bet · GH01KU9 · 1993-11-11 00:00:00 — I direktiven sägs att ett sätt attstärka den lokala demokratin är att dela kommuner där det finnsett starkt önskemål hos befolkningen om delning och där detfinns förutsättningar, inte minst ekonomiska, för detta.Kommittén bör enligt direktiven studera erfarenheterna av dehittills genomförda kommundelningarna. I anslutning till dettabör kommittén även analysera gällande regler och former förkommundelningar och eventuellt föreslå ändringar som kanunderlätta framtida kommundelningar.Kommittén har studerat erfarenheterna av de hittillsgenomförda delningarna, totalt åtta (SOU 1993:90). Delningarnahar genomförts --1992 med tyngdpunkten påperioden --1983, då sju av de åtta delningarna genomfördes.I en rapport till kommittén, utarbetad vid ,hävdar författarna att i samtliga genomförda delningar hardemokratin och medborgaropinionen spelat den viktigaste rollen.Eventuella negativa effekter för den kommunala ekonomin harhittills åtminstone delvis kunnat dämpas. upplevs deekonomiska frågorna som alltmer påträngande. Inför kommandedelningar bör framför allt de ekonomiska aspekterna utredasordentligt, menar författarna.De genomförda kommundelningarna har enligt kommitténfrämst varit ett korrektionsmedel för att rätta till ett antalmindre lyckade kommunsammanslagningar i början av 1970-talet.Med mindre lyckade avser kommittén att de inte accepterades avbefolkningen i de sammanslagna kommunerna.Kommitténs bedömning är att det är svårt för att inte sägaogörligt att med bestämdhet uttala sig om de kommundelningar somgenomförts medfört de bestående fördelar frånkommunalekonomisk och kommunaldemokratisk synpunkt som deförväntades göra. Den viktigaste orsaken till detta är enligtkommittén att det inte gjorts någon djupgående och kontinuerliguppföljning av de delade kommunerna.En slutsats som kommittén dock anser sig kunna dra är att denya småkommunerna inte har sämre ekonomiska förutsättningar änflertalet andra jämförbara kommuner.Kommittén anser inte att det finns något behov av attreformera den nuvarande lagstiftningen. Den har fungerat bra medhänsyn till att i de fall, där förutsättningar har funnits fören delning, har delningar kommit till stånd. Eventuellainskränkningar i regeringens skönsmässiga prövning och ettinförande av t.ex. obligatorisk delning under vissaförutsättningar skulle enligt kommittén få negativa effekter.Kommittén föreslår att möjligheten för regeringen att förordnaom nyval till fullmäktige i samband med en delning återinförs.En sådan ändring skulle medföra ett snabbare genomslag av enbeslutad delning. För den händelse beslutar om längremandatperioder än de nuvarande treåriga blir detta behov merframträdande.1.2.4 Kommunala styrelseformerI regeringsformens inledningskapitel anges att det i riketfinns primärkommuner och landstingskommuner och attbeslutanderätten i kommunerna utövas av valda församlingar(1 kap. 7 §). Bestämmelser om kommuner och landsting finns ikommunallagen (1991:900).Kommunal självstyrelse kan definieras som en princip attkommunen själv skall bestämma över sina angelägenheter. Enligt2 kap. 1 § kommunallagen får kommuner och landsting själva hahand om sådana angelägenheter av allmänt intresse som haranknytning till kommunens eller område eller derasmedlemmar och som inte skall handhas av enbart staten, en annankommun, ett annat landsting eller någon annan. Inget hindrarstaten från att genom lag ålägga kommunerna eller landstingenatt svara för vissa uppgifter och också i den lagen ge direktivför hur dessa skall skötas. Den större delen av den kommunalaverksamheten är reglerad genom sådana speciallagar.Det viktigaste organet i den representativa lokala demokratinär fullmäktigeförsamlingen. Medborgarinflytandet över denkommunala verksamheten skall i första hand göras gällande genomutslaget i de allmänna valen. Genom proportionalitetsprincipenåterverkar detta sedan på valet av styrelsen och övriga nämnder.Enligt 6 kap. 12 och 13 §§ kommunallagen väljs ledamöter ochersättare i styrelsen och andra nämnder . Förstyrelsen är mandattiden bestämd till medan fullmäktige,vad gäller andra nämnder än överförmyndarnämnd, fritt kanbestämma mandattiden.Frågor om styrelseformer i kommuner och landsting behandladesav Utredningen om den kommunala demokratin bl.a. i betänkandetKommunalt samlingsstyre eller majoritetsstyre? (SOU 1972:32). Ibetänkandet hänvisade utredningen till att det i debatten om denkommunala demokratin bl.a. framkommit förslag om att införa s.k.kommunal parlamentarism. Därmed hade enligt betänkandet oftastavsetts att bestämmelsen i den då gällande kommunallagen om rättför minoritet att tvinga fram proportionella val skulle slopas.Därigenom skulle majoriteten i de beslutande församlingarna gesmöjlighet att besätta samtliga poster i de kommunala nämnderna.Lokaldemokratikommittén, vars allmänna uppgifter redovisatsovan, har enligt direktiven också haft möjlighet att i övrigtföreslå åtgärder för den lokala demokratins vidareutveckling. Iett avlämnat slutbetänkande, Lokal demokrati iutveckling (SOU 1993:90), behandlas bl.a. frågan omstyrelseformerna i kommuner och landsting.I betänkandet anges att termen parlamentarism används för attbeskriva ett politiskt system där en regering har parlamentetsförtroende eller i vart fall tolereras av detta. Om regeringenförlorar parlamentets förtroende och lider nederlag i en centralfråga, har regeringen att avgå eller utlysa nyval. Mot bakgrundav utformningen av nu gällande lagstiftning på det kommunalaområdet är det därför, framhåller kommittén, något oegentligtatt använda begreppet parlamentarism, eftersomparlamentarism som princip förutsätter att parlamentet ärsuveränt och kan utkräva ansvar av regeringen, och fullmäktige saknar den suveränitet som besitter. I dettidigare nämnda betänkandet (SOU 1972:32) föreslogKommunaldemokratiutredningen såsom ett lämpligare begreppkommunalt majoritetsstyre.Lokaldemokratikommittén behandlar i sitt tidigare nämndaslutbetänkande (SOU 1993:90) frågan om styrelseformerna ikommuner och landsting. Kommittén har som utgångspunkt för sittarbete haft en skrivelse till regeringen från ,som begärt att regeringen skall vidta åtgärder för attunderlätta för en nybildad majoritet att ändra påsammansättningen av nämnderna under pågående mandatperiod.Kommittén föreslår att det i kommunallagen skall införas enmöjlighet att välja nämnder i kommuner och landsting tillsvidare och att reglerna om tas bort. Kommittén föreslårockså att fullmäktige skall få möjlighet att entlediga samtligaledamöter och ersättare i nämnderna. Initiativet tillentledigande bör enligt förslaget ligga på kommun- ellerlandstingsstyrelsen. Den rätt som finns för fullmäktigeatt efter ett val ändra antalet ledamöter i en nämnd utanföregående beredning skall enligt förslaget gälla under helamandatperioden.1.3 Utskottets bedömning1.3.1 Organisatoriska förändringar m.m.Utskottet uttalade i samband med behandlingen avkommunallagspropositionen (bet. 1990/91:KU38) att regeringenborde följa den nya lagens tillämpning vad avser antalet nämnderm.m. och den kommunaldemokratiska utvecklingen. Utskottetkonstaterar att en sådan uppföljning kommit till stånd genomLokaldemokratikommitténs arbete. De frågor som har aktualiseratsi motionerna K615, K624 och A810, yrkande 1, har behandlats ikommitténs slutbetänkande (SOU 1993:90). Mot denna bakgrundavstyrks motionerna K615, K624 och A810, yrkande 1.1.3.2 KommundelningarUtskottet erinrar om sitt uttalande vid behandlingen avkommunallagspropositionen (bet. 1990/91:KU38) att demokratiskaskäl kunde motivera att en kommun delas men att de kommunalademokratifrågorna borde lösas på annat sätt än genom ytterligaredelningar av kommuner.Utskottet konstaterar att , som utrettfrågan om kommundelningar, inte med bestämdhet kunnat uttala siggenerellt om utfallet av de delningar som genomförts sedan 1980men dock funnit att de nybildade, mindre kommunernas ekonomiskaförutsättningar inte varit sämre än i flertalet jämförbarakommuner. Kommittén menar också att den nuvarande lagstiftningenfungerat bra och att det därför inte finns något behov avändringar av denna.Med hänvisning till detta och den fortsatta beredningen avLokaldemokratikommitténs betänkande avstyrks motion Jo253,yrkande 6.1.3.3 Kommunala styrelseformerUtskottet konstaterar att behandlatfrågan om kommunala styrelseformer, främst med inriktning på attlösa problemet med förfarandet vid upplösning avmajoritetskoalitioner i kommuner och landsting. Kommitténföreslår vissa ändringar i kommunallagen, som avses underlättahanteringen av sådana situationer.Med hänvisning till detta och den fortsatta handläggningen avkommitténs förslag finner utskottet ingen anledning förriksdagen att vidta någon åtgärd med anledning av yrkandet imotionen. Motion K218, yrkande 7, avstyrks därför.2. Kommunala folkomröstningar2.1 MotionenI motion 1992/93:K618 yrkar m.fl. (nyd)att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att utreda förutsättningar för beslutandefolkomröstning i kommuner och landsting (yrkande 1). I motionenyrkas vidare att förutsättningar skapas för att enfolkomröstning måste komma till stånd om en viss minoritet ifullmäktige begär det (yrkande 2) eller om en viss andel ellervisst antal av kommunmedlemmarna begär det (yrkande 3). Detyrkas också att klara och enhetliga förfaranderegler föranordnande av kommual folkomröstning tillskapas (yrkande 4).Slutligen yrkas att en utredning tillsätts med uppgift attundersöka förutsättningarna för ett nytt folkomröstninginstituti kommuner och landsting syftande till att vitalisera demokratin(yrkande 5).Motionärerna delar inte den dåvarande regeringens ochutskottsmajoritetens restriktiva uppfattning i fråga ombeslutande folkomröstningar, minoritets- och medborgarinitiativsamt förfaranderegler för folkomröstningar i kommuner ochlandsting som den framkom vid behandlingen av propositionen(prop. 1990/91:117) Ny kommunallag.Motionärerna anför att frågan om att vitalisera demokratin harblivit alltmer angelägen. Därför bör bindande beslut kunnafattas genom folkomröstning; dock kan en begränsning av vilkafrågor som skall kunna bli föremål för en sådan omröstning varalämplig. Vidare skall folkomröstning kunna hållas på initiativav en minoritet av fullmäktige eller efter förslag av en vissandel av kommunmedlemmarna. Det måste också finnas klara ochenhetliga förfaranderegler för genomförandet.2.2 BakgrundKommunala folkomröstningar, opinionsundersökningar m.m.regleras i 5 kap. 34--35 §§ kommunallagen. Fullmäktige fårenligt 34 § besluta att det som ett led i beredningen av ettärende som fullmäktige skall handlägga skall inhämta synpunkterfrån kommunmedlemmarna. Detta kan ske genom folkomröstning,opinionsundersökning eller något liknande förfarande. i kommunen anlitas om det inte hindrar nämndensarbete. Enligt 35 § har en kommun rätt att få ersättning för dekostnader som föranleds av att anlitar valnämnden.De nuvarande bestämmelserna har överförts med endast småspråkliga justeringar års kommunallag. Den endaändringen i sak är att landstingen inte längre behöver tillståndav fullmäktige i kommunen för att få anlita valnämnden.Kommunaldemokratiutredningen lämnade i sitt huvudbetänkandeKommunal demokrati (SOU 1975:41) ett förslag som låg till grundför införandet av kommunala folkomröstningar i 1977 årskommunallag. Kommittén föreslog ett tillägg i kommunallagen medinnebörd att fullmäktige skulle få besluta att som ett led iberedningen av ett ärende kunna inhämta synpunkter frånmedlemmarna. Detta skulle enligt kommittén inte uppfattas somett införande av något särskilt lagregleratfolkomröstningsinstitut, eftersom hållfasta grunder för dettasaknades. Med tillägget i kommunallagen klarlades det tidigareoklara rättsläget. Kommittén betonade att den föreslagnaordningen avsåg ett beredningsförfarande som skulle tillämpasendast i sällsynta fall.Såväl regeringen (prop. 1975/76:187) som (bet.1975/76:KU25) delade kommitténs principiella uppfattning ochbeslöt i enlighet med förslaget (rskr. 1976/77:148).I 1988 års kommunallagskommittés betänkande Ny kommunallag(SOU 1990:24) avvisades tanken på en utvidgning avfolkomröstningsförfarandet. Som skäl anfördes risken för enurholkning av den representativa demokratin. Man ställde siginte heller bakom införandet av särskilda förfaranderegler medhänvisning bl.a. till att avvisatförslag med detta innehåll.I propositionen om ny kommunallag (prop. 1990/91:117) gavregeringen samma motivering till förslaget om att de äldrereglerna skulle behållas utan utvidgning och att särskildaförfaranderegler inte skulle införas. Det framhölls attregeringen inte var beredd att införa någon form av beslutandefolkomröstningar eller minoritets- eller medborgarinitiativ.Det skulle enligt regeringens mening innebära en icke önskvärdurholkning av den representativa demokratin.Vid utskottets behandling av kommunallagspropositionen (bet.1990/91:KU38) togs även upp ett antal motioner om bl.a.utvidgning av det kommunala folkomröstningsinstitutet ochförfaranderegler. Med hänvisning till att utskottet tidigareavstyrkt motioner av liknande slag , attriksdagen följt utskottets uppfattning och att det inte kommitfram något som gav utskottet anledning att frångå sina tidigareställningstaganden avstyrktes motionerna. följdeutskottet.I en reservation (m, fp, c) anfördes bl.a. att det förelåg ettbehov av att införa särskilda förfaranderegler för kommunalafolkomröstningar, bl.a. avseende vad som skall fordras för attutlösa en folkomröstning samt kommunens skyldighet att informerakommuninvånarna om alternativen.Lokaldemokratikommittén, som tillsattes , fickenligt sina direktiv (dir. 1992:12) i uppdrag att inom ramen försin huvuduppgift -- att överväga olika åtgärder för att stärkaden lokala demokratin och de enskilda kommunmedlemmarnasinflytande -- bl.a. se över reglerna för kommunalafolkomröstningar och överväga en vidgad användning av detkommunala folkomröstningsinstitutet.Kommittén har i sitt slutbetänkande Lokal demokrati iutveckling (SOU 1993:90) föreslagit vissa ändringar beträffanderegleringen av folkomröstningar m.m. Det gäller införande avs.k. folkinitiativ och särskilda förfaranderegler.Kommittén har låtit genomföra en studie av det kommunalafolkomröstningsinstitutets användning sedan införandet ikommunallagen 1977. Resultatet av studien har redovisats irapporten inhämta synpunkter från medborgarna -- i tillämpning (SOU 1993:72).Av rapporten framgår att --1992 har hållits25 omröstningar, av vilka 20 varit folkomröstningar och femopinionsundersökningar. 14 av omröstningarna har gälltindelningsärenden. Av de övriga har fyra gällt vägsträckningareller vägbyggen och två kollektivtrafikfrågor. Det storaflertalet av de förslag till omröstningar som väckts ifullmäktige har avvisats av majoriteten, vilket skett i 80 fall.Av de folkomröstningar som hållits har i två fall avtre deltagandet varit högre än . I opinionsundersökningarnasom baserats på ett urval kommunmedlemmar har medverkat.Folkomröstningarna har i flera fall fått draghjälp av samtidigtanordnade allmänna val eller allmän folkomröstning, t.ex. 1980då kärnkraftsomröstningen ägde rum.Enligt rapporten har omröstningsinstitutet i stor utsträckningvarit ett instrument som utnyttjats av små partier för attutmana majoriteten, vilket delvis förklarar varför så få förslagom folkomröstning vunnit bifall.I sitt betänkande (SOU 1993:90) föreslårLokaldemokratikommittén ett införande av förfaranderegler förkommunala folkomröstningar. Till grund för förslaget ligger delsatt kommittén förordar en utökad användning av kommunalafolkomröstningar, dels att flera partier motionerade i ärendet isamband med behandling av kommunallagspropositionen.Förslaget innebär att bestämmelserna om kommunalafolkomröstningar delas upp på grundläggande bestämmelser, somanges i kommunallagen, och övriga bestämmelser som regleras i enny lag om kommunala folkomröstningar. I 5 kap. 23 §kommunallagen föreslås bl.a. ingå en bestämmelse om s.k.folkinitiativ innebärande att om av deröstberättigade kommuninvånarna väcker förslag om en lokalfolkomröstning i ett visst ärende, skall fullmäktige varaskyldigt att ta upp frågan till behandling. Beslut om att hållafolkomröstning skall som vara förbehållet en majoritet avfullmäktiges ledamöter. Mot kommitténs beslut i denna delreserverade sig en ledamot (s) med motiveringen att bådebeslutande folkomröstning och folkinitiativ skulle innebära risk för urholkning av den representativa demokratin.2.3 Utskottets bedömningUtskottet ställde sig vid behandlingen avkommunallagspropositionen (bet. 1990/91:KU38) avvisande tillmotionsförslag om en utvidgning av det kommunalafolkomröstningsinstitutet och om införande av förfarandereglermed hänvisning till tidigare ställningstaganden (KU 1980/81:2,KU 1983/84:32, KU 1986/87:21, 1989/90:KU3 och 1990/91:KU3).Som framgått av redovisningen ovan har Lokaldemokratikommitténföreslagit införande av dels s.k. folkinitiativ, dels särskildaförfaranderegler.Med hänvisning till detta och i avvaktan på den fortsattahandläggningen av betänkande avstyrksmotion K618.3. Kommunalt partistöd3.1 MotionenI motion 1992/93:K613 yrkar m.fl. (nyd) attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts i motionen om att dels skapa förutsättningar för atttrappa ned det kommunala partistödet till hälften under entreårsperiod med början 1994 (yrkande 1), dels utredaförutsättningarna för ett system med fasta belopp för grundstödsom beräknas lika för alla partier i fullmäktige (yrkande 2),och dels, om de nämnda yrkandena inte bifalls, att frågor omkommunalt partistöd måste utredas från rättvise- ochdemokratisynpunkt (yrkande 3).Enligt motionärerna bör såväl det statliga som det kommunalapartistödet trappas ned till hälften av nuvarande nivå under entreårsperiod.Enligt motionärerna tillämpas de nuvarande reglerna förpartistödet i kommunerna inte rättvist med påföljd att de störrepartierna gynnas på de mindre partiernas bekostnad. En sådansnedfördelning innebär ytterst en fara för demokratin. En bättreoch rättvisare metod är att införa ett system med fasta beloppför grundstöd lika för alla partier, anser motionärerna.3.2 BakgrundDet kommunala partistödet regleras i 2 kap. 9--10 §§kommunallagen. Enligt 9 § får kommuner och landsting geekonomiskt bidrag och annat stöd (partistöd) till de politiskapartier som är representerade i fullmäktige. Partistöd får ocksåges till ett parti som har upphört att vara representerat ifullmäktige, dock endast efter det attrepresentationen upphörde. Enligt 10 § skall fullmäktige beslutaom partistödets omfattning och formerna för det. Stödet får inteutformas så att det otillbörligt gynnar eller missgynnar ettparti. Om en politisk sekreterare har anställts för ett partiskall detta beaktas när stödet bestäms.Dessa bestämmelser är nya i kommunallagen. fannsregler om kommunalt partistöd i lagen (1969:596) om kommunaltpartistöd, vilken upphörde att gälla som den nyakommunallagen trädde i kraft, . Genomlagändringen fick kommunerna och landstingen ökad frihet attutforma stödet till de politiska partierna.Förtroendeuppdragsutredningen föreslog i sitt betänkandeKommunalt stöd till de politiska partierna (SOU 1988:47)införande av ett generellt partigruppsstöd avsett att täcka allaformer av politiskt biträde till de förtroendevalda och andraformer av stöd till partierna. Det föreslogs vidare attpartigruppsstödet skulle bestå av dels ett grundstöd, dels ettmandatbundet stöd, medan det kommunala partistödet ävenfortsättningsvis skulle vara helt igenom mandatbundet.Betänkandet låg till grund för överläggningar mellanriksdagspartierna. Dessa överläggningar ledde inte till någraförslag till ändringar (dir. 1991:46). I samband medbehandlingen av förslaget till ny kommunallag begärderiksdagen hos regeringen en översyn av lagstiftningen om detkommunala partistödet. I sitt betänkande (bet. 1990/91:KU38)anförde utskottet att det fortsatta beredningsarbetet bordebedrivas i form av en parlamentarisk utredning och attberedningsarbetet borde bedrivas skyndsamt så att riksdagenskulle kunna fatta beslut i frågan . Ianledning härav tillsatte regeringen , varsbetänkande Kommunalt partistöd (SOU 1991:80) lämnades ioktober 1991.Partistödsutredningens förslag innebar i huvudsak att reglernaom partistöd gavs en friare utformning, vilket skulle göra detmöjligt att dela upp stödet i ett grundstöd och ett mandatbundetstöd. Kommunerna skulle själva bestämma om storleksrelationenmellan de två stödformerna. I lagförslaget angavs att stödetinte fick utformas så att det otillbörligt gynnar ellermissgynnar ett parti.Regeringens proposition (prop. 1991/92:66) Kommunalt partistödavvek i sak inte från förslag.Beträffande kommunernas och landstingens frihet att besluta omutformningen av partistödet framhölls i propositionennödvändigheten av en viss restriktivitet. Regeln om att stödetinte får utformas så att det otillbörligt gynnar ellermissgynnar ett visst parti innebär att det i allmänhet inte kanvara tillräckligt med ett stöd som enbart fördelas per mandat.I specialmotiveringen anges att det inte i sig kan uppfattassom otillbörligt missgynnande, om stödet till ett litet partisätts till en lägre nivå. Däremot bör enligt propositionen ingetparti som är företrätt i fullmäktige kunna uteslutas när detgäller grundstöd och självfallet inte heller när det gällermandatbundet stöd.Utskottet (bet. 1991/92:KU18) stödde i allt väsentligtförslagen i propositionen. I fråga om stödets utformningframhöll utskottet att de allra minsta partierna får anses haett mindre behov av grundstöd än de största, t.ex. beträffandebehovet av lokaler och kontorsutrustning, varför det kan varaberättigat att sätta grundstödet till en lägre nivå för deminsta partierna. följde utskottet.I en meningsyttring (v) anfördes bl.a. att idén om reduceringav grundstöd för enstaka partier och argumenteringen för ensådan möjlighet borde ha avvisats av utskottet och att enreducering av grundstödet för små partier var ett bådeinkonsekvent och oriktigt avsteg från likställighetsprincipen.Riksdagen har tidigare, senast med anledning av motion1991/92:K808, behandlat frågan om sänkning avpartistödsbeloppet. I den nämnda motionen begärde IanWachtmeister m.fl. (nyd) bl.a. förslag till ändring ikommunallagen så att en sänkning av partistödet kunde ske underbudgetåren 1992/93--1994/95 till 80, 60 resp. av 1991/92års budgeterade belopp (yrkande 2).Utskottet anförde (1992/93:KU4) att enligt förarbetena till nugällande regler om partistödet borde den kommunala kompetensenatt besluta om partistöd ges en friare utformning. Att införasådana bestämmelser som yrkades i motionen skulle enligtutskottet innebära en inskränkning i kommunernas kompetens,varför motionen avstyrktes. följde utskottet.I en reservation (nyd) anfördes bl.a. att en sänkning bordegöras av det kommunala partistödet och att ett stöd borde utgåäven till partier som vid tre på varandra följandeopinionsmätningar i kommunen erhållit 1 %.Någon systematisk uppföljning av de nya bestämmelserna harinte gjorts.På uppdrag av Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi,(B 1981:03) utreder Statskontoret partistödet i syfte att geen samlad bild av den offentliga finansieringen av partiernasverksamhet. Bland de frågor som utreds är vilken betydelsestödet har för finansieringen av partiernas verksamhet, vilkaalternativ som finns till offentlig finansiering samt eventuellasamband mellan storleken på partistödet och bl.a. valdeltagande,medlemsantal och aktiviteter. Resultatet av studien beräknasföreligga vid kommande årsskifte.3.3 Utskottets bedömningSom framgått av redovisningen ovan har de nya reglerna för detkommunala partistödet varit i bruk under en kort tid.Grundläggande för de ändringar som genomfördes den 1 januari1992 var en friare utformning av reglerna som bl.a. medgav attkommunerna får utge ett särskilt grundstöd vid sidan av detmandatbundna stödet. Fördelningen av stödet får inteotillbörligt gynna eller missgynna ett visst parti. Utskottethar (bet.