bet · GG01AU11 · 1993-03-11 00:00:00 — För att kunna växamåste det upp till den högra kvadranten, där ni ser att det står"kontroll". Det är den kvadrant som kännetecknar lägsta risk.Venture-perioden, projektperioden, är helt enkelt den period närföretaget klättrar ur sin spekulativa situation för att nå dennakontrollerbara risksituation och då börja växa.Problemet vi ser vid alla våra universitet och vid deteknologiparker som vi har byggt är att företagen egentligenaldrig tar sig till den kontrollerbara situationen, så att debefinner sig i ett läge där de bejakar tillväxt och växer sigtill stora företag. I stället försöker de nå sin kontrollerbararisk genom att förbli små och extremt specialiserade.För att växa måste företaget på olika sätt liera sig medproduktionsresurser, utvecklingsresurser och marknadsresurser.Omständigheterna för olika typer av företag är mycket skilda.Jag skall illustrera detta med tre produktexempel som markerarsamband mellan vad man skulle kunna kalla för teknologimassa,eller kunskap, och produkter som man utvecklar ur dennateknologimassa.Jag brukar ibland kalla A-typen av produkter förLundbladsprodukter. Alla vet vem är med sitt InterInnovation och sin Sealfax. Det är produkter som har ettganska entydigt samband mellan vad man använder för kunskapbakom produkterna och produkterna. Det finns ett välidentifierat marknadsbehov och en väl identifieradteknologimassa. Den typen av produkter har börjat komma frammycket i , även om vi ser mycket få storföretag växa påbasis av sådana produkter.Det vi inte har lyckats med ens är den typ avprodukter som kallas för B och C. B-produkterna ärsystemprodukter. Man använder sig av många olika typer avkunskap och kombinerar dem till en enda stor produkt. Under50-talet såg vi en hel del sådana produkter i svenskverkstadsindustri, bl.a. inom Asea. Det viktiga för sådana typerav produkter är att man kan förena komplementära kunskaper somligger bakom dessa teknologiområden och reducera denteknologiska risken. Man rör sig enligt det förra diagrammettill höger. Man får bättre flexibilitet, och kan sedan klättraupp i kvadranten för kontrollerbar risk.Produkterna i gruppen C kallar man för generiska produkter. IUSA är en stor del av den nya teknologipolitik som har vuxitfram koncentrerad kring teknikområden somkan leda till nya generiska produkter. Anledningen till detta äratt det finns en mängd olika produktapplikationer från en giventeknologikunskap. Den vägen kan alltså sägas vara en bra väg attbygga stora företag.Vi behöver i både ha B-och C-områdena för att fåtillräcklig storlek på vår högteknologiska industri. I C-falletgäller det i mycket stor utsträckning att reduceramarknadsriskerna och identifiera vilken produktapplikation somsnabbast leder fram utan att man förlorar det tekniska försprångman har i utgångsläget. Här är det viktigt att kompletterakunskapen bakom uppfinning och innovation med marknadskunnande.Vad jag vill illustrera med dessa tre produktgrupper är attförhållandena för små teknikbaserade företag skiljer sigväsentligt åt. Om man går igenom denna materia litet meringående finner man att man måste skilja mellan produkter somhar engångsförsprång och sådana produkter där man systematisktmåste utveckla nya generationer och göra det snabbt. Då kan niförstå att den här typen av företag måste växla sammansättningenav sin arbetskraft och kanske göra det , enbartunder uppbyggnadsperioden. Hur skall man kunna göra detta medsvenska arbetsmarknadsregler?Vi har byggt en arbetsmarknadspolitik som innebär extremtstora svårigheter att flexibelt kombinera ihop olika typer avkompetenser . T.o.m. våra allrastörsta företag inom högteknologin har svårigheter med atthantera arbetskraftssammansättning och liknande. Det finns ingenintern utbildningspolitik inom de stora företagen som kan klaraav detta, speciellt inte när utbildningstiderna är mycket långa,såsom de är för forskarutbildade, eller när teknikturbulensen ärmycket stor, som jag illustrerade med Ericsson.Jag tror att vi måste gå in för en annan typ avarbetsmarknadspolitik än den vi har haft tidigare och anpassaden till de komparativa fördelar som vi skall bygga förframtiden. Man kanske i detta sammanhang kan låna enkategorisering som har tagits fram av den nye amerikanskearbetsmarknadsministern i hans verk The work ofnations.Bild 14Han har delat in arbetskraften i fyra grundkategorier. Hanmenar att nu måste inrikta sin politik på att förstärka dekomparativa fördelar som gruppen symbolanalytiker utgör.Symbolanalytikerna etablerar enligt hans kalkyler av denamerikanska arbetskraften. Det är en typ av kompetens där enindivid måste använda sig av symboler för att kunna utföra sinaarbeten. En underkategori kallar han för problemlösare, t.ex.forskare, uppfinnare och liknande. En annan kategori kallas förproblemidentifierare, t.ex. marknadsspecialister. En tredjegrupp kallas för strategic brokers. Vi skulle kalla demför entreprenörer, eller intraprenörer om de är inne iföretagen.Det är hela denna grupp av kompetenser/individer som han villexpandera. Han menar att om man inte gör det, kommer två andragrupper på min overhead, nämligen sådana som levererarpersonbundna tjänster resp. produktionsarbetare, att förlora ilöneutveckling. Han hävdar att det är just detta som harkännetecknat den amerikanska utvecklingen under de två senastedecennierna.Det är också min slutsats att det är i kombinationen av dessaolika typer av kompetenser som vi måste bygga upp vårakomparativa fördelar . Vi måste då betrakta dessasymbolanalytiska kompetenser som företagens strategiskaresurser. Arbetsmarknadspolitiken måste byggas upp så attrekryteringen inte stannar vid att företagen enbart håller sigmed sina strategiska resurser. De måste t.ex. itillverkningsindustrin kombinera den arbetskraftskategorin medarbetskraft inom produktionen.De övriga anställda -- rutinproduktionsarbetare enligt Reich-- har ju den egenskapen i den kunskapsintensiva industrin, attnär problem uppstår kommer de att avskedas först. När företagenfår möjlighet att expandera kommer de att rekryteras sist. Detär alltså en först ut--sist in-princip som tenderar att gällaför den typen av komplementär arbetskraft.Kan vi inte skapa bra förhållanden så att företagen bygger sigstarka med hjälp av expansion av den första gruppen avarbetskraft och får sådana villkor att de klarar de cykliska ochturbulenta svängningarna även på produktionssidan, kommer intedenna del av industrin att växa särskilt kraftigt i framtiden.Sten : Detta är ju idéer som vi möter litet då ochdå. Låt mig ställa en fråga. Du har väl förmodligen ocksåstuderat japansk industri. Den håller sig ju med en extremtutvecklad anställningstrygghet. Hur kopplar du ditt resonemanghär med utvecklingen i japanska företag? Av den föregåendeföredragningen har vi ju sett att de inte står någon efter.Lennart : Om man skall kunna använda sig av sammapolitik för svenska företag som för japanska företag, måste manha samma förhållanden i övrigt också, t.ex. när det gällerfinansiering och när det gäller att ha en riktigt storarbetsmarknad att rekrytera ifrån. De japanska förhållandena harbyggts upp när kunde importera nyaoriginalidéer från andra länder och bygga under dem med egnautvecklingsinsatser. De har kunnat göra det i en rasandetillväxttakt inom företagen. Den tiden är enligt bedömningarförbi i . Vi har alltså sett början till mycket starkaförändringar i japansk strategi när det gäller dessa frågor.Det finns nog inte något svenskt företag som har klarat av attdecennium efter decennium ta fram unika produkter på det sättsom japanska företag har lyckats med. Tillväxttakten harvarierat kraftigt från decennium till decennium i svenskastorföretag. Innan vi är framme vid en situation där vi har denjapanska tillväxten i svenska företag, tror jag inte att viskall vänta oss att det går att bygga en politik efterförutsättningarna att svenska företag ändrar sinanställningspolitik.Dessutom har en stor del av tillväxten i de stora företagen iSverige skett utanför . Om vi räknar ihop svensk ochutländsk produktion och sysselsättning, finns det kanske enbättre stabilitet i sysselsättningen också i de svenskaföretagen. är ett litet land, och dessa stora företaghar egentligen vuxit ur den svenska myllan. Vi måste föra enpolitik som innebär att vi kan behålla de bästa delarna avföretagen i . Det kan vi inte med den nuvarandepolitiken.Anders G Högmark: Det var ju ganska skrämmande siffror.Det var kanske inte nya, men skrämmande bilder som både BirgitErngren och redovisade här. Det fanns tankar omatt vi får ut för litet och att vi har en felaktig konstruktioni systemet som gör att många av de insatser vi gör får en fördålig effekt i andra änden. Det var ett genomgående drag när niredovisade detta. Vi har för litet institutsforskning. Det är juofta en arena där högskolevärlden möter industrivärlden på ettokonventionellt och ganska kreativt sätt.Låt oss snegla framåt i tiden . Det kommer attläggas fram en forskningspolitisk proposition i slutet avfebruari. Jag skulle vilja be er var och en att komma medtre--fyra förslag som ni skulle vilja återfinna där, för att viskall få en bättre systemkonstruktion som ger enbättre output. Det är den första frågeställningen.Den andra rör resonemang om det ganska dåligautfallet i teknikbyarna. Det finns för många företag som stannarkvar i den lilla skalan och går från spekulationsfasen tillpareringsfasen i stället för att gå till kontrollfasen och blistora och växa. Finns det något systemfel i hela konstruktionenmed små avknoppningsföretag eller vilka incitament skulle manbehöva tillföra för att få en vandring i diagonalen upp till denandra kvadranten där man växer och knoppar av kraftigare?Marianne : Det var mycket intressanta föredrag.De väcker naturligtvis många tankar. Jag vill ställa en konkretfråga. Den gäller detta med utbildningsbehovet. Det störstaproblemet verkar vara att vi har för litet välutbildadarbetskraft. Jag har funderat litet grand över detta medmellaningenjörer kontra civilingenjörer. Det behövs flercivilingenjörer sägs det. Behövs det också flermellaningenjörer? Är den utbildningen lagom, tillräcklig ellerför kort? Jag skulle vilja höra några synpunkter påmellaningenjörer kontra civilingenjörer. Sedan kommer vinaturligtvis in på forskningen, men ställde juen fråga där.Nästa fråga gäller det som diskuteras väldigt mycket om hur viskall få upp intresset för teknik och naturvetenskap hosungdomar. Det är ju faktiskt ett problem att det intresset inteär särskilt stort . Har ni några tankar på vad man skallgöra för att få ett större intresse för detta, så att flerungdomar verkligen blir intresserade av det?Leif : Jag heter och jobbar påLO:s löne- och arbetslivsenhet. Jag har ägnat ganska stor del avmitt liv till att fundera omkring dessa frågor, och främst kringden inre effektiviteten när det gäller arbetsorganisation,kompetensutveckling och lönesystem som stöder.Dessa föredrag handlar om ett mycket brett spektrum. Man kaninte ta upp alla trådar som finns, men det finns någrafunderingar som jag har.Den ena gäller de jämförelser som gjordes med ochhänvisningar till när det gäller olika typer avförslag till förändringar. När jag fick en redogörelse för denhär studien fanns det en annan sak som var ännu meranmärkningsvärd. Man sade att av de förslag som lämnas inleder till någon form av åtgärd, vilket inte är fallet här iSverige. Jag har en fundering där om det beror på en annan slagsmentalitet. Är det så att japanerna tittar på vad det är förproblem som gör att förslaget har lagts fram, medan vi i Sverigeägnar oss att analysera förslaget? Det leder ju till helt andraslutsatser.Den andra funderingen gäller hur man ur effektivitetssynpunktbedömer det som sägs i fråga om . Förslagsställarna fåralltid medverka i problemlösningen. Det blir någon slagsintegrering mellan produktutveckling och produktion som jagtycker att vi saknar.Det andra området som jag vill säga några ord om är det somLennart tog upp, och som han kallararbetsmarknadspolitik. Jag tycker egentligen att det handlar merom personalpolitik. Vi står inför frågeställningen om vi skallbyta ut eller utveckla de anställda. Var jag står i den fråganär väl inte så svårt att räkna ut. Det läggs ner alldeles förlitet energi och resurser i det här landet för att utveckla deanställda. Det är där de stora bekymren finns, inte på punktenutbytbarhet. Det kunde vara roligt att höra till den frågan.Isa : Jag tycker att utvecklingen mot att vi fårså få forskarutbildade i jämförelse med andra länder är mycketskrämmande. Ett alternativ skulle kunna vara att försöka lockahit forskare från andra länder. Jag undrar hur det skulle gåtill. Ett annat alternativ skulle kunna vara att företagenflyttar utomlands. Det finns ju också en risk att de forskaresom vi har i flyttar ut. Jag skulle vilja höra hur niser på det problemet och vad man egentligen kan göra åt det.Birgit : bad om tre förslag närdet gäller den forskningspolitiska propositionen. Det är kanskeför sent. Den skrivs just . Vi har kommit med väldigt mycketförslag.Det är naturligtvis oerhört viktigt att vi satsar pågrundforskning i ett land som . Det är viktigt att vistöder de forskargrupper som är av internationell klass och sertill att de får resurser så att de kan bedriva en grundforskningsom håller internationellt. Det är en viktig bit i det hela.Jag tycker att det är minst lika viktigt att vi stöttarkopplingen mellan högskole- och universitetsforskningen ochindustrins eget utvecklingsarbete. Som jag sade harindustrin själv ganska litet forskning. De bedriver mindre ochmindre forskning och mer och mer utvecklingsarbete. Det innebäratt klyftan mellan högskolorna och universiteten, om de bedrivermer grundforskning, och industrin, om den bedriver merutvecklingsarbete, blir ännu större.Det är viktigt att staten är med och satsar på gemensammaindustriforskarprogram där många företag deltar. Dessa programskall vara av stort intresse för en bred industrigrupp. Statenskall vara med till viss del, och industrin skall absolut varamed och finansiera en viss del. Varför skall då staten vara med?Kan inte industrin göra detta själva? För det första gör de detinte riktigt. De har en mycket smalare syn och gör det som ärmest intressant för dem själva. Men det är framför allt viktigtatt staten är med för att kunna sprida resultatet till de mindreföretagen. De har absolut inte resurser att delta själva i denhär forskningen. Jag tror att staten har en mycket viktig rollatt se till att det här fungerar.Instituten är en del av det hela. De kritiseras ganska mycketi . Man undrar om vi verkligen skall ha dessaforskningsinstitut. De tar ju resurser från våra högskolor. Jagtror att den lilla institutsnisch vi har i -- jag troratt det rör sig om ca 600 personer -- som befinner sigmellan dessa parter skall tillåtas att bibehålla sin storlek. Viskall nog inte utöka den. Vi skall inte skapa nya institut.Sedan skall vi se till att vi kopplar ihop industrin ochhögskolan också på annat sätt, som ett komplement till detta.Inom har vi bedrivit sådana gemensammaprogram där industrin deltar aktivt och där högskoleforskarnadeltar. Vi lade också fram förslag om att bilda kompetenscentradär även industrins egen personal kunde delta tillsammans medhögskolans personal. Det är viktigt med personalutbyte.När det gäller de teknikbaserade företagen är jag själv myckettveksam. Jag har ju sett alla dessa utredningar som visar att deflesta av de företag som ligger i teknikparkerna inte växer.Samtidigt tror jag att teknikparkerna spelar en mycket viktigroll genom att företagen startas. Det är en bra början för attfå forskarna att starta i gång företagen, men man kanske skullevara mycket råare och slänga ut dem . Nukänns det litet bra, litet skönt och mjukt att vara i den härmiljön. Man har ingen större vilja att bli större. Faktum är attde företag som trots allt har utvecklats är de som har kopplatihop sig till ett större företag och fått hjälp med management,marknadsföring och liknande. Företagen i teknikparkerna leverkanske i en litet för skyddad verksamhet.Jag skall vara litet kortare när det gäller svaret tillMarianne om utbildningsnivån och mellaningenjörer. Jagkan inte uttala mig om mellaningenjörer. Däremot kan jag sägaatt antalet civilingenjörer måste öka. Jag tror att hartre gånger fler civilingenjörer per capita än vad har.Vi måste ha många fler civilingenjörer.Hur skall man då få upp intresset för teknik? Vi måsteåtminstone se till att de nyutexaminerade civilingenjörer som nugår ut från de tekniska högskolorna får jobb. Vilka ungdomarsatsar av hårt arbete för att sedan varaarbetslösa när de kommer ut från skolan?Jag kan tala om att vi fick pengar för attsysselsätta 200 arbetslösa civilingenjörer genom våra institut.Vi skall använda instituten till att plocka ut mindre företagdär vi placerar civilingenjörerna. Sedan skall instituten arbetasom handledare åt civilingenjörerna och koppla dem till dessasmåföretag. De skall se till att de placeras ut även i de mindreföretagen, som praktikanter eller kalla det vad som helst. Vigör det , men det måste ske under den härperioden så att de inte går arbetslösa. Vi får inte ungdomartill våra tekniska högskolor om de skall gåarbetslösa efter skolan.Leif vände sig kanske mer till närdet gäller detta med förslag. Låt mig dock säga att vi har inteden kulturen i att vi tar till vara förslagen. Om jagtittar på min egen organisation har ju antalet förslag varitväldigt få. Det kommer väldigt få förslag. Man är dessutomganska dålig på att genomföra dem.Vi hade en fest där alla som skulle vara med skulle lägga framett förslag för att förbättra något. Då kom det 200 förslageftersom det var 200 som var med på festen. Några förslag varlitet dumma, men var mycket vettiga förslag. Då satte jag isystem att skulle vi ha jobbat igenom allaförslagen och sett vad som gick att göra av dem. Jag hade ettstort personalmöte där jag drog alla förslagenoch talade om vad vi tänkte göra med dem. Jag tror att det är Aoch O. Arbetsgivaren skall vara tvingad att inom en viss periodkomma tillbaka och reagera på förslaget och tala om vad mantänker göra åt det. Jag tror att vi är jättedåliga på detta. Detgår att göra med små medel.Isa undrade hur vi skall få hit utländska forskareom vi inte hinner få tillräckligt många egna forskarutbildade ilandet. Där tycker jag att vi skall använda en viss del avpengarna i löntagarfonderna för att bygga upp centra. Devärldsbästa forskare som vi har i landet skall få resurser föratt bilda ordentliga forskargrupper som står siginternationellt. Dessa lockar hit folk. Om ni åker till och tittar på vad de gör på bioteknikområdet, kan nise att de får forskare från hela världen även dit upp där det ärkallt och läskigt. Det är intressant forskning som pågår där. Se till att de får resurser så att de kan dratill sig de utländska forskarna hit till Sverige.Lennart : Jag skrev en bok förUtbildningsdepartementets räkning som kom ut . I dengjorde jag en prioritetsordning av åtgärderna.Man kan tänka sig två olika ambitionsnivåer iforskningspolitiken. Den ena är förenad med en mycket kraftfullexpansion. Men prioritetsordningen såg i båda fallen ut så här.De åtgärder som behöver vidtas och som kräver de flestaresurserna måste satsas på att vi skall fåkunskapstransfereringarna att fungera. Vi måste själva bättre tai anspråk våra egna uppfinningar och våra egnaforskningsresultat. Till detta hör att investera upp vårateknologiparker vid universiteten.Jag har valt att kalla dem för teknologiparker därför att detmarkerar att de skall utgöra ett fönster mellan universitetensgrundforskning och industrins mer utvecklingsinriktade insatser.Teknologiparkerna bör vara självständiga stiftelser med just denfunktionen. De kan vara infrastrukturen för verksamheter som desjälva inte bedriver, men det skall vara en infrastruktur somhar en egen initiativmöjlighet när det gäller t.ex. att satsakatalyserande pengar på att bygga upp ett nyttforskningsinstitut eller s.k. såddkapital till småföretag.Nummer två i prioritetsordning är den tillämpade forskningen ioffentlig regi. Om vi jämför oss med visar det sig attSverige underinvesterar i tillämpad forskning och överinvesterarkraftigt i grundforskning. I svarade grundforskningen 1989för . I endera om man tror på den officiellastatistiken, eller om man tror på mina revideringar.Under båda omständigheterna har vi kraftigt överinvesterat igrundforskningen i förhållande till både tillämpad forskning ochutveckling. Det är det problemet som är mest angeläget att lösa.En av anledningarna till att vi har satsat så mycket pågrundforskning är att den har fått drivas efter sina egnamekanismer och inte efter näringslivsbehov. Där föreslår jag endel åtgärder.Jag tror ändå att vi skall föra en sådan politik att ävengrundforskningen skall få ökade reala resurser, men detförutsätter en mycket kraftfull utgiftsexpansion under denärmaste tio åren för hela forsknings- och utvecklingspolitiken.Jag tror att den mellaningenjörskapacitet som håller på attbyggas upp kommer att räcka ganska bra. Jag tror också att viunder kommer att ha ganska gott omcivilingenjörer, på vissa områden möjligen ocksåforskarutbildade. När vi beslutar oss för att expanderadetta ytterligare, måste vi hålla i minnet att det förutsätterändringar på andra politikområden för att inte något annat skallförhindra framväxten av en mycket större kunskapsintensivindustri.För närvarande tror jag att man skall utnyttja denna svackaför att få fler civilingenjörer att forskarutbilda sig och flernaturvetare att gå samma väg osv. Det är den bästa användningenav utbildningsinvesteringarna.Jag vet egentligen inte något om ungdomars intresse, därförtror jag att jag avstår från att kommentera detta.Jag tror mycket starkt på förslagsverksamhet. Den ändradeorganisationen inom företagen, bl.a. sådana företag som ABB, moten mer projektinriktad organisationsform, kommer att starktunderlätta inlärning, vare sig idéerna kommer internt ellerexternt. I min utredning pekar jag på att våra företag ocksåmåste bygga upp en effektiv sökkapacitet. Man måste alltsåimportera originalidéer från andra länder och utveckla dem förindustriellt bruk i . Där ligger vi långt efter japanskaföretag.Jag tror också att vi underinvesterar när det gällerutbildning av vår arbetskraft. Däremot är jag inte på samma bogsom när det gäller hur ansvaret för utbildningenmåste tas. Jag tror att individen i grunden måste ta ansvar försin egen utveckling. Det är en fråga om att möjliggöra förindividen att ta en del av finansieringen av utbildningen. Därskulle man kunna göra en del förändringar avarbetsmarknadspolitiken, t.ex. i synen på vadarbetslöshetskassans utgiftssida skall kunna användas till.Jag har inte funderat så djupt på det, men jag tror att viinte kommer ifrån att, med de skillnader som finns påutbildningssidan när det gäller personliga egenskaper ochintresse, är individen den rätta beslutsnivån för sådana beslut.Att sedan en del av kostnaderna faller på stat och företag är enannan sak. Men har gått för långt genom att lägga helaansvaret på företag och stat sedan man väl har fått singrundutbildning. Vidareutbildningsbeslut måste i mycket störreutsträckning än nu fattas på individnivån. Samhällsåtgärdernamåste underlätta sådana typer av beslut snarare än att förhindradem, som sker i en del fall.När det gäller forskarinvandring tror jag att vi har enforskarinvandring. Jag möter det ute i små högteknologiskaföretag, i stora högteknologiska företag och på universitet. Vihar alltså en sådan invandring . Vi behöver använda oss avden mer systematiskt och underlätta den. I min bok pekar jag påhur har gjort för att nyttja en mängd doktoreradeforskare som de i huvudsak har fått från det fornaSovjetunionen. har alltså på litet byggt uppen elektronikindustri som svarar för av dess export.Sveriges högteknologiska export, som inte bara gällerelektronikindustrin, utan också läkemedel, flygplan m.m.,svarar för av vår export.I menar man att det var den invandringsvåg avhögutbildade från som man fick som harmedgett detta.