yttr · GG05LU6 · 1992-12-31 00:00:00 — har beslutat att beredalagutskottet tillfålle att avge yttrande över proposition 1992/93:198 omindrivning av statliga fordringar m.m. Propositionenhar inte föranlett något motionsyrkande. , som har beslutat att avge yttrande iärendet, får anföra följande. Mål om verkställighet enligt utsökningsbalken (UB) kanvara av två slag allmänna mål eller enskilda mål. Allmänna mål är i huvudsakmål om uttagande av böter, vite, skatt, tull, avgift och liknande medel somtillkommer staten och som får utsökas utan föregående dom. Utsökningsmål sominte är allmänna är enskilda. Verkställighet enligt UB handhas avkronofogdemyndigheten. I allmänna mål har kronofogdemyndigheten dubblafunktioner: förutom att som exekutiv myndighet handlägga målet har myndighetentill uppgift att i egenskap av företrädare för den borgenär för vars fordranverkställighet skall ske tillvarata borgenärens rätt. UB gäller således i såväl allmänna som enskilda mål.Åtskilliga av bestämmelserna är dock undantagna från tillämpning i de allmännamålen. De ersätts endast delvis av bestämmelser som finns i andraförfattningar, främst uppbördslagen (1953:272), UBL. Förfarandet i de allmännamålen är till följd härav delvis oreglerat. I särskilt hög grad gäller attförfattningsregleringen är ofullständig i fråga om de arbetsuppgifter vidindrivningen som ligger utanför utsökningsrättens område, dvs.borgenärsfunktionen. I propositionen föreslås att reglerna om indrivning brytsut ur UBL och efter vissa ändringar och kompletteringar samlas i en särskild lagkallad lag om indrivning av statliga fordringar m.m. Förslagen bygger påSkatteindrivningsutredningens betänkande (SOU 1987:10) Indriv-, ningslag m.m.som har remissbehandlats. Som allmänna utgångspunkter för en reform anförföredragande statsrådet i propositionen att det är av största vikt att skapa sågoda förutsättningar som möjligt för en effektiv indrivning av fordringar påskatt m.m. Genom att kronofogdemyndigheten svarar för verkställigheten ochdärvid också i väsentliga avseenden företräder det allmännas borgenärsintressenkan myndigheten sägas ha ett yttersta ansvar för att 1 1992/93. 1992/93 LU6y skatteroch andra statliga fordringar verkligen betalas. förfo- 1992/93:LU6y gar intekronofogdemyndigheten över alla de verktyg som lagstiftningen ger för attutverka betalning. De arbetsuppgifter som hör till borgenärsfunktionen ärvidare enligt föredragande statsrådet ofullständigt reglerade. För en effektiv indrivning är det enligt föredragandestatsrådet angeläget att kronofogdemyndigheten även formellt kan förfoga översamtliga sådana åtgärder som lagstiftaren tillhandahåller för att utverkabetalning av en gäldenär. är det enligt föredragande statsrådet nödvändigtmed en nära samverkan mellan de myndigheter som påfört fordringarna, främstskattemyndigheten, och kronofogdemyndigheten. Med hänvisning till denparallella uppbyggnaden av den regionala organisationen av exekutionsväsendetoch skatteförvaltningen anser statsrådet att förutsättningarna dock är godaför samverkan mellan myndigheterna i skatteindrivningen. Mot den angivna bakgrunden kan föredragande statsrådetinte se någon risk för att en viss utvidgning av kronofogdemyndighetens borgenärsuppgifter,och en tydlig gränsdragning mellan uppbörd och indrivning, skulle leda tillbristande samordning mellan indrivningen och de tidigare leden i förfarandet. Istället ser statsrådet betydande fördelar med att låta de funktioner somaktualiseras i indrivningsskedet vara samlade hos kronofogdemyndigheten. Detär enligt statsrådets mening en förutsättning för att denna skall kunna agerapå ett effektivt sätt i alla indrivningssituationer. När det gäller kronofogdemyndighetens opartiskhet somexekutiv myndighet framhåller föredragande statsrådet att det inte förekommitnågon allvarlig kritik som varit föranledd av att det skulle ha uppståttkonflikter mellan de roller som kronofogdemyndigheten har vid indrivningen.Detta visar enligt statsrådet att det inte vållat några större svårigheter atti den praktiska tillämpningen hålla borgenärsrollen skild från rollen somexekutiv myndighet. Mot bakgrund av de allmänna övervägandena bör enligtpropositionen reglerna om indrivning samlas i en ny lag, lag om indrivning avstatliga fordringar m.m. Som skäl för den författningstekniska lösningen anförföredragande statsrådet att en av bristerna när det gäller frågor som rörindrivning är avsaknaden av ett enhetligt regelverk. Den lösning som basttillgodoser intresset av att skapa en klar och lättillgänglig reglering är attsamla de viktigaste bestämmelserna på indrivningsområdet i en särskild lag. I propositionen föreslås vidare att den nuvarande regelnatt utmätning skall ske efter det att ett allmänt målkommit in till kronofogdemyndigheten upphävs. I stället får regeringen ellerden myndighet regeringen bestämmer förordna att indrivning i vissa fall skallske med förtur. När en borgenär har ansökt om verkställighet skallkronofogdemyndigheten undersöka om gäldenären har utmätningsbar egendom genomen s.k. tillgångsundersökning (4 kap. 9 § UB). En sådan undersökning skallgöras i både allmänna och enskilda mål. att kronofogdemyndighetenfår en lagfåst skyldighet att i allmänt mål, 1992/93:LU6y utövertillgångsundersökning, göra den utredning om gäldenärens ekonomiskaförhållanden som behövs för att bestämma lämplig indrivningsåtgärd. Dennagäldenärsutredning skall enligt förslaget grundas på uppgifter från denmyndighet som begär indrivning och från gäldenären samt på uppgifter som redanfinns hos kronofogdemyndigheten. I allmänna mål anses kronofogdemyndigheten ha rätt attmedge gäldenären uppskov. Uppskov är vanligt förekommande. Det kombineras oftamed ett åläggande för gäldenären att betala enligt en avbetalningsplan.Uppskovsinstitutet är dock i det närmaste oreglerat. Föredragande statsrådetanför i propositionen att möjligheten att få uppskov med en skatte- elleravgiftsbetalning i regel är av stor betydelse för den enskilde. Mot bakgrundhärav finner föredragande statsrådet att det är angeläget attuppskovsinstitutet nu lagregleras. Enligt förslaget får kronofogdemyndigheten medge uppskovom det kan antas vara till fördel för det allmänna, om det är påkallat medhänsyn till gäldenärens personliga förhållanden eller i avvaktan på att frågaom anstånd med betalningen prövas. Uppskov får förenas med villkor attgäldenären betalar enligt en avbetalningsplan och får inte beviljas för längretid än vad som behövs för att gäldenären skall kunna betala sin skuld. Uppskovsom inte förenas med avbetalning får bara om synnerliga skäl föreliggerbeviljas än . På skatteområdet finns bestämmelser omackord som nära ansluter till vad som i allmänhet gäller om ackord. Enligt 62 §UBL får ett ackordsförslag som rör skatt antas om det kan antas vara tillfördel för det allmänna. Ackordsförslag som inte framställs i konkurs ellerenligt ackordslagen (1970:847), s.k. underhandsackord, får dock antas endast påvillkor att även övriga borgenärer som ackordet angår godkänner detta. Ipropositionen föreslås att ackordsfrågorna på skatte- och avgiftsområdet börregleras i en särskild lag om ackord rörande statliga fordringar m.m. och attnuvarande bestämmelser om ackord i bl.a. 62 § UBL upphävs. De materiellaförutsättningarna för att anta ackord på skatte- och avgiftsområdet föreslåsemellertid inte bli ändrade. Inte heller föreslås någon ändring beträffandebehörigheten att besluta i fråga om ackordsförslag utan denna skall somhittills tillkomma skattemyndigheten. Enligt huvudbestämmelserna om användning av konkurs iskatteindrivningen skall konkursansökan göras av kronofogdemyndigheten efterbemyndigande från skattemyndigheten (62 § UBL). kan ocksåuppdra åt kronofogdemyndigheten att själv avgöra om konkursansökan skall göras.Generella bemyndiganden av detta slag är regel. Enligt propositionen ärsambandet mellan konkursansökan och andra åtgärder i syfte att förmågäldenären att betala en viktig förklaring till att det i praktiken ärkronofogdemyndigheten som beslutar om konkursansökan. Föredragande statsrådetanser att det främjar en effektiv indrivning om kronofogdemyndigheten självständigtSr svara för så gott som samtliga statens borgenärsfunktioner under en konkurs.1 propositionen föreslås därför genom bestämmelser i indrivningslagen attbehörigheten att besluta om konkursansökan för statensräkning flyttas från skattemyndigheten till kronofogdemyndig- 1992/93:LU6y heten.Kronofogdemyndigheten får enligt förslaget även en utökad behörighet attföreträda staten i frågor som uppkommer under en konkurs. Utskottet är för sin del positivt till att regler omindrivning i allmänna mål samlas i en särskild indrivningslag. Förslagetfrämjar enligt utskottets mening en överblick av regelsystemet på området ochåstadkommer en klarare gränsdragning mellan uppbörd och indrivning. Det ärvidare angeläget att vissa grundläggande bestämmelser om betydelsefulla ochvanliga men oreglerade indrivningsåtgärder såsom beslut om uppskov nulagregleras. I linje med önskemålet att helt utmönstra regler omindrivning ur UBL tillstyrker utskottet också att bestämmelser om ackord ifråga om skatter och avgifter tas in i en särskild lag om ackord rörandestatliga fordringar m.m. Som redovisats ovan föreslås därvidlag i propositioneninte någon ändring beträffande vilken myndighet som skall vara behörig attbesluta i frågor om ackordsförslag på skatte- och avgiftsområdet. Utskottetvill här erinra om att (Ju 1988:02) i sitt slutbetänkande(SOU 1992:113) Lag om företagsrekonstruktion förordat bl.a. attborgenärsfunktionen vid ackord beträffande skatter och avgifter flyttas frånskattemyndigheten till kronofogdemyndigheten. Betänkandet remissbehandlas förnärvarande. Mot den bakgrunden anser utskottet i likhet med föredragandestatsrådet att någon ändring vad gäller ackordsmyndighet i fråga omskattefordringar m.m. nu inte bör ske. Utskottet vill dock understrykaangelägenheten av en skyndsam beredning av förslag. Utskottet kan vidare, som framgått, konstatera attregeringens förslag åter aktualiserar den principiella frågan omkronofogdemyndigheteris dubbla roll i allmänna mål. Spörsmålet var föremål föröverväganden vid tillkomsten av UB (prop. 1980/81:8 s. 1058 f. och 1189 f.). Isitt yttrande över det remitterade förslaget till UB anförde Lagrådet att maninte kunde bortse från att kronofogdemyndighetens dubbelställning i allmännamål utgör en i systemet inbyggd svaghet, som är ägnad att väcka betänkligheter.Enligt Lagrådets mening var det av största vikt att alla de åtgärder vidtogssom är möjliga för att förhindra intressekonflikter. Den bedömningen delades avföredragande statsrådet i slutprotokollet i ärendet. Statsrådet pekade därvidbl.a. på vissa åtgärder som kunde övervägas vid utarbetandet avverkställighetsföreskrifter till UB. Statsrådet nämnde i sammanhanget ocksåatt kronofogdemyndighetens befogenhet att under vissa förutsättningar självpröva en tvist om fördelningen av köpeskillingen vid exekutiv försäljning avfäst egendom inte gäller i allmänna mål, om statens eller vederbörande kommunsfordran berörs av tvisten (se 13 kap. 7 § tredje stycket och 21 § UB). I det nu aktuella lagstiftningsärendet återkommer Lagrådettill frågan om kronofogdemyndighetens dubbla funktion i de allmänna målen.Lagrådet hänvisar därvid till sitt tidigare uttalande vid beredningen avförslaget till UB, att denna dubbelställning utgör en i systemet inbyggd svaghet som är ägnad att väcka betänkligheter. fortsätterLagrådet, kan man inte bortse från att själva det förhållandet 1992/93:LU6y attkronofogdemyndigheten har dubbla uppgifter leder till att indrivningen blirsmidig, effektiv och mindre kostsam. Lagrådet anför att det, som framgår avlagrådsremissen, inte under de som förflutit sedan UB trädde ikraft framkommit någon allvarligare kritik med utgångspunkt i de båda rollersom kronofogdemyndigheten har vid indrivningen. Någon anledning att nu övervägaorganisatoriska förändringar finns enligt Lagrådet därför inte. Lagrådet anser emellertid, med hänvisning till vad somframhållits i olika sammanhang, att det är angeläget att det inom den aktuellaorganisatoriska ramen vidtas åtgärder för att så långt möjligt undvikaintressekonflikter. Enligt Lagrådet har så också skett i lagstiftningsärendet.Lagrådet pekar här endast på förslaget till ändringar i 2 kap. 30 § andrastycket UB, som innebär att kronofogdemyndigheten i vissa situationer inteskall företräda det allmännas borgenärsintresse. Mot bakgrund av det anfördakan det nu föreliggande förslaget om ändrade bestämmelser om indrivning enligtLagrådets mening inte antas medföra att kronofogdemyndighetens opartiskhetkommer att i ökad utsträckning ifrågasättas. Utskottet delar Lagrådets uppfattning att det kan resasinvändningar från principiella utgångspunkter mot kronofogdemyndighetens dubbelställningi allmänna mål. Som framgår av den lämnade redogörelsen har det emellertid inomden befintliga organisatoriska ramen getts vissa garantier mot att kronofogdemyndighetenskall hamna i intressekonflikter. Några avgörande olägenheter av den rådandeordningen synes, i enlighet med vad som påpekats i det aktuella ärendet, ejheller ha uppstått i praktiken. I propositionen föreslås också, som nämnts,ytterligare åtgärder som syftar till att förhindra att intressekollisioner avhär avsett slag skall uppstå. Utskottet anser vidare att den gällande ordningeni allmänna mål innebär stora effektivitetsvinster som kan förmodas ytterligareförstärkas genom den utbyggnad av kronofogdemyndighetens borgenärsfunktion,t.ex. när det gäller rätten för myndigheten att företräda staten i konkurs,som regeringens förslag innebär. I likhet med Lagrådet anser utskottet såledesatt några organisatoriska förändringar i de allmänna målen nu inte börövervägas. Regeringen bör dock vara uppmärksam på den ifrågavaranderollkonflikten och vid behov ta initiativ till sådana åtgärder som bedömsnödvändiga för att inte kronofogdemyndighetens opartiskhet skall dras itvivelsmål. Utskottet vill avslutningsvis beröra den i propositionendiskuterade frågan om en utvidgad möjlighet att efterge skatte- och avgiftsfordringarvid sidan av ackordsinstitutet. En sådan möjlighet hade föreslagits avSkatteindrivningsutredningen, , vars förslag innebar att eftergift skallkunna medges, helt eller delvis, när det på grund av gäldenärens sjukdom ellerdärmed jämförlig orsak eller av annan anledning är uppenbart obilligt att krävabetalning. Enligt föredragande statsrådet kan skäl anföras för etteftergiftsinstitut. får den allmänna betalningsmoralen inteförsvagas. Det är enligt statsrådet också angeläget att prövningen av frågorsom innebär att betalningsansvar upphör sker under former som garanterar en rättvisoch enhetlig tillämpning, inte minst gäldenärer emellan. De 1992/93:LU6y behov avvidare ramar för skuldsanering som pekar på bör enligt föredragandestatsrådet kunna tillgodoses genom ackordsinstitutet. Den fortsatta beredningenav förslag om en skuldsaneringslag bör enligt statsrådetavvaktas innan ställning tas till införandet av ett eftergiftsinstitut.Föredragande statsrådet är därför inte beredd att nu lägga fram förslag ifrågan. Utskottet vill i denna fråga påpeka att utskottet inomkort kommer att behandla spörsmålet om skuldsanering för fysiska personer medanledning av ett antal motioner i ämnet som väckts . Utskottet är därför inte nu berett att ta ställning tillfrågan om att införa ett eftergiftsinstitut. Med det anförda förordar lagutskottet att regeringensproposition om indrivning av statliga fordringar m.m. tillstyrks. I beslutet har deltagit: (), HolgerGustafeson (kds), Per Stenmarck (m), (), (),(), (), (), (), (), (). (), CarinLundberg (s), () och (nyd).