoncernchefen för var på väg till . Det är attobservera att Celpaps representanter icke satt sin fot i Polentidigare. Jag reagerade fruktansvärt kraftigt och försökteförklara för att det var synnerligen anmärkningsvärt attstyrelseordföranden i Celpap tog med sitt eget bolag. Jagkonstaterade då för att det här innebar i praktiken attloppet var kört. Om kom ner tillsammans medkoncernchefen för och talade om att dennakonstellation stöddes av finansministern, var loppet i praktikenkört -- det var bara att konstatera.Vi lanserade då tanken att skulle få att avståfrån stålet, så att vi kunde få åtminstone någon bit av kakan.Det blev aldrig någon reaktion på den tanken. fickvi en rapport om att höll på att diskutera ocksåstålsidan.I ett av samtalen som ringde sade han: "Jag antar att duinte har någonting emot att jag låter titta på eraofferter." Jag sade att det tänkte jag verkligen inte tillåtahonom, och det skulle han ge sjutton i, sade jag. Då märkte jagatt blev illa berörd. Jag fick det bestämda intrycket atthan hade lämnat över våra båda offerter. Han sade någonting omatt de låg framme och att tittade på dem, och "jagkunde inte hindra det".Samtalen med klingade successivt av. Jag har egentligeningen direkt information om de förhandlingar som fördes på polsksida. Vi fick naturligtvis en del indirekt information från våravänner i om vad som sades och hur det hela utvecklades,men vi fick ingen direkt information.Resten vet vi: Celpap fick projektet, det hände ingenting påstålsidan, och blev helt utan.Jag har naturligtvis många perifera detaljer, som kanske intebehandlar det som skall diskuteras.