bet · GG01LU40 · 1993-04-15 00:00:00 — Ett slopande av skattefordringarnas förmånsställning skulleenligt motionären vidare vara ägnat att förbättra förutsättningarna förrekonstruktion av företag och därigenom också att undvika värdeförstörelse.Skattefordringarnas förmånsrätt inkräktar nämligen på det ekonomiska utrymmetför en rekonstruktion och kronofogdarna har på grund av förmånsrätten ingetincitament att använda sig av sin speciella insikt i de skattskyldigasekonomiska situation i ett så tidigt skede som möjligt. I motion L324 avIan m.fl. (nyd) förs fram flera förslag som syftar till att stärkaleverantörernas ställning vid konkurs. Motionärerna framhåller attleverantörerna bör förmånsprioriteras före staten och bankerna (yrkande 1). Ensådan ordning skulle enligt motionärerna stimulera bankerna att gripa in på etttidigare stadium. Vidare föreslås att prioriterade fordringsägare skall erhållaendast av deras totala fordran vid konkurs (yrkande 2). En sådan regelskulle enligt motionärerna leda till att bankerna blev mindre benägna att sättasina kunder i konkurs, som leverantörer och andra oprioriteradefordringsägare aldrig skulle bli lottlösa. Slutligen föreslås någon form avgaranti eller räntefritt lån för leverantörer som drabbas av förluster i enkonkurs (yrkande3).I motion L314 framhåller () att staten inte bör ha annanrätt än övriga borgenärer när det gäller krav mot styrelsen (yrkande 2) och attstaten inte heller bör ha annan ställning än övriga borgenärer när det gällergäldenärsbrott och återvinningsfrågor (yrkande 3). Motionären påpekar attunderlåtenhet att betala skatt i många fall är straffbelagd och att straffhotetriktar sig mot företagets ställföreträdare, som dessutom blir personligenansvariga. Staten har således en gynnad ställning genom att staten har dubblagäldenärer, som underlåtenheten att betala statens skatteskulder ärförenad med straffpåföljd. I motionen ifrågasätts att staten med sin starkaställning skall ha detta extra skydd mot betalningsansvariga gäldenärer näralla andra borgenärer får nöja sig med den press på ställföreträdarna förbolaget som straffbestämmelserna i om gäldenärsbrott utövar.Motionären framhåller att staten dessutom är den enda borgenär som gäldenärenkan förnöja kort före en konkurs utan att styrelsen drabbas av ansvar förgäldenärsbrott. Staten kan också ta emot betalning strax före konkurs utan attbehöva riskera att betalningen skall återgå till konkursboet efter enåtervinningstalan. Mot denna bakgrund är det enligt motionären förståeligt attbetalningsansvariga företag använder befintliga rörelsemedel för betalning avförfallna skatteskulder före andra skulder, exempelvis leverantörsskulderna.Att slopa både förmånsrätten och det särskilda straffhotet för skattefordringarskulle förbättra förutsättningarna för en rekonstruktion eftersom merrörelsemedel och färre leverantörsskulder skulle finnas kvar i konkursboet.Utskottet kan konstatera att förslag om ändringar iförmånsrättsordningen utgör ett viktigt steg för att skapa förutsättningarnaför ett verksamt rekonstruktionsförfarande för företag i kris. I motionernaL313, L314 yrkandena 1--4 samt L324 föreslås i huvudsak åtgärder med sammainriktning som i utredningens förslag, dock att det sätts i fråga omutredningen i sina förslag har gått tillräckligt långt för att de önskadeeffekterna skall uppnås. förslag remissbehandlas förnärvarande. Remissinstansernas synpunkter och regeringens ställningstagande börinte föregripas genom något uttalande från sida. Utskottet vill dockframhålla att reformeringen av förmånsrättsordningen -- även bortsett från desskoppling till de föreslagna reglerna för företagsrekonstruktion -- är ettmycket angeläget lagstiftningsärende. Vid beredningen av Insolvensutredningensslutbetänkande bör enligt utskottets mening förmånsrättsordningen behandlas medförtur. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna L313, L314yrkande 1 och L324.Jämväl övriga i motion L314 framförda yrkanden berörs avInsolvensutredningens förslag till ändrad förmånsrättsordning. Utskottetavstyrker därför bifall till motion L314 yrkandena 2, 3 och 4.Även yrkandet i motion L309 om att förmånsrättslagen bör ändras så attlönefordringarna placeras högre i förmånsrättsordningen (yrkande 2) berörs avInsolvensutredningens förslag. Enligt utskottets mening bör regeringensställningstagande till den framtida utformningen av förmånsrätten inte heller idenna del föregripas genom uttalanden från sida. Utskottet avstyrkerdärför bifall till motion L309 yrkande 2.LönegarantiEtt viktigt komplement till reglerna om förmånsrätt för lönefordringar ikonkurs infördes genom lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs.Värdet av det skydd en allmän förmånsrätt ger är helt beroende av att det finnsnågra tillgångar i konkursboet. Saknas tillgångar kan ingen utdelning ske,varför en fordran trots förmånsrätten kan visa sig vara värdelös. Det är motden bakgrunden som den statliga lönegarantin tillskapades i anslutning tillförmånsrättslagen. Reglerna om lönegaranti har varit föremål för enpartiell reform, och en ny lönegarantilag (1992:497), som har trätt i kraft den1 , har inneburit förändringar bl.a. när det gäller handläggningen avlönegarantiärenden.Lönegarantilagen kan allmänt sägas innebära att staten garanterarprioriterade lönefordringar enligt 12 eller 13§ förmånsrättslagen, dvs.fordringar på lön och aktuell pension resp. fordran på framtida pension, samtatt staten övertar fordringarna -- med motsvarande förmånsrätt -- och inträderi konkursen som borgenärer.Enligt 12§ förmånsrättslagen följer allmän förmånsrätt med arbetstagarensfordran på sådan lön eller annan ersättning på grund av anställningen, som inteförfallit till betalning tidigare än innan konkursansökan gjordes, ochpå lön eller ersättning under skälig uppsägningstid, högst sex månader.Förmånsrätt enligt 12§ förmånsrättslagen följer även med fordran på pension,vilken tillkommer arbetstagaren eller dennes efterlevande för högst ett årinnan konkursansökningen gjordes och nästföljande . Enligt 13§förmånsrättslagen följer allmän förmånsrätt med fordran på framtida pensiontill arbetstagare, som är född eller tidigare, eller dennesefterlevande. Därvid får dock intjänad del av utfäst pension inte avse störreårlig pension än som motsvarar basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring.Begreppet lön är detsamma i lönegarantilagen som i 12§ förmånsrättslagen.Med lön avses allt som kan hänföras till avlöningsförmån på grund avanställningen, oberoende av i vilken form lönen utgår (tidlön,ackordsersättning, arvode, provision, tantiem eller annan andel i vinst,utfästa gratifikationer, risktillägg, kallortstillägg, naturaförmån). Ävenavtalsenliga omkostnader i tjänsten omfattas av garantin(resekostnadsersättning, traktamente, ersättning för hållande av egen bil ellerannan utrustning). Förmånsrätten och därmed den ersättning som kan utgå frånlönegarantin är tidsbegränsad. När det gäller lön eller annan ersättning pågrund av anställningen omfattas endast fordringar som inte har förfallit tillbetalning tidigare än före konkursansökan samt under skäliguppsägningstid, dock högst . Om arbetstagaren inte utfört arbeteför konkursgäldenären omfattar förmånsrätten endastsådan inkomst som överstiger vad arbetstagaren lönen ellerersättningen avser förvärvat i en annan anställning eller uppenbarligen bordeha kunnat förvärva i en anställning som han skäligen borde ha godtagit. Medinkomst från annan anställning jämställs utbildningsbidrag som utgår vidarbetsmarknadsutbildning om bidraget avser som lönefordran harbeviljats efter uppsägningen.Genom den nya lönegarantilagen har maximiersättningen för fordringar medförmånsrätt enligt 12§ förmånsrättslagen sänkts från tidigare tolv basbeloppenligt lagen om allmän försäkring till ett fast belopp om 100000kr.Prövningsförfarandet av lönegarantifrågor hos kronofogdemyndigheten haravskaffats och beslut om lönegaranti fattas numera av förvaltaren även ikonkurser utan bevakningsförfarande. Arbetstagare som vill att förvaltarensbeslut skall överprövas får väcka talan mot staten vid den tingsrätt somhandlägger konkursärenden. Staten genom tillsynsmyndigheten har en motsvaranderätt att väcka talan mot arbetsgivaren om tillsynsmyndigheten anser attförvaltarens beslut är oriktigt. För uppsägningslön omfattar förmånsrättenenligt 12§ förmånsrättslagen endast vad som överstiger inkomst somarbetstagare har förvärvat i en annan anställning ellerborde ha kunnat förvärva i en anställning han skäligen borde ha godtagit.Arbetstagaren är skyldig att upplysa förvaltaren om bl.a. inkomster somarbetstagaren har från en annan anställning.De gjorda förändringarna grundar sig på den översyn av lönegarantinsom genomfördes av under första hälften av 1980-talet.Lönegarantiutredningens slutbetänkande, (SOU 1988:27) Lönegarantin ochförmånsrättsordningen, har överlämnats till för attbeaktas i dess utredningsarbete. har som tidigareredovisats avlämnat sitt slutbetänkande (SOU 1992:113) Lag omföretagsrekonstruktion. I betänkandet tas upp bl.a. frågan om den statligalönegarantins roll i samband med fortsatt drift av konkursföretag. Särskilt harutredningen uppmärksammat garantins inverkan på konkurrensen, varvidutredningen anser sig ha fått belägg för att osund konkurrens förekommer pågrund av att lönegarantin i vissa hänseenden utnyttjas på sätt som inte varitavsett. I betänkandet föreslås åtgärder som motverkar vad som i utredningenbeskrivs som ett "överutnyttjande" av lönegarantin.Lönegarantins materiella del -- nämligen frågan om lönegarantireglerna har enändamålsenlig utformning när det gäller vilka lönefordringar garantin skallomfatta -- har inte varit föremål för någon översyn sedan lagstiftningen omlönegaranti infördes . Behovet av en sådan översyn har påtalats i olikasammanhang . har vid ett par tillfällenuttalat att en översyn av lönegarantireglerna och förmånsrätten är motiveradoch förutsatt att en sådan kommer till stånd (bet. 1991/92:LU6 och1991/92:LU37). Regeringen har bemyndigat chefen för tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över vissa delar av detstatliga lönegarantisystemet vid konkurs. Enligt direktiven för utredningen(dir. 1992:103) skall utredaren analysera om lönegarantireglerna har enändamålsenlig utformning när det gäller vilka lönefordringar som skall ersättasav garantin samt föreslå de lagändringar som en sådan granskning kan geanledning till. Utredaren skall också överväga och lämna förslag till hurutbetalningsfunktionen bör vara utformad . Syftet medutredningsarbetet anges vara att åstadkomma sådana regeländringar som -- utanatt garantins sociala syfte går förlorat -- sammantaget begränsar utgifternaför garantin och effektiviserar granskningen av att garantin används på detsätt som varit avsett. Enligt direktivet bör utredarens uppdrag vara slutförtföre den 1 oktober 1993.Lönegarantin i finansieras genom en arbetsgivaravgift. Avgiften varursprungligen av den lönesumma arbetsgivaren gett ut under året.Därefter har avgiften höjts successivt och uppgår till 0,2 %.Avgifterna tillförs en fond, lönegarantifonden, som förvaltas avKammarkollegiet. Fonden, vars tillgångar är avsedda att täcka konstaderna förersättningar enligt garantin, disponerar över en rörlig kredit iRiksgäldskontoret. Krediten uppgick t.o.m. /92 till 200 miljonerkronor.Till belysning av behovet att begränsa utgifterna för garantin och attmotverka att den används på sätt som inte varit avsett har kostnadsutvecklingenför garantin beskrivits i direktiven. Antalet företagskonkurser har ökat från5500--6000 till närmare 1990 och tillöver 1991. har utbetalningarna frånlönegarantifonden ökat från ca per budgetår till ca 1,8miljarder kronor /91 och till ca budgetåret1991/92. Utgiftsökningen har därefter fortsatt. januari t.o.m.september 1992 har drygt 15000 företag gått i konkurs och ca 3,8 miljarderkronor utbetalats ur lönegarantifonden. Motsvarande period under 1991utbetalades ca ur fonden.För att täcka de ökade kostnaderna för lönegarantin höjdes genom ettriksdagsbeslut gränsen för lönegarantifondens kredit för budgetåret1992/93 till . Mot bakgrund av den ovan nämnda ökningen avutbetalningarna har man inom uppskattatatt statens kostnader för lönegarantin under det innevarande budgetåret -- medhänsyn tagen till att de anställdas ersättning enligt lönegarantin genom dennya lagen har begränsats -- kommer att uppgå till . Genom ettnytt beslut har därför -- med ändring av sitt tidigare beslut --medgett att en rörlig kredit om får disponeras underbudgetåret (bet. 1992/93:AU2).I tre motioner begärs en höjning av maximibeloppet för lönegarantin. m.fl. (s) föreslår i motion L301 att ersättningsgränsen skallhöjas till 200000kr. Motionärerna framhåller att många löntagare inte fårfull kompensation eftersom det nuvarande ersättningstaket på 100000 krinnebär att en normalinkomsttagare inom LO-kollektivet inte blir fullt ersattmed det beloppet. I motion L320 anser () att taket ilönegarantin bör höjas så att ersättningen motsvarar den innestående lönen ochsemesterersättningen för löntagare i normala inkomstlägen (yrkande 1). Sammakrav förs fram av och () i motion L325.Vid behandlingen av regeringens proposition om ny lönegarantilag hadeutskottet också att ta ställning till motioner med kritik mot regeringensförslag om sänkning av ersättningstaket till (bet. 1991/92:LU37).Utskottet framhöll i anslutning därtill att den då konstaterade utvecklingennär det gällde utbetalningarna från lönegarantin ingav farhågor och att detdärför var synnerligen angeläget med omedelbara årgärder i syfte att begränsautbetalningarna från lönegarantin. En sänkning av maximibeloppet framstodenligt utskottet som en nödvändighet och den skulle också innebära att detbeloppsmässiga utrymmet för missbruk eller överutnyttjande av garantin minskas.Utskottet kunde inte finna annat än att det maximibelopp som föreslogs i dendåvarande situationen var en rimlig lösning för att åstadkomma minskadeutgifter utan risk för att lönegarantisystemet skulle förlora sina socialasyften. Förslaget innebar därför enligt utskottets mening attlönegarantisystemet också i fortsättningen kunde fylla en viktig funktion somskydd för arbetstagarnas lönefordringar när arbetsgivaren kommit på obestånd.En ytterligare fördel med förslaget var enligt utskottet att det var ägnat attmotverka den snedvridning av konkurrensen inom åtminstone vissa branscher somdåvarande system påstods ha medfört. Utskottet framhöll vidare att förslaget, iavvaktan på arbete, i stora delar måste ses som ettprovisorium. Det kunde nämligen enligt utskottet hållas för troligt attInsolvensutredningens överväganden skulle leda till att ytterligare ändringar ilönegarantisystemet bör genomföras varvid maximibeloppets storlek åter kankomma att omprövas. Med hänsyn till lönegarantins betydelse för arbetstagarnaoch för näringslivet underströk utskottet det angelägna i attInsolvensutredningens kommande förslag skulle beredas skyndsamt så attriksdagen möjligt får tillfälle att ta ställning till den framtidautformningen av lönegarantisystemet.Utskottet har ingen annan uppfattning när det gäller maximibeloppetsstorlek. Den mycket kraftigt accelererande belastningen på lönegarantifondensom därefter har påvisats ger än mer tyngd åt besparingsmotivet som liggerbakom den genomförda ersättningsbegränsningen. Den översyn av vissa delar avdet statliga lönegarantisystemet som har inletts rör bl.a. frågan omvilka lönefordringar som skall omfattas av garantin. Enligt utskottets meningkan frågan om maximinivån för ersättningen enligt garantin inte bedömasisolerad från de överväganden som översynen måste innefatta. bördärför inte nu ta något initiativ med anledning av de nu behandlade motionernautan avvakta utredarens förslag.Utskottet noterar dock med tillfredsställelse att avsikten är att översynenskall bedrivas skyndsamt och vill understryka vikten av att detkommande förslaget från utredaren, liksom slutbetänkande,bereds skyndsamt inom så att möjligt fårtillfälle att ta ställning till den framtida utformningen avlönegarantisystemet. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionernaL301, L320 yrkande 1 och L325.I motion L309 av m.fl. (s) begärs att frågan om enspeciallagstiftning utreds för de yrkesgrupper som, beroende på speciellalönesystem, har stora lönesummor inarbetade vid en konkurs (yrkande 1).Motionärerna framhåller att under den korta tid som gått sedan lagen ändradeshar nackdelarna med den försämrade ersättningen enligt lönegarantin blivituppenbara. Det nuvarande systemet leder till att många arbetstagare inte får ennormal uppsägningstid vid konkurs och att äldre arbetstagare med längreuppsägningstider drabbas särskilt hårt. Mest utsatta i sammanhanget är enligtmotionärerna sjömän och vissa andra yrkesgrupper med sådana lönesystem att deofta har stora innestående lönefordringar. Som ytterligare exempel nämnsbyggnadsarbetare, målare och andra grupper med liknande ackordsystem baseradepå mätning. Dessa yrkesgrupper har ofta mycket stora belopp inarbetade vid enkonkurs. Detta leder till att ersättningen räcker för endast en mycket kortuppsägningstid och i vissa fall till att ersättningen inte ens täcker allainnestående lönefordringar. Motionärerna pekar på att man i harspecialregler för sjömän på grund av de speciella problem som uppstår för demvid konkurser.Den översyn av lönegarantilagen som har inletts berör i vart fallindirekt även de problem som motionärerna tar upp i motion L309. Frågan om detfinns behov av särskilda regler med avseende på yrkesgrupper, för vilkaspeciella lönesystem gäller, kan inte avgöras utan koppling till resultatet avdet pågående översynsarbetet, särskilt vad gäller frågan vilka lönefordringarsom skall omfattas av garantin. bör därför inte heller i denna fråganu ta något initiativ utan avvakta de förslag som det pågående översynsarbetetkan leda till. Utskottet avstyrker därför bifall även till motion L309 yrkande1.I motion L320 av () begärs en översyn av lönegarantilagenmed syfte att motverka att dess tillämpning medför negativa effekter förkonkurrensvillkoren (yrkande 2). Motionären pekar på att sådana problem uppståri samband med att de anställda arbetar kvar i företaget ,som en rekonstruktion pågår. Detta kan betyda att ett företagkonkurrerar på den öppna marknaden utan att ha några egna lönekostnader. Dessatäcks nämligen av lönegarantin. Det finns enligt motionären exempel på attrekonstruerade företag tack vare lönegarantin har vuxit och ökat sinamarknadsandelar i betydande omfattning på bekostnad av de företag som självabär sina lönekostnader.Som redovisats ovan har uppmärksammat att lönegarantin ivissa situationer negativt påverkar konkurrensförhållandena, och utredningenhar föreslagit åtgärder som är ägnade att motverka de effekter av garantin sommotionären ger exempel på. Beredningen av förslag börinte föregripas genom några uttalanden från sida. Utskottetavstyrker därför bifall till motion L320 yrkande 2.I motion L318 av m.fl. (s) anförs att lönegarantilagenskaraktär av social skyddslagstiftning kräver att det finns en garanterad minstatid inom vilken en arbetstagare har rätt att göra sina fordringar kända. Dennatid bör inte understiga från konkursens avslutande. Motionärerna anseratt risken är stor för rättsförluster eftersom det i en konkurs kan finnaslöneanspråk som förvaltaren inte har kännedom om.Före gällde garantin i bevakningskonkurser för fordringar sombevakats och i konkurser utan bevakning för fordringar som blev kända förkronofogdemyndigheten från det att konkursen avslutades ellerbeslut om dess avskrivning vann laga kraft. Att garantin i bevakningskonkurserendast omfattar fordringar som har bevakats följer av lönefordringarslikställighet med andra konkursfordringar. I samband med att beslut ilönegarantifrågor genom den nya lagen lagts på förvaltarna även i konkurserutan bevakning, övervägdes om denna olikhet är motiverad när alla anspråk påersättning enligt lönegarantin skall bedömas eller avgöras av förvaltaren. Idet sammanhanget framhöll föredragande statsrådet (se prop. 1991/92:139 s. 31)att om en arbetstagare dröjer med att framställa sin lönefordran så länge attden inte uppdagas ens under utredningen av konkursboet kan det med fogifrågasättas om fordran fortfarande omfattas av garantins sociala syfte. Detligger i sakens natur, fortsatte föredraganden, att den tid som förflyter frånkonkursutbrottet till dess att konkursen är avslutad varierar avsevärt beroendepå omständigheterna i det enskilda fallet. Denna tid torde endast iundantagsfall understiga . Mera vanligt förekommande är noghandläggningstider upp till och även därutöver. Föredraganden fann försin del vara mer än tillräcklig för att en arbetstagare med enlönefordran som bör ersättas genom lönegarantin skall ha tid att framställasina anspråk till förvaltaren i de fall fordran inte har uppdagats redan underboutredningen.Utskottet hade för sin del inte någon erinran mot föredragandens bedömning idenna del när utskottet behandlade regeringens proposition. mening saknas det nu skäl att göra en annan bedömning, och utskottetavstyrker därför bifall till motion L318.I motion L314 anser () att statens garanti förlönefordringar bör relateras till gällande sjukersättning (yrkande 5) och attlönegarantin bör administreras genom sjukförsäkringssystemet (yrkande 6). Genomen koppling till gällande sjukersättning bortfaller garantiansvaret försemesterersättning och andra förmåner som omfattas av lönegarantin.Sådana förmåner kan, enligt motionären, de anställda i stället säkerställa påannat sätt genom avtal med arbetsgivaren före konkursen, exempelvis genomföretagshypotek eller avskiljande vid ordinarie lönebetalningar under löpandeverksamhet. Semesterersättningen är därtill något som enligt lag intjänas vidvarje löneutbetalningstillfälle. Ett ersättningssystem enligt den föreslagnamodellen bör lämpligen administreras genom sjukförsäkringssystemet.Som inledningsvis angetts ingår i uppdraget till den tillkalladeutredaren såväl att överväga vilka lönefordringar som skall ersättas genomlönegarantin som att ge förslag om hur utbetalningsfunktionen bör vara utformadi framtiden. bör därför inte nu ta något initiativ i de frågor somtas upp i motion L314 yrkandena 5 och 6. Utskottet avstyrker därför bifall tilldessa yrkanden.I motion A246 av m.fl. (nyd) föreslås att den nuvarandearbetslöshetsförsäkringen ersätts av en allmän och obligatoriskarbetslöshetsförsäkring som bör administreras av . Detföreslås bl.a. att ersättningsnivån sänks till och att fem karensdagarinförs. I motionen föreslås, såvitt berör lagutskottet, att reglerna omlönegarantin samordnas så att ersättningen enligt lönegarantilagen blirdensamma som i den i motionen föreslagna allmänna arbetslöshetsförsäkringen(yrkande 9).Inte heller i den fråga som tas upp av motionärerna i motion A246 börriksdagen föregripa utredarens förslag om hur ersättningen enligt lönegarantinoch utbetalningsfunktionen bör vara utformad . Utskottet avstyrkerdärför bifall till motion A246 yrkande 9. beträffande ansvarsgenombrottatt avslår motionerna 1992/93:L203, 1992/93:L205 och 1992/93:Ju817yrkande 10 i denna del,res. 1 (s)2. beträffande översyn av revisorsrollenatt avslår motion 1992/93:Ju817 yrkande 16,3. beträffande aktiekapitalets storlekatt avslår motionerna 1992/93:L204 och 1992/93:Ju817 yrkande 10 idenna del,4. beträffande delgivning med juridiska personeratt avslår motion 1992/93:L305,5. beträffande registrering i aktiebolagsregistretatt med anledning av motion 1992/93:L210 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört,6. beträffande otillbörligt utnyttjande av konkursinstitutetatt avslår motionerna 1992/93:L312 och 1992/93:L306 i denna del,7. beträffande rekonstruktion av företagatt avslår motion 1992/93:L317,8. beträffande konkursförvaltningenatt avslår motionerna 1992/93:L306 i denna del, 1992/93:L316 idenna del och 1992/93:L329,9. beträffande utredning om ekonomisk brottslighetatt avslår motion 1992/93:Ju817 yrkandena 11 och 19,res.