bet · GH01SoU1 · 1993-09-23 00:00:00 — Särskild uppmärksamhet bör ges de mestutsatta barnen som med stöd av socialtjänstlagen (1980:620) ochlagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU)skall ges samhällets skydd, framgår det av propositionen.Utskottets bedömningEn befattning som har inrättats.Barnombudsmannen har till uppgift att bevaka frågor som angårbarns och ungdomars rättigheter och intressen, varvid utsattabarn och ungdomar skall ägnas särskild uppmärksamhet. Idirektiven till och berörs särskilt samhällets insatser för utsattabarn och ungdomar. I uppdraget till ingårockså att förbereda en kommande översyn av socionomutbildningen.Socialtjänstkommitténs arbete skall slutföras nästkommande åroch Alkoholpolitiska kommissionens betänkande skall överlämnasunder innevarande år. Även har fått olikauppdrag när det gäller insatserna för barn inom socialtjänstensindivid- och familjeomsorg. Utskottet har tidigare uttalat attdet pågående utredningsarbetet bör avvaktas. Utskottet vidhållerdenna inställning och avstyrker motion So307 (v, m) imotsvarande del.Sexuella övergrepp mot barn m.m.MotionernaI motion So289 av m.fl. (v) yrkas dels attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om intensifierad information till ungdomar omsexuella övergrepp (yrkande 6), dels att hosregeringen begär en utredning i syfte att inrätta ettrikscentrum för barn som utsatts för sexualbrott (yrkande8). Sexualbrott mot barn och våldtäkter på unga flickor ärenligt motionärerna två problem som blivit allt vanligare.Kunskapsspridningen om sexuella övergrepp bör intensifieras,framför allt i förebyggande syfte, och ansvaret bör ligga hosSocialstyrelsen, anför motionärerna. De föreslår vidare att ettcentrum för barn och ungdomar som utsatts för incest och andrasexbrott inrättas. Vid ett sådant centrum skulle terapeutiskbehandling, forskning, utvecklingsarbete och kunskapsspridningkunna genomföras.I motion Ju802 av () begärs etttillkännagivande om behovet av ökat strukturerat samarbetemellan lokala och regionala instanser för att hjälpa barn somfar illa (yrkande 2). Om myndigheterna samarbetar blirsådana brott som sexuella övergrepp mot barn synliga, menarmotionären och pekar särskilt på den s.k. Eskilstunamodellen.I motion Ju647 av och (nyd) begärs tillkännagivanden dels om att reglerna förmarknadsföringen av s.k. sexresor ses över i syfte att förbjudahanteringen (yrkande 1), dels om en informationskampanj motsexturism, sexuell handel med barn och barnprostitution(yrkande 4), dels om att det behövs en kartläggning avbarnprostitutionen i med förslag till åtgärder(yrkande 6). Den sexuella handeln med barn ökar enligtmotionärerna lavinartat. Svenska män söker sig till länder därbarn utbjuds. Motionärerna anser att marknadsföring av sexuellatjänster och s.k. sexresor bör förbjudas. Vidare föreslås eninformationskampanj i syfte attmotverka sexturismen från . Avslutningsvis framhållermotionärerna att det även i förekommer barnprostitution,vars omfattning inte är obetydlig.BakgrundI utskottets betänkande 1989/90:SoU5 (s. 24 f.) redovisasSocialstyrelsens tidigare insatser när det gäller frågor omvåld och sexuella övergrepp mot barn. Olika former för samarbetemellan myndigheter -- bl.a. den s.k. Eskilstunamodellen --redovisas likaså. För en mer utförlig bakgrund hänvisas tilldenna genomgång.Socialstyrelsen har ställt utvecklingsmedeltill förfogande för ett flertal projekt, som avsett insatser förbarn och ungdomar som utsatts för sexuella övergrepp. Vidare harstyrelsen gett ut Allmänna råd (1991:3) om handläggningen avärenden rörande sexuella övergrepp mot barn.Brottsförebyggande rådet har genomfört ett flerårigtforsknings- och utredningsprojekt beträffande sexuella övergreppmot barn. För en mer noggrann genomgång av det arbete somutförts hänvisas till utskottets betänkande 1992/93:SoU2 (s.12 f.). I det betänkandet behandlades också en motion i ämnet,och utskottet konstaterade att det i olika sammanhang framhållitbetydelsen av att samhället ägnar stor uppmärksamhet åt barn somav olika skäl har en särskilt utsatt ställning. Vidarekonstaterade utskottet att det pågår arbete på flera olika hålli syfte att förbättra samhällets omsorger om dessa barn.Utskottet hänvisade också till den av regeringen aviseradepropositionen om en och avstyrkte den då aktuellamotionen.I direktiven till berörs somtidigare nämnts särskilt samhällets insatser för utsatta barnoch ungdomar. Kommittén bör bl.a. utreda behovet av och formernaför allmänt inriktade och förebyggande insatseroch i dessa delar särskilt beakta behovet av samordning mellanolika verksamheter.Våren 1993 behandlade utskottet två motioner (v, fp, kds) ominrättande av ett för barn som utsatts försexualbrott (bet. 1992/93:SoU15). Utskottet anförde följande(s. 47).Utskottet har i olika sammanhang framhållit betydelsen av attsamhället ägnar stor uppmärksamhet åt barn som av olika skäl haren särskilt utsatt ställning. Detta inkluderar såväl hälso- ochsjukvårdens som insatser för barn som utsattsför sexuella övergrepp. skall utöva tillsyn,följa upp och utvärdera verksamheterna samt utveckla ochförmedla kunskap inom dessa områden. Formerna härför bestämmerstyrelsen själv.-- -- --Motionerna avstyrktes.I sitt forskningsbetänkande behandlade utskottet enmotion om ökad forskning om incest (bet. 1992/93:SoU25 s. 16f.). Utskottet var ense med motionärerna i fråga om behovet avökade insatser såvitt avser forskning och metodutveckling inomområdet. Utskottet ansåg det angeläget att forskningsresultatenförs ut till olika personalkategorier, som kommer i kontakt meddem som drabbas, och menade att i det avseendethar en viktig funktion att fylla. Utskottet utgick från attSocialvetenskapliga forskningsrådet (SFR) beaktar behovet avökade forsknings- och utvecklingsinsatser beträffande incestutan något initiativ från sida. Motionen avstyrktes.En motion om insatser mot sexresorna till Sydostasienbehandlades av utskottet (1989/90:SoU17 s. 41f.). Utskottet redogjorde för de insatser som planerades när detgällde information till nordiska utlandsresenärer omsmittspridning av sexuellt överförbara sjukdomar. Utskottetansåg det angeläget att utlandsresenärer nås av information omden prostitution som förekommer i olika delar av världen och desmittrisker som denna prostitution för med sig. Mot bakgrund avdet arbete som pågick ansåg utskottet inte att hadeanledning att vidta någon sådan åtgärd som begärdes i den dåaktuella motionen.Svenska Resebyråföreningen, som är en intresseorganisationför landets resebyråer och som företräder ca 170 reseföretag,har deltagit i Rädda Barnens kampanj mot barnsexturismen ochmedverkat till att de flesta researrangörerna numera informerarsina resenärer om den barnprostitution som förekommer i olikaländer.Rikspolisstyrelsen (RPS) fick iuppdrag av regeringen att verka för ett ökat samarbete medutländsk polis för att bekämpa sexuella övergrepp mot barn frånsvenska turisters sida. Problemen hade uppmärksammats bl.a.genom Rädda Barnens kampanj mot barnsexturism och deninternationella aktionen mot brottslighet av detta slag (EndChild Prostitution in , ECPAT). Uppdraget hardelredovisats till regeringen och RPS kommer att förstärkainsatserna mot svenska turisters utnyttjande avbarnprostitutionen i uttalade i betänkandet 1992/93:JuU15 medanledning av ett antal motioner om kriminalisering avprostitution att en totalöversyn borde göras av samhälletsåtgärder mot prostitution. Detta gavs regeringen till känna.En utredning har tillsatts för att göra en översyn avsamhällets åtgärder mot prostitution. Enligt direktiven (dir.1993:31) skall utredningen bl.a. kartlägga prostitutionensomfattning och överväga insatser mot prostitution.Utskottets bedömningDen nyinrättade arbetsuppgifter kommerenligt utskottets mening att få stor betydelse för de barn somnämns i motionerna So289 och Ju802. I direktiven tillSocialtjänstkommittén berörs också särskilt samhällets insatserför utsatta barn och ungdomar. Kommittén utreder bl.a. behovetav och formerna för allmänt inriktade ochförebyggande insatser och i dessa delar särskilt behovet avsamordning mellan olika verksamheter. bör enligtutskottet inte föregripa kommande behandling avförslag inom detta område. Mot bakgrund härav avstyrkerutskottet motionerna So289 (v) yrkandena 6 och 8 samt Ju802(kds) yrkande 2.Det är enligt utskottets mening positivt att insatserna föratt stävja barnprostitution i olika länder intensifieras. Denationella myndigheterna synes bli alltmer lyhörda för det storalidande som dessa övergrepp utgör, och många researrangörerbidrar med information om den sexhandel som pågår. En utredninghar tillsatts för att göra en översyn av samhällets åtgärder motprostitution. Med hänsyn härtill och det arbete som redan pågårinom området anser utskottet inte att har anledningatt ta något initiativ med anledning av motion Ju647 (nyd)yrkandena 1, 4 och 6. Dessa avstyrks.Anmälningsskyldigheten enligt 71 § socialtjänstlagenMotionernaI motion So286 av och ()begärs ett tillkännagivande om behovet av en översyn av 71 §socialtjänstlagen. Personalen inom barnomsorg i privat regitillhör inte de yrkesutövare som har anmälnings- ochupplysningsskyldighet gentemot socialnämnden enligt 71 §socialtjänstlagen, påpekas det i motionen. Härigenom finnsenligt motionärerna en risk att många barns lidande blirouppmärksammat.I motion So307 av och (v,m) yrkas att hos regeringen begär en översyn avbarns rättssäkerhet (delvis). Enligt motionärernasuppfattning blir anmälningarna enligt 71 § socialtjänstlagenofta dåligt dokumenterade och leder inte alltid tillerforderliga insatser. Man bör därför överväga att anmälningarnaskulle riktas till länsrätten och inte till socialnämnden, ansermotionärerna, som förespråkar en utredning i frågan.BakgrundEnligt 71 § andra stycket socialtjänstlagen (1980:620)(SoL) är myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samtandra myndigheter inom hälso- och sjukvården och socialtjänstenskyldiga att genast till socialnämnden anmäla om de i sinverksamhet får kännedom om något som kan innebära attsocialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. Dettagäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter samtläkare, lärare, sjuksköterskor och barnmorskor som inte harsådan anställning.Den anmälnings- och uppgiftsskyldiga kretsen enligt 71 § SoLutvidgades i samband med riksdagsbehandlingen avregeringens proposition 1989/90:28 med förslag till lag medsärskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Av propositionenframgick att i ett remissyttrande framfört attdet kunde ifrågasättas om inte ytterligare privatpraktiserandeyrkesutövare borde omfattas av anmälnings- ochuppgiftsskyldigheten. Vidare ansåg att anställdavid privata förskolor och privata hem för vård eller boendeborde omfattas av denna skyldighet. Föredraganden ansåg att detär en grannlaga uppgift, som kräver vidare överväganden, attfastställa vilken personkrets en sådan utvidgning borde omfattaoch var då inte beredd att föreslå någon utvidgning av deangivna yrkesutövarnas krets.Vid utskottets behandling av nämnda proposition (bet.1989/90:SoU15 (s. 55 f.) behandlades även en motion omanmälnings- och uppgiftsskyldighet för privata och kooperativaverksamheter som angår barn. Beträffande den anmälningsskyldigakretsen ansåg utskottet att en utvidgning av kretsen bordeövervägas och att frågan borde bli föremål för en särskildutredning. Detta gav regeringen till känna (rskr.112).Som tidigare nämnts ingår det i Socialtjänstkommitténsuppdrag att överväga hur bestämmelserna om anmälningsskyldigheti 71 § SoL bör vara utformade. Kommitténs arbete kommer attredovisas under innevarande år.Utskottets bedömningRiksdagen har redan tidigare uttalat att en utvidgning av denanmälningsskyldiga kretsen borde övervägas och begärt enutredning i frågan. Frågan om hur bestämmelserna i 71 § SoL börvara utformade övervägs av Socialtjänstkommittén.Utredningens förslag bör enligt utskottet inte föregripas.Motionerna So286 (s) och So307 (v, m) i motsvarande delavstyrks.Brottsförebyggande insatser m.m.MotionernaI motion So210 av () begärstillkännagivanden dels om att en utredning tillsätts med uppdragatt bl.a. kartlägga antalet gatubarn i , deras situationoch vad som förorsakat den (yrkande 1), dels om att socialamyndigheter och andra som har att göra med barn som far illagörs mer medvetna om gatubarnens existens och situation för attkunna arbeta förebyggande och behandlande (yrkande 2).Motionären hänvisar till barn i åldrarna 12--, somoregelbundet eller inte alls har kontakt med sin familj ellervårdnadshavare och som tillbringar huvuddelen av sin tid pågatan eller i tillfälliga inkvarteringar. För att få kunskap omgatubarnens situation i bör en utredning tillsättas,menar motionärerna.I motion So289 av m.fl. (v) yrkas dels attriksdagen begär att regeringen utarbetar ett samlatungdomspolitiskt förslag (yrkande 1), dels etttillkännagivande om resurser för ungdomsmottagningarna attutveckla arbetet med missbruk bland ungdomar (yrkande 10).Motionärerna anser att rådande samhällsläge, med risk för ökandeungdomsproblem, gör det angeläget att ge ungdomsmottagningarnaförnyad prioritet och resurser att utveckla arbetet medmissbrukande ungdomar.I motion Ju836 av m.fl. (nyd) begärsett tillkännagivande till regeringen om att på ett tidigtstadium ingripa med riktade åtgärder mot barn i riskzonen(yrkande 4). Det mest effektiva sättet att förhindra attnågon blir kriminell är att sätta in adekvata åtgärder motsådana barn som befinner sig i riskzonen, menar motionärerna.BakgrundUnder har situationen för övergivna ungdomari främst storstäderna uppmärksammats särskilt, sägs det ibudgetpropositionen (s. 131). För att få en mer samlad bildoch för att få veta om samhället brister i sitt ansvar harregeringen uppdragit åt att undersökasituationen för gruppen i fråga. konstaterar attdet finns ett antal övergivna ungdomar, som mer eller mindrepermanent uppehåller sig i . Dessa ungdomar är iregel väl kända av de sociala myndigheterna, men de avvisar intesällan erbjudande om vård och behandling.Ungdomarnas utsatthet och rotlöshet påkallar emellertidsärskilda insatser från samhällets sida, sägs det ipropositionen. har därefter gjorten fördjupad studie för att få ett bättre underlag för fortsattainsatser för gruppen.Socialstyrelsen har i sin tillsynsverksamhet noterat attsocialtjänstens insatser för ungdomar i riskzonen alltför oftapräglas av kortsiktiga insatser föranledda av akuta händelser,anges det vidare i budgetpropositionen. Bristande kontinuitet isåväl personkontakter som vårdinsatser gör att ungdomarnafortsätter ett destruktivt liv trots ett förhållandevis stortutbud ungdomsaktiviteter och trots olika behandlingsinsatser.Mot bakgrund härav startade under år 1991projektet . Det syftar till att utveckla en mermedveten och genomtänkt hållning i ungdomsärenden. Ett systemsom kännetecknas av upprepade kortsiktiga och akuta ingripandenriskerar att bli mycket dyrbart i längden, både för individenoch samhället. Det är därför enligt budgetpropositionenangeläget att såväl utvecklings- som tillsynsarbetet inom dettaområde fortsätter.En gemensam aktion/manifestation mot narkotikamissbruk blandungdomar planeras nu av och olika ideellaorganisationer.Enligt regleringsbrev för /94 avseende Statensinstitutionsstyrelses verksamhet skall styrelsen bl.a. i närasamarbete med kommuner och landsting utveckla nya former förutslussning av ungdomar från särskilda ungdomshem, bl.a. genomatt stödja lokalt utvecklingsarbete.Utskottet har uttalat sig om de särskildaungdomsmottagningarnas förtjänstfulla arbete. I betänkandet1990/91:SoU4 (s. 38 f.) finns en noggrann redovisning avungdomsmottagningarnas verksamhet. Motioner om sådanamottagningar behandlades senast av utskottet ibetänkandet 1991/92:SoU15 (s. 82) då utskottet avstyrkte enmotion om stimulansbidrag för utveckling och utbyggnad avungdomsmottagningar.Ett stort antal motioner om olika brottsförebyggande åtgärderoch andra öppenvårdsinsatser behandlades av utskottet hösten1991 i betänkandet 1991/92:SoU1 (s. 31 f.). En fylligbakgrundsredovisning återfinns i det betänkandet. Bl.a.hänvisades till (Ju 1990:07) pågåendearbete. Utskottet ansåg vid besvarandet av då aktuella motioneratt inte borde föregripa kommande åtgärder frånregeringen i frågorna.Ungdomsbrottskommittén har överlämnat betänkandetReaktion mot ungdomsbrott (SOU 1993:35). Betänkandetinnehåller bl.a. en framställning av den brottsförebyggandeverksamheten.Utskottets bedömningSituationen för de ungdomar som nämns i motion So210 haruppmärksammats särskilt , och flera utredningarhar gjorts beträffande dem. Utskottet anser att detta ärpositivt och förutsätter att insatserna för denna gruppfortsätter.Mot bakgrund av det arbete som pågår med dessa frågor, bl.a.Socialtjänstkommitténs uppdrag såvitt avser utsatta ungdomar ochberedningen av betänkande, anserutskottet inte att bör ta någotinitiativ med anledning av motionerna So210 (kds) yrkandena 1och 2, So289 (v) yrkandena 1 och 10 samt Ju836 (nyd) yrkande 4.Motionerna avstyrks.Barn som vårdas med stöd av socialtjänstlagen eller LVUFörutsättningar för tvångsvårdMotionernaI motion So307 av och (v,m) yrkas att hos regeringen begär en översyn avbarns rättssäkerhet (delvis). Motionärerna förespråkar ettinförande av s.k. öppenvårdstvång (mellantvång) när det gällerbarn som far illa på grund av förhållandena i hemmet. Dessutomborde valet mellan frivilliga insatser och tvångsåtgärder beropå de faktiska omständigheterna, och inte på om föräldrarnasamtyckt till åtgärden eller inte. Motionärerna ifrågasätterockså rekvisitet för tvångsvård, nämligen att det skallföreligga en påtaglig risk för att den unges hälsa ellerutveckling skadas. Rekvisitet är alltför svårt att uppfylla,såväl när det gäller påtagligheten som prognosen. Det bör istället vara barnets aktuella lidande, som avgör om lagen skallvara tillämplig eller inte, menar motionärerna.I motion So281 av () begärs etttillkännagivande om behov av regler för flyttning av barn.Motionären hänvisar till 25 § socialtjänstlagen, som krävermedgivande från få ta emot barn ifamiljehem. Det förekommer dock enligt motionären att en familj,utan ett sådant medgivande, hämtar ett barn från ett annat land.Konsekvensen kan bli att barnet får växa upp under mindre godaförhållanden. Motionären anser därför att socialnämnden bör fåmöjlighet att flytta ett barn, även om inte sådanaförhållanden föreligger som avses i 1 § LVU.I motion So259 av () yrkas att riksdagenbeslutar att i 3 § lagen med särskilda bestämmelser om vård avunga (LVU) efter orden "genom missbruk av beroendeframkallandemedel" införa tillägget "eller dopningsmedel". Missbruk avdopningsmedel kan kraftigt skada unga människors hälsa ochutveckling, påpekas det i motionen. För att LVU skall kunnatillämpas även på ungdomar som missbrukar dopningsmedel börlagen kompletteras på denna punkt, anser motionären. Ettsamhällsingripande skulle nämligen kunna bli ett viktigt stödför den unge att komma bort från dopningen, heter detavslutningsvis.BakgrundEnligt 1 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser omvård av unga (LVU) anges bl.a. att den som är under 18 årskall beredas vård enligt lagen om någon av de situationer somanges i 2 eller 3 § föreligger och det kan antas att behövligvård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som harvårdnaden om honom och, när den unge har fyllt , av honomsjälv.Enligt 2 § LVU gäller att vård skall beslutas om det på grundav misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgeneller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig riskför att den unges hälsa eller utveckling skadas.I 3 § LVU anges att vård också skall beslutas om den ungeutsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk attskadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottsligverksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende.I betänkandet 1990/91:SoU7 (s. 28 f.) behandlade utskotteten motion om ett återinförande av det s.k. öppenvårdstvånget närdet gäller dem som avses i 3 § LVU. En redovisning av bakgrundoch gällande lagstiftning återfinns i det betänkandet.Enligt 25 § SoL får en underårig inte utan socialnämndensmedgivande tas emot för stadigvarande vård och fostran i ettenskilt hem som inte tillhör någon av hans föräldrar eller annansom har vårdnaden om honom. Om det är fråga om att ta emot ettutländskt barn i syfte att adoptera det, skall medgivandeinhämtas innan barnet lämnar sitt hemland, anges det vidare.Den som inte följer föreskrifterna i 25 § kan dömas till böterenligt 75 § SoL.Utskottet behandlade ett stort antal motioner omdopning (bet. 1992/93:SoU20). I betänkandet finns enutförlig redogörelse för lagstiftningen på området samt deinitiativ som tagits av myndigheter och organisationer för attsprida information om dopningen. Utskottet gjorde bedömningenatt en samlad översyn under parlamentarisk medverkan snarastborde komma till stånd och uttalade bl.a. följande (s. 9).Inledningsvis bör en analys göras av dopningsproblemetsomfattning och karaktär samt av följderna av missbruket på kortoch lång sikt. Kopplingen mellan missbruket av dopningsmedel ochannat missbruk och våldsbrott bör studeras närmare liksombehovet av ytterligare insatser mot missbruket. Sådana insatserkan vara att kriminalisera det icke-medicinska bruket av dessamedel, ökade möjligheter till provtagning och ökadeinternationella insatser för att stoppa insmugglingen av dessamedel. Även behovet av resurser till förbättradeinformationsinsatser genom , hälso- ochsjukvården, skolan och idrottens organisationer bör övervägas.Regeringen bör när översynen genomförts återkomma till riksdageni dessa frågor.Det anförda borde ge regeringen till känna, ansågutskottet. följde utskottet.Utskottets bedömningLagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) antogsav och trädde i kraft samma år.Socialstyrelsen utövar den löpande tillsynen såvitt avsertillämpningen av lagens bestämmelser. Utskottet finner förnärvarande inte anledning att ta något initiativ när det gälleratt ändra förutsättningarna för att få tillgripa tvångsåtgärdermed stöd av LVU. Motionerna So307 (v, m) delvis och So281 (s)avstyrks.Riksdagen har givit regeringen till känna att ensamlad översyn av dopningsproblemet bör komma tillstånd. Behovet av ytterligare insatser mot missbruket bör dåstuderas närmare enligt utskottet. Resultatet av den begärdautredningen bör enligt utskottet avvaktas innan riksdagenöverväger något initiativ i frågan. Utskottet avstyrker därförmotion So259 (c).Umgänge i samband med vård enligt LVU m.m.MotionenI motion So282 av () begärs etttillkännagivande om möjligheter för en socialnämnd ellermotsvarande att besluta om barns umgänge. Motionären hänvisartill ett rättsfall från regeringsrätten (RÅ 1987 not 767) ochmenar att socialnämnden inte har författningsstöd för attförbjuda annan än vårdnadshavare att besöka ett barn som vårdasenligt LVU. bör enligt motionären få legalmöjlighet att fatta beslut om umgängesinskränkningar i dessafall. Även när tingsrätten har fastställt ett visst umgänge börsocialnämnden kunna besluta om umgänget skall utökas ellerinskränkas när barnet är föremål för vård enligtsocialtjänstlagen eller LVU, menar motionären.BakgrundEn liknande motion behandlades av utskottet ibetänkandet 1992/93:SoU2 (s. 33 f.). Som bakgrund angavutskottet bl.a. följande.Enligt 11 § LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den ungeskall ordnas och var han skall vistas . Av sammabestämmelse framgår vidare att socialnämnden eller den åt vilkennämnden uppdragit vården skall ha uppsikt över den unge och, iden utsträckning som behövs för att genomföra vården, bestämmaom hans personliga förhållanden.-- -- --Av socialnämndens allmänna befogenhet att besluta om den ungesförhållanden följer att nämnden i principbestämmer om alla besök o.d. hos denne (se och ,Nya sociallagarna, sjätte uppl., s. 179).När det gäller den unges umgänge med sina föräldrar ellerandra som har vårdnaden om honom finns särskilda bestämmelser i14 § LVU.