yttr · GG05AU2 · 1992-12-31 00:00:00 — Den som deltar skall ha motsvarandeförsäkringsskydd som vid deltagande i arbetsmarknadsutbildning, vilket innebäratt personen omfattas av arbetsskadeförsäkring och statlig grupplivförsäkring. Arbetslivsutvecklingen skall fungera på ungefår samma sättsom arbetsmarknadsutbildningen i skyddet mot utförsäkring. Ca 20 000 personer beräknas delta i arbetslivsutvecklingvarje månad. Departementschefen räknar med att anordnarna i många fall harsådant intresse av verksamheten att något särskilt statsbidrag inte skall varanödvändigt. Belastningen på statsbudgeten föranleds av vissa kostnader förbl.a. planering och organisation av anordnarnas verksamhet, material, lokaleroch liknande. Enligt propositionen är det arbetsförmedlingens sak att läggafast dessa kostnadsramar. För de angivna ändamålen föreslås att 200 miljonerkronor anvisas. Utbildningsbidraget motsvarar vad den arbetslöse annarsskulle ha uppburit från A-kassan, vilket enligt propositionen innebär att det iprincip endast sker en omdisposition av den ersättning som utbetalas avarbetslöshetskassorna. Förslaget om arbetslivsutveckling tas upp i två motioner. () anser enligt motion Fi66 attpropositionen är oklar på vissa punkter. Enligt honom bör deltagandet varafrivilligt. Den som avböjer bör således inte kunna avstängas från ersättningunder återstående period. Däremot bör en person som blir utförsäkrad efter attha avböjt ett erbjudande om att delta i arbetslivsutveckling inte ha sammamöjligheter till andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder som den som har varitaktiv under sin arbetslöshetstid. Motionären anser vidare attarbetslivsutvecklingen inte bör kvalificera för en ny ersättningsperiod utanenbart förlänga den löpande perioden. Det är vidare motionärens uppfattning attolika slag av arbetsmarknadspolitis- kaåtgärder inte skall kunna avlösa varandra utan en mellanliggande 1992/93:AU2y period av arbetssökande. Slutligen bör det enligt motionärenklargöras att den som deltar i arbetslivsutveckling står tillarbetsmarknadens förfogande. och (nyd) är enligtmotion Fi57 kritiska mot förslaget om arbetslivsutveckling. Systemet kommer attleda till byråkrati och oklara ansvarsförhållanden. Det är enligt motionärernabättre om arbetsförmedlingen själv får sköta arbetslivsutvecklingen (yrkande1). Systemet kommer bara att få en uppehållande funktion; tiden innan denarbetslöse blir utförsäkrad förlängs. Motionärerna för fram ett alternativtförslag. Medlen bör i stället användas för köp av utbildningsplatser ellerutbildning i annan form hos privata arbetsgivare. De arbetslösa kan då få enyrkesutbildning som är till nytta när konjunkturen vänder (yrkande 2).Motionärerna kan också tänka sig att de som uppbär arbetslöshetsersättning gören samhällsinsats av något slag, kanske enligt den s.k. Hallstahammarmodellen(yrkande 3). Utskottet är positivt till grundtankarna bakomregeringsförslaget om arbetslivsutvecklingen som ett sätt både att bibehållaoch stärka den arbetslöses anknytning till arbetslivet och att förhindrautförsäkring. Såsom framförs i propositionen är långvarig arbetslöshet tillskada för den enskilde och samhället. Det gäller alltså, om läget på arbetsmarknadenger liten utsikt till ett ordinarie arbete, att finna vägar att förhindrapassivisering och isolering. Arbetslöshetstiden bör användas så att denarbetslöse när läget ljusnar har möjligheter att ta sig tillbaka till denreguljära arbetsmarknaden och kanske inte mindre viktigt själv ser sådanamöjligheter. Genom arbetslivsutvecklingen kan kontakter skapas som kanunderlätta återinträdet på arbetsmarknaden. Den arbetslöse kan skaffa sig nyakunskaper och lära känna andra arbetsområden. Intresse kan väckas för utbildningav olika slag. Utskottet ställer sig också bakom de tankar som förslagetbygger på när det gäller den lokala förankringen. Genom att kommunen, defackliga organisationerna och närings- och föreningslivet på orten engagerasvinner man fördelen att de aktiviteter som kommer till stånd verkligen kan blitill nytta för hela orten, det må sedan vara insatser inom kultur- ellermiljövård, inom folkrörelserna eller på olika arbetsplatser. Framför allt idet senare fallet är det dock, såsom betonas i propositionen, viktigt attinsatserna inte stör den ordinarie arbetsmarknaden eller utgör konkurrerandeverksamhet. Det finns enligt utskottets mening skäl att understrykaatt arbetslivsutvecklingen trots allt är en åtgärd som skall tas till i sistahand. En anvisning måste föregås av en noggrann bedömning i varje enskilt fallom andra insatser är mer adekvata. Även i det fallet att det finns risk förutförsäkring måste det noga övervägas om beredskapsarbete eller l992/93:AU2y arbetsmarknadsutbildningeller någon annan åtgärd är ett bättre sätt att öka den arbetslösesförutsättningar att återvända till den reguljära arbetsmarknaden. vill i detta sammanhang väckafrågan om vilka kategorier av arbetslösa som skall kunna delta iarbetslivsutveckling. Regeringsförslaget innebär, som redan sagts, att endastpersoner med rätt till arbetslöshetsersättning omfattas. Utskottet anser attdet bör övervägas om även personer med kontant arbetsmarknadsstöd skall kunnaanvisas arbetslivsutveckling. Utskottet förutsätter att regeringen återkommer ifrågan. Utskottet återkommer i det följande till de regler som börgälla för arbetslivsutvecklingen liksom till den motion som behandlar detta. tar utskottet upp motion Fi57 av och (nyd). Utskottet kan, vilket framgår redan avvad som sagts, inte ansluta sig till den allmänt negativa inställning tillarbetslivsutveckling som motionärerna ger uttryck för. Inte heller kanutskottet se det framförda motförslaget att de medel som är tänkta att gåtill arbetslivsutveckling i stället skulle användas för att bekosta köp avutbildning och utbildningsplatser hos det privata näringslivet som ettalternativ till arbetslivsutveckling. Det primära hos många av de personer somkan komma att omfattas av arbetslivsutveckling är inte behovet av enyrkesutbildning eller annan utbildning. Det handlar i stället om att behållakontakten med arbetslivet, att förhindra isolering och passivisering och attvidmakthålla kunskaper. När det gäller det i motionen framförda förslaget om någotslag av samhällsinsats från de arbetslösas sida har utskottet den kommentaren,att inriktningen av arbetsmarknadspolitiken är just att i möjligaste månförhindra passiva kontantstöd. Arbetslöshetsförsäkringen bygger också på attden arbetslöse skall vara aktiv. Den som avböjer anvisningar om arbete ellerutbildning riskerar avstängning från ersättning. Det skulle enligt utskottetsmening däremot föra för långt och även bli administrativt betungande att införaett generellt system som avkrävde den arbetslöse en samhällsinsats av någotslag som villkor för ersättning. Med det anförda avstyrker utskottet den nu behandlademotionens yrkanden 2 och 3. I fråga om det i samma motion Fi57 framförda förslaget attarbetsförmedlingen i samråd med arbetsgivaren bör sköta arbetslivsutvecklingenhar arbetsmarknadsutskottet såsom redan framgått ställt sig bakompropositionens tanke att de lokala parterna engageras i verksamheten. Detbehöver inte vara en verksamhet som bedrivs hos en enda arbetsgivare utanflera intressenter kan vara involverade. Det är som utskottet ser det integivet att arbetsförmedlingen skulle ha de bästa förutsättningarna att finnalämplig verksamhet för arbetslivsutvecklingen, som inte bara kan innefattaarbetsinsatser utan också utbildning av olika 1** 1992/93. Tilldetta kommer att förmedlingarna har en ytterst 1992/93:AU2y Utskottet är därför positivt till idén med särskilda anordnaresom i huvudsak ansvariga för den praktiska uppläggningen avarbetslivsutvecklingen medan arbetsförmedlingens roll blir att anvisa åtgärdenoch bestämma de yttre ramarna. Utskottet kan inte heller dela motionärernasfarhågor att verksamheten kommer att leda till en stor byråkrati. Tvärtombetonas i propositionen att organisationen kring arbetslivsutvecklingen börvara så obyråkratisk som möjligt. Med detta avstyrker utskottet även yrkande 1i den nu behandlade motionen Fi57. När det sedan gäller regelverket kring arbetslivsutvecklingenär arbetsmarknadutskottets uppfattning följande. Utgångspunkten när man bestämmer vilka regler som börgälla för verksamheten är att arbetslivsutvecklingen, sett ur den enskildes perspektiv,har två syften. Det är fråga såväl om att bibehålla och stärka den arbetslösesanknytning till arbetslivet som att ge ett skydd mot utförsäkring. Enförutsättning för att arbetslivsutvecklingen skall bli meningsfull är att denenskilde ser verksamheten som en möjlighet och inte som en skyldighet. Det bördärför inte vara ett tvång i egentlig mening att delta i verksamheten; däremotbör den som deltar hamna i bättre läge än den som varit passiv underarbetslöshetstiden. Det nu sagda innebär att utskottet inte kan ställa sigbakom regeringsförslaget i den del som det innebär att en försäkrad som vägraratt delta i arbetslivsutveckling i princip skall kunna avstängas från ersättning.Utskottet vill i sammanhanget erinra om att det ligger i den enskildes intresseatt delta den som avböjer ett erbjudande missar möjligheten att skydda sigmot utförsäkring, till vilket utskottet återkommer i det följande. Ettavböjande bör enligt utskottets mening även allmänt sett påverka denarbetslöses vidare möjligheter att erbjudas skydd mot utförsäkring. Detanförda innebär också att utskottet ansluter sig till motion Fi66, såvittdensamma rör frivilligheten i deltagandet. En annan utgångspunkt är att arbetslivsutvecklingen måstevara en åtgärd i sista hand. Detta innebär, som redan sagts, att det måstegöras en ingående bedömning av den arbetslöses möjligheter till arbete på denreguljära arbetsmarknaden eller till utbildning innan anvisning sker. Detinnebär emellertid också att en anvisning inte bör ha en alltför långvaraktighet. Normalt bör enligt utskottets mening anvisningstiden inteöverstiga . Om det blir fråga om anvisning börverksamheten inte få bedrivas på samma arbetsplats, såvida det inte finnsmycket starka skäl för det. Innan frågan om förlängd eller förnyad anvisningförs på tal, måste självfallet en förnyad prövning göras mot ordinariearbetsmarknad syftet med arbetslivsutvecklingen är att förbättra denarbetslöses förutsättningar i detta hänse- Ävenfrågan om utbildning måste prövas. Genom arbetslivsut- 1992/93:AU2yvecklingen kan den arbetslöse ha kommit att inriktas mot nya områden, somkräver utbildningsinsatser. För att arbetslivsutvecklingen skall fungera påmotsvarande sätt som beredskapsarbete eller arbetsmarknadsutbildning när detgäller skydd mot utförsäkring bör den tid som den försäkrade deltar iarbetslivsutvecklingen jämställas med tid under vilken förvärvsarbete skall hautförts för att arbetsvillkoret enligt 6 § arbetslöshetsförsäkringslagen skallvara uppfyllt. Det innebär alltså att den försäkrade genom sitt deltagande iarbetslivsutvecklingen skall kunna tjäna in en ny ersättningsperiod. Enförutsättning för att tiden i arbetslivsutveckling skall tillgodoräknas soms.k. jämställd tid, bör dock enligt utskottets mening vara att verksamheten iarbetslivsutvecklingen utförs i enlighet med arbetsförmedlingens anvisning. bedömt att arbetslivsutvecklingen bör pågå underviss tid, kan den försäkrade alltså inte avbryta sitt deltagande t.ex.därför att han på nytt uppfyllt arbetsvillkoret. Syftet med åtgärden är ju inteenbart att vara en garanti mot utförsäkring. För att tiden skall få tillgodoräknassom jämställd, måste arbetsförmedlingen ha lämnat sitt medgivande till attavbrott sker. Givetvis skall sådant medgivande kunna lämnas om den arbetslösefår ett reguljärt arbete eller möjlighet till utbildning men även andra skälskall kunna godtas. Arbetslivsutvecklingen får i sådant fall anses ha utförts ienlighet med arbetsförmedlingens anvisning. Om arbetslivsutvecklingen intefullföljs enligt anvisningen, blir den tid som den arbetslöse deltagit iarbetslivsutvecklingen i stället s.k. överhoppningsbar tid enligt 8 § lagen omarbetslöshetsförsäkring. anser med hänvisning till detanförda att 2 § i den föreslagna lagen om arbetslivsutveckling bör ha följandelydelse: "Den tid under vilken en försäkrad deltagit iverksamhet för arbetslivsutveckling i enlighet med länsarbetsnämndensanvisning jämställs med tid under vilken en försäkrad enligt 6 § lagen(1973:370) om arbetslöshetsförsäkring skall ha utfört förvärvsarbete. Vidbestämmande av ramtid enligt samma bestämmelse räknas inte tid då denförsäkrade varit hindrad att arbeta på grund av deltagandet, i den mån tideninte jämställs enligt vad som sagts." Regeringsförslaget innebär att ersättningsperioden iarbetslöshetsförsäkringen skall förlängas med det antal dagar som motsvarardagar under vilka den försäkrade har anvisats verksamhet förarbetslivsutvecklingen, vilket regleras genom ett tillägg till 14 §arbetslöshetsförsäkringslagen. uppbärs dagpenning som iarbetslöshetsförsäkringen, men ersättningen benämns utbildningsbidrag somskall särre-do visas. Det är enligt utskottets mening lättare för tanken omsaken uttrycks så, att i ersättningsperioden inte inräknas dagar, under vilka den försäkrade har varit anvisad verksamhet för arbetslivsutveckling, dvs. den period då den uppburna ersättningen skall benämnas utbildnings bidrag. Någon saklig skillnad åsyftas inte. Arbetslivsutvecklingen kom- 15 mer därmed även i detta hänseende att fungera på motsvarande sätt somberedskapsarbete eller arbetsmarknadsutbildning med utbildnings- 1992/93:AU2y Det nya andra stycket i paragrafen bör därför ha följande I ersättningsperioden inräknas inte dagar, under vilka denförsäkrade har anvisats verksamhet för arbetslivsutveckling i enlighet med föreskriftersom har meddelats av regeringen." Sammanfattningsvis anser arbetsmarknadsutskottet attriksdagen med anledning av propositionen i dessa delar och motion Fi66 imotsvarande del samt med avslag på motion Fi57 i motsvarande delar deb böranta förslaget till lag om arbetslivsutveckling med den angivna ändringenoch förslaget till lag om ändring i lagen om arbetslöshetsförsäkring ienlighet med vad anförts, deb bör godkänna vad utskottet i övrigt anfört. Propositioneni övrigt i denna del bör läggas till handlingarna. Med anledning av regeringens proposition 1991/92:124fattade beslut om en ny arbetsmarknadspolitisk åtgärd förungdomar, ungdomspraktik (1991/92:AUI 1, rskr. Bakgrunden var den snabbtökande arbetslösheten bland de yngre. Medel anvisades för 39 000ungdomspraktikplatser, som skulle finansieras inom befintliga budgetramar. Åtgärden, som är tidsbegränsad, har mycket snabbt fåttstort genomslag. var 57 300 ungdomar anvisade ungdomspraktik,dvs. betydligt fler än som beräknats medel för. I proposition 50 (bilaga 7, avsnitt 2.2.3) föreslås nu attmedel anvisas för ytterligare 36 000 ungdomspraktikplatser, vilket innebärtotalt 75 000 platser. Den ytterligare kostnaden för detta beräknas till . Därutöver föreslås vissa ändrade regler förungdomspraktiken. En ungdom skall i vissa fall kunna anvisas en praktikplatsutan föregående jobbsökaraktiviteter och viss anmälningstid hos arbetsförmedlingen.Dessa krav bör enligt propositionen inte upprätthållas om den unge funnit enlämplig praktikplats på egen hand. En anvisning skall dock alltid föregås av ensedvanlig prövning av att ingen bättre åtgärd kan vidtas. Enligt propositionenbör det inte heller ställas obligatoriskt krav på deltagande ijobbsökaraktiviteter vad gäller avtalade inskolningsplatser och arbete medrekryteringsstöd. Det föreslås vidare att anvisningstiden på enungdoms-praktikplats skall kunna förlängas med ytterligare efter enlämplighetsprövning av arbetsförmedlingen. Den förlängda praktiken börförläggas till en annan arbetsplats om inte synnerliga skäl talar emot. Eftergenomgången ungdomspraktik skall arbete med rekryteringsstöd kunna anvisasdirekt. Av de medel som föreslås för ungdomspraktikplatser bör enligt 16 propositionenhögst kunna användas till ett sär- skiltbidrag i form av resekostnadsersättning m.m. Det avser främst 1992/93:AU2y ungdomar iglesbygd som inte kan få praktik på hemorten eller inom pendlingsavstånd ochsom därför har onormalt höga resekostnader. Vidare bör enligt propositionen ungdomar somgenomgått en ungdomspraktikperiod kunna anvisas beredskapsarbete, i det fallatt de varit etablerade på arbetsmarknaden före arbetslösheten. Detta bör gällafrån . Regeringen hemställer att godkänner vad somföreslagits om ändrade regler för ungdomspraktiken. Slutligen aviseras i propositionen att regeringen avseratt i budgetpropositionen föreslå en förlängning av systemet medungdomspraktik. I detta sammanhang tar utskottet upp yrkande 20 iv-motionen Fi37 av m.fl. säger sig accepteraarbetsmarknadsinsatserna för ungdomar men vill markera skillnaden mellanordinarie nya arbetstillfållen för ungdomar och den tillfålligayrkeslivserfarenhet som ungdomspraktiken kan erbjuda. Eftersomarbetsmarknadspolitikens långsiktiga mål är att skapa varaktiga arbeten ochjämlika arbetsvillkor för ungdomar är det viktigt att analysera praktikenseffekter på arbetsmarknaden. Omprövning måste ske så snart konjunkturen och detekonomiska läget så tillåter. vill med anledning av motionenunderstryka att ungdomspraktiken är en exceptionell åtgärd i en lågkonjunkturmed ett mycket svårt arbetsmarknadsläge särskilt för ungdomar. Om förlängning sker, såsom aviserats i propositionen, är detdärför att ett fortsatt allvarligt arbetsmarknadsläge motiverar det. Någotuttalande härutöver är enligt utskottets mening inte påkallat med anledning avmotion Fi37 (yrkande 20), som således avstyrks. Som nämnts har arbetsmarknadsministern anfört att hanmot bakgrund av utvecklingen ser behov av ungdomspraktiken även under nästabudgetår. Han anmäler sin avsikt att återkomma i frågan i den kommandebudgetpropositionen. Utskottet vill med anledning av detta framföra följande.Om systemet med ungdomspraktiken förlängs, är det som utskottet ser detnödvändigt att redan nu betona vikten av att ungdomspraktiken inte får störaden reguljära arbetsmarknaden , då det finns godamöjligheter till semestervikariat för ungdomarna. För ungdomar med handikappbör liksom nu gälla särskilda regler. I detta sammanhang vill utskottet också ta upp en frågasom gäller den nedre åldersgränsen för ungdomspraktiken. Enligt de nu gällande reglerna omfattar systemet ungdomar i åldern . Även den som har fyllt och fullgjort en minst tvåårig gymnasieutbildning skall kunna komma i fråga. För ungdomar gäller, att de skall ha fullföljt en minst tvåårig gymnasieutbildning; undantag med ges vid synnerliga skäl. Tanken bakom det principiella kravet på gymnasieutbildning är att ungdomarna i första hand måste hjälpas in på den utbildning de önskar, som det är angeläget att 17 förhindraatt ungdomar på grund av de ekonomiska villkoren styrs in motarbetsmarknadspolitiska åtgärder när utbildning i det reguljära 1992/93:AU2y utbildningsväsendet med studiebidrag i vanlig ordning är det mest Denna huvudprincip bör gälla även fortsättningsvis.Utskottet kan dock tänka sig enskilda fall när en ungdomspraktikplats ter sigsom det bästa alternativet, trots att det är fråga om en mycket ung person utangymnasieskola bakom sig. Som exempel kan nämnas en person, som trots sin ringaålder kan sägas vara etablerad på arbetsmarknaden genom att han eller hon harupparbetat en rätt till arbetslöshetsersättning. Det skall framståsom mer eller mindre orealistiskt att denna person skulle fullfölja engymnasieutbildning. I ett sådant liksom i andra mycket speciella fall anserutskottet att undantag bör kunna komma i fråga från de annars gällandeprinciperna. Om det finns synnerliga skäl, skall alltså även den som ärunder och inte fullföljt en minst tvåårig gymnasial utbildning kunnaanvisas ungdomspraktikplats. Detta förutsätter en ändring i förordningen(1992:330) om ungdomspraktikanter. I sammanhanget skall även erinras om den referensgrupp medrepresentanter för arbetsmarknadens parter och AMS som har till uppgift attkontinuerligt följa hur systemet med ungdomspraktik verkar i praktiken och omså är erforderligt komma med förslag till förändringar eller förbättringar. Omreferensgruppen finner brister i systemet bör det enligt utskottets mening ståregeringen fritt att utan hörande rätta till detta, i den mån detinte strider mot den utformning av ungdomspraktiken som godkänt(prop. 1991/92:124, AUll, rskr. Med det anförda tillstyrker utskottet regeringens nuframlagda förslag om ändrade regler för ungdomspraktik. innevarande år deltog 90 000 personer iarbetsmarknadsutbildning. Enligt propositionen (bilaga 7, avsnitt 2.2.4) ärdet med hänsyn till denna höga volym väsentligt att noga följa kostnadsutvecklingenoch vidta åtgärder för att effektivisera resursanvändningen. RRV:s granskningav den särskilt anordnade arbetsmarknadsutbildningen visar enligtpropositionen att en hel del åtgärder kan och måste vidtas för att förbättraupphandlingskompetensen. 1 propositionen görs bedömningen att Arbetsmarknadsverketunder innevarande budgetår bör kunna få ut fler än 2 000 nya platser inomarbetsmarknadsutbildningen för beräknade medel. Det betonas att ocksåAMU-gruppen verksamt måste bidra till att fler arbetslösa får del iarbetsmarknadsutbildningen. Någon medelsökning föreslås inte. I propositionen anförs att de som löper rbk förutförsäkring från arbetslöshetskassan skall kunna erbjudasarbetsmarknadsutbildning som ett alternativ till beredskapsarbete, i de fallutbildning är ett bättre alternativ. Regeringen hemställer att tardel av vad som anförts i detta hänseende. anser att propositionen bör läggas till 1992/93:AU2y handlingarnai motsvarande del. anser i sin motion Fi37 av . att kompetensutvecklingen i arbetslivet måste stimuleras (yrkande 21).Direkta stimulansbidrag för kompeterisutveckling bör kunna utges, eventuellttillsammans med andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder, såsom beredskapsarbete.En förutsättning bör dock vara att det finns ett lokalt avtal om enutbildningsplan. har i det föregående behandlatfrågan om kompetensutveckling i arbetslivet. Förslag från regeringen bör avvaktas.Detta gäller självfallet även i fråga om ekonomiska villkor och andra reglervid kompetensutvecklingen. Utskottet kan således inte tillstyrkaVänsterpartiets motion Fi37 (yrkande 21). I sammanhanget behandlar utskottet även motion Fi38 avSigge Godin (fp) som avser utbildning i företag. Det är motionärens uppfattningatt bidrag bör kunna lämnas till arbetsgivarna inte bara tillutbildningskostnaderna, utan också till lönekostnader. Lönekostnadsbidrag kani dag enbart utgå till företag inom tillverkningsindustrin. Motionärenunderstryker behovet av åtgärder som underlättar för företag atthålla kvar personal som man kan ge de anställda kunskapsförnyelse.Han anser också att närings- och arbetsmarknadspolitiska åtgärder bör varabranschmässigt neutrala. En vidgning av stödvillkoren bör enligt motionärenkunna täckas inom befintliga resursramar. Utbildning i företag är enligt utskottets mening enbetydelsefull form av utbildning som blir ett särskilt viktigt alternativ föratt förhindra att uppsägningar eller permitteringar verkställs. Utskottet villerinra om att bidraget till lönekostnader inom tillverkningsindustrin enbartär en försöksverksamhet, som med hänsyn till konjunkturläget förlängts attgälla även innevarande budgetår. Enligt utskottets mening bör dennaförsöksverksamhet utvärderas innan man tar ställning till om bidrag tilllönekostnader bör kunna utges mera generellt. Utskottet avstyrker motion Fi38 medhänvisning till detta. Vad gäller utbildningsvikariaten väntar sigarbetsmarknadsministern ett stort intresse från arbetsgivarnas sida.Bedömningen görs att i genomsnitt 20 000 personer skall omfattas avvikariaten under resten av innevarande budgetår. och (nyd) beskriver imotion Fi57 (yrkande 6), utbildningsvikariaten som ett misslyckande. Privataföretag anställer inte gärna vikarier, sägs det. Frågan om utbildningsvikariati det privata näringslivet bör utredas enligt motionärerna.