yttr · GG05KU7 · 1992-12-31 00:00:00 — har berett konstitutionsutskottettillfålle att avge yttrande över proposition 1992/93:210om ny ordningslag m.m. jämte vissa motioner från allmänna motionstiden ocheventuella följdmotioner, såvitt avser beredningsområde. behandlar i detta yttrande fråganom bemyndigande för kommunerna att besluta om lokala ordningsföreskrifter samträtten för kommunerna att ta ut avgifter för upplåtelser och för polisen att ivissa fall ta betalt för viss ordningshållning av den som anordnar en allmänsammankomst i vinstsyfte. l propositionen föreslås att föreskrifter om ordning ochsäkerhet som är generellt tillämpliga för hela landet samlas i en nyordningslag. Lagförslaget innehåller liksom nu gällande regler bemyndigande förregeringen eller efter regeringens bemyndigande för kommunerna att besluta omlokala ordningsföreskrifter. Enligt departementschefen finns det inte någothinder mot att regeringen till kommunerna överlämnar hela den normgivningsbefogenhetsom regeringen får genom ett bemyndigande att meddela föreskrifter omordningen på allmän plats. En lokal föreskrift Sr innehålla endast sådanabestämmelser som behövs för att upprätthålla den allmänna ordningen på enoffentlig plats eller för att förebygga att människors hälsa skadas till följdav användningen av pyrotekniska varor. Genom en lokal föreskrift Sr inteläggas onödigt tvång på allmänheten eller annars göras någon obefogadinskränkning i den enskildes frihet (3 kap. 89, 12 §§). Av grundläggande betydelse för ordningslagstiftningen ärbegreppet allmän plats. Detta begrepp ersätts enligt förslaget av uttrycketoffentlig plats. Med offentlig plats enligt förslaget till ordningslag avses ihuvudsak detsamma som med allmän plats enligt den nu gällande allmännaordningsstadgan. En utvidgning görs emellertid så till vida att även 1992/93. t.ex.parkeringsplatser, s.k. innetorg och väntsalar som kan sägas an- 1992/93:KU7y vändas för allmän trafik skall anses utgöra offentlig plats vare sig områdeteller utrymmet är beläget inom- eller utomhus. I regeringsformen används uttrycket allmän plats i 2 kap.1 § 4 som anger att demonstrationsfrihet är frihet att anordna och delta idemonstration på allmän plats. Genom 8 kap. 7 § första stycket 5 regeringsformenges möjlighet för regeringen att efter bemyndigande meddela föreskrifter somavser trafik eller ordningen på allmän plats. Uttrycket offentlig plats iförslaget till ordningslag har en mer begränsad innebörd än regeringsformensbegrepp allmän plats, som enligt den nu aktuella propositionen (s. 59) Sr ansesavse för allmänheten tillgängliga områden utom skog och mark. Med offentligplats avses enligt 1 kap. 2 § förslaget till ordningslag allmänna vägar samtgator, vägar, torg, parker och andra platser som i detaljplan redovisas somallmän plats och som har upplåtits för sitt ändamål, områden som i detaljplanredovisas som kvartersmark för hamnverksamhet om de har upplåtits för dettaändamål och är tillgängliga för allmänheten samt andra landområden och utrymmeninomhus som stadigvarande används för allmän trafik. Regeringen eller efterregeringens bemyndigande en kommun får enligt förslaget föreskriva attanläggningar för lek, idrott, camping eller friluftsliv, badplatser och vissajärnvägsområden i vissa sammanhang skall jämställas med offentliga platserunder förutsättning av att områdena är tillgängliga för allmänheten. De nuvarande kraven på tillstånd eller anmälan för att fåanordna en allmän sammankomst eller offentlig tillställning behålls i förslageti huvudsak oförändrade. Anmälningsskyldigheten utvidgas emellertid till attgenerellt omfatta allmänna sammankomster inomhus inom områden som redovisas idetaljplan och offentliga tillställningar som anordnas utomhus utomdetaljplanelagt område, om det på grund av det förväntade antalet deltagare vidsammankomsten eller tillställningen finns risk för att ordningen störs ellersäkerheten äventyras vid den eller för att trafiken störs. ansåg att kravet på tillståndför att få anordna en sammankomst eller en demonstration kunde inbjuda till entvivelaktig tillämpning och föreslog att tillståndsreglerna avskaffades (SOU1983:70 s. 105). Föredragande statsrådet uttalade i lagstiftningsärendet(prop. 1986/87:151 s. 74) att han för sin del såg ett betydande värde iutredningens förslag i syfte att förebygga ett tvivelaktigt handhavande avmyndigheternas befogenheter gentemot medborgare som vill utöva sin frihet attordna och delta i demonstrationer och sammankomster. Den faktiska innebördenav vad som redan gällde torde emellertid i själva verket inte ligga långt ifrånvad utredningen föreslagit. Det fanns enligt föredragande statsrådet goda skälsom talade för den nuvarande ordningen med krav på tillstånd skäl som intekunde avfördas utan vidare. Den mötesfrihet som varje medborgare är tillförsäkradgentemot det allmänna omfattar enligt 2 kap. 1 § 3 regeringsformen frihet attbevista en sammankomst för upplysning, meningsyttring eller liknande syfteeller för framförande av konstnärligt verk. I proposition 1979/80:17 framhöllsatt det på goda grunder kunde hävdas att försiktighet borde 1992/93:KU7y iakttasnär det gällde att införa sådana begränsningar i mötesfriheten som i och försig var förenliga med regeringsformen, t.ex. ett kostnadsansvar för samhälletsordningshållning vid allmänna sammankomster. Enligt förslaget till ordningslag skall den som ivinstsyfte anordnar en allmän sammankomst eller offentlig tillställning kunnaåläggas att ersätta polisens kostnader för ordningshållning som föranleds avsammankomsten eller tillställningen. På motsvarande sätt som skall dockvissa ideella föreningar med syfte att främja bl.a. allmännyttiga såsomreligiösa, välgörande, sociala, politiska, konstnärliga, idrottsliga ellerdärmed jämförliga kulturella ändamål, som anordnar en allmän sammankomst elleroffentlig tillställning vara undantagna från möjligheten att åläggasskyldighet att ersätta polisens kostnader. Departementschefen anser det vara befogat att i vissaundantagsfall då rent kommersiella intressen utgör syftet med en allmän sammankomst,t.ex. s.k. pop- eller rockgalor och liknande konserter, låta anordnaren bärakostnaden för ordningshållningen, om denna på grund av väntadpubliktillströmning eller andra särskilda orsaker blir omfattande. Tillstånd av polisen skall enligt förslaget liksom nukrävas för att få använda vissa offentliga platser på annat sätt än som stämmeröverens med det ändamål för vilket platsen upplåtits eller som är allmäntvedertaget. Tillstånd skall inte krävas, om platsen tas i anspråk endasttillfålligt och i obetydlig omfattning och utan att inkräkta på någon annanstillstånd. Enligt propositionen skall i likhet med vad som gällerpolismyndigheten vara tillståndsmyndighet och kommunens intressen tillgodosesgenom en vetorätt. Ett yttrande av en kommun i ett tillståndsärende skall kunnaförenas med de villkor som behövs för att tillgodose kommunens intressen somägare eller förvaltare av den offentliga platsen eller de intressen somkommunen har att bevaka i fråga om markanvändning, stadsbilden eller trafiken.Ett tillstånd skall förenas med de villkor som kommunen ställt upp. Kommunernasuppgifter inom byggnads-, plan-, miljö- och trafikområdet medför att de harviktiga intressen att bevaka när det gäller att upplåta offentliga platser förandra ändamål än de som områdets avsatts för. huvudsakligauppgift är att bevaka ordningssynpunkter i samband med användningen avoffentliga platser. Kommunen å sin sida har mer övergripande samhällsintressenatt bevaka i detta sammanhang. Vidare måste enligt propositionen de politiskamålsättningarna i en kommun tillåtas spela roll för kommunensställningstagande till ianspråktagande av offentlig plats för något annatändamål än det för vilket området avsatts. Enligt 1 § lagen (1957:259) om rätt för kommun att uttagaavgift för upplåtelser å allmän plats (avgiftslagen) har en kommun, bl.a. underförutsättning av att tillstånd lämnats, rätt att ta ut avgift för upplåtelsen.Grunderna för beräkning av avgifterna bestäms av kommunfullmäktige.Fullmäktige skall därvid beakta ändamålet med upplåtelsen, nyttjarens fördel avdenna och övriga omständigheter. Ipropositionen föreslås att kommunerna skall kunna ingå civilrätts- 1992/93:KU7y liganyttjanderättsavtal beträffande tomtmark som utgör offentlig plats.Upplåtelse av det slaget skall därför undantas från regleringen i avgiftslagen.Enligt departementschefen bör i de flesta fall möjligheten för kommunen attupplåta offentlig plats med nyttjanderätt vara utesluten genom kravet påtillstånd för att ta i anspråk offentlig plats. Upplåtelse av ett sådant områdebör ske endast i den särskilda ordning som föreskrivs i ordningslagen, ochavgift för upplåtelsen bör liksom nu tas ut enligt avgiftslagen. 1 de fall då kvartersmark som förvaltas av kommunen blivitoffentlig plats har detta skett endast genom att kommunen har tillåtit visstrafik på området eller upplåtit platsen för exempelvis allmän parkering. Densituationen skiljer sig således inte från de fall där marken ägs av en enskildfastighetsägare. En sådan fastighetsägare kan fritt upplåta sin mark för skildaändamål även om marken utgör offentlig plats enligt ordningslagstiftningen. Dådet gäller kvartersmark som står under kommunens förvaltning har kommunen inteheller sådan begränsad förfoganderätt som anses gälla i fråga om gator ellerliknande offentliga platser. När en kommun upplåter kvartersmark som förvaltasav kommunen med nyttjanderätt, bör kommunen i likhet med en enskildfastighetsägare ha rätt att träffa överenskommelse med nyttjanderättsha-varenom ersättningen. Uppgifter av detta slag undantas därför från regleringen. har upprättat ett normalförslagtill lokal ordningsstadga. Där finns bl.a. en bestämmelse som rör penninginsamling.Enligt propositionen (s. 142) kan det även finnas behov av lokalabestämmelser om penninginsamling. Undantag för tillståndskrav för sådanverksamhet bör enligt departementschefen göras i de fall då penninginsamling ärett led i en allmän sammankomst eller offentlig tillställning som i sig ärtillståndskrävande. Penningsinsamling i samband med gatumusik, där musikantenställer fram t.ex. en instrumentlåda för penningbidrag bör enligtdepartementschefen inte omfattas av kravet på tillstånd. Slutligen skall nämnas att det enligt departementschefenbör åläggas kommunen att på egen bekostnad kungöra föreskrifterna i länetsförfattningssamling. Beslutet bör också anslås på vederbörligt sätt och förasin i ortstidning. Det bör enligt propositionen ankomma på regeringen att iförordning meddela föreskrifter om detta. har behandlat frågan omkommunala författningssamlingar (1992/93:KU1). Utskottet uttalade som sinmening att regeringen bör låta frågan om publicering av kommunernas ochlandstingens författningar bli föremål för närmare överväganden. Riksdagenställde sig bakom utskottets uttalande. Frågan bereds inomregeringskansliet. Om kommunerna åläggs att hålla kommunalaförfattningssamlingar får enligt propositionen kungörande av lokalaföreskrifter övervägas på nytt. Motionerna l992/93:KU7y Motion 1992/93:Ju21 av () vänder sig motatt kommunen även fortsättningsvis skall ha vetorätt när det gäller tillståndatt ta i anspråk offentlig plats. Motionären framhåller att möjligheterna attfå ställningstagandet omprövat är små. Eftersom det avgörande i frågan ärhänsynen till ordning och säkerhet är tillståndsgivningen i första hand en sakför polisen. Kommunens intressen kan tillgodoses genom en möjlighet att avgeyttrande, som dock inte bör vara bindande för tillståndsmyndigheten. I motionentas också upp frågan om rätten för kommunen att bestämma avgift vid upplåtelseav offentlig plats. Motionären anser att avgiftslagens regler inte utesluteratt avgifter bestäms olika för olika näringsidkare. Det finns således utrymmeför att ta ovidkommande hänsyn, vilket skulle snedvrida konkurrensen. En bättreordning vore enligt motionären att avgiftslagen klart och tydligt skallbestämmas så att alla näringsidkare behandlas lika. I motion 1992/93:Ju827 av () från denallmänna motionstiden begärs att tillståndsavgiften försparbösseinsamlingar skall utgå med samma belopp som för torgmöte samt isamband med sådant möte inkluderas i denna avgift. tillstyrker propositionens förslag.Även när det gäller de i motion Ju21 behandlade frågorna om vetorättvid tillståndsgivning och om avgiftslagens innehåll delar konstitutionsutskottetsåledes bedömningarna i propositionen. vill emellertid understryka viktenav att avgifter inte bestäms till så höga belopp att mötes- och yttrandefriheternai realiteten begränsas. När det gäller motion Ju827 får utskottet hänvisa tillatt det av förordningen (1992:261) om avgifter för vissa ärenden enligt lagen(1956:618) om allmänna sammankomster numera framgår att vid t.ex. penninginsamlingi samband med torgmöte skall endast en avgift tas ut och därvid enligt lägstaavgiftsklass. förutsätter vid sin bedömning avregeringsförslagen att utvecklingen i fråga om tillämpningen av ordningslagensbestämmelser rörande kostnader för ordningshållning vid allmänna sammankomsterföljs inom . utgår därvid ifrån attbehövliga initiativ tas, om det visar sig att orimliga konsekvenser förmötesfriheten uppstår. I beslutethar deltagit: (), (), 1992/93:KU7y Hagård (m), Hans Nyhage (m), (), (), (), (), (), (nyd), (), (),(), (m)* och ()*. * Ej närvarande vid justeringen av betänkandet Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten () närvarit vid den slutligabehandlingen av ärendet. Enligt min mening talar mycket för att anordnare avidrottstävlingar och andra sportevenemang skall behandlas på samma sätt somanordnare av t.ex. pop- eller rockgalor när det gäller att bära kostnadernaför samhällets ordningshållande. Det är med hänsyn till den grundlags-skyddademötesfriheten en tveksam ordning att ersättningsskyldighet kan åläggasanordnare av en allmän sammankomst medan anordnare av en offentligtillställning undgår ersättningsskyldighet om anordnaren är ideell förening avvisst slag. Som framhållits i ett tidigare lagstiftningsärende (prop.1979/80:17) kan det på goda grunder hävdas att försiktighet bör iakttas när detgäller att införa sådana begränsningar i mötesfriheten som t.ex. ettkostnadsansvar för samhällets ordningshållning vid allmänna sammankomster. Jagär emellertid inte nu beredd att förorda en annan utformning avkostnadsansvaret än den som föreslås i propositionen.